ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY č. 994/2012/EU
ze dne 25. října 2012,
kterým se zavádí mechanismus výměny informací o mezivládních dohodách mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti energetiky
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 194 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Evropská rada požádala členské státy, aby od 1. ledna 2012 informovaly Komisi o všech svých nových a stávajících dvoustranných dohodách uzavřených se třetími zeměmi v oblasti energetiky. Komise by měla tyto informace zpřístupnit vhodnou formou všem ostatním členským státům a zohlednit přitom nutnost ochrany citlivých obchodních informací.
(2)
Podle článku 4 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“) učiní členské státy veškerá vhodná opatření k plnění závazků, které vyplývají ze Smluv nebo z aktů orgánů Unie. Členské státy by proto měly zabránit jakémukoli nesouladu mezi právem Unie a mezinárodními dohodami uzavřenými mezi členskými státy a třetími zeměmi či takový nesoulad odstranit.
(3)
Pro řádné fungování vnitřního trhu s energií je nezbytné, aby se dovoz energie do Unie plně řídil pravidly o vytvoření vnitřního trhu s energií. Vnitřní trh s energií, který by nefungoval řádně, by vedl ke zranitelnosti Unie z hlediska zabezpečení dodávek energie a v tomto ohledu ji znevýhodňoval, přičemž by narušoval její potenciální přínos pro evropské spotřebitele a průmysl. Vysoký stupeň transparentnosti u dohod mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti energetiky by Unii umožnil jednat koordinovaně a v duchu solidarity s cílem zajistit, aby tyto dohody byly v souladu s právem Unie a účinně zabezpečovaly dodávky energie. Tato transparentnost by byla rovněž prospěšná pro dosažení užší spolupráce uvnitř Unie zaměřené na vnější vztahy v oblasti energetiky i pro dosažení dlouhodobých politických cílů Unie, jež se týkají energetiky, klimatu a zabezpečení dodávek energie.
(4)
Měl by proto být zaveden nový mechanismus výměny informací. Vztahovat by se měl pouze na mezivládní dohody, které mají dopad na vnitřní trh s energií nebo zabezpečení dodávek energie v Unii, neboť tyto dvě oblasti spolu vzájemně souvisí. Za počáteční posouzení, zda určitá mezivládní dohoda nebo jiný dokument, na nějž mezivládní dohoda výslovně odkazuje, mají dopad na vnitřní trh s energií nebo na zabezpečení dodávek energie v Unii, by měly být odpovědné členské státy; v případě pochybnosti by členské státy měly konzultovat Komisi. Na vnitřní trh s energií nebo na zabezpečení dodávek energie v Unii v zásadě nemají dopad dohody, které již nejsou v platnosti nebo které se již neuplatňují, a mechanismus výměny informací by se na takové dohody tedy neměl vztahovat. Mechanismus výměny informací by se měl zejména vztahovat na veškeré mezivládní dohody, které mají dopad na dodávky zemního plynu, ropy nebo elektřiny prostřednictvím pevné infrastruktury nebo které mají vliv na množství energie dovážené do Unie.
(5)
Mezivládní dohody, které musí být oznámeny Komisi v celém svém rozsahu na základě jiných aktů Unie, by měly být z mechanismu výměny informací vyňaty. Toto vynětí by však nemělo vztahovat na mezivládní dohody se třetími zeměmi, které mají dopad na rozvoj a využívání plynárenských infrastruktur a dodávek plynu a které musí být Komisi sděleny podle čl. 13 odst. 6 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 994/2010 ze dne 20. října 2010 o opatřeních na zajištění bezpečnosti dodávek zemního plynu (3). Takové dohody by se měly oznamovat podle pravidel stanovených tímto rozhodnutím. Aby se zabránilo duplicitám, mělo by se mít za to, že oznámením předloženým v souladu s tímto rozhodnutím je splněna povinnost stanovená v čl. 13 odst. 6 písm. a) nařízení (EU) č. 994/2010.
(6)
Toto rozhodnutí by se nemělo vztahovat na mezivládní dohody týkající se záležitostí, na něž se vztahuje Smlouva o založení Evropského společenství pro atomovou energii.
(7)
Toto rozhodnutí nevytváří závazky týkající se dohod mezi obchodními subjekty. Nebrání však členským státům v tom, aby dobrovolně oznamovaly Komisi obchodní dohody, na něž se v mezivládních dohodách výslovně odkazuje. Jelikož obchodní dohody mohou rovněž obsahovat regulační ustanovení, měly by mít obchodní subjekty sjednávající obchodní dohody se subjekty ze třetích zemí možnost požádat Komisi o poradenství, aby se zabránilo případným konfliktům s právem Unie.
(8)
Členské státy by měly Komisi předložit všechny stávající mezivládní dohody, ať již vstoupily v platnost, nebo se provádějí prozatímně ve smyslu článku 25 Vídeňské úmluvy o smluvním právu, a dále veškeré nové mezivládní dohody.
(9)
Více transparentnosti ohledně budoucích mezivládních dohod, jež budou mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti energetiky sjednávány, nebo jež se sjednávají, by mohlo přispět k jednotnému přístupu členských států k takovým dohodám, jakož i k souladu s právem Unie a k zabezpečení dodávek energie v Unii. Proto by členské státy měly mít možnost Komisi informovat o jednáních týkajících se nových mezivládních dohod nebo změn mezivládních dohod stávajících. Pokud členské státy tuto možnost zvolí, měla by být Komise pravidelně informována o pokroku v jednáních. Členské státy by měly mít možnost Komisi vyzvat, aby se jednání účastnila jako pozorovatel.
Komise by rovněž měla mít možnost účastnit se jednání jako pozorovatel na vlastní žádost, souhlasí-li s její účastí dotyčný členský stát. Členské státy by rovněž měly mít možnost Komisi požádat, aby jim byla při jejich jednání s třetími zeměmi nápomocna. Komise by v takovém případě měla mít možnost poskytnout poradenství, jak zabránit nesouladu s právem Unie, a poukázat na cíle energetické politiky Unie a na zásadu solidarity mezi členskými státy.
(10)
Komise by měla provést posouzení souladu stávajících mezivládních dohod s právem Unie. V případě zjištěného nesouladu by měly členské státy učinit všechny nezbytné kroky k nalezení vhodného řešení, které tento nesoulad odstraní.
(11)
Členské státy by měly mít v zájmu větší transparentnosti a zamezení možných konfliktů s právem Unie možnost informovat Komisi o nové mezivládní dohodě se třetí zemí před zahájením vyjednávání o ní nebo v jeho průběhu. Pokud členský stát, jenž sjednal mezivládní dohodu, informoval o této skutečnosti Komisi před uzavřením jednání a postoupil jí návrh mezivládní dohody, měla by mít Komise možnost sdělit dotyčnému členskému státu své stanovisko ohledně souladu sjednané dohody s právem Unie. Komise má v souladu s článkem 258 Smlouvy o fungování EU právo zahájit řízení o porušení Smlouvy, domnívá-li se, že členský stát nesplnil povinnosti, jež pro něj ze Smlouvy o fungování EU vyplývají.
(12)
Všechny ratifikované mezivládní dohody v konečném znění, na něž se toto rozhodnutí vztahuje, by měly být předány Komisi, aby o nich mohla informovat všechny ostatní členské státy.
(13)
Komise by měla veškeré obdržené informace zpřístupnit všem ostatním členským státům v zabezpečené elektronické podobě. Požádá-li členský stát o důvěrné zacházení s informacemi, které předložil, měla by Komise tuto žádost respektovat. Žádosti o zachování důvěrnosti by však neměly omezit přístup Komise k důvěrným informacím, protože Komise potřebuje mít komplexní informace pro vlastní posouzení. Komise by měla odpovídat za to, že bude zaručeno uplatňování ustanovení o zachování důvěrnosti. Žádostmi o zachování důvěrnosti by nemělo být dotčeno právo na přístup k dokumentům stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (4).
(14)
Považuje-li členský stát některou mezivládní dohodu za důvěrnou, měl by Komisi poskytnout její shrnutí, které bude moci být postoupeno ostatním členským státům.
(15)
Stálá výměna informací o mezivládních dohodách na úrovni Unie by měla umožnit rozvoj osvědčených postupů. Komise, případně ve spolupráci s Evropskou službou pro vnější činnost, pokud jde o vnější politiky Unie, by na základě těchto osvědčených postupů měla vypracovat dobrovolná vzorová ustanovení, která lze používat v mezivládních dohodách mezi členskými státy a třetími zeměmi. Používání těchto vzorových ustanovení by mělo mít za cíl zabránit konfliktům mezivládních dohod s právem Unie, zejména s právními předpisy v oblasti hospodářské soutěže a s pravidly pro vnitřní trh s energií, či konfliktům s mezinárodními dohodami, které Unie uzavřela. Jejich používání by mělo být dobrovolné a jejich obsah by mělo být možno přizpůsobit konkrétním okolnostem.
(16)
Vzhledem k existenci vnitřního trhu s energií a cílů energetické politiky Unie by členské státy měly při sjednávání mezivládních dohod v oblasti energetiky, jež mají na energetickou politiku Unie dopad, tyto cíle náležitě zohledňovat.
(17)
Lepší vzájemné znalosti stávajících a nových mezivládních dohod by měly přispět k lepší koordinaci v oblasti energetiky mezi jednotlivými členskými státy a mezi členskými státy a Komisí. Tato účinnější koordinace by měla členským státům umožnit plně těžit z politické a ekonomické síly Unie a měla by umožnit Komisi navrhovat řešení problémů, které byly v oblasti mezivládních dohod zjištěny.
(18)
Komise by měla usnadňovat a podporovat koordinaci mezi členskými státy, s cílem posilovat celkovou strategickou úlohu Unie prostřednictvím pevného a účinného koordinovaného přístupu k producentským, tranzitním i spotřebitelským zemím.
(19)
Mechanismem výměny informací, včetně posouzení, která provedou členské státy při jeho provádění, není dotčeno uplatňování pravidel Unie týkajících se porušení předpisů, státní podpory a hospodářské soutěže.
(20)
Komise by měla posoudit, zda toto rozhodnutí dostatečně a účinně zajišťuje soulad mezivládních dohod s právem Unie a vysokou míru koordinace mezi členskými státy, pokud jde o mezivládní dohody v oblasti energetiky.
(21)
Jelikož cíle tohoto rozhodnutí, totiž zajištění výměny informací o mezivládních dohodách v oblasti energetiky mezi členskými státy a Komisí, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, ale může jej být z důvodu účinků tohoto rozhodnutí lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto rozhodnutí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle,
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Tímto rozhodnutím se za účelem optimalizace fungování vnitřního trhu s energií zavádí mechanismus výměny informací mezi členskými státy a Komisí o mezivládních dohodách v oblasti energetiky vymezených v článku 2.
2. Toto rozhodnutí se nevztahuje na mezivládní dohody, na které se v celém jejich rozsahu již vztahují jiné zvláštní oznamovací postupy podle práva Unie.
Bez ohledu na první pododstavec se toto rozhodnutí vztahuje na mezivládní dohody, které mají být sděleny Komisi podle čl. 13 odst. 6 písm. a) nařízení (EU) č. 994/2010.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
1)
„mezivládní dohodou“ jakákoli právně závazná dohoda mezi jedním či několika členskými státy a jednou či několika třetími zeměmi, která má dopad na činnost nebo fungování vnitřního trhu s energií nebo na zabezpečení dodávek energie v Unii; upravuje-li taková právně závazná dohoda i jiné otázky, jsou za „mezivládní dohodu“ považována pouze ta její ustanovení, která souvisejí s energetikou, včetně obecných ustanovení použitelných na ustanovení související s energetikou;
2)
„stávající mezivládní dohodou“ mezivládní dohoda, která vstoupila v platnost nebo je prozatímně prováděna před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost.
Článek 3
Výměna informací mezi členskými státy a Komisí
1. Do 17. února 2013 předloží členské státy Komisi veškeré stávající mezivládní dohody, včetně jejich příloh a změn. Pokud tyto stávající mezivládní dohody výslovně odkazují na další texty, předloží členské státy Komisi rovněž tyto další texty, pokud obsahují prvky, které mají dopad na fungování vnitřního trhu s energií nebo na zabezpečení dodávek energie v Unii. Tato povinnost se však nevztahuje na dohody mezi obchodními subjekty.
Stávající mezivládní dohody, které v době vstupu tohoto rozhodnutí v platnost již byly Komisi sděleny podle čl. 13 odst. 6 písm. a) nařízení (EU) č. 994/2010, se pro účely tohoto odstavce považují za předložené, pokud uvedené sdělení splňuje požadavky prvního pododstavce tohoto odstavce. Do 17. února 2013 informují členské státy Komisi, zda má být některá část těchto mezivládních dohod považována za důvěrnou a zda mohou být sdělené informace postoupeny dalším členským státům.
Pokud na základě tohoto odstavce předloží členský stát Komisi stávající mezivládní dohody, které rovněž spadají do oblasti působnosti čl. 13 odst. 6 písm. a) nařízení (EU) č. 994/2010, má se za to, že splnil oznamovací povinnosti podle uvedeného článku.
2. Má-li Komise na základě svého prvního posouzení pochybnosti ohledně souladu dohod jí předložených podle odstavce 1 s právem Unie, zejména s právními předpisy Unie v oblasti hospodářské soutěže a s právními předpisy pro vnitřní trh s energií, informuje o tom dotyčné členské státy do devíti měsíců od předložení uvedených dohod.
3. Před jednáním se třetí zemí o mezivládní dohodě či o změně stávající mezivládní dohody nebo během takového jednání může členský stát Komisi písemně informovat o cílech jednání a o ustanoveních, která mají být jejich předmětem, a sdělit jí jakékoli další významné informace. Pokud členský stát Komisi takto o jednáních uvědomí, pravidelně pak Komisi informuje o pokroku v jednáních.
Dotyčný členský stát Komisi sdělí, zda mohou být informace předložené podle prvního pododstavce postoupeny ostatním členským státům. Pokud dotyčný členský stát sdělil, že informace mohou být postoupeny, Komise obdržené informace zpřístupní všem členským státům v zabezpečené elektronické podobě, s výjimkou částí považovaných v souladu s článkem 4 za důvěrné.
4. Pokud členský stát uvědomí Komisi o jednáních podle odstavce 3, může mu Komise poskytnout poradenství ohledně toho, jak zabránit nesouladu sjednávané mezivládní dohody nebo změny stávající mezivládní dohody s právem Unie.
5. Po ratifikaci mezivládní dohody nebo změny mezivládní dohody předloží dotyčný členský stát mezivládní dohodu nebo změnu mezivládní dohody, včetně jejich příloh, Komisi.
Pokud mezivládní dohoda nebo změna mezivládní dohody výslovně odkazují na další texty, předloží členské státy rovněž tyto další texty, pokud obsahují prvky, které mají dopad na fungování vnitřního trhu s energií nebo na zabezpečení dodávek energie v Unii. Tato povinnost se však nevztahuje na dohody mezi obchodními subjekty.
6. Aniž je dotčen odstavec 7 tohoto článku a článek 4, Komise zpřístupní dokumenty obdržené podle odstavců 1 a 5 v zabezpečené elektronické podobě všem ostatním členským státům.
7. Pokud členský stát v souladu s článkem 4 pověří Komisi, aby určitou stávající mezivládní dohodu, změnu stávající mezivládní dohody nebo novou mezivládní dohodu ostatním členským státům nezpřístupnila, dá tento členský stát k dispozici shrnutí předložených informací. Toto shrnutí obsahuje alespoň následující údaje týkající se dané dohody nebo změny:
a)
předmět;
b)
cíl a oblast působnosti;
c)
dobu trvání;
d)
smluvní strany a
e)
informace o hlavních prvcích.
Komise zpřístupní tato shrnutí všem ostatním členským státům v elektronické podobě.
Článek 4
Důvěrnost
1. Členský stát může při poskytnutí informací Komisi podle čl. 3 odst. 1 až 6 uvést, zda některé z informací, obchodní či jiné povahy, jejichž zveřejnění by mohlo poškodit činnost příslušných stran, mají být považovány za důvěrné a zda mohou být poskytnuté informace postoupeny dalším členským státům. Komise tyto pokyny respektuje.
2. Přístup Komise k důvěrným informacím není žádostmi o zachování důvěrnosti podle tohoto článku omezen. Komise zajistí, aby byl přístup k důvěrným informacím přísně omezen na útvary Komise, pro které je přístup k těmto informacím zcela nezbytný.
Článek 5
Pomoc ze strany Komise
Pokud členský stát uvědomí Komisi o jednáních podle čl. 3 odst. 3, může Komisi požádat o pomoc v těchto jednáních.
Na žádost dotyčného členského státu, nebo na žádost Komise, a s písemným souhlasem dotyčného členského státu se Komise může jednání účastnit jako pozorovatel.
Pokud se Komise účastní jednání jako pozorovatel, může dotyčnému členskému státu poskytnout poradenství ohledně toho, jak zabránit nesouladu sjednávané mezivládní dohody nebo změny mezivládní dohody s právem Unie.
Článek 6
Posouzení souladu
1. Pokud členský stát sjednávající mezivládní dohodu nebo změnu stávající mezivládní dohody není s to dospět na základě vlastního posouzení k jednoznačným závěrům ohledně souladu sjednávané mezivládní dohody nebo změny s právem Unie, informuje o tom před uzavřením jednání Komisi a předloží jí návrh dohody nebo změny, včetně jejich příloh.
2. Komise do čtyř týdnů ode dne obdržení návrhu dohody nebo změny, včetně jejich příloh, dotyčný členský stát informuje o jakýchkoli pochybnostech, jež má ohledně souladu návrhu mezivládní dohody nebo změny s právem Unie. Neodpoví-li Komise během této lhůty, má se za to, že žádné pochybnosti nemá.
3. Pokud Komise informuje dotyčný členský stát o svých pochybnostech podle odstavce 2, sdělí dotyčnému členskému státu své stanovisko ohledně slučitelnosti daného návrhu dohody nebo změny s právem Unie do deseti týdnů od jeho obdržení (dále jen „přezkumná lhůta“). Se souhlasem dotyčného členského státu může být přezkumná lhůta prodloužena. Pokud Komise během přezkumné lhůty nevydá žádné stanovisko, má se za to, že nevznesla žádné námitky.
4. Vyžadují-li to okolnosti, lhůty uvedené v odstavcích 2 a 3 se po dohodě s Komisí zkrátí.
Článek 7
Koordinace mezi členskými státy
Komise usnadňuje a podporuje koordinaci mezi členskými státy s cílem:
a)
posoudit vývoj v souvislosti s mezivládními dohodami a usilovat o soulad a soudržnost ve vnějších vztazích Unie v oblasti energetiky s producentskými, tranzitními a spotřebitelskými zeměmi;
b)
určit společné problémy v souvislosti s mezivládními dohodami a zvážit vhodná opatření pro řešení těchto problémů, a případně navrhnout řešení;
c)
na základě osvědčených postupů a po konzultaci s členskými státy vypracovat dobrovolná vzorová ustanovení, jejichž používání by významně zlepšilo soulad budoucích mezivládních dohod s právem Unie;
d)
v příslušných případech podporovat utváření vícestranných mezivládních dohod za účasti několika členských států nebo Unie jako celku.
Článek 8
Podávání zpráv a přezkum
1. Komise předloží do 1. ledna 2016 zprávu o uplatňování tohoto rozhodnutí Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru.
2. Ve zprávě Komise zejména posoudí míru, v níž toto rozhodnutí napomáhá souladu mezivládních dohod s právem Unie a vysoké úrovni koordinace mezi členskými státy v souvislosti s mezivládními dohodami. Dále posoudí dopad tohoto rozhodnutí na jednání členských států se třetími zeměmi a přiměřenost oblasti působnosti tohoto rozhodnutí a postupů v něm stanovených.
3. Po předložení první zprávy uvedené v odstavci 1 tohoto článku Komise každé tři roky informuje Evropský parlament a Radu o informacích obdržených podle článku 3 a přitom náležitě dbá ustanovení o důvěrnosti obsažených v tomto rozhodnutí.
Článek 9
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 10
Určení
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Ve Štrasburku dne 25. října 2012.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS SPRENDIMAS Nr. 994/2012/ES
2012 m. spalio 25 d.
kuriuo nustatomas keitimosi informacija apie tarpvyriausybinius valstybių narių ir trečiųjų šalių energetikos susitarimus mechanizmas
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 194 straipsnį,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
pasikonsultavę su Regionų komitetu,
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (2),
kadangi:
(1)
Europos Vadovų Taryba paprašė valstybių narių nuo 2012 m. sausio 1 d. informuoti Komisiją apie visus savo naujus ir galiojančius dvišalius susitarimus su trečiosiomis šalimis energijos srityje. Komisija turėtų sudaryti galimybę visoms kitoms valstybėms narėms susipažinti su šia informacija tinkama forma, atsižvelgdama į tai, kad reikia apsaugoti neskelbtiną komercinę informaciją;
(2)
pagal Europos Sąjungos sutarties (toliau - ES sutartis) 4 straipsnį reikalaujama, kad valstybės narės imtųsi visų tinkamų priemonių, kad būtų užtikrintas Sutartimis ar Sąjungos institucijų aktais nustatytų pareigų vykdymas. Todėl valstybės narės turėtų vengti Sąjungos teisės ir tarptautinių susitarimų, sudarytų tarp valstybių narių ir trečiųjų šalių, nesuderinamumo arba turėtų jį pašalinti;
(3)
siekiant, kad energijos vidaus rinka veiktų tinkamai, į Sąjungą importuojama energija turėtų būti visapusiškai reglamentuojama taisyklėmis, kuriomis sukuriama energijos vidaus rinka. Dėl netinkamai veikiančios energijos vidaus rinkos Sąjunga atsiduria pažeidžiamoje ir nepalankioje padėtyje energijos tiekimo saugumo atžvilgiu, ir dėl to sumažėja jos galima nauda Europos vartotojams ir pramonei. Didelis valstybių narių ir trečiųjų šalių energetikos susitarimų skaidrumas leistų Sąjungai solidariai imtis koordinuotų veiksmų, kad būtų užtikrintas tokių susitarimų suderinamumas su Sąjungos teise ir veiksmingai užtikrintas energijos tiekimo saugumas. Toks skaidrumas taip pat būtų naudingas siekiant glaudesnio Sąjungos vidaus bendradarbiavimo išorės santykių energetikos srityje ir ilgalaikių Sąjungos politikos tikslų, susijusių su energetika, klimatu ir energijos tiekimo saugumu;
(4)
todėl turėtų būti nustatytas naujas keitimosi informacija mechanizmas. Jis turėtų būti taikomas tik tarpvyriausybiniams susitarimams, turintiems poveikį energijos vidaus rinkai arba energijos tiekimo saugumui Sąjungoje, nes šios dvi sritys itin glaudžiai susijusios. Už pirminį vertinimą, ar tarpvyriausybinis susitarimas arba kitas tekstas, kuris aiškiai nurodomas tarpvyriausybiniame susitarime, turi poveikį energijos vidaus rinkai ar energijos tiekimo saugumui Sąjungoje, turėtų būti atsakingos valstybės narės; jei kyla abejonių, valstybės narės turėtų konsultuotis su Komisija. Iš esmės susitarimai, kurie jau nebegalioja arba yra nebetaikomi, neturi poveikio energijos vidaus rinkai ar energijos tiekimo saugumui Sąjungoje, todėl šis keitimosi informacija mechanizmas jiems neturėtų būti taikomas. Keitimosi informacija mechanizmas turėtų apimti pirmiausia visus tarpvyriausybinius susitarimus, kurie turi poveikį dujų, naftos arba elektros tiekimui per pastoviąją infrastruktūrą arba kurie turi poveikį į Sąjungą importuojamos energijos kiekiui;
(5)
keitimosi informacija mechanizmas neturėtų būti taikomas tarpvyriausybiniams susitarimams, apie kuriuos visa apimtimi turi būti pranešta Komisijai remiantis kitais Sąjungos teisės aktais. Tačiau tas atleidimas neturėtų būti taikomas tarpvyriausybiniams susitarimams su trečiosiomis šalimis, kurie turi poveikį dujų infrastruktūros vystymui ir naudojimui bei dujų tiekimui ir apie kuriuos turi būti pranešta Komisijai pagal 2010 m. spalio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 994/2010 dėl dujų tiekimo saugumo užtikrinimo priemonių (3) 13 straipsnio 6 dalies a punktą. Apie tokius susitarimus turėtų būti pranešama pagal šiame sprendime išdėstytas taisykles. Siekiant išvengti dubliavimosi, reikėtų laikyti, kad, pateikus pranešimą pagal šį sprendimą, įvykdoma Reglamento (ES) Nr. 994/2010 13 straipsnio 6 dalies a punkte nustatyta pareiga;
(6)
šis sprendimas neturėtų būti taikomas tarpvyriausybiniams susitarimams tais klausimais, kurie reglamentuojami Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutartimi;
(7)
šiuo sprendimu nesukuriama pareigų komercinių ūkio subjektų susitarimų atžvilgiu. Tačiau juo neužkertamas kelias tam, kad valstybės narės savanoriškai praneštų Komisijai apie komercinius susitarimus, kurie aiškiai nurodomi tarpvyriausybiniuose susitarimuose. Be to, kadangi komerciniuose susitarimuose gali būti reguliuojamojo pobūdžio nuostatų, komercinės veiklos vykdytojai, vedantys derybas dėl komercinių susitarimų su trečiųjų šalių veiklos vykdytojais, turėtų turėti galimybę konsultuotis su Komisija, kad išvengtų galimų prieštaravimų Sąjungos teisei;
(8)
valstybės narės turėtų pateikti Komisijai visus galiojančius tarpvyriausybinius susitarimus, neatsižvelgiant į tai, ar jie įsigaliojo ar taikomi laikinai, kaip apibrėžta Vienos konvencijos dėl tarptautinių sutarčių teisės 25 straipsnyje, ir visus naujus tarpvyriausybinius susitarimus;
(9)
didesnis būsimų tarpvyriausybinių susitarimų, dėl kurių bus arba yra deramasi tarp valstybių narių ir trečiųjų šalių, skaidrumas galėtų prisidėti prie valstybių narių požiūrio į tokius susitarimus nuoseklumo, atitikties Sąjungos teisei bei energijos tiekimo saugumo Sąjungoje. Todėl valstybės narės turėtų turėti galimybę pranešti Komisijai apie derybas dėl naujų tarpvyriausybinių susitarimų arba galiojančių tarpvyriausybinių susitarimų pakeitimų. Jei valstybės narės pasirenka tokią galimybę, Komisija turėtų būti reguliariai informuojama apie derybų pažangą. Valstybės narės turėtų turėti galimybę pakviesti Komisiją dalyvauti derybose kaip stebėtoją.
Komisija taip pat turėtų turėti galimybę dalyvauti kaip stebėtoja savo prašymu, jei tam pritaria atitinkama valstybė narė. Be to, valstybės narės turėtų turėti galimybę paprašyti Komisijos padėti joms derybose su trečiosiomis šalimis. Tokiu atveju Komisija turėtų turėti galimybę teikti konsultacijas, kaip išvengti nesuderinamumo su Sąjungos teise, ir atkreipti dėmesį į Sąjungos energetikos politikos tikslus ir valstybių narių solidarumo principą;
(10)
Komisija turėtų įvertinti galiojančių tarpvyriausybinių susitarimų suderinamumą su Sąjungos teise. Jei tie susitarimai nesuderinami su Sąjungos teise, valstybės narės turėtų imtis visų reikalingų veiksmų, kad būtų rastas tinkamas sprendimas nustatytam nesuderinamumui pašalinti;
(11)
siekiant užtikrinti didesnį skaidrumą ir išvengti galimų prieštaravimų Sąjungos teisei, tuo atveju, jei valstybės narės ketina pradėti derybas dėl naujo tarpvyriausybinio susitarimo su trečiąja šalimi, jos turėtų turėti galimybę pranešti apie tai Komisijai prieš derybų pradžią arba jų eigoje. Jei valstybė narė, kuri derasi dėl tarpvyriausybinio susitarimo, pranešė Komisijai prieš užbaigdama derybas ir pateikė jai to tarpvyriausybinio susitarimo projektą, Komisija turėtų turėti galimybę pranešti tai valstybei narei savo nuomonę apie susitarimo, dėl kurio deramasi, suderinamumą su Sąjungos teise. Komisija, vadovaudamasi Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau - SESV) 258 straipsniu, turi teisę pradėti pažeidimo tyrimo procedūrą, jei ji mano, kad valstybė narė neįvykdė savo pareigų pagal SESV;
(12)
visi galutiniai ratifikuoti tarpvyriausybiniai susitarimai, kuriems taikomas šis sprendimas, turėtų būti perduoti Komisijai, kad ši galėtų informuoti visas kitas valstybes nares;
(13)
Komisija turėtų sudaryti galimybę visoms kitoms valstybėms narėms saugiu elektroniniu būdu susipažinti su visa jos gaunama informacija. Komisija turėtų paisyti valstybių narių prašymų užtikrinti jai pateiktos informacijos konfidencialumą. Tačiau prašymai laikytis konfidencialumo neturėtų apriboti pačios Komisijos prieigos prie konfidencialios informacijos, nes Komisijai reikia turėti išsamią informaciją, kad ji galėtų atlikti vertinimus. Komisija turėtų būti atsakinga už tai, kad būtų užtikrintas konfidencialumo išlygos taikymas. Prašymais laikytis konfidencialumo neturėtų būti daromas poveikis teisei susipažinti su dokumentais, kaip numatyta 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1049/2001 dėl visuomenės teisės susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (4);
(14)
jei valstybė narė mano, kad tarpvyriausybinis susitarimas yra konfidencialus, ji turėtų pateikti Komisijai jo santrauką, kad su ta santrauka galėtų susipažinti kitos valstybės narės;
(15)
nuolatinis keitimasis informacija apie tarpvyriausybinius susitarimus Sąjungos lygiu turėtų padėti išvystyti geriausią praktiką. Remdamasi tais geriausios praktikos pavyzdžiais, Komisija, atitinkamais atvejais bendradarbiaudama su Europos išorės santykių tarnyba (toliau - EIVT) Sąjungos išorės politikos klausimais, turėtų parengti neprivalomas standartines nuostatas, kurios galėtų būti vartojamos valstybių narių ir trečiųjų šalių tarpvyriausybiniuose susitarimuose. Vartojant tokias standartines nuostatas turėtų būti siekiama išvengti tarpvyriausybinių susitarimų prieštaravimų Sąjungos teisei, visų pirma konkurencijos teisei ir energijos vidaus rinkos taisyklėms, taip pat Sąjungos sudarytiems tarptautiniams susitarimams. Jos turėtų būti neprivalomos, ir turėtų būti numatyta galimybė jų turinį pritaikyti pagal konkrečias aplinkybes;
(16)
įvertinusios esamą energijos vidaus rinką ir Sąjungos energetikos politikos tikslus, valstybės narės, vesdamos derybas dėl tarpvyriausybinių susitarimų energijos srityje, darančių poveikį Sąjungos energetikos politikai, turėtų deramai atsižvelgti į tuos tikslus;
(17)
užtikrinant, kad abi pusės daugiau žinotų apie galiojančius ir naujus tarpvyriausybinius susitarimus, turėtų būti padedama geriau koordinuoti valstybių narių tarpusavio ir valstybių narių bei Komisijos veiksmus energetikos srityje. Toks geresnis koordinavimas turėtų padėti valstybėms narėms visapusiškai pasinaudoti privalumais, susijusiais su politine ir ekonomine Sąjungos įtaka, ir sudaryti galimybę Komisijai siūlyti problemų, nustatytų tarpvyriausybinių susitarimų srityje, sprendimus;
(18)
Komisija turėtų sudaryti palankesnes sąlygas valstybių narių tarpusavio veiksmų koordinavimui ir jį skatinti, kad būtų sustiprintas bendras strateginis Sąjungos vaidmuo pasitelkus tvirtą ir veiksmingą suderintą požiūrį į gamybos, tranzito ir vartojimo šalis;
(19)
keitimosi informacija mechanizmu, įskaitant vertinimus, kuriuos valstybės narės turi atlikti jį įgyvendindamos, nedaromas poveikis Sąjungos taisyklių dėl pažeidimų, valstybės pagalbos ir konkurencijos taikymui;
(20)
Komisija turėtų įvertinti, ar šis sprendimas yra pakankamas ir veiksmingas užtikrinant tarpvyriausybinių susitarimų atitiktį Sąjungos teisei ir valstybių narių veiksmų, susijusių su tarpvyriausybiniais energetikos susitarimais, aukšto lygio tarpusavio koordinavimą;
(21)
kadangi šio sprendimo tikslo, t. y. užtikrinti, kad valstybės narės ir Komisija keistųsi informacija apie tarpvyriausybinius energetikos srities susitarimus, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi dėl šio sprendimo poveikio to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi ES sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo sprendimu neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Dalykas ir taikymo sritis
1. Šiuo sprendimu nustatomas valstybių narių ir Komisijos keitimosi informacija apie tarpvyriausybinius energetikos susitarimus, kaip apibrėžta 2 straipsnyje, mechanizmas, siekiant užtikrinti optimalų energijos vidaus rinkos veikimą.
2. Šis sprendimas netaikomas tarpvyriausybiniams susitarimams, kuriems visa apimtimi pagal Sąjungos teisę jau taikomos kitos konkrečios pranešimo procedūros.
Nepaisant pirmos pastraipos, šis sprendimas taikomas tarpvyriausybiniams susitarimams, apie kuriuos Komisijai turi būti pranešama pagal Reglamento (ES) Nr. 994/2010 13 straipsnio 6 dalies a punktą.
2 straipsnis
Terminų apibrėžtys
Šiame sprendime vartojamų terminų apibrėžtys:
1) tarpvyriausybinis susitarimas- teisiškai privalomas vienos ar kelių valstybių narių susitarimas su viena ar keliomis trečiosiomis šalimis, darantis poveikį energijos vidaus rinkos veikimui ar funkcionavimui arba energijos tiekimo saugumui Sąjungoje, arba, jei toks teisiškai privalomas susitarimas apima ir kitus klausimus - tik tos nuostatos, kurios susijusios su energija, įskaitant toms su energija susijusioms nuostatoms taikomas bendrąsias nuostatas;
2) galiojantis tarpvyriausybinis susitarimas- tarpvyriausybinis susitarimas, įsigaliojęs arba laikinai taikomas iki šio sprendimo įsigaliojimo dienos.
3 straipsnis
Valstybių narių ir Komisijos keitimasis informacija
1. Valstybės narės ne vėliau kaip 2013 m. vasario 17 d. pateikia Komisijai visus galiojančius tarpvyriausybinius susitarimus, įskaitant tų susitarimų priedus ir pakeitimus. Jei tuose galiojančiuose tarpvyriausybiniuose susitarimuose aiškiai daroma nuoroda į kitus tekstus, valstybės narės pateikia Komisijai ir tuos kitus tekstus, jei juose yra nuostatų, darančių poveikį energijos vidaus rinkos veikimui arba energijos tiekimo saugumui Sąjungoje. Tačiau ta pareiga netaikoma komercinių ūkio subjektų susitarimams.
Taikant šią dalį laikoma, kad galiojantys tarpvyriausybiniai susitarimai, apie kuriuos jau pranešta Komisijai pagal Reglamento (ES) Nr. 994/2010 13 straipsnio 6 dalies a punktą šio sprendimo įsigaliojimo dieną, jau yra pateikti, su sąlyga, kad tas pranešimas atitinka šios dalies pirmos pastraipos reikalavimus. Valstybės narės ne vėliau kaip 2013 m. vasario 17 d. praneša Komisijai, ar kuri nors iš tokių tarpvyriausybinių susitarimų dalis laikytina konfidencialia ir ar pateikta informacija galima dalytis su kitomis valstybėmis narėmis.
Jei, remiantis šia dalimi, valstybė narė praneša Komisijai apie galiojančius tarpvyriausybinius susitarimus, kuriems taip pat taikomas Reglamento (ES) Nr. 994/2010 13 straipsnio 6 dalies a punktas, laikoma, kad tame straipsnyje nustatyta pareiga pranešti yra įvykdyta.
2. Jei atlikus pirmąjį vertinimą Komisijai kyla abejonių dėl pagal 1 dalį jai pateiktų susitarimų suderinamumo su Sąjungos teise, visų pirma Sąjungos konkurencijos teise bei teisės aktais dėl energijos vidaus rinkos, Komisija per 9 mėnesius nuo tų susitarimų pateikimo atitinkamai informuoja atitinkamas valstybes nares.
3. Prieš derybas su trečiąja šalimi dėl tarpvyriausybinio susitarimo arba dėl galiojančio tarpvyriausybinio susitarimo pakeitimo ar jų metu valstybė narė gali raštu informuoti Komisiją apie derybų tikslus ir nuostatas, dėl kurių deramasi, taip pat pateikti bet kokią kitą svarbią informaciją Komisijai. Jei valstybė narė pateikia Komisijai tokį pranešimą apie derybas, ta valstybė narė reguliariai praneša Komisijai apie derybų eigą.
Atitinkama valstybė narė nurodo Komisijai, ar pagal pirmą pastraipą pateikta informacija galima dalintis su visomis kitomis valstybėmis narėmis. Jei informacija dalintis galima, Komisija sudaro galimybę visoms valstybėms narėms saugiu elektroniniu būdu susipažinti su jos gauta informacija, išskyrus pagal 4 straipsnį nustatytas konfidencialias dalis.
4. Jei valstybė narė pateikia Komisijai pranešimą apie derybas pagal 3 dalį, Komisija gali jai teikti patarimus, kaip išvengti tarpvyriausybinio susitarimo arba galiojančio tarpvyriausybinio susitarimo pakeitimo, dėl kurio deramasi, nesuderinamumo su Sąjungos teise.
5. Ratifikavus tarpvyriausybinį susitarimą arba tarpvyriausybinio susitarimo pakeitimą, atitinkama valstybė narė tarpvyriausybinį susitarimą arba jo pakeitimą, įskaitant susitarimo arba jo pakeitimo priedus, pateikia Komisijai.
Jei tarpvyriausybiniame susitarime arba tarpvyriausybinio susitarimo pakeitime aiškiai daroma nuoroda į kitus tekstus, valstybės narės pateikia ir tuos kitus tekstus, jei juose yra nuostatų, darančių poveikį energijos vidaus rinkos veikimui arba energijos tiekimo saugumui Sąjungoje. Tačiau ta pareiga netaikoma komercinių ūkio subjektų susitarimams.
6. Nedarant poveikio šio straipsnio 7 daliai ir 4 straipsniui, Komisija sudaro galimybę visoms kitoms valstybėms narėms saugiu elektroniniu būdu susipažinti su jos pagal 1 ir 5 dalis gautais dokumentais.
7. Jei valstybė narė pagal 4 straipsnį nurodo Komisijai nesuteikti galimybės kitoms valstybėms narėms susipažinti su galiojančiu tarpvyriausybiniu susitarimu, galiojančio tarpvyriausybinio susitarimo pakeitimu arba nauju tarpvyriausybiniu susitarimu, ji pateikia perduotos informacijos santrauką. Toje santraukoje nurodoma bent ši informacija apie atitinkamą susitarimą ar pakeitimą:
a)
dalykas;
b
tikslas ir taikymo sritis;
c)
galiojimo trukmė;
d)
susitariančiosios šalys;
e)
informacija apie pagrindinius aspektus.
Komisija sudaro galimybę visoms kitoms valstybėms narėms elektroniniu būdu susipažinti su santraukomis.
4 straipsnis
Konfidencialumas
1. Valstybė narė, teikdama informaciją Komisijai pagal 3 straipsnio 1-6 dalis, gali nurodyti, ar kuri nors informacijos - komercinės ar kitos informacijos - dalis, kurią atskleidus būtų padaryta žala susijusių šalių veiklai, turi būti laikoma konfidencialia ir ar suteikta informacija gali būti dalijamasi su kitomis valstybėmis narėmis. Komisija laikosi tokių nurodymų.
2. Prašymai laikytis konfidencialumo pagal šį straipsnį neriboja pačios Komisijos prieigos prie konfidencialios informacijos. Komisija užtikrina, kad prieiga prie konfidencialios informacijos būtų suteikiama tik Komisijos tarnyboms, kurioms neabejotinai būtina susipažinti su turima informacija.
5 straipsnis
Komisijos pagalba
Jei valstybė narė pagal 3 straipsnio 3 dalį praneša Komisijai apie derybas su trečiąja šalimi, ta valstybė narė gali paprašyti Komisijos pagalbos tose derybose.
Atitinkamos valstybės narės prašymu arba Komisijos prašymu ir gavus atitinkamos valstybės narės raštišką sutikimą Komisija derybose gali dalyvauti kaip stebėtoja.
Jei Komisija dalyvauja derybose kaip stebėtoja, ji gali atitinkamai valstybei narei teikti patarimus, kaip išvengti tarpvyriausybinio susitarimo ar jo pakeitimo, dėl kurio deramasi, nesuderinamumo su Sąjungos teise.
6 straipsnis
Suderinamumo vertinimas
1. Jei valstybė narė, vedanti derybas dėl tarpvyriausybinio susitarimo arba dėl galiojančio tarpvyriausybinio susitarimo pakeitimo, remdamasi savo pačios vertinimu nėra pajėgi padaryti tvirtos išvados, ar tarpvyriausybinis susitarimas arba jo pakeitimas, dėl kurio deramasi, yra suderinamas su Sąjungos teise, ji, prieš užbaigdama derybas, praneša apie tai Komisijai ir pateikia jai atitinkamo susitarimo ar jo pakeitimo projektą kartu su visais jų priedais.
2. Komisija per keturias savaites nuo susitarimo ar jo pakeitimo projekto, įskaitant visus priedus, gavimo atitinkamai valstybei narei praneša apie abejones, kurių ji gali turėti dėl tarpvyriausybinio susitarimo ar jo pakeitimo projekto suderinamumo su Sąjungos teise. Jei Komisija per tą laikotarpį atsakymo nepateikia, laikoma, kad Komisija prieštaravimų neturi.
3. Jei Komisija pagal 2 dalį praneša atitinkamai valstybei narei, kad jai kyla abejonių, apie savo nuomonę dėl susitarimo ar jo atitinkamo pakeitimo projekto suderinamumo su Sąjungos teise ji atitinkamai valstybei narei praneša per 10 savaičių nuo 2 dalyje nurodytos gavimo dienos (toliau - nagrinėjimo laikotarpis). Atitinkamai valstybei narei pritarus, nagrinėjimo laikotarpis gali būti pratęstas. Jei Komisija per nagrinėjimo laikotarpį nuomonės nepateikia, laikoma, kad Komisija prieštaravimų neturi.
4. Jei aplinkybės tai pateisina, 2 ir 3 dalyse nurodyti laikotarpiai sutrumpinami suderinus tai su Komisija.
7 straipsnis
Valstybių narių veiksmų tarpusavio koordinavimas
Komisija sudaro palankesnes sąlygas valstybių narių veiksmų tarpusavio koordinavimui ir jį skatina, kad būtų galima:
a)
peržiūrėti pokyčius, susijusius su tarpvyriausybiniais susitarimais, ir siekti Sąjungos išorės santykių energetikos srityje su gamybos, tranzito ir vartojimo šalimis nuoseklumo ir darnos;
b)
nustatyti bendras problemas, susijusias su tarpvyriausybiniais susitarimais, ir apsvarstyti, kokių tinkamų veiksmų būtų galima imtis toms problemoms spręsti, taip pat atitinkamais atvejais pasiūlyti sprendimų;
c)
geriausios praktikos ir konsultacijų su valstybėmis narėmis pagrindu parengti neprivalomas standartines nuostatas, kurios, jei būtų taikomos, labai pagerintų būsimų tarpvyriausybinių susitarimų atitiktį Sąjungos teisei;
d)
atitinkamais atvejais remti daugiašalių tarpvyriausybinių susitarimų, kurie apima kelias valstybes nares ar visą Sąjungą, rengimą.
8 straipsnis
Ataskaitų teikimas ir peržiūra
1. Komisija ne vėliau kaip 2016 m. sausio 1 d. pateikia šio sprendimo taikymo ataskaitą Europos Parlamentui, Tarybai bei Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui.
2. Ataskaitoje visų pirma įvertinama, kokiu mastu šiuo sprendimu skatinama tarpvyriausybinių susitarimų atitiktis Sąjungos teisei ir valstybių narių veiksmų, susijusių su tarpvyriausybiniais susitarimais, aukšto lygio tarpusavio koordinavimas. Joje taip pat įvertinamas šio sprendimo poveikis valstybių narių deryboms su trečiosiomis šalimis ir tai, ar šio sprendimo taikymo sritis bei jame nustatytos procedūros yra tinkamos.
3. Po pirmos ataskaitos pateikimo, kaip nurodyta šio straipsnio 1 dalyje, Komisija kas trejus metus Europos Parlamentui ir Tarybai teikia ataskaitas apie informaciją, gautą pagal 3 straipsnį, deramai atsižvelgdama į šio sprendimo nuostatas dėl konfidencialumo.
9 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis sprendimas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
10 straipsnis
Adresatai
Šis sprendimas skirtas valstybėms narėms.
Priimta Strasbūre 2012 m. spalio 25 d.