SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2014/66/EU
ze dne 15. května 2014
o podmínkách vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí na základě převedení v rámci společnosti
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 79 odst. 2 písm. a) a b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Za účelem postupného vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva stanoví Smlouva o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) opatření, která mají být přijata v oblasti přistěhovalectví a která jsou spravedlivá vůči státním příslušníkům třetích zemí.
(2)
Smlouva o fungování EU stanoví, že Unie vyvíjí společnou přistěhovaleckou politiku, jejímž cílem je ve všech etapách zajistit účinné řízení migračních toků a spravedlivé zacházení se státními příslušníky třetích zemí oprávněně pobývajícími v členských státech. Za tímto účelem mají Evropský parlament a Rada přijmout opatření týkající se podmínek vstupu a pobytu a pravidel, podle nichž členské státy udělují dlouhodobá víza a vydávají dlouhodobá povolení k pobytu, jakož i vymezení práv státních příslušníků třetích zemí oprávněně pobývajících v členském státě, včetně podmínek upravujících svobodu pohybovat se a pobývat v jiných členských státech.
(3)
Sdělení Komise ze dne 3. března 2010 nazvané „Evropa 2020: Strategie pro inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění“ stanoví cíl Unie stát se ekonomikou založenou na znalostech a inovacích, snižovat administrativní zátěž podniků a lépe spojovat nabídku pracovní síly s poptávkou. Opatření, která usnadní manažerům, specialistům nebo zaměstnaným stážistům z třetích zemí vstup na území Unie při převedení v rámci společnosti, musí být chápána v těchto širších souvislostech.
(4)
Stockholmský program, který byl přijat Evropskou radou dne 11. prosince 2009, uznává, že přistěhovalectví za účelem zaměstnání může přispět ke zvýšené konkurenceschopnosti a ekonomické vitalitě a že v kontextu značných problémů spojených s demografickým vývojem, které bude Unie v budoucnosti řešit, a tedy zvýšené poptávky po pracovní síle budou pružné politiky přistěhovalectví významným příspěvkem k hospodářskému rozvoji a výkonnosti Unie z dlouhodobého hlediska. Stockholmský program proto vyzývá Komisi a Radu, aby pokračovaly v provádění Plánu politiky v oblasti legální migrace stanoveném ve sdělení Komise ze dne 21. prosince 2005.
(5)
V důsledku globalizace podnikání, zvyšujícího se obchodu a růstu a rozšíření nadnárodních skupin v nedávných letech vzrostl pohyb manažerů, specialistů a zaměstnaných stážistů poboček a dceřiných společností nadnárodních společností, kteří se dočasně stěhují pro výkon krátkodobých úkolů do jiných jednotek společnosti.
(6)
Tato převedení klíčových zaměstnanců v rámci společnosti vedou k novým dovednostem a znalostem, inovacím a větším hospodářským příležitostem pro hostitelské subjekty, čímž posilují znalostní ekonomiku v Unii při podpoře investičních toků v rámci Unie. Převedení v rámci společnosti ze třetích zemí mají také potenciál usnadnit převedení v rámci společnosti z Unie do společností v třetích zemích a uvést Unii do silnějšího postavení v jejím vztahu s mezinárodními partnery. Jednodušší převedení v rámci společnosti umožňuje nadnárodním skupinám nejlépe využít jejich lidské zdroje.
(7)
Soubor pravidel vyplývající z této směrnice může být přínosný také pro země původu migrujících, protože tato dočasná migrace může za jasných podmínek, které jsou pro ni stanoveny, podporovat přenos dovedností, znalostí, technologií a know-how.
(8)
Touto směrnicí by neměla být dotčena zásada upřednostňování občanů Unie, pokud jde o přístup na trh práce členských států, jak vyplývá z příslušných ustanovení příslušných aktů o přistoupení.
(9)
Touto směrnicí by nemělo být dotčeno právo členských států vydávat jiná povolení než povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti pro účely zaměstnání, pokud státní příslušník třetí země nespadá do oblasti působnosti této směrnice.
(10)
Tato směrnice by měla zavést transparentní a zjednodušený postup pro přijímání osob převedených v rámci společnosti na základě společných definic a harmonizovaných kritérií.
(11)
Členské státy by měly zajistit, aby v zájmu zajištění řádného prosazování této směrnice byly prováděny odpovídající kontroly a účinné inspekce. Skutečností, že bylo vydáno povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, by nemělo být dotčeno ani znemožněno právo členských států uplatňovat v průběhu převedení v rámci společnosti své pracovněprávní předpisy, jejichž cílem je - v souladu s právem Unie - kontrola dodržování pracovních podmínek, jak je stanoveno v čl. 18 odst. 1.
(12)
Možnost členského státu uložit na základě vnitrostátního práva sankce vůči zaměstnavateli osoby převedené v rámci společnosti usazenému ve třetí zemi by měla zůstat nedotčena.
(13)
Pro účely této směrnice by mezi osoby převáděné v rámci společnosti měli patřit manažeři, specialisté a zaměstnaní stážisté. Jejich definice by měla vycházet ze specifických závazků Unie v rámci Všeobecné dohody o obchodu službami (GATS) a dvoustranných obchodních dohod. Jelikož tyto závazky přijaté v rámci GATS neupravují podmínky vstupu, pobytu a práce, měla by tato směrnice doplňovat a usnadňovat uplatňování těchto závazků. Oblast působnosti převedení v rámci společnosti, na něž se vztahuje tato směrnice, by však měla být ve srovnání s obchodními závazky širší, protože k převedení nemusí nutně docházet v odvětví služeb a může mít původ ve třetí zemi, která není smluvní stranou obchodní dohody.
(14)
Při posuzování kvalifikace osob převedených v rámci společnosti by členské státy měly přiměřeně využívat evropského rámce kvalifikací pro celoživotní učení, aby byly kvalifikace posuzovány srovnatelným a transparentním způsobem. Vnitrostátní koordinační body pro evropský rámec kvalifikací mohou poskytovat informace a pokyny ohledně vztahu mezi vnitrostátními systémy kvalifikací a tímto rámcem.
(15)
Osobám převedeným v rámci společnosti by měly být poskytnuty přinejmenším stejné podmínky zaměstnání jako vyslaným pracovníkům, jejichž zaměstnavatel je usazen na území Unie, jak vyplývá ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES (4). Členské státy by měly požadovat, aby s osobami převedenými v rámci společnosti bylo zacházeno stejně jako s jejich vlastními státními příslušníky na srovnatelných pozicích, pokud jde o odměnu, která jim bude v průběhu celého převedení přiznána. Každý členský stát by měl být zodpovědný za kontrolu odměn přiznávaných osobám převedeným v rámci společnosti po dobu jejich pobytu na jeho území. Tento požadavek je určen k ochraně pracovníků a zaručuje spravedlivou soutěž mezi podniky usazenými v členském státě a podniky usazenými ve třetí zemi, protože předchází tomu, aby podnik usazený ve třetí zemi těžil z méně přísných pracovněprávních norem, a získával tak konkurenční výhodu.
(16)
Aby bylo zajištěno, že dovednosti osoby převedené v rámci společnosti jsou specifické pro hostitelský subjekt, měla by být převedená osoba zaměstnána v rámci stejné skupiny podniků bez přerušení po dobu nejméně tří až dvanácti měsíců před převedením v případě manažerů a specialistů a po dobu nejméně tří až šesti měsíců před převedením v případě zaměstnaných stážistů.
(17)
Jelikož převedení v rámci společnosti představuje dočasnou migraci, neměla by maximální doba jednoho převedení do Unie včetně mobility mezi členskými státy překročit tři roky pro manažery a specialisty a jeden rok pro zaměstnané stážisty, po jejímž uplynutí by měli odejít to třetí země, pokud nezískají povolení k pobytu z jiného důvodu v souladu s právními předpisy Unie či vnitrostátními právními předpisy. Maximální doba převedení by měla zahrnovat souhrn dob, na něž byla postupně vydávána povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti. K následnému převedení do Unie by mohlo dojít poté, co státní příslušník třetí země opustí území členských států.
(18)
Za účelem zajištění dočasné povahy převedení v rámci společnosti a prevence zneužívání by měly být členské státy schopny požadovat, aby v rámci téhož členského státu mezi skončením maximální doby jednoho převedení a další žádosti týkající se stejného státního příslušníka třetí země pro účely této směrnice uplynula určitá doba.
(19)
Vzhledem k tomu, že převedení v rámci společnosti představují dočasné vyslání, měl by žadatel v rámci pracovní smlouvy nebo dopisu o zařazení doložit, že státní příslušník třetí země bude moci být po skončení práce převeden zpět do subjektu patřícího stejné skupině a usazeného ve třetí zemi. Žadatel by měl rovněž doložit, že státní příslušník třetí země na pozici manažera nebo specialisty má profesní kvalifikaci a odpovídající profesní zkušenosti, které jsou zapotřebí v hostitelském subjektu, kam má být převeden.
(20)
Státní příslušníci třetích zemí, kteří žádají o přijetí jako zaměstnaní stážisté, by měli předložit doklady o vysokoškolském vzdělání. Měli by navíc, je-li to požadováno, předložit dohodu o odborné přípravě, včetně popisu programu odborné přípravy, jeho trvání a podmínek pro výkon dohledu nad zaměstnanými stážisty, z níž vyplývá, že se jim dostane skutečné odborné přípravy a že nebudou využiti jako běžní pracovníci.
(21)
Pokud to není v rozporu se zásadou upřednostňování občanů Unie, jak vyplývá z příslušných ustanovení příslušných aktů o přistoupení, nevyžaduje se test trhu práce.
(22)
Členský stát by měl uznat odbornou kvalifikaci státního příslušníka třetí země získanou v jiném členském státě stejným způsobem jako u občanů Unie a měl by zohlednit kvalifikaci získanou ve třetí zemi v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES (5). Tímto uznáním by neměla být dotčena případná omezení přístupu k regulovaným povoláním vyplývající z výhrad k existujícím závazkům ohledně regulovaných povolání, jež Unie nebo Unie a její členské státy přijaly v rámci obchodních dohod. V každém případě by touto směrnicí osobám převedeným v rámci společnosti nemělo být přiznáno příznivější zacházení než státním příslušníkům Unie nebo Evropského hospodářského prostoru, pokud jde o přístup k regulovaným povoláním ve členském státě.
(23)
Touto směrnicí by nemělo být dotčeno právo členských států určit objem vstupů v souladu s čl. 79 odst. 5 Smlouvy o fungování EU.
(24)
V zájmu boje proti případnému zneužívání této směrnice by členské státy měly mít možnost zamítnout, odejmout nebo neprodloužit platnost povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, pokud hlavním účelem zřízení hostitelského subjektu bylo usnadnění vstupu osob převedených v rámci společnosti nebo tento subjekt nevykonává skutečnou činnost.
(25)
Cílem této směrnice je usnadnění mobility osob převedených v rámci společnosti uvnitř Unie (dále jen „mobilita uvnitř EU“) a omezení administrativní zátěže spojené s pracovním zařazováním v některých členských státech. Za tímto účelem tato směrnice stanoví zvláštní režim mobility uvnitř EU, v němž je držitel platného povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti vydaného členským státem oprávněn vstupovat, pobývat a pracovat na území jednoho či více členských států v souladu s ustanoveními této směrnice upravujícími krátkodobou a dlouhodobou mobilitu. Krátkodobá mobilita by pro účely této směrnice měla zahrnovat pobyty v jiných členských státech než tom, který vydal povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, v délce nepřesahující 90 dnů na členský stát. Dlouhodobá mobilita by pro účely této směrnice měla zahrnovat pobyty v jiných členských státech než tom, který vydal povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, v délce přesahující 90 dnů na členský stát. Aby se předešlo obcházení rozlišení mezi krátkodobou a dlouhodobou mobilitou, měla by být krátkodobá mobilita ve vztahu k danému členskému státu omezena na nejvýše 90 dnů za každé období 180 dnů a nemělo by být možné předložit zároveň oznámení o krátkodobé mobilitě a žádost o dlouhodobou mobilitu. Pokud potřeba dlouhodobé mobility vyvstala po zahájení krátkodobé mobility osoby převedené v rámci společnosti, může druhý členský stát požádat, aby byla žádost předložena nejpozději 20 dnů před skončením doby trvání krátkodobé mobility.
(26)
Ačkoli by měl zvláštní režim mobility zavedený touto směrnicí stanovit autonomní pravidla pro vstup a pobyt za účelem práce osoby převedené v rámci společnosti v jiných členských státech, než je stát, který vydal povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, nadále se uplatňují všechna ostatní pravidla pro pohyb osob přes hranice stanovená v příslušných ustanoveních schengenského acquis.
(27)
Pokud převedení zahrnuje několik míst v různých členských státech, měly by být příslušným orgánům druhých členských států pro usnadnění kontrol případně poskytnuty příslušné informace.
(28)
Uplatnila-li osoba převedená v rámci společnosti právo na mobilitu, měl by mít druhý členský stát za určitých podmínek právo učinit opatření, aby činnosti osob převedených v rámci společnosti nebyly v rozporu s příslušnými ustanoveními této směrnice.
(29)
Členské státy by měly stanovit účinné, přiměřené a odrazující sankce, jako například finanční sankce, které budou uloženy v případě porušení této směrnice. Tyto sankce by mohly mimo jiné sestávat z opatření stanovených v článku 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/52/ES (6). Uvedené sankce by mohly být ukládány hostitelskému subjektu usazenému v dotyčném členském státě.
(30)
Stanovení jednotného postupu vedoucího k jednomu kombinovanému oprávnění zahrnujícímu povolení k pobytu i pracovní povolení (dále jen „jednotné povolení“) by mělo přispět ke zjednodušení v současnosti platných pravidel v členských státech.
(31)
Mělo by být možné zavést zjednodušený postup určený pro subjekty nebo skupiny podniků, které byly pro tento účel uznány. Uznávání by mělo být pravidelně posuzováno.
(32)
Jakmile členský stát rozhodne o přijetí státního příslušníka třetí země, jenž splňuje kritéria vyplývající z této směrnice, tento státní příslušník třetí země by měl obdržet povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, které by mu mělo za splnění určitých podmínek umožňovat výkon práce v jednotlivých subjektech patřících k téže nadnárodní korporaci, včetně subjektů nacházejících se v jiných členských státech.
(33)
Vyžaduje-li se vízum a státní příslušník třetí země splňuje kritéria pro vydání povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, měl by členský stát poskytnout státnímu příslušníku třetí země všechny prostředky pro získání požadovaného víza a zajistit účinnou spolupráci příslušných orgánů za tímto účelem.
(34)
Je-li povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti vydáno členským státem, který schengenské acquis neuplatňuje v plném rozsahu, a osoba převedená v rámci společnosti překročí v rámci mobility uvnitř EU vnější hranici ve smyslu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 (7), měl by být členský stát oprávněn požadovat doložení skutečnosti, že se osoba převedená v rámci společnosti stěhuje na jeho území pro účely převedení v rámci společnosti. Dále by v případě překročení vnější hranice ve smyslu nařízení (ES) č. 562/2006 měly členské státy, které schengenské acquis uplatňují v plném rozsahu, konzultovat Schengenský informační systém a odepřít vstup osobám, o nichž byl v tomto systému pořízen záznam pro účely odepření vstupu nebo pobytu podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1987/2006 (8), nebo vyslovit námitku proti mobilitě těchto osob.
(35)
Členské státy by měly mít možnost uvádět další informace v papírové podobě nebo uchovávat takové informace v elektronické podobě, jak je uvedeno v článku 4 nařízení Rady (ES) č. 1030/2002 (9) a v bodě 16 písm. a) přílohy uvedeného nařízení, aby mohly poskytovat přesnější informace o zaměstnání během převedení osob v rámci společnosti. Poskytování těchto dalších informací by pro členské státy mělo být nepovinné a nemělo by představovat další požadavek, jenž by ohrožoval koncept jednotného povolení a jednotného postupu vyřizování žádostí.
(36)
Tato směrnice by neměla osobám převedeným v rámci společnosti bránit vykonávat konkrétní činnosti v zařízeních klientů v rámci členského státu, v němž je usazen hostitelský subjekt, v souladu s ustanoveními platnými pro tyto činnosti v daném členském státě.
(37)
Touto směrnicí nejsou dotčeny podmínky pro poskytování služeb v rámci článku 56 Smlouvy o fungování EU. Zejména touto směrnicí nejsou dotčeny pracovní podmínky, jež se podle směrnice 96/71/ES uplatní na pracovníky, kteří jsou vysláni podnikem usazeným v jednom členském státě za účelem poskytování služeb na území jiného členského státu. Tato směrnice by se neměla vztahovat na státní příslušníky třetích zemí, kteří byli vysláni podnikem usazeným v členském státě v rámci poskytování služeb podle směrnice 96/71/ES. Státní příslušníci třetích zemí, jimž bylo uděleno povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, nemohou využívat směrnici 96/71/ES. Podle čl. 1 odst. 4 směrnice 96/71/ES by tato směrnice neměla poskytovat podnikům usazeným ve třetí zemi lepší zacházení, než podnikům usazeným v některém členském státě.
(38)
K zajištění důstojných pracovních a životních podmínek při pobytu v Unii je důležité, aby pro osoby převedené v rámci společnosti bylo zajištěno odpovídající sociální zabezpečení, včetně případných dávek pro jejich rodinné příslušníky. V rámci vnitrostátního práva by tedy mělo být zaručeno rovného zacházení, pokud jde o oblasti sociálního zabezpečení uvedené v článku 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (10). Tato směrnice neharmonizuje právní předpisy členských států v oblasti sociálního zabezpečení. Omezuje se na použití zásady rovného zacházení v oblasti sociálního zabezpečení na osoby, které spadají do její oblasti působnosti. Právo na rovné zacházení v oblasti sociálního zabezpečení se vztahuje na státní příslušníky třetích zemí, kteří splňují objektivní a nediskriminační podmínky stanovené právními předpisy členského státu, v němž je práce vykonávána, pokud jde o jejich zapojení do systému sociálního zabezpečení a nárok na dávky sociálního zabezpečení.
V mnoha členských státech je nárok na rodinné dávky podmíněn určitým vztahem s tímto členským státem, neboť dávky jsou určeny na podporu příznivého demografického vývoje s cílem zajistit v daném členském státě budoucí pracovní síly. Touto směrnicí by proto nemělo být dotčeno právo členského státu omezit za určitých podmínek rovné zacházení, pokud jde o rodinné dávky, neboť osoba převedená v rámci společnosti a doprovázející rodinní příslušníci pobývají v tomto členském státě dočasně. Práva v oblasti sociálního zabezpečení by měla být přiznána, aniž jsou dotčena ustanovení vnitrostátních právních předpisů nebo dvoustranných dohod, která stanovují uplatnění právních předpisů země původu v oblasti sociálního zabezpečení. Dvoustranné dohody nebo vnitrostátní právní předpisy o právech sociálního zabezpečení osob převedených v rámci společnosti přijaté po vstupu této směrnice v platnost by neměly stanovit méně příznivé zacházení, než je přiznáno státním příslušníkům členského státu, v němž je práce vykonávána. V důsledku vnitrostátních právních předpisů nebo těchto dohod by například mohlo být v zájmu osob převedených v rámci společnosti zůstat pojištěny v systému sociálního zabezpečení země svého původu, pokud by přerušení jejich pojištění mělo nepříznivý dopad na jejich práva nebo by v důsledku svého pojištění musely nést náklady dvojího krytí. Členským státům by vždy měla být zachována možnost přiznat osobám převedeným v rámci společnosti příznivější podmínky v oblasti práv sociálního zabezpečení. Žádným ustanovením této směrnice by nemělo být dotčeno právo pozůstalých, kteří odvozují svá práva od osoby převedené v rámci společnosti, na obdržení pozůstalostních důchodů v případě, že pobývají ve třetí zemi.
(39)
V případě mobility mezi členskými státy by se mělo v přiměřeném rozsahu uplatnit nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1231/2010 (11). Tato směrnice by neměla přiznávat více práv, než jsou ta, která jsou již stanovena ve stávajících právních předpisech Unie v oblasti sociálního zabezpečení státních příslušníků třetích zemí, v jejichž případě existují mezi členskými stát přeshraniční zájmy.
(40)
S cílem učinit konkrétní soubor pravidel zavedený touto směrnicí přitažlivější a umožnit realizaci veškerých očekávaných výhod pro konkurenceschopnost podniků v Unii by se na státní příslušníky třetích zemí převáděné v rámci společnosti měly uplatnit příznivé podmínky pro sloučení rodiny v členském státě, který vydal povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, a ve členských státech, jež umožňují osobě převedené v rámci společnosti pobývat a pracovat na jejich území v souladu s ustanoveními této směrnice o dlouhodobé mobilitě. Toto právo by určitě odstranilo významnou překážku, jež by mohla osobě, která má být v rámci společnosti převedena, zabránit v přijetí dané práce. Za účelem zachování jednoty rodin by rodinní příslušníci měli mít možnost připojit se k osobě převedené v rámci společnosti v jiném členském státě a měl se usnadnit jejich přístup na trh práce.
(41)
S cílem usnadnit rychlé zpracování žádostí by měly členské státy upřednostnit elektronickou výměnu informací a elektronické předávání příslušných dokumentů, ledaže nastanou technické obtíže nebo to zásadní zájmy vyžadují jinak.
(42)
Shromažďování a předávání souborů a údajů by mělo být prováděno v souladu s příslušnou ochranou údajů a bezpečnostními pravidly.
(43)
Tato směrnice by se neměla vztahovat na státní příslušníky třetích zemí, kteří žádají o pobyt v členském státě jako výzkumní pracovníci za účelem provedení výzkumného projektu, neboť spadají do oblasti působnosti směrnice Rady 2005/71/ES (12).
(44)
Jelikož cílů této směrnice, totiž zvláštního postupu přijímání a přijetí podmínek pro vstup a pobyt státního příslušníka třetí země pro účely převedení v rámci společnosti, nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, ale spíše jich může být z důvodu rozsahu a účinků činnosti lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“). V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(45)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznané v Listině základních práv Evropské unie, jež vychází z práv plynoucích ze sociálních chart přijatých Unií a Radou Evropy.
(46)
Členské státy se v souladu se Společným politickým prohlášením členských států a Komise o informativních dokumentech ze dne 28. září 2011 (13) zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi nástrojů přijatých členskými státy za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu. V případě této směrnice považuje normotvůrce předložení těchto dokumentů za odůvodněné.
(47)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 21 o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování EU, a aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, se tyto členské státy neúčastní přijímání této směrnice a tato směrnice pro ně není závazná ani použitelná.
(48)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování EU se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice a tato směrnice pro ně není závazná ani použitelná,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví:
a)
podmínky vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí a jejich rodinných příslušníků na území členských států po dobu delší než 90 dní za účelem převedení v rámci společnosti a jejich práva;
b)
podmínky vstupu a pobytu a práva státních příslušníků třetích zemí uvedených v písmenu a) v jiných členských státech, než je stát, který jako první udělil státnímu příslušníkovi třetí země povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti podle této směrnice.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na státní příslušníky třetích zemí, kteří v době podání žádosti pobývají mimo území členských států a žádají o přijetí nebo byli přijati na území členského státu za podmínek stanovených touto směrnicí, na základě převedení v rámci společnosti jakožto manažeři, specialisté nebo zaměstnaní stážisté.
2. Tato směrnice se nevztahuje na státní příslušníky třetích zemí, kteří:
a)
žádají o pobyt v členském státě jako výzkumní pracovníci ve smyslu směrnice 2005/71/ES za účelem provedení výzkumného projektu;
b)
podle dohod mezi Unií a jejími členskými státy a třetími zeměmi mají práva volného pohybu rovnocenná právům občanů Unie nebo jsou zaměstnáni podnikem usazeným v těchto třetích zemích;
c)
jsou vysláni v rámci směrnice 96/71/ES;
d)
vykonávají samostatnou výdělečnou činnost;
e)
jsou přiděleni zprostředkovatelskými agenturami, agenturami na zprostředkování dočasné práce nebo jakýmikoli jinými podniky zabývajícími se poskytováním pracovníků k provedení práce pod dohledem a vedením jiného podniku;
f)
byli přijati jako studenti denního studia nebo kteří se v rámci studia účastní krátkodobé praktické odborné přípravy pod dohledem.
3. Touto směrnicí není dotčeno právo členských států vydávat státním příslušníkům třetích zemí, kteří nespadají do oblasti působnosti této směrnice, pro jakékoli účely spojené se zaměstnáváním jiná povolení k pobytu než povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti upravená touto směrnicí.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„státním příslušníkem třetí země“ osoba, která není občanem Unie ve smyslu čl. 20 odst. 1 Smlouvy o fungování EU;
b)
„převedením v rámci společnosti“ dočasné převedení státního příslušníka třetí země, který pobývá v době podání žádosti o povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti mimo území členských států, za účelem zaměstnání nebo odborné přípravy z podniku usazeného mimo území členského státu, k němuž je státní příslušník třetí země již před převedením a v jeho průběhu vázán pracovní smlouvou, do subjektu usazeného v tomto členském státě a patřícího k příslušnému podniku nebo do stejné skupiny podniků, a popřípadě mobilita mezi hostitelskými subjekty usazenými v jednom nebo několika druhých členských státech;
c)
„osobou převedenou v rámci společnosti“ každý státní příslušník třetí země, který pobývá v době podání žádosti o povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti mimo území členských států a který byl převeden v rámci společnosti;
d)
„hostitelským subjektem“ subjekt, do kterého je osoba převedená v rámci společnosti převedena, bez ohledu na jeho právní formu, usazený v souladu s vnitrostátním právem na území členského státu;
e)
„manažerem“ osoba ve vedoucí pozici, která především řídí vedení hostitelského subjektu a na jejíž činnost obecně dohlíží nebo jíž vydává pokyny především správní rada nebo akcionáři podniku nebo rovnocenný orgán; tato pozice zahrnuje: řízení hostitelského subjektu nebo odboru či oddělení hostitelského subjektu, dohled nad činností ostatních zaměstnanců vykonávajících dohledové, profesní nebo řídící činnosti a jejich kontrola, včetně pravomoci doporučit přijetí či propuštění zaměstnanců nebo jiná personální opatření;
f)
„specialistou“ osoba pracující v rámci skupiny podniků, jež má specializované znalosti, které jsou zásadní pro oblast činnosti, postupy nebo řízení hostitelského subjektu. Při hodnocení takových znalostí se přihlíží nejen ke znalostem specifickým pro hostitelský subjekt, ale také k tomu, zda má tato osoba vysokou úroveň kvalifikace včetně odpovídajících profesních zkušeností pro práci nebo činnost, které vyžadují specifické technické znalosti, včetně případné příslušnosti k akreditované profesi;
g)
„zaměstnaným stážistou“ osoba s vysokoškolským vzděláním, která je převedena do hostitelského subjektu za účelem rozvoje kariéry nebo zaškolení v oblasti obchodních technik nebo metod a je po dobu převedení placena;
h)
„rodinnými příslušníky“ státní příslušníci třetí země podle čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 2003/86/ES (14);
i)
„povolením pro osobu převedenou v rámci společnosti“ povolení obsahující zkratku „ICT“ („intra-corporate transferee“ - osoba převedená v rámci společnosti), které opravňuje držitele k pobytu a práci na území prvního a případně druhého členského státu v souladu s touto směrnicí;
j)
„povolením pro dlouhodobou mobilitu“ povolení obsahující pojem „mobile ICT“ („mobile intra-corporate transferee“ - mobilní osoba převedená v rámci společnosti), které opravňuje držitele povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti k pobytu a práci na území druhého členského státu v souladu s touto směrnicí;
k)
„jednotným postupem vyřizování žádostí“ postup, který na základě jedné žádosti o povolení pro státního příslušníka třetí země k pobytu a práci na území členského státu vede k rozhodnutí o této žádosti;
l)
„skupinou podniků“ dva nebo více podniků, které jsou podle vnitrostátního práva považovány za propojené jedním z těchto způsobů: jeden podnik ve vztahu k druhému podniku přímo či nepřímo drží většinu upsaného základního kapitálu podniku; disponuje většinou hlasovacích práv spojených s podíly vydanými podnikem; je oprávněn jmenovat více než polovinu členů správních, řídících nebo dozorčích orgánů podniku; nebo podniky jsou řízeny jednotně mateřským podnikem;
m)
„prvním členským státem“ členský stát, který jako první vydá státnímu příslušníku třetí země povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti;
n)
„druhým členským státem“ jiný členský stát, než je první členský stát, v němž osoba převedená v rámci společnosti zamýšlí vykonávat nebo již vykonává právo na mobilitu ve smyslu této směrnice;
o)
„regulovaným povoláním“ regulované povolání, jak je vymezeno v čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice 2005/36/ES.
Článek 4
Příznivější ustanovení
1. Tato směrnice se použije, aniž jsou dotčena příznivější ustanovení:
a)
práva Unie, včetně dvoustranných a mnohostranných dohod uzavřených mezi Unií a jejími členskými státy na jedné straně a jednou nebo více třetími zeměmi na straně druhé;
b)
dvoustranných nebo mnohostranných dohod uzavřených mezi jedním nebo několika členskými státy a jednou nebo několika třetími zeměmi.
2. Touto směrnicí není dotčeno právo členských států přijmout nebo ponechat v platnosti příznivější ustanovení pro státní příslušníky třetích zemí, na něž se tato směrnice vztahuje, pokud jde o čl. 3 písm. h) a články 15, 18 a 19.
KAPITOLA II
PODMÍNKY PŘIJÍMÁNÍ
Článek 5
Kritéria pro přijetí
1. Aniž je dotčen čl. 11 odst. 1, státní příslušník třetí země, který žádá o přijetí podle podmínek této směrnice, nebo hostitelský subjekt:
a)
předloží doklad o tom, že hostitelský subjekt a podnik usazený ve třetí zemi patří do téhož podniku nebo do téže skupiny podniků;
b)
předloží doklad o zaměstnání v rámci stejného podniku či skupiny podniků po dobu nejméně tří až dvanácti měsíců bez přerušení bezprostředně předcházející dni převedení v rámci společnosti v případě manažerů a odborníků a po dobu nejméně tří až šesti měsíců bez přerušení v případě zaměstnaných stážistů;
c)
předloží pracovní smlouvu a v nezbytných případech vysílací dopis od zaměstnavatele obsahující:
i)
údaje o době trvání převedení a místo, kde se nachází hostitelský subjekt nebo subjektů,
ii)
doklady, že státní příslušník třetí země v hostitelském subjektu nebo subjektech v příslušném členském státě přijímá pozici manažera, specialisty nebo zaměstnaného stážisty,
iii)
odměnu, jakož i další podmínky zaměstnání platné pro dobu převedení v rámci společnosti,
iv)
doklady, že státní příslušník třetí země bude po skončení převedení v rámci společnosti moci být převeden zpět do subjektu patřícího do tohoto podniku či do této skupiny podniků a usazených ve třetí zemi;
d)
předloží doklady, že státní příslušník třetí země má profesní kvalifikaci a zkušenosti, které jsou zapotřebí v hostitelském subjektu, kam má být převeden na pozici manažera nebo specialisty, nebo v případě zaměstnaného stážisty požadované vysokoškolské vzdělání;
e)
ve stanovených případech předloží dokumenty osvědčující, že státní příslušník třetí země splňuje podmínky, které pro občany Unie vyplývají z vnitrostátních právních předpisů dotčeného členského státu a upravují regulované povolání, k němuž se daná žádost vztahuje;
f)
předloží platný cestovní doklad státního příslušníka třetí země, jak stanoví vnitrostátní právo, a v případě potřeby i žádost o vízum nebo vízum; členské státy mohou požadovat, aby doba platnosti cestovního dokladu zahrnovala přinejmenším dobu platnosti povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti;
g)
aniž jsou dotčeny platné dvoustranné dohody, předloží doklad o tom, že má zdravotní pojištění na všechna rizika, proti nimž jsou běžně pojištěni státní příslušníci dotyčného členského státu, nebo o něj požádal, je-li tak stanoveno vnitrostátními právními předpisy, na období, během nichž nebudou v souvislosti s prací vykonávanou v uvedeném členském státě nebo v jejím důsledku taková pojistná krytí ani odpovídající nároky na dávky přiznány.
2. Členské státy mohou požadovat, aby žadatel předložil dokumenty uvedené v odst. 1 písm. a), c), d), e) a g) v úředním jazyce dotyčného členského státu.
3. Členské státy mohou požadovat, aby žadatel nejpozději v době vydání povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti sdělil adresu dotčeného státního příslušníka třetí země na území daného členského státu.
4. Členské státy vyžadují, aby:
a)
byly v průběhu převedení v rámci společnosti splněny všechny podmínky stanovené v právních nebo správních předpisech anebo všeobecně použitelných kolektivních smlouvách, jež se uplatňují na vyslané pracovníky v podobné situaci a v příslušných profesních odvětvích, pokud jde o pracovní podmínky mimo výši odměny.
Neexistuje-li systém, na jehož základě by bylo možné prohlásit kolektivní smlouvy za všeobecně použitelné, mohou členské státy považovat za základ kolektivní smlouvy, jež jsou obecně použitelné na všechny obdobné podniky v dané zeměpisné oblasti a v rámci daného povolání či odvětví, nebo z kolektivních smluv, které uzavřely nejreprezentativnější organizace zaměstnavatelů a organizace zaměstnanců na vnitrostátní úrovni a které se uplatňují na celém území daného státu;
b)
odměna vyplácená státnímu příslušníku třetí země po celou dobu převedení v rámci společnosti nebyla méně příznivá než odměna vyplácená státním příslušníkům členského státu, v němž je práce vykonávána, na srovnatelných pozicích podle příslušných právních předpisů, kolektivních smluv nebo postupů členského státu, v němž je hostitelský subjekt usazen.
5. Na základě dokumentů poskytnutých podle odstavce 1 mohou členské státy požadovat, aby měla osoba převedená v rámci společnosti v průběhu pobytu dostatečné prostředky na pokrytí svých potřeb a potřeb svých rodinných příslušníků, aniž by využívala systémy sociální pomoci členských států.
6. Vedle dokladů požadovaných podle odstavce 1 může být od státního příslušníka třetí země, který žádá o přijetí jako zaměstnaný stážista, požadováno předložení dohody o odborné přípravě související s přípravou na jeho budoucí pozici v podniku či ve skupině podniků, včetně popisu programu odborné přípravy, z nějž bude zřejmé, že účelem pobytu je účast stážisty na odborné přípravě pro účely profesního rozvoje nebo na odborné přípravě v oblasti obchodních technik či metod, jeho doba trvání a podmínky, za kterých bude zaměstnaný stážista během programu pod dohledem.
7. Každou změnu v průběhu vyřizování žádosti, která má dopad na kritéria pro přijetí podle tohoto článku, oznámí žadatel příslušným orgánům dotyčného členského státu.
8. Státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou považováni za hrozbu pro veřejný pořádek, veřejnou bezpečnost nebo veřejné zdraví, nesmí být pro účely této směrnice přijímáni.
Článek 6
Objem vstupů
Touto směrnicí není dotčeno právo členského státu stanovit objem vstupů státních příslušníků třetích zemí v souladu s čl. 79 odst. 5 Smlouvy o fungování EU. Na tomto základě může být žádost o povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti posouzena jako nepřijatelná nebo být zamítnuta.
Článek 7
Důvody pro zamítnutí
1. Členské státy zamítnou žádost o povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, pokud:
a)
není splněn článek 5;
b)
předložené dokumenty byly získány podvodným způsobem nebo byly padělány či pozměněny;
c)
hlavním účelem založení hostitelského subjektu bylo usnadnění vstupu osob převedených v rámci společnosti;
d)
bylo dosaženo maximální doby pobytu, jak je stanovena v čl. 12 odst. 1.
2. Je-li to vhodné, členské státy žádost zamítnou, pokud byly vůči zaměstnavateli nebo hostitelskému subjektu uplatněny sankce podle vnitrostátního práva za nehlášenou práci nebo neoprávněné zaměstnávání.
3. Členské státy mohou žádost o povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti zamítnout, pokud:
a)
zaměstnavatel nebo hostitelský subjekt nesplnil své zákonné povinnosti týkající se ohledně sociálního zabezpečení, daní, pracovních práv nebo pracovních podmínek;
b)
zaměstnavatel nebo podnik hostitelského subjektu je či byl v likvidaci v souladu s vnitrostátními právními předpisy upravujícími úpadková řízení nebo nevyvíjí žádnou hospodářskou činnost;
c)
záměrem či účinkem dočasné přítomnosti osoby převedené v rámci společnosti je zasáhnout do pracovního sporu či vyjednávání mezi zaměstnanci a vedením nebo jinak ovlivnit výsledek takového sporu či vyjednávání.
4. Členské státy mohou zamítnout žádost o povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti z důvodu uvedeného v čl. 12 odst. 2.
5. Aniž je dotčen odstavec 1, rozhodnutí o zamítnutí žádosti zohlední konkrétní okolnosti daného případu a dodrží zásadu proporcionality.
Článek 8
Odnětí povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti či neprodloužení jeho platnosti
1. Členské státy odejmou povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, pokud:
a)
povolení bylo získáno podvodným způsobem nebo bylo paděláno či pozměněno;
b)
osoba převedená v rámci společnosti v dotyčném členském státě pobývá za jiným účelem, než pro který jí byl povolen pobyt;
c)
hlavním účelem založení hostitelského subjektu bylo usnadnění vstupu osob převedených v rámci společnosti.
2. Je-li to vhodné, členské státy odejmou povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, pokud byly vůči zaměstnavateli nebo hostitelskému subjektu uplatněny sankce podle vnitrostátního práva za nehlášenou práci nebo neoprávněné zaměstnávání.
3. Členské státy odmítnou prodloužit platnost povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, pokud:
a)
povolení bylo získáno podvodným způsobem nebo bylo paděláno či pozměněno;
b)
osoba převedená v rámci společnosti v dotyčném členském státě pobývá za jiným účelem, než pro který jí byl povolen pobyt;
c)
hlavním účelem zřízení hostitelského subjektu bylo usnadnění vstupu osob převedených v rámci společnosti;
d)
bylo dosaženo maximální doby pobytu, jak je stanovena v čl. 12 odst. 1.
4. Je-li to vhodné, členské státy odmítnou prodloužit platnost povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, pokud byly vůči zaměstnavateli nebo hostitelskému subjektu uplatněny sankce podle vnitrostátního práva za nehlášenou práci nebo neoprávněné zaměstnávání.
5. Členské státy mohou odejmout povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti nebo odmítnout prodloužení jeho platnosti, pokud:
a)
není splněn článek 5 nebo již nadále nemůže být plněn;
b)
zaměstnavatel nebo hostitelský subjekt nesplnil své zákonné povinnosti týkající se sociálního zabezpečení, daní, pracovních práv nebo pracovních podmínek;
c)
podnik zaměstnavatele nebo hostitelského subjektu je či byl v likvidaci v souladu s vnitrostátními právními předpisy upravujícími úpadková řízení nebo pokud nevyvíjí žádnou hospodářskou činnost;
d)
osoba převedená v rámci společnosti nesplňuje pravidla pro mobilitu stanovená v článcích 21 a 22.
6. Aniž jsou dotčeny odstavce 1 a 3, rozhodnutí o odejmutí či odmítnutí prodloužení platnosti povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti zohlední konkrétní okolnosti daného případu a dodrží zásadu proporcionality.
Článek 9
Sankce
1. Členské státy mohou vyvodit odpovědnost hostitelského subjektu za nedodržování podmínek přijetí, pobytu a mobility stanovených v této směrnici.
2. Pokud je hostitelský subjekt považován za odpovědný v souladu s odstavcem 1, stanoví dotyčný členský stát sankce. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
3. Členské státy přijmou opatření zaměřená na zabránění možnému zneužívání a udělování sankcí za porušování této směrnice. Tato opatření zahrnují sledování, hodnocení a případně kontrolní opatření v souladu s vnitrostátním právem a správními postupy.
KAPITOLA III
POSTUP A POVOLENÍ
Článek 10
Přístup k informacím
1. Členské státy zajistí snadný přístup žadatelů k informacím o veškerých dokladech potřebných pro žádost a informacím o vstupu a pobytu, včetně informací o právech, povinnostech a procesních zárukách osoby převedené v rámci společnosti a jejích rodinných příslušníků. Členské státy rovněž zajistí snadný přístup k informacím o postupech uplatňovaných pro krátkodobou mobilitu uvedenou v čl. 21 odst. 2 a dlouhodobou mobilitu uvedenou v čl. 22 odst. 1.
2. Dotčené členské státy zpřístupní hostitelskému subjektu informace o právu členského státu uložit sankce v souladu s článkem 9 a článkem 23.
Článek 11
Žádosti o povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti nebo povolení pro dlouhodobou mobilitu
1. Členské státy určí, zda má být žádost podána státním příslušníkem třetí země nebo hostitelským subjektem. Členské státy se rovněž mohou rozhodnout přijímat žádosti od obou z nich.
2. Žádost o povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti se podává v době, kdy státní příslušník třetí země pobývá mimo území členského státu, kterého se přijetí týká.
3. Žádost o povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti se podává orgánům členského státu, na jehož území se má uskutečnit první pobyt. Pokud první pobyt není nejdelším pobytem, podává se žádost orgánům členského státu, v němž se má uskutečnit nejdelší celkový pobyt během převedení.
4. Členské státy určí orgány příslušné přijímat žádosti a vydávat povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti a povolení pro dlouhodobou mobilitu.
5. Žadatel je oprávněn podat svou žádost v rámci jednotného postupu vyřizování žádostí.
6. Subjekty nebo podniky či skupiny podniků, které byly pro tyto účely v souladu s vnitrostátním právem nebo správními postupy členskými státy uznány, mohou využívat zjednodušených postupů spojených s udělením povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, povolení pro dlouhodobou mobilitu, s vydáváním povolení pro rodinné příslušníky osob převedených v rámci společnosti a s udělováním víz.
Uznání podléhá pravidelnému přezkumu.
7. Zjednodušený postup podle odstavce 6 zahrnuje alespoň:
a)
osvobození žadatele od povinnosti předložit některé z dokladů uvedených v článku 5 nebo v čl. 22 odst. 2 písm. a);
b)
zrychlené správní řízení, které umožňuje vydávat povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti a povolení pro dlouhodobou mobilitu v kratší lhůtě, než je lhůta uvedená v čl. 15 odst. 1 nebo v čl. 22 odst. 2 písm. b), nebo
c)
zjednodušená nebo zrychlená řízení ve vztahu k vydávání požadovaných víz.
8. Subjekty nebo podniky či skupiny podniků, jež byly uznány podle odstavce 6, oznámí příslušnému orgánu neprodleně jakoukoli změnu, která má dopad na podmínky tohoto uznání, a v každém případě do třiceti dnů ode dne, kdy nastane.
9. Členské státy stanoví odpovídající sankce, včetně odvolání uznání, pro případ, že nejsou příslušnému orgánu změny oznámeny.
Článek 12
Doba převedení v rámci společnosti
1. Maximální doba převedení osob v rámci společnosti, po které by měly opustit území členských států, ledaže získají povolení k pobytu za jiným účelem v souladu s právními předpisy Unie či vnitrostátními právními předpisy, činí u manažerů a specialistů tři roky a u zaměstnaných stážistů jeden rok.
2. Aniž jsou dotčeny jejich závazky podle mezinárodních dohod, mohou členské státy požadovat, aby mezi skončením maximální doby převedení uvedené v odstavci 1 a další žádostí týkající se stejného státního příslušníka třetí země pro účely této směrnice ve stejném členském státě uplynula doba až šesti měsíců.
Článek 13
Povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti
1. Osobám převedeným v rámci společnosti, které splňují kritéria pro přijetí stanovená v článku 5 a o kterých příslušný orgán rozhodl kladně, se vydává povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti.
2. Doba platnosti povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti je alespoň jeden rok nebo je jí doba trvání převedení na území dotyčného členského státu, pokud je tato doba kratší, a může být prodloužena maximálně na tři roky u manažerů a specialistů a na jeden rok u zaměstnaných stážistů.
3. Povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti vydávají příslušné orgány členského státu, přičemž používají jednotný vzor stanovený v nařízení (ES) č. 1030/2002.
4. V rubrice „druh povolení“ podle písm. a) bodu 6.4 přílohy nařízení (ES) č. 1030/2002 členské státy uvedou „ICT“.
Členské státy mohou rovněž doplnit označení ve svém úředním jazyce nebo jazycích.
5. Členské státy nevydají žádná další povolení, zejména pracovní povolení jakéhokoliv druhu.
6. Členské státy mohou uvést další informace týkající se pracovní činnosti během převedení státního příslušníka třetí země v rámci společnosti v papírové podobě nebo uchovat tyto údaje v elektronickém formátu podle článku 4 nařízení (ES) č. 1030/2002 a bodu a) 16 přílohy uvedeného nařízení.
7. Dotyčný členský stát poskytuje státním příslušníkům třetí země, jejichž žádost o přijetí byla přijata, veškerou pomoc k získání potřebného víza.
Článek 14
Změny během pobytu, které mají dopad na podmínky přijímání
Každou změnu během pobytu, která má dopad na podmínky přijímání uvedené v článku 5, oznámí žadatel příslušným orgánům dotyčného členského státu.
Článek 15
Procesní záruky
1. Příslušné orgány dotyčného členského státu rozhodnou o žádosti o povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti nebo o prodloužení jeho platnosti a rozhodnutí písemně oznámí žadateli v souladu s postupy pro oznamování stanovenými vnitrostátním právem co nejdříve, nejpozději však do 90 dnů ode dne podání úplné žádosti.
2. Jestliže informace nebo dokumenty dodané jako podklad žádosti nejsou úplné, příslušné orgány žadatele v přiměřené lhůtě informují o dodatečně požadovaných informacích a stanoví přiměřenou lhůtu pro jejich poskytnutí. Běh lhůty uvedené v odstavci 1 se staví do doby, než příslušné orgány obdrží požadované dodatečné informace.
3. Důvody pro rozhodnutí, kterým se žádost prohlašuje za nepřípustnou nebo zamítá, nebo kterým se zamítá žádost o prodloužení tohoto povolení, se písemně sdělí žadateli. Důvody pro rozhodnutí, kterým se odnímá povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, jsou písemně sděleny jak osobě převedené v rámci společnosti, tak hostitelskému subjektu.
4. Proti jakémukoli rozhodnutí, kterým se prohlašuje za nepřípustnou nebo zamítá žádost o povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti či prodloužení tohoto povolení, nebo se toto povolení odnímá, je možné podat opravný prostředek v dotčeném členském státě v souladu s vnitrostátním právem. V písemném oznámení se uvede, ke kterému soudnímu nebo správnímu orgánu lze podat opravný prostředek a lhůta pro podání tohoto opravného prostředku.
5. Ve lhůtě uvedené v čl. 12 odst. 1 je žadateli umožněno podat před uplynutím doby platnosti povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti žádost o prodloužení. Členské státy mohou stanovit maximální lhůtu 90 dnů před uplynutím doby platnosti povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti pro předložení žádosti o prodloužení.
6. Pokud platnost povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti uplyne během řízení o prodloužení, umožní členské státy osobě převedené v rámci společnosti nadále pobývat na jejich území do doby, než příslušné orgány o žádosti rozhodnou. Vyžaduje-li to vnitrostátní právo, mohou v takovém případě vydat vnitrostátní povolení k dočasnému pobytu nebo rovnocenné povolení.
Článek 16
Poplatky
Členské státy mohou požadovat zaplacení poplatků za vyřízení žádosti v souladu s touto směrnicí. Výše takových poplatků nesmí být nepřiměřená ani nadměrná.
KAPITOLA IV
PRÁVA
Článek 17
Práva plynoucí z povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti
Po dobu platnosti povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti požívá držitel tohoto povolení alespoň následujících práv:
a)
práva na vstup a pobyt na území prvního členského státu;
b)
práva na volný přístup na celé území prvního členského státu v souladu s jeho vnitrostátním právem;
c)
práva na výkon konkrétního zaměstnání, k němuž jej dané povolení opravňuje, v jakémkoli hostitelském subjektu patřícím k podniku nebo ke skupině podniků v prvním členském státě, a to v souladu s vnitrostátním právem.
Práva uvedená v prvním pododstavci písm. a) až c) tohoto článku lze požívat ve druhém členském státu v souladu s článkem 20.
Článek 18
Právo na rovné zacházení
1. Bez ohledu na právo rozhodné pro pracovněprávní vztah, a aniž je dotčen čl. 5 odst. 4 písm. b), mají osoby převedené v rámci společnosti přijaté podle této směrnice právo, aby s nimi bylo zacházeno přinejmenším stejně jako s osobami, na které se vztahuje směrnice 96/71/ES, pokud jde o pracovní podmínky v souladu s článkem 3 směrnice 96/71/ES v členském státě, ve kterém je práce vykonávána.
2. Osoby převedené v rámci společnosti mají právo na stejné zacházení jako se státními příslušníky členského státu, ve kterém je práce vykonávána, pokud jde o:
a)
svobodu sdružování a spolčování a členství v odborových organizacích nebo svazech zaměstnavatelů nebo v organizaci, jejíž členové patří k určité profesní skupině, včetně práv a výhod poskytovaných uvedenými organizacemi, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy o veřejném pořádku a veřejné bezpečnosti;
b)
uznávání diplomů, osvědčení a jiných odborných kvalifikací v souladu s příslušnými vnitrostátními postupy;
c)
ustanovení vnitrostátního práva týkající se oblastí sociálního zabezpečení vymezených v článku 3 nařízení (ES) č. 883/2004, ledaže se z důvodu dvoustranných dohod nebo vnitrostátních právních předpisů členského státu, v němž je práce vykonávána, uplatní právo země původu zajišťující, že na osobu převedenou v rámci společnosti se vztahují právní předpisy v oblasti sociálního zabezpečení jedné z těchto zemí. Aniž jsou dotčeny dvoustranné dohody zajišťující, že se na osobu převedenou v rámci společnosti vztahují právní předpisy země původu, uplatní se v případě mobility uvnitř EU v příslušném rozsahu nařízení (EU) č. 1231/2010;
d)
aniž je dotčeno nařízení (EU) č. 1231/2010 a dvoustranné dohody, vyplácení zákonem stanoveného starobního, invalidního a pozůstalostního důchodu vyplývajícího z předcházejícího zaměstnání osoby převedené v rámci společnosti a nabytého osobou převedenou v rámci společnosti, která se stěhuje do třetí země, nebo pozůstalými po této osobě pobývajícími ve třetí zemi, jejichž práva jsou od dané osoby odvozena, v souladu s právními předpisy stanovenými v článku 3 nařízení (ES) č. 883/2004, a to za stejných podmínek a podle stejné výměry jako státním příslušníkům dotčených členských států, kteří se odstěhují do třetí země;
e)
přístup ke zboží a službám a k poskytování zboží a služeb určených veřejnosti, s výjimkou postupů pro získání bydlení stanovených ve vnitrostátním právu, aniž je dotčena smluvní svoboda v souladu s právem Unie a vnitrostátním právem, a ke službám poskytovaným veřejnými úřady práce.
Dvoustranné dohody nebo vnitrostátní právní předpisy uvedené v tomto odstavci jsou mezinárodními dohodami nebo ustanoveními členských států ve smyslu článku 4.
3. Aniž je dotčeno nařízení Rady (EU) č. 1231/2010, mohou členské státy rozhodnout, že ustanovení odst. 2 písm. c) se s ohledem na rodinné dávky nevztahuje na osoby převedené v rámci společnosti, jimž bylo povoleno pobývat a pracovat na území členského státu po dobu nepřesahující devět měsíců.
4. Tímto článkem není dotčeno právo členského státu odejmout nebo zamítnout prodloužení povolení v souladu s článkem 8.
Článek 19
Rodinní příslušníci
1. V prvním a druhém členském státě, jež umožňují osobě převedené v rámci společnosti pobývat a pracovat na jejich území v souladu s článkem 22 této směrnice, se použije směrnice 2003/86/ES s odchylkami stanovenými v tomto článku.
2. Odchylně od čl. 3 odst. 1 a článku 8 směrnice 2003/86/ES sloučení rodiny v členských státech není závislé na požadavku, aby držitel povolení vydaného uvedenými členskými státy na základě této směrnice měl přiměřený výhled na získání práva na trvalý pobyt a pobývat na území po stanovenou minimální dobu.
3. Odchylně od čl. 4 odst. 1 třetího pododstavce a čl. 7 odst. 2 směrnice 2003/86/ES mohou integrační opatření zmíněná v těchto ustanoveních členské státy použít pouze poté, co bylo dotyčným osobám přiznáno právo na sloučení rodiny.
4. Odchylně od čl. 5 odst. 4 prvního pododstavce směrnice 2003/86/ES udělí členský stát povolení pro rodinné příslušníky, jestliže jsou splněny podmínky pro sloučení rodiny, a to do 90 dnů ode dne podání úplné žádosti. Příslušný orgán členského státu vyřizuje žádost o povolení pro rodinné příslušníky osoby převedené v rámci společnosti zároveň se žádostí o povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti nebo o povolení pro dlouhodobou mobilitu, je-li žádost o povolení pro rodinné příslušníky osoby převedené v rámci společnosti předložena současně. Procesní záruky stanovené v článku 15 se použijí obdobně.
5. Odchylně od čl. 13 odst. 2 směrnice 2003/86/ES končí v zásadě doba platnosti povolení k pobytu pro rodinné příslušníky v členském státě ke dni uplynutí doby platnosti povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti nebo povolení pro dlouhodobou mobilitu vydaných uvedeným členským státem.
6. Odchylně od čl. 14 odst. 2 směrnice 2003/86/ES a aniž je dotčena zásada upřednostňování občanů Unie, jak vyplývá z příslušných ustanovení příslušných aktů o přistoupení, mají rodinní příslušníci osoby převedené v rámci společnosti, kterým bylo povoleno sloučení rodiny, právo na přístup k zaměstnání a samostatné výdělečné činnosti na území členského státu, který vydal povolení k pobytu pro rodinného příslušníka.
KAPITOLA V
MOBILITA UVNITŘ EU
Článek 20
Mobilita
Státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou držiteli platného povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti vydaného prvním členským státem, mohou na základě uvedeného povolení a platného cestovního dokladu a za podmínek stanovených v článcích 21 a 22 a s výhradou článku 23 vstoupit, pobývat a pracovat na území jednoho nebo více druhých členských států.
Článek 21
Krátkodobá mobilita
1. Státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou držiteli platného povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti vydaného prvním členským státem, jsou oprávněni pobývat v druhém členském státě a pracovat v jakémkoli jiném subjektu, který je v tomto druhém členském státě usazen a patří do stejného podniku či skupiny podniků, po dobu až 90 dnů v kterémkoli období 180 dnů na členský stát za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Druhý členský stát může po hostitelském subjektu v prvním členském státě požadovat, aby oznámil prvnímu členskému státu i druhému členskému státu úmysl osoby převedené v rámci společnosti pracovat v subjektu usazeném ve druhém členském státě.
V takových případech druhý členský stát umožní, aby oznámení bylo provedeno buď:
a)
v době podání žádosti v prvním členském státě, je-li mobilita do druhého členského státu již v této fázi plánována, nebo
b)
poté, co byla osoba převedená v rámci společnosti přijata v prvním členském státě, jakmile je plánovaná mobilita do druhého členského státu známa.
3. Druhý členský stát může požadovat, aby oznámení zahrnovalo předání těchto dokumentů a informací:
a)
dokladů o tom, že hostitelský subjekt ve druhém členském státě a podnik usazený ve třetí zemi patří do téhož podniku nebo do téže skupiny podniků;
b)
pracovní smlouvy a, je-li to třeba, dopisu o zařazení, jež byly předány prvnímu členskému státu podle čl. 5 odst. 1 písm. c);
c)
případně dokumentů osvědčujících, že osoba převedená v rámci společnosti splňuje podmínky, které pro občany Unie vyplývají z vnitrostátních právních předpisů dotčeného členského státu a upravují regulované povolání, k němuž se daná žádost vztahuje;
d)
platného cestovního dokladu, jak je uvedeno v čl. 5 odst. 1 písm. f), a
e)
plánované doby a dat mobility, nebyly-li specifikovány v některém z výše uvedených dokumentů.
Druhý členský stát může požadovat, aby byly tyto dokumenty a informace předloženy v jeho úředním jazyce.
4. Pokud došlo k oznámení v souladu s odst. 2 písm. a) a pokud druhý členský stát nevznesl námitku u prvního členského státu podle odstavce 6, může k mobilitě osoby převedené v rámci společnosti do druhého členského státu dojít kdykoli po dobu platnosti povolení pro osobu převedené v rámci společnosti.
5. Pokud k oznámení došlo v souladu s odst. 2 písm. b), může být mobilita zahájena ihned po oznámení druhému členskému státu nebo kdykoli poté po dobu platnosti povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti.
6. Druhý členský stát může na základě oznámení uvedeného v odstavci 2 do 20 dnů od jeho obdržení vznést námitku proti mobilitě osoby převedené v rámci společnosti na jeho území, pokud:
a)
nejsou splněny podmínky stanovené v čl. 5 odst. 4 písm. b) nebo v odst. 3 písm. a), c) nebo d) tohoto článku;
b)
předložené dokumenty byly získány podvodným způsobem nebo byly padělány či pozměněny;
c)
bylo dosaženo maximální doby pobytu, jak je vymezena v čl. 12 odst. 1 nebo v odstavci 1 tohoto článku.
Příslušné orgány druhého členského státu neprodleně informují příslušné orgány prvního členského státu a hostitelský subjekt v prvním členském státě o své námitce vůči mobilitě.
7. Pokud má druhý členský stát námitky vůči mobilitě v souladu s odstavcem 6 tohoto článku a k mobilitě dosud nedošlo, nebude osobě převedené v rámci společnosti umožněno pracovat ve druhém členském státě jako součást převodu v rámci společnosti. Pokud se již mobilita uskutečnila, použijí se čl. 23 odst. 4 a 5.
8. Pokud je platnost povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti prodloužena prvním členským státem v rámci maximální doby stanovené čl. 12 odst. 1, nadále svého držitele opravňuje k práci ve druhém členském státě, s výhradou maximální doby stanovené v odstavci 1 tohoto článku.
9. Osobám převedeným v rámci společnosti, které jsou považovány za hrozbu pro veřejný pořádek, veřejnou bezpečnost nebo veřejné zdraví, není umožněno vstupovat na území druhého členského státu nebo pobývat na něm.
Článek 22
Dlouhodobá mobilita
1. Ve vztahu ke státním příslušníkům třetích zemí, kteří jsou držiteli platného povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti vydaného prvním členským státem a kteří zamýšlí pobývat v druhém členském státě a pracovat v jakémkoli jiném subjektu, který je v tomto druhém členském státě usazen a patří do stejného podniku či do stejné skupiny podniků, po dobu více než 90 dnů na členský stát, může se druhý členský stát rozhodnout:
a)
použít článek 21 a umožnit osobě převedené v rámci společnosti pobývat a pracovat na jeho území na základě a po dobu platnosti povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti vydaného prvním členským státem; nebo
b)
uplatnit postup stanovený v odstavcích 2 až 7.
2. Je-li podána žádost o dlouhodobou mobilitu:
a)
druhý členský stát může požadovat, aby žadatel předložil všechny níže uvedené dokumenty, nebo některé z nich, jsou-li vyžadovány druhým členským státem pro původní žádost:
i)
doklady o tom, že hostitelský subjekt ve druhém členském státě a podnik usazený ve třetí zemi patří do téhož podniku nebo do téže skupiny podniků,
ii)
pracovní smlouvu a, je-li to třeba, dopis o zařazení, jak je stanoveno v čl. 5 odst. 1 písm. c),
iii)
ve stanovených případech dokumenty osvědčující, že státní příslušník třetí země splňuje podmínky, které pro občany Unie vyplývají z vnitrostátních právních předpisů dotčeného členského státu a upravují regulované povolání, k němuž se daná žádost vztahuje,
iv)
platný cestovní doklad, jak je uvedeno v čl. 5 odst. 1 písm. f),
v)
doklad o nemocenském pojištění, nebo stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy, doklad o tom, že o něj požádal, jak je stanoveno v čl. 5 odst. 1 písm. g).
Druhý členský stát může požadovat, aby žadatel nejpozději v době vydání povolení pro dlouhodobou mobilitu sdělil adresu osoby převedené v rámci společnosti na území druhého členského státu.
Druhý členský stát může požadovat, aby byly tyto dokumenty a informace předloženy v jeho úředním jazyce;
b)
druhý členský stát přijme rozhodnutí o žádosti o dlouhodobou mobilitu a oznámí jej písemně žadateli, a to co nejdříve, avšak nejpozději do 90 dnů od podání žádosti a dokumentů uvedených v písmenu a) příslušným orgánům druhého členského státu;
c)
po osobě převedené v rámci společnosti se nevyžaduje, aby opustila území členských států za účelem předložení žádosti, a nepodléhá požadavku na vízum;
d)
osoba převedená v rámci společnosti je oprávněna pracovat ve druhém členském státě do přijetí rozhodnutí o žádosti o dlouhodobou mobilitu příslušnými orgány, pokud:
i)
neuplynula doba uvedená v čl. 21 odst. 1 a doba platnosti povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti vydaného prvním členským státem a
ii)
vyžaduje to druhý členský stát, byla-li v něm nejpozději 20 dnů před začátkem dlouhodobé mobility osoby převedené v rámci společnosti podána úplná žádost;
e)
žádost o dlouhodobou mobilitu nelze podat současně s oznámením o krátkodobé mobilitě. Pokud potřeba dlouhodobé mobility vyvstala po zahájení krátkodobé mobility osoby převedené v rámci společnosti, může druhý členský stát požádat, aby byla žádost o dlouhodobou mobilitu podána nejpozději 20 dnů před skončením krátkodobé mobility.
3. Členské státy mohou žádost o dlouhodobou mobilitu zamítnout, pokud:
a)
nejsou splněny podmínky uvedené v odst. 2 písm. a) tohoto článku nebo kritéria uvedená v čl. 5 odst. 4, 5 a 8;
b)
se uplatní jeden z důvodů uvedených v čl. 7 odst. 1 písm. b) či d) nebo čl. 7 odst. 2, 3 či 4; nebo
c)
v průběhu řízení skončí doba platnosti povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti.
4. Pokud druhý členský stát přijme kladné rozhodnutí ohledně žádosti o dlouhodobou mobilitu, jak je uvedena v odstavci 2, vydá se osobě převedené v rámci společnosti povolení pro dlouhodobou mobilitu, jež jí umožní pobývat a pracovat na jeho území. Toto povolení se vydává za použití jednotného vzoru stanoveného v nařízení (ES) č. 1030/2002. V rubrice „druh povolení“ podle písm. a) bodu 6.4 přílohy nařízení (ES) č. 1030/2002 členské státy uvedou: „mobile ICT“. Členské státy mohou rovněž doplnit označení ve svém úředním jazyce nebo jazycích.
Členské státy mohou uvést další informace týkající se pracovní činnosti v průběhu dlouhodobé mobility osoby převedené v rámci společnosti v papírové podobě nebo uchovat tyto údaje v elektronickém formátu podle článku 4 nařízení (ES) č. 1030/2002 a bodu a) 16 přílohy uvedeného nařízení.
5. Prodloužením platnosti povolení pro dlouhodobou mobilitu není dotčen čl. 11 odst. 3.
6. Druhý členský stát informuje o vydání povolení pro dlouhodobou mobilitu příslušné orgány prvního členského státu.
7. Pokud členský stát přijímá rozhodnutí o žádosti o dlouhodobou mobilitu, použijí se v přiměřeném rozsahu článek 8, čl. 15 odst. 2 až 6 a článek 16.
Článek 23
Záruky a sankce
1. Je-li povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti vydáno členským státem, který neuplatňuje v plném rozsahu schengenské acquis, a osoba převedená v rámci společnosti překročí vnější hranici, je druhý členský stát oprávněn požadovat k doložení skutečnosti, že se do něj osoba převedená v rámci společnosti stěhuje pro účely převedení v rámci společnosti:
a)
kopii oznámení zaslaného hostitelským subjektem v prvním členském státě podle čl. 21 odst. 2; nebo
b)
dopis hostitelského subjektu ve druhém členském státě, v němž jsou uvedeny přinejmenším údaje o době trvání mobility uvnitř EU a místě, kde je usazen hostitelský subjekt nebo subjekty ve druhém členském státě.
2. Odejme-li první členský stát povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti, ihned o tom informuje orgány druhého členského státu.
3. Hostitelský subjekt ve druhém členském státě informuje příslušné orgány druhého členského státu o jakékoli změně, která má dopad na podmínky, na jejichž základě byla mobilita umožněna.
4. Druhý členský stát může požádat, aby osoba převedená v rámci společnosti okamžitě zanechala veškeré zaměstnanecké činnosti a opustila jeho území, pokud:
a)
neobdržel oznámení v souladu s čl. 21 odst. 2 a 3 a takové oznámení vyžaduje;
b)
vznesl námitku proti mobilitě v souladu s čl. 21 odst. 6;
c)
zamítl žádost o dlouhodobou mobilitu v souladu s čl. 22 odst. 3;
d)
povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti nebo povolení pro dlouhodobou mobilitu je využíváno pro jiné účely, než pro které bylo vydáno;
e)
podmínky, za nichž byla mobilita povolena, již nejsou splněny.
5. V případech uvedených v odstavci 4 první členský stát na žádost druhého členského státu neprodleně a bez dalších formalit umožní opětovný vstup osoby převedené v rámci společnosti a případně jejích rodinných příslušníků. To platí i v případě, že doba platnosti povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti vydaného v prvním členském státě uplynula v době mobility v rámci druhého členského státu, nebo bylo povolení v uvedené době odňato.
6. Překročí-li držitel povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti vnější hranici členského státu, který uplatňuje v plném rozsahu schengenské acquis, konzultuje tento členský stát Schengenský informační systém. Uvedený členský stát odepře vstup osobám, o nichž byl v Schengenském informačním systému pořízen záznam, nebo vysloví námitku proti mobilitě těchto osob.
7. Členské státy mohou uložit sankce vůči hostitelskému subjektu usazenému na jejich území v souladu s článkem 9, pokud:
a)
hostitelský subjekt neoznámil mobilitu osoby převedené v rámci společnosti v souladu s čl. 21 odst. 2 a 3;
b)
povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti nebo povolení pro dlouhodobou mobilitu je využíváno pro jiné účely, než pro které bylo vydáno;
c)
žádost o povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti byla podána jinému členskému státu, než je členský stát nejdelšího celkového pobytu;
d)
osoba převedená v rámci společnosti již nesplňuje kritéria a podmínky, na jejichž základě byla mobilita umožněna, a hostitelský subjekt neoznámil tuto změnu příslušným orgánům druhého členského státu;
e)
osoba převedená v rámci společnosti začala pracovat ve druhém členském státě, přestože nebyly splněny podmínky pro mobilitu v případě, že se použije čl. 21 odst. 5 nebo čl. 22 odst. 2 písm. d).
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 24
Statistika
1. Členské státy Komisi sdělí statistiky týkající se počtu poprvé vydaných povolení pro osobu převedenou v rámci společnosti a povolení pro dlouhodobou mobilitu, jakož i případných oznámení obdržených podle čl. 21 odst. 2, a pokud možno počtu osob převedených v rámci společnosti, jejichž povolení bylo prodlouženo nebo odňato. Tyto statistiky jsou členěny podle občanství a podle doby platnosti povolení a, pokud možno, podle hospodářského odvětví a pozice osoby převedené v rámci společnosti.
2. Statistiky se týkají referenčního období jednoho kalendářního roku a jsou sděleny Komisi do šesti měsíců od konce referenčního roku. Prvním referenčním rokem je rok 2017.
3. Statistiky se předkládají v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 862/2007 (15).
Článek 25
Podávání zpráv
Poprvé do 29. listopadu 2019 a poté každé tři roky předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice v členských státech a navrhne nezbytné změny. Zpráva se zaměří zejména na posouzení řádného fungování režimu mobility uvnitř EU a případné zneužívání tohoto režimu, jakož i na vzájemné působení tohoto režimu a schengenského acquis. Komise zejména posoudí praktické uplatňování článků 20, 21, 22, 23 a 26.
Článek 26
Spolupráce mezi kontaktními místy
1. Členské státy určí kontaktní místa, která budou účinně spolupracovat a budou odpovídat za přijímání a předávání informací, jež jsou zapotřebí k provádění článků 21, 22 a 23. Členské státy upřednostní výměnu informací elektronickými prostředky.
2. Každý členský stát informuje prostřednictvím národních kontaktních míst, uvedených v odstavci 1, ostatní členské státy o určených orgánech, na které je odkazováno v čl. 11 odst. 4, a o postupech použitých na mobilitu uvedenou v článcích 21 a 22.
Článek 27
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 29. listopadu 2016. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 28
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 29
Určení
Tato směrnice je určena členským státům v souladu se Smlouvami.
V Bruselu dne 15. května 2014.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2014/66/ES
2014 m. gegužės 15 d.
dėl bendrovės viduje perkeliamų trečiųjų šalių piliečių atvykimo ir apsigyvenimo sąlygų
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 79 straipsnio 2 dalies a ir b punktus,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę (2),
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (3),
kadangi:
(1)
siekiant palaipsniui sukurti laisvės, saugumo ir teisingumo erdvę, Sutartyje dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) numatomos priemonės, kurias reikia patvirtinti imigracijos srityje ir kurios yra teisingos trečiųjų šalių piliečių atžvilgiu;
(2)
SESV nustatyta, kad Sąjunga turi plėtoti bendrą imigracijos politiką, kuria siekiama užtikrinti, kad visais etapais migracijos srautai būtų veiksmingai valdomi, o su teisėtai valstybėse narėse gyvenančiais trečiųjų šalių piliečiais būtų elgiamasi teisingai. Tuo tikslu Europos Parlamentas ir Taryba turi patvirtinti priemones dėl atvykimo ir apsigyvenimo sąlygų ir valstybių narių ilgalaikių vizų ir leidimų gyventi išdavimo standartus, taip pat valstybėje narėje teisėtai gyvenančių trečiųjų šalių piliečių teisių apibrėžtį, įskaitant sąlygas, reglamentuojančias judėjimo ir apsigyvenimo kitose valstybėse narėse laisvę;
(3)
2010 m. kovo 3 d. Komisijos komunikatu „2020 m. Europa. Pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategija“ nustatytas tikslas Sąjungai tapti žiniomis ir inovacijomis grindžiama ekonomika, mažinti bendrovėms tenkančią administracinę naštą ir geriau suderinti darbo jėgos pasiūlą su paklausa. Priemonės, palengvinančios vadovų, specialistų ir darbuotojų-stažuotojų, kurie yra trečiųjų šalių piliečiai, atvykimą į Sąjungą juos perkeliant bendrovės viduje, turi būti suprantamos tame platesniame kontekste;
(4)
2009 m. gruodžio 11 d. Europos Vadovų Tarybos priimtoje Stokholmo programoje pripažįstama, kad darbo jėgos imigracija gali padėti didinti konkurencingumą ir ekonominį gyvybingumą ir kad kilus dideliems demografiniams sunkumams, su kuriais Sąjunga susidurs ateityje, ir dėl to padidės darbo jėgos poreikis, lanksti imigracijos politika ilgainiui svariai prisidės prie Sąjungos ekonominio vystymosi ir veiklos rezultatų. Todėl Stokholmo programoje Komisijos ir Tarybos prašoma toliau įgyvendinti teisėtos migracijos politikos planą, išdėstytą 2005 m. gruodžio 21 d. Komisijos komunikate;
(5)
dėl verslo globalizavimo, intensyvėjančios prekybos, augančių ir plintančių tarptautinių grupių tarptautinių bendrovių filialų ir patronuojamųjų bendrovių vadovų, specialistų ir darbuotojų-stažuotojų, laikinai perkeliamų į kitus bendrovės padalinius trumpalaikiam paskyrimui, judumo mastas pastaraisiais metais išaugo;
(6)
dėl tokio pagrindinio personalo perkėlimo bendrovės viduje priimantieji subjektai įgyja naujų gebėjimų ir žinių, inovacijų ir didesnių ekonominių galimybių, o tai Sąjungoje skatina žinių ekonomikos plėtrą ir kartu aktyvina investicijų srautus visoje Sąjungoje. Darbuotojų perkėlimas bendrovės viduje iš trečiųjų šalių taip pat gali padėti sudaryti palankesnes sąlygas darbuotojų perkėlimui bendrovės viduje iš Sąjungos į trečiųjų šalių bendroves ir sudaryti sąlygas Sąjungai užimti tvirtesnę poziciją palaikant santykius su tarptautiniais partneriais. Palengvinant asmenų perkėlimą bendrovės viduje tarptautinėms grupėms sudaromos sąlygos optimaliai panaudoti savo žmogiškuosius išteklius;
(7)
šia direktyva nustatytos taisyklės taip pat gali būti naudingos migrantų kilmės šalims, nes ši laikina migracija, laikantis direktyvoje išdėstytų gerai parengtų taisyklių, gali paskatinti gebėjimų, žinių, technologijų ir praktinės patirties perdavimą;
(8)
ši direktyva turėtų nedaryti poveikio pirmenybės Sąjungos piliečiams principui, kiek tai susiję su galimybe patekti į valstybių narių darbo rinką, kaip nustatyta atitinkamose atitinkamų Stojimo aktų nuostatose;
(9)
šia direktyva neturėtų būti daromas poveikis valstybių narių teisei visais įdarbinimo tikslais išduoti kitus nei bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimus, jei trečiosios šalies piliečiui ši direktyva netaikoma;
(10)
šia direktyva turėtų būti sukurta skaidri ir supaprastinta bendrovės viduje perkeliamų asmenų priėmimo procedūra, grindžiama bendromis apibrėžtimis ir suderintais kriterijais;
(11)
valstybės narės turėtų užtikrinti, kad siekiant garantuoti tinkamą šios direktyvos įgyvendinimo užtikrinimą būtų vykdoma atitinkama kontrolė ir veiksmingi patikrinimai. Tai, kad buvo išduotas bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimas, neturėtų daryti poveikio arba kliudyti valstybėms narėms perkėlimo bendrovės viduje metu taikyti savo darbo teisės nuostatų, kurių tikslas, laikantis Sąjungos teisės, yra darbo sąlygų atitikties patikrinimas, kaip išdėstyta 18 straipsnio 1 dalyje;
(12)
neturėtų būti daromas poveikis valstybių narių turimai galimybei pagal nacionalinę teisę nustatyti sankcijas bendrovės viduje perkeliamo asmens darbdaviui, įsisteigusiam trečiojoje šalyje;
(13)
šioje direktyvoje „bendrovės viduje perkeliamų asmenų“ sąvoka turėtų apimti vadovus, specialistus ir darbuotojus-stažuotojus. Jų apibrėžtis turėtų būti grindžiama konkrečiais Sąjungos įsipareigojimais pagal Bendrąjį susitarimą dėl prekybos paslaugomis (GATS) ir dvišalius prekybos susitarimus. Kadangi tie pagal GATS prisiimti įsipareigojimai neapima atvykimo, buvimo ir darbo sąlygų, šia direktyva turėtų būti papildomas šių įsipareigojimų įgyvendinimas ir turėtų būti sudaromos palankesnės sąlygos juos įgyvendinti. Tačiau šios direktyvos apimama asmenų perkėlimo bendrovės viduje taikymo sritis turėtų būti platesnė, nei numatyta prekybos įsipareigojimuose, nes perkėlimas nebūtinai vykdomas paslaugų srityje, o asmuo gali būti perkeliamas iš trečiosios šalies, kuri nėra prekybos susitarimo šalis;
(14)
vertindamos bendrovės viduje perkeliamų asmenų kvalifikaciją valstybės narės turėtų prireikus pasinaudoti Europos mokymosi visą gyvenimą kvalifikacijų sandara (EKS) kvalifikacijoms palyginamai ir skaidriai įvertinti. EKS nacionaliniai koordinavimo centrai gali teikti informaciją ir konsultacijas apie tai, kaip nacionalinės kvalifikacijos lygiai atitinka EKS;
(15)
bendrovės viduje perkeliamiems asmenims turėtų būti sudaromos bent tokios pačios darbo sąlygos kaip komandiruojamiems darbuotojams, kurių darbdavys yra įsisteigęs Sąjungos teritorijoje, kaip nustatyta Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 96/71/EB (4). Valstybės narės turėtų reikalauti, kad bendrovės viduje perkeliamiems asmenims būtų taikomos vienodos darbo užmokesčio, kuris bus mokamas visą perkėlimo laikotarpį, sąlygos kaip ir priimančiosios valstybės narės piliečiams, einantiems panašias pareigas. Kiekviena valstybė narė turėtų būti atsakinga už bendrovės viduje perkeliamiems asmenims mokamo darbo užmokesčio kontrolę, kol tie asmenys būna jų teritorijoje. Tuo siekiama apsaugoti darbuotojus ir garantuoti valstybėje narėje įsisteigusių įmonių ir trečiojoje šalyje įsisteigusių įmonių sąžiningą konkurenciją, nes taip užtikrinama, kad pastarosios negalėtų naudotis žemesniais darbo standartais, kad įgytų konkurencinį pranašumą;
(16)
siekiant užtikrinti, kad bendrovės viduje perkeliamo asmens gebėjimai būtų konkrečiai susiję su priimančiojo subjekto veikla, perkeliamas asmuo toje pačioje įmonių grupėje iki perkėlimo turėtų būti išdirbęs bent nuo trijų iki dvylikos mėnesių be pertraukos vadovų ir specialistų atveju ir bent nuo trijų iki šešių mėnesių be pertraukos darbuotojų-stažuotojų atveju;
(17)
kadangi perkėlimas bendrovės viduje yra laikina migracija, vieno perkėlimo į Sąjungą ilgiausia trukmė, įskaitant judumo tarp valstybių narių atvejus, neturėtų viršyti trejų metų vadovų ir specialistų atveju ir vienų metų darbuotojų-stažuotojų atveju; pasibaigus šiam laikotarpiui jie turėtų išvykti į trečiąją šalį, nebent pagal Sąjungos ar nacionalinės teisės aktus jie kitu pagrindu gautų leidimą gyventi. Maksimali perkėlimo trukmė turėtų būti lygi eilės tvarka išduotų bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimų trukmės laikotarpių sumai. Kitas perkėlimas į Sąjungą gali įvykti trečiosios šalies piliečiui palikus valstybių narių teritoriją;
(18)
siekiant užtikrinti laikiną perkėlimo bendrovės viduje pobūdį ir užkirsti kelią piktnaudžiavimui, valstybės narės turėtų turėti galimybę reikalauti, kad toje pačioje valstybėje narėje nuo vieno perkėlimo maksimalios trukmės pabaigos iki prašymo dėl to paties trečiosios šalies piliečio pateikimo šios direktyvos tikslais praeitų tam tikras laiko tarpas;
(19)
kadangi perkėlimas bendrovės viduje yra laikinas komandiravimas, prašymą teikiantis asmuo turėtų pateikti įrodymų, kurie gali būti darbo sutarties arba paskyrimo rašto dalis, kad pasibaigus paskyrimo laikui trečiosios šalies pilietis galės persikelti atgal į tai pačiai grupei priklausantį trečiojoje šalyje įsteigtą subjektą. Prašymą teikiantis asmuo taip pat turėtų pateikti įrodymų, kad vadovas arba specialistas - trečiosios šalies pilietis - turi priimančiajam subjektui, į kurį jis yra perkeliamas, reikalingą profesinę kvalifikaciją ir atitinkamos profesinės patirties;
(20)
trečiųjų šalių piliečiai, teikiantys prašymus būti priimti kaip darbuotojai-stažuotojai, turėtų pateikti universitetinio išsilavinimo įrodymą. Be to, jie prireikus turėtų pateikti stažuotės susitarimą, įskaitant stažuotės programos aprašą, jos trukmę ir sąlygas, kuriomis bus prižiūrima darbuotojų-stažuotojų veikla, patvirtinantį, kad jie iš tiesų vyksta stažuotis ir jais nebus naudojamasi kaip įprastiniais darbuotojais;
(21)
neturėtų būti reikalaujama atlikti darbo rinkos tyrimą, nebent tai prieštarautų pirmenybės Sąjungos piliečiams principui, kaip nustatyta atitinkamose atitinkamų Stojimo aktų nuostatose;
(22)
valstybė narė turėtų pripažinti trečiosios šalies piliečio kitoje valstybėje narėje įgytą profesinę kvalifikaciją tokiomis pačiomis sąlygomis, kokios yra taikomos Sąjungos piliečiams, ir turėtų atsižvelgti į trečiojoje šalyje įgytą kvalifikaciją pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2005/36/EB (5). Tokiu pripažinimu neturėtų būti daromas poveikis jokiems galimybių verstis reglamentuojamąja profesija apribojimams, kylantiems iš išlygų, taikomų galiojantiems įsipareigojimams dėl reglamentuojamųjų profesijų, kuriuos Sąjunga arba Sąjunga ir valstybės narės yra prisiėmusios pagal prekybos susitarimus. Bet kuriuo atveju šioje direktyvoje neturėtų būti numatyta palankesnių sąlygų bendrovės viduje perkeliamiems asmenims, palyginti su Sąjungos arba Europos ekonominės erdvės piliečiais, kiek tai susiję su vertimusi reglamentuojamomis profesijomis valstybėje narėje;
(23)
šia direktyva neturėtų būti daromas poveikis valstybių narių teisei nustatyti asmenų priėmimo apimtis pagal SESV 79 straipsnio 5 dalį;
(24)
siekdamos užkirsti kelią galimam piktnaudžiavimui šia direktyva, valstybės narės turėtų turėti galimybę atsisakyti išduoti, panaikinti bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą arba atsisakyti pratęsti jo galiojimą, jei pagrindinis priimančiojo subjekto įsteigimo tikslas buvo palengvinti bendrovės viduje perkeliamų asmenų atvykimą ir (arba) jis nevykdo realios veiklos;
(25)
šia direktyva siekiama sudaryti palankesnes sąlygas bendrovės viduje perkeliamų asmenų judumui Sąjungoje (toliau - judumas ES viduje) ir sumažinti su darbo paskyrimu keliose valstybėse narėse susijusią administracinę naštą. Šiuo tikslu šia direktyva sukuriama speciali judumo ES viduje schema, pagal kurią asmuo, turintis galiojantį valstybės narės išduotą bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą, turi teisę atvykti į vieną ar kelias valstybes nares, jose būti ir dirbti, kaip tai numatyta šios direktyvos nuostatose, kuriomis reglamentuojamas trumpalaikis ir ilgalaikis judumas. Šioje direktyvoje trumpalaikis judumas turėtų apimti buvimą valstybėse narėse, kurios nėra bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą išdavusios valstybės narės, ne ilgiau kaip 90 dienų laikotarpį kiekvienoje valstybėje narėje. Šioje direktyvoje ilgalaikis judumas turėtų apimti buvimą valstybėse narėse, kurios nėra bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą išdavusios valstybės narės, ilgiau kaip 90 dienų kiekvienoje valstybėje narėje. Siekiant užkirsti kelią mėginimams apeiti trumpalaikio ir ilgalaikio judumo skirtumą, trumpalaikis judumas vienoje valstybėje narėje turėtų būti apribotas iki maksimalios 90 dienų trukmės bet kuriuo 180 dienų laikotarpiu, o pranešimo dėl trumpalaikio judumo ir prašymo dėl ilgalaikio judumo neturėtų būti galima pateikti tuo pačiu metu. Jeigu ilgalaikio judumo būtinybė iškyla jau prasidėjus bendrovės viduje perkeliamo asmens trumpalaikio judumo laikotarpiui, antroji valstybė narė gali prašyti, kad minėtas prašymas būtų pateiktas iki trumpalaikio judumo laikotarpio pabaigos likus bent jau 20 dienų;
(26)
nors šia direktyva nustatyta specialia judumo schema turėtų būti nustatytos savarankiškos taisyklės dėl bendrovės viduje perkeliamo asmens atvykimo ir buvimo darbo tikslu valstybėse narėse, kurios nėra bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą išdavusios valstybės narės, visos kitos atitinkamomis Šengeno acquis nuostatomis nustatytos taisyklės, kuriomis reglamentuojamas asmenų judėjimas per sienas, taikomos toliau;
(27)
kad būtų paprasčiau atlikti kontrolę, jeigu asmuo perkeliamas į keletą vietovių skirtingose valstybėse narėse, kai taikoma, antrųjų valstybių narių kompetentingoms valdžios institucijoms turėtų būti pateikta susijusi informacija;
(28)
bendrovės viduje perkeliamiems asmenims pasinaudojus teise į judumą, antroji valstybė narė, esant tam tikroms sąlygoms, turėtų turėti galimybę imtis veiksmų, kad bendrovės viduje perkeliamo asmens veikla neprieštarautų atitinkamoms šios direktyvos nuostatoms;
(29)
valstybės narės turėtų numatyti veiksmingas, proporcingas ir atgrasomas sankcijas, pavyzdžiui, pinigines sankcijas, kurios būtų taikomos, jeigu nesilaikoma šios direktyvos. Tas sankcijas, inter alia, galėtų sudaryti priemonės, numatytos Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/52/EB (6) 7 straipsnyje. Tos sankcijos galėtų būti taikomos priimančiajam subjektui, įsteigtam atitinkamoje valstybėje narėje;
(30)
nustatyta viena procedūra, kai išduodamas vienas bendras dokumentas, kuris yra kartu ir leidimas gyventi, ir leidimas dirbti (toliau - vienas leidimas), turėtų padėti supaprastinti šiuo metu valstybėse narėse taikomas taisykles;
(31)
šiuo tikslu pripažintiems subjektams arba įmonių grupėms turėtų būti galima nustatyti supaprastintą procedūrą. Pripažinimas turėtų būti reguliariai vertinamas;
(32)
valstybei narei nusprendus priimti trečiosios šalies pilietį, atitinkantį šioje direktyvoje nustatytus kriterijus, tas trečiosios šalies pilietis turėtų gauti bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą, jam ar jai leidžiantį tam tikromis sąlygomis pagal paskyrimą vykdyti veiklą skirtinguose subjektuose, priklausančiuose tai pačiai tarptautinei bendrovei, įskaitant subjektus, įsikūrusius kitose valstybėse narėse;
(33)
kai reikalaujama vizos ir trečiosios šalies pilietis atitinka kriterijus, kad jam būtų išduotas bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimas, valstybė narė turėtų suteikti trečiosios šalies piliečiui visas galimybes gauti reikalingą vizą ir turėtų užtikrinti, kad kompetentingos valdžios institucijos veiksmingai bendradarbiautų tuo tikslu;
(34)
jeigu bendrovės viduje perkeliamo darbuotojo leidimą išduoda valstybė narė, kuri taiko ne visą Šengeno acquis, ir bendrovės viduje perkeliamas asmuo judumo ES viduje pagrindu kerta išorės sieną, kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 562/2006 (7), valstybė narė turėtų turėti teisę pareikalauti įrodymų, kad bendrovės viduje perkeliamas asmuo vyksta į jos teritoriją perkėlimo bendrovės viduje tikslu. Be to, išorės sienos kirtimo atveju valstybės narės, kaip apibrėžta Reglamente (EB) Nr. 562/2006, kurios taiko visą Šengeno acquis, turėtų patikrinti duomenis Šengeno informacinėje sistemoje ir turėtų neleisti atvykti asmenims, dėl kurių sistemoje pateiktas perspėjimas draudimo atvykti ar apsigyventi tikslu, kaip nurodyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1987/2006 (8), arba pareiškia prieštaravimą dėl tokių asmenų judumo;
(35)
kad būtų galima pateikti tikslesnės informacijos apie perkėlimo bendrovės viduje laikotarpiu vykdomą darbinę veiklą, valstybės narės turėtų galėti nurodyti papildomą informaciją spausdinto dokumento forma arba saugoti tokią informaciją elektronine forma, kaip nurodyta Tarybos reglamento (EB) Nr. 1030/2002 (9) 4 straipsnyje ir jo priedo a punkto 16 papunktyje. Toks papildomos informacijos teikimas valstybėms narėms turėtų būti neprivalomas, tai neturėtų būti papildomas reikalavimas, kuris galėtų pakenkti vienai bendrai leidimų išdavimo ir prašymų pateikimo procedūrai;
(36)
šia direktyva neturėtų būti užkertamas kelias bendrovės viduje perkeliamiems asmenims vykdyti konkrečią veiklą pas klientus valstybėje narėje, kurioje yra įsisteigęs priimantysis subjektas, laikantis toje valstybėje narėje taikomų nuostatų dėl tokios veiklos;
(37)
šia direktyva nedaromas poveikis paslaugų teikimo sąlygoms pagal SESV 56 straipsnį. Visų pirma šia direktyva nedaromas poveikis įdarbinimo sąlygoms, kurios pagal Direktyvą 96/71/EB taikomos valstybėje narėje įsteigtos įmonės komandiruojamiems darbuotojams, kad šie teiktų paslaugas kitos valstybės narės teritorijoje. Ši direktyva neturėtų būti taikoma trečiųjų šalių piliečiams, komandiruojamiems įmonių, įsteigtų valstybėse narėse, paslaugų teikimo tikslu pagal Direktyvą 96/71/EB. Trečiųjų šalių piliečiai, turintys bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą, negali pasinaudoti Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 96/71/EB. Šia direktyva neturėtų būti sudaromos trečiojoje šalyje įsteigtoms įmonėms palankesnės sąlygos nei valstybėse narėse įsteigtoms įmonėms, kaip numatyta Direktyvos 96/71/EB 1 straipsnio 4 dalyje;
(38)
tinkama bendrovės viduje perkeliamų asmenų socialinė apsauga, įskaitant, atitinkamais atvejais, išmokas jų šeimos nariams, yra svarbus aspektas siekiant užtikrinti deramas darbo bei gyvenimo sąlygas jiems būnant Sąjungoje. Todėl pagal nacionalinę teisę turėtų būti sudarytos vienodos sąlygos, susijusios su socialinės apsaugos sritimis, išvardintoms Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 883/2004 (10) 3 straipsnyje. Šia direktyva nėra derinami valstybių narių socialinės apsaugos teisės aktai. Pagal ją vienodų sąlygų socialinės apsaugos srityje principas taikomas tik tiems asmenims, kurie patenka į jos taikymo sritį. Teisė į vienodas sąlygas socialinės apsaugos srityje taikoma trečiųjų šalių piliečiams, kurie tenkina valstybės narės, kurioje atliekamas darbas, teisėje, susijusioje su dalyvavimu socialinės apsaugos sistemoje ir teise į socialinio draudimo išmokas, nustatytas objektyvias ir nediskriminacines sąlygas.
Daugelyje valstybių narių teisė į išmokas šeimai siejama su sąlyga, kad turi būti tam tikras ryšys su ta valstybe nare, kadangi išmokos yra skirtos teigiamai demografinei raidai remti, kad būtų užtikrinta būsima tos valstybės narės darbo jėga. Todėl šia direktyva neturėtų būti daromas poveikis valstybės narės teisei tam tikromis sąlygomis apriboti vienodų sąlygų taikymą išmokų šeimai atžvilgiu, kadangi bendrovės viduje perkeliamas asmuo ir kartu su juo vykstantys šeimos nariai toje valstybėje narėje būna laikinai. Socialinės apsaugos teisės turėtų būti suteikiamos nedarant poveikio nacionalinės teisės ir (arba) dvišalių susitarimų nuostatoms, kuriomis numatomas kilmės šalies socialinės apsaugos teisės aktų taikymas. Tačiau dvišaliuose susitarimuose arba nacionalinės teisės aktuose dėl bendrovės viduje perkeliamų asmenų socialinės apsaugos teisių, priimtuose įsigaliojus šiai direktyvai, neturėtų būti numatomos nepalankesnės sąlygos nei taikomos valstybės narės, kurioje atliekamas darbas, piliečiams. Dėl arba nacionalinės teisės arba tokių susitarimų bendrovės viduje perkeliami asmenys gali būti, pavyzdžiui, suinteresuoti ir toliau priklausyti savo kilmės šalies socialinės apsaugos sistemai, jei jų priklausymo pertraukimas turėtų neigiamą poveikį jų teisėms arba jei jų priklausymas jiems sudarytų dvigubo draudimo išlaidų. Valstybės narės turėtų visada išlaikyti galimybę bendrovės viduje perkeliamiems asmenims suteikti palankesnes socialines apsaugos teises. Jokia šios direktyvos nuostata neturėtų būti daromas poveikis maitintojo netekusių asmenų, kurie įgyja teises iš bendrovės viduje perkeliamo asmens, teisei gyvenant trečiojoje šalyje gauti maitintojo netekimo pensiją;
(39)
judumo tarp valstybių narių atveju atitinkamai taikomas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1231/2010 (11). Šia direktyva neturėtų būti suteikiama daugiau teisių, nei jau numatyta galiojančiuose Sąjungos socialinės apsaugos srities teisėje trečiųjų šalių piliečiams, kurie susiję su daugiau nei viena valstybe nare;
(40)
kad šia direktyva nustatytos konkrečios taisyklės būtų patrauklesnės ir kad jomis būtų galima užtikrinti visą tikėtiną naudą Sąjungoje plėtojamo verslo konkurencingumui, bendrovės viduje perkeliamiems trečiųjų šalių piliečiams turėtų būti sudaromos palankios šeimos susijungimo sąlygos valstybėje narėje, kuri išdavė bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą ir tose valstybėse narėse, kurios bendrovės viduje perkeliamam asmeniui leidžia būti ir dirbti jų teritorijoje pagal šios direktyvos nuostatas dėl ilgalaikio judumo. Ši teisė iš tiesų pašalintų svarbią kliūtį, su kuria susiduria potencialūs bendrovės viduje perkeliami asmenys, sutikdami su paskyrimu Siekiant išsaugoti šeimos vientisumą, šeimos nariai turėtų turėti galimybę prisijungti prie bendrovės viduje perkeliamo asmens kitoje valstybėje narėje, taip pat turėtų būti sudarytos palankesnės sąlygos jiems dalyvauti darbo rinkoje;
(41)
kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos greitam prašymų tvarkymui, valstybės narės turėtų teikti pirmenybę keitimuisi informacija ir atitinkamų dokumentų siuntimui elektroniniu būdu, nebent atsirastų techninių sunkumų arba dėl esminių interesų turi būti daroma kitaip;
(42)
bylų ir duomenų rinkimas bei siuntimas turėtų būti vykdomas laikantis atitinkamų duomenų apsaugos ir saugumo taisyklių;
(43)
ši direktyva neturėtų būti taikoma trečiųjų šalių piliečiams, teikiantiems prašymą apsigyventi valstybėje narėje kaip tyrėjai, kad vykdytų mokslinių tyrimų projektą, kadangi jiems taikoma Tarybos direktyva 2005/71/EB (12);
(44)
kadangi šios direktyvos tikslų, t. y. nustatyti specialią priėmimo procedūrą ir patvirtinti atvykimo ir apsigyvenimo sąlygas, skirtas bendrovės viduje perkeliamiems trečiųjų šalių piliečiams, valstybės narės negali deramai pasiekti, o dėl veiksmo masto ir poveikio tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties (toliau - ES sutartis) 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti;
(45)
šia direktyva gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi principų, kurie yra pripažinti Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, o pati Sąjunga remiasi Sąjungos ir Europos Tarybos priimtose socialinėse chartijose įtvirtintomis teisėmis;
(46)
pagal 2011 m. rugsėjo 28 d. Bendrą valstybių narių ir Komisijos politinį pareiškimą dėl aiškinamųjų dokumentų (13) valstybės narės pagrįstais atvejais įsipareigojo prie pranešimų apie perkėlimo priemones pridėti vieną ar daugiau dokumentų, kuriuose paaiškinamos direktyvos sudėtinių dalių ir nacionalinių perkėlimo priemonių atitinkamų dalių sąsajos. Šios direktyvos atveju teisės aktų leidėjas laikosi nuomonės, kad tokių dokumentų perdavimas yra pagrįstas;
(47)
pagal Protokolo Nr. 21 dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės, pridėto prie ES sutarties ir SESV, 1 ir 2 straipsnius ir nedarant poveikio to protokolo 4 straipsniui šios valstybės narės nedalyvauja priimant šią direktyvą, ir ji nėra joms privaloma ar taikoma;
(48)
pagal Protokolo Nr. 22 dėl Danijos pozicijos, pridėto prie ES sutarties ir SESV, 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šią direktyvą, ir ji nėra jai privaloma ar taikoma,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 SKYRIUS
BENDROSIOS NUOSTATOS
1 straipsnis
Dalykas
Šia direktyva nustatoma:
a)
trečiųjų šalių piliečių ir jų šeimos narių atvykimo ir apsigyvenimo valstybių narių teritorijoje perkėlimo bendrovės viduje pagrindu ilgesniam nei 90 dienų laikotarpiui sąlygos ir teisės;
b)
a punkte nurodytos trečiųjų šalių piliečių atvykimo ir apsigyvenimo kitose valstybėse narėse nei valstybė narė, kuri pirma, remdamasi šia direktyva, išduoda trečiosios šalies piliečiui bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą, sąlygos ir teisės.
2 straipsnis
Taikymo sritis
1. Ši direktyva taikoma bendrovės viduje perkeliamiems vadovams, specialistams arba darbuotojams-stažuotojams, kurie yra trečiųjų šalių piliečiai, kurie prašymo teikimo metu gyvena ne valstybės narės teritorijoje ir pateikia prašymą priimti į valstybės narės teritoriją arba kurie buvo priimti į valstybės narės teritoriją šioje direktyvoje nustatytomis sąlygomis.
2. Ši direktyva netaikoma trečiųjų šalių piliečiams, kurie:
a)
prašo suteikti teisę apsigyventi valstybėje narėje kaip tyrėjai, kaip apibrėžta Direktyvoje 2005/71/EB, kad galėtų vykdyti mokslinių tyrimų projektą;
b)
pagal Sąjungos bei jos valstybių narių ir trečiųjų šalių susitarimus naudojasi tokiomis pačiomis laisvo judėjimo teisėmis kaip ir Sąjungos piliečiai arba kurie yra įdarbinti įmonėje, įsteigtoje tose trečiosiose šalyse;
c)
yra komandiruoti pagal Direktyvą 96/71/EB;
d)
vykdo veiklą kaip savarankiškai dirbantys darbuotojai;
e)
įdarbinimo agentūros, laikino įdarbinimo agentūros arba kitos įmonės, kurios verčiasi aprūpinimu darbuotojais, paskyrė dirbti prižiūrimiems ir vadovaujamiems kitos įmonės;
f)
priimti kaip dieninių studijų studentai arba kuriems organizuotas trumpalaikis prižiūrimas praktinis mokymas, kuris yra jų studijų dalis.
3. Šia direktyva nedaromas poveikis valstybių narių teisei trečiųjų šalių piliečiams, kuriems ši direktyva netaikoma, bet kokio įdarbinimo tikslu išduoti ne bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą, kuriam taikoma ši direktyva, o leidimus gyventi.
3 straipsnis
Apibrėžtys
Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
a) trečiosios šalies pilietis - asmuo, kuris nėra Sąjungos pilietis, kaip apibrėžta SESV 20 straipsnio 1 dalyje;
b) perkėlimas bendrovės viduje - trečiosios šalies piliečio, kuris prašymo perkelti bendrovės viduje teikimo metu gyvena ne valstybių narių teritorijoje, laikinas komandiravimas darbo arba mokymo tikslais iš įmonės, kuri įsteigta už valstybės narės teritorijos ribų ir su kuria trečiosios šalies pilietį prieš perkėlimą ir perkėlimo metu sieja darbo sutartis, į tai įmonei arba tai pačiai įmonių grupei priklausantį subjektą, kuris įsteigtas toje valstybėje narėje, ir, atitinkamais atvejais, jo judėjimas tarp priimančiųjų subjektų, įsteigtų vienoje ar keliose antrosiose valstybėse narėse;
c) bendrovės viduje perkeliamas asmuo - trečiosios šalies pilietis, kuris pateikiant prašymą išduoti bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą gyvena ne valstybių narių teritorijoje ir kuris yra perkeliamas bendrovės viduje;
d) priimantysis subjektas- valstybės narės teritorijoje pagal nacionalinę teisę įsteigtas subjektas, nepaisant jo teisinės formos, į kurį perkeliamas bendrovės viduje perkeliams asmuo;
e) vadovas - asmuo, einantis vyresniojo pareigūno pareigas, kuris visų pirma vadovauja priimančiojo subjekto valdymui, jo veiklą bendrai prižiūrint arba veiklos gaires teikiant iš esmės direktorių valdybai, įmonės akcininkams arba jiems lygiaverčiam subjektui; tos pareigos apima: vadovavimą priimančiajam subjektui arba priimančiojo subjekto departamentui ar skyriui; kitų prižiūrinčių darbuotojų, specialistų arba vadovaujančių darbuotojų darbo kontrolę; įgaliojimus rekomenduoti samdyti, atleisti darbuotojus arba atlikti kitus su personalo valdymo veiksmus;
f) specialistas - asmuo, dirbantis įmonių grupėje ir turintis priimančiajam subjektui būtinų jo veiklos sričių, metodų arba valdymo specialiųjų žinių. Vertinant tokias žinias, atsižvelgiama ne tik į žinias, kurios yra konkrečiai susijusios su priimančiuoju subjektu, bet ir į tai, ar asmuo turi aukštą kvalifikaciją, įskaitant atitinkamą profesinę patirtį, susijusią su specifinių techninių žinių reikalaujančia darbo ar veiklos rūšimi, įskaitant galimą priklausymą akredituotai profesijai;
g) darbuotojas-stažuotojas - universitetinį išsilavinimą turintis asmuo, kuris yra perkeliamas į priimantįjį subjektą karjeros plėtojimo tikslais arba kad įgytų žinių apie verslo metodus ar būdus ir kuriam perkėlimo metu mokamas atlyginimas;
h) šeimos nariai - trečiųjų šalių piliečiai, nurodyti Tarybos direktyvos 2003/86/EB (14) 4 straipsnio 1 dalyje;
i) bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimas - leidimas su santrumpa „ICT“, kuriuo jo turėtojui suteikiama teisė gyventi ir dirbti pirmosios valstybės narės teritorijoje, ir jei taikoma, antrųjų valstybių narių teritorijoje, laikantis šios direktyvos sąlygų;
j) ilgalaikio judumo leidimas - leidimas su žyma „mobile ICT“, kuriuo bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo turėtojui suteikiama teisė gyventi ir dirbti antrosios valstybės narės teritorijoje laikantis šios direktyvos sąlygų;
k) viena prašymų pateikimo procedūra - procedūra, pagal kurią, remiantis vienu prašymu išduoti leidimą trečiosios šalies piliečiui apsigyventi ir dirbti valstybės narės teritorijoje, priimamas sprendimas dėl to prašymo;
l) įmonių grupė - dvi arba daugiau įmonių, pagal nacionalinę teisę pripažįstamų susijusiomis taip: viena įmonė tiesiogiai arba netiesiogiai valdo didžiąją dalį kitos įmonės pasirašytojo kapitalo, kontroliuoja didžiąją dalį balsų, susijusių su tos įmonės išleistuoju kapitalu, gali paskirti daugiau kaip pusę tos įmonės administracinio, valdymo ar priežiūros organo narių, arba įmones vienodu pagrindu valdo patronuojančioji įmonė;
m) pirmoji valstybė narė - valstybė narė, kuri pirma trečiosios šalies piliečiui išduoda bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą;
n) antroji valstybė narė - ne pirmoji valstybė narė, kurioje bendrovės viduje perkeliamas asmuo ketina pasinaudoti ar naudojasi judumo teise, kaip apibrėžta šioje direktyvoje;
o) reglamentuojamoji profesija - Direktyvos 2005/36/EB 3 straipsnio 1 dalies a punkte apibrėžta reglamentuojama profesija.
4 straipsnis
Palankesnės nuostatos
1. Ši direktyva taikoma nedarant poveikio palankesnėms nuostatoms, nustatytoms:
a)
Sąjungos teisėje, įskaitant dvišalius ir daugiašalius susitarimus, sudarytus tarp Sąjungos bei jos valstybių narių ir vienos ar kelių trečiųjų šalių;
b)
dvišaliuose ar daugiašaliuose susitarimuose, sudarytuose tarp vienos ar daugiau valstybių narių ir vienos ar kelių trečiųjų šalių.
2. Šia direktyva nedaromas poveikis valstybių narių teisei priimti arba toliau taikyti palankesnes nuostatas trečiosios šalies piliečiams, kuriems ji yra taikoma, kiek tai susiję su 3 straipsnio h punktu ir 15, 18 ir 19 straipsniais.
II SKYRIUS
PRIĖMIMO SĄLYGOS
5 straipsnis
Priėmimo kriterijai
1. Nedarant poveikio 11 straipsnio 1 daliai, trečiosios šalis pilietis, teikiantis prašymą jį priimti pagal šios direktyvos sąlygas, arba priimantysis subjektas:
a)
pateikia įrodymų, kad priimantysis subjektas ir trečiojoje šalyje įsteigta įmonė priklauso tai pačiai įmonei arba įmonių grupei;
b)
pateikia įrodymų, kad dirbo toje pačioje įmonėje ar įmonių grupėje bent tris-dvylika mėnesių be pertraukos iki pat perkėlimo bendrovės viduje dienos vadovų ir specialistų atveju ir bent tris-šešis mėnesius be pertraukos darbuotojų-stažuotojų atveju;
c)
pateikia darbo sutartį ir, jei reikia, darbdavio paskyrimo raštą, kuriame pateikiama:
i)
pateikiami duomenys apie perkėlimo trukmę ir priimančiojo subjekto arba priimančiųjų subjektų vietą;
ii)
pateikiama įrodymų, kad trečiosios šalies pilietis eis priimančiojo subjekto arba priimančiųjų subjektų atitinkamoje valstybėje narėje vadovo arba specialisto pareigas arba bus darbuotojas-stažuotojas;
iii)
nurodomas perkėlimo bendrovės viduje metu paskirtas atlyginimas ir kitos įdarbinimo sąlygos;
iv)
pateikiama įrodymų, kad pasibaigus perkėlimui bendrovės viduje trečiosios šalies pilietis galės būti perkeltas atgal į tai įmonei ar įmonių grupei priklausantį trečiojoje šalyje įsteigtą subjektą;
d)
pateikia įrodymų, kad trečiosios šalies pilietis turi profesinę kvalifikaciją ir patirties, kurių reikia priimančiajam subjektui, į kurį jis bus perkeltas kaip vadovas ar specialistas, o darbuotojo-stažuotojo atveju - reikalingą universitetinį išsilavinimą;
e)
jei taikytina, pateikia dokumentus, patvirtinančius, kad trečiosios šalies pilietis atitinka sąlygas, nustatytas atitinkamos valstybės narės nacionalinėje teisėje Sąjungos piliečiams, kad jie galėtų verstis reglamentuojamąja profesija, su kuria susijęs prašymas;
f)
pateikia galiojantį trečiosios šalies piliečio kelionės dokumentą, kaip nustatyta nacionalinėje teisėje, ir prireikus prašymą išduoti vizą arba pateikia vizą; valstybės narės gali reikalauti, kad kelionės dokumento galiojimo laikas apimtų bent bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo galiojimo laikotarpį;
g)
nedarant poveikio galiojantiems dvišaliams susitarimams, pateikia įrodymų, kad asmuo turi sveikatos draudimą arba, jei tai numatyta nacionalinės teisės aktuose, yra kreipęsis dėl sveikatos draudimo, dengiančio visą riziką, kurią paprastai dengia atitinkamos valstybės narės piliečių draudimas, tais laikotarpiais, kai nenumatytas toks draudimas ir atitinkama teisė gauti išmokas, siejami su darbu toje valstybėje narėje arba teikiami dėl to, kad dirbama atitinkamoje valstybėje narėje.
2. Valstybės narės gali reikalauti, kad prašymą teikiantis asmuo pateiktų 1 dalies a, c, d, e ir g punktuose išvardytus dokumentus oficialia valstybės narės kalba.
3. Valstybės narės gali reikalauti, kad prašymą teikiantis asmuo ne vėliau kaip bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo išdavimo dieną nurodytų atitinkamo trečiosios šalies piliečio adresą valstybės narės teritorijoje.
4. Valstybės narės reikalauja, kad:
a)
kiek tai susiję su įdarbinimo sąlygomis, išskyrus atlyginimą, perkeliant bendrovės viduje būtų laikomasi visų sąlygų, nustatytų įstatymuose ir kituose teisės aktuose ir (arba) visuotinai taikomuose kolektyviniuose susitarimuose, taikytinuose panašiomis aplinkybėmis komandiruojamiems darbuotojams atitinkamose profesinėse srityse;
Jei visuotinai taikomų kolektyvinių susitarimų deklaravimo sistemos nėra, valstybės narės gali remtis kolektyviniais susitarimais, kurie paprastai taikomi visoms panašioms atitinkamos profesinės ar pramonės šakos įmonėms geografinėje vietovėje, ir (arba) kolektyviniais susitarimais, kuriuos nacionaliniu lygiu sudarė didžiausios darbdavių ir darbuotojų organizacijos ir kurie taikomi visoje jų šalies teritorijoje;
b)
atlyginimas, kuris trečiosios šalies piliečiui skiriamas viso perkėlimo bendrovės viduje laikotarpiu, nebūtų mažiau patrauklus nei atitinkamos valstybės narės, kurioje atliekamas darbas, panašias pareigas einantiems piliečiams skiriamas atlyginimas pagal valstybėje narėje, kurioje įsteigtas priimantysis subjektas, taikytinus įstatymus, kolektyvinius susitarimus arba praktiką.
5. Remdamosi pagal 1 dalį pateiktais dokumentais, valstybės narės gali reikalauti, kad bendrovės viduje perkeliamas asmuo savo buvimo laikotarpiu turėtų pakankamai išteklių, kad galėtų išlaikyti save ir savo šeimos narius, nesinaudodamas valstybių narių socialinės paramos sistemomis.
6. Gali būti reikalaujama, kad trečiosios šalies pilietis, teikiantis prašymą priimti jį darbuotoju-stažuotoju, be 1 dalyje reikalaujamų įrodymų pateiktų stažuotės susitarimą, susijusį su pasirengimu jo būsimoms pareigoms įmonėje ar įmonių grupėje, įskaitant stažuotės programos aprašą, kuris įrodytų, kad buvimo tikslas - apmokyti darbuotoją-stažuotoją karjeros plėtojimo tikslais arba kad jis įgytų žinių apie verslo metodus ar būdus, jos trukmę ir sąlygas, kuriomis programos metu bus prižiūrima darbuotojo-stažuotojo veikla.
7. Prašymą teikiantis asmuo atitinkamos valstybės narės kompetentingoms valdžios institucijoms praneša apie bet kokį prašymo nagrinėjimo procedūros metu įvykusį pasikeitimą, darantį poveikį šiame straipsnyje nustatytiems priėmimo kriterijams.
8. Trečiųjų šalių piliečiai, kurie, kaip manoma, gali kelti grėsmę viešajai tvarkai, visuomenės saugumui ar visuomenės sveikatai, šios direktyvos tikslais nepriimami.
6 straipsnis
Priimamų asmenų skaičius
Šia direktyva nedaromas poveikis valstybių narių teisei nustatyti trečiųjų šalių piliečių priėmimo apimtis pagal SESV 79 straipsnio 5 dalį. Tuo remiantis prašymas išduoti bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą gali būti laikomas nepriimtinu arba būti atmestas.
7 straipsnis
Atmetimo pagrindai
1. Valstybės narės atmeta prašymą išduoti bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą bet kuriuo iš šių atvejų:
a)
jeigu nesilaikoma 5 straipsnio;
b)
jeigu pateikti dokumentai buvo įgyti apgaule, arba suklastoti arba padirbti;
c)
jeigu pagrindinis priimančiojo subjekto įsteigimo tikslas buvo palengvinti bendrovės viduje perkeliamų asmenų atvykimą;
d)
jeigu yra pasiekta 12 straipsnio 1 dalyje nustatyta maksimali buvimo trukmė.
2. Valstybės narės prireikus atmeta prašymą, jei darbdaviui arba priimančiajam subjektui pagal nacionalinę teisę yra taikytos sankcijos dėl nedeklaruojamo darbo ir (arba) neteisėto įdarbinimo.
3. Valstybės narės gali atmesti prašymą išduoti bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą bet kuriuo iš šių atvejų:
a)
jei darbdavys arba priimantysis subjektas neįvykdė savo teisinių įsipareigojimų socialinės apsaugos, mokesčių, darbo teisių ar darbo sąlygų srityse;
b)
jei pagal nacionalinius nemokumo įstatymus darbdavio arba priimančiojo subjekto įmonė yra likviduojama ar buvo likviduota arba jeigu nevykdoma jokia ekonominė veikla;
c)
jei bendrovės viduje perkeliamo asmens laikinu buvimu siekiama arba jo poveikis yra kliudyti darbuotojų ir vadovybės ginčui ar deryboms arba daryti kitokį poveikį jo rezultatams.
4. Valstybės narės gali atmesti prašymą išduoti bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą 12 straipsnio 2 dalyje nurodytu pagrindu.
5. Nedarant poveikio 1 daliai, bet kuriuo sprendimu atmesti prašymą atsižvelgiama į konkrečias atvejo aplinkybes ir laikomasi proporcingumo principo.
8 straipsnis
Bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo panaikinimas arba galiojimo nepratęsimas
1. Valstybės narės panaikina bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą bet kuriuo iš šių atvejų:
a)
jeigu jis buvo įgytas apgaule, suklastotas arba padirbtas;
b)
jeigu bendrovės viduje perkeliamas asmuo gyvena atitinkamoje valstybėje narėje kitais tikslais, nei jam išduotas leidimas gyventi;
c)
jeigu pagrindinis priimančiojo subjekto įsteigimo tikslas buvo palengvinti bendrovės viduje perkeliamų asmenų atvykimą.
2. Valstybės narės prireikus panaikina bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą, jei darbdaviui arba priimančiajam subjektui pagal nacionalinę teisę yra taikytos sankcijos dėl nedeklaruojamo darbo ir (arba) neteisėto įdarbinimo.
3. Valstybės narės atsisako pratęsti bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo galiojimą bet kuriuo iš šių atvejų:
a)
jeigu jis buvo gautas apgaule, suklastotas arba padirbtas;
b)
jeigu bendrovės viduje perkeliamas asmuo gyvena atitinkamoje valstybėje narėje kitais tikslais, nei jam išduotas leidimas gyventi;
c)
jeigu pagrindinis priimančiojo subjekto įsteigimo tikslas - sudaryti palankesnes sąlygas bendrovės viduje perkeliamų asmenų atvykimui;
d)
buvo pasiekta maksimali buvimo trukmė, nustatyta 12 straipsnio 1 dalyje.
4. Valstybės narės prireikus atsisako pratęsti bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo galiojimą, jei darbdaviui arba priimančiajam subjektui buvo taikytos sankcijos pagal nacionalinę teisę dėl nedeklaruojamo darbo ir (arba) neteisėto įdarbinimo.
5. Valstybės narės gali panaikinti bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą arba atsisakyti pratęsti jo galiojimą bet kuriuo iš šių atvejų:
a)
jeigu nesilaikoma arba nebesilaikoma 5 straipsnio;
b)
jeigu darbdavys arba priimantysis subjektas neįvykdė savo teisinių įsipareigojimų socialinės apsaugos, mokesčių, darbo teisių ar darbo sąlygų srityse;
c)
jeigu pagal nacionalinius bankroto įstatymus darbdavio arba priimančiojo subjekto įmonė yra likviduojama ar buvo likviduota arba jeigu nevykdoma jokia ekonominė veikla;
d)
jeigu bendrovės viduje perkeliamas asmuo nesilaikė 21 ir 22 straipsniuose išdėstytų judumo taisyklių.
6. Nedarant poveikio 1 arba 3 dalims, sprendimu panaikinti bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą arba atsisakyti pratęsti jo galiojimą atsižvelgiama į konkrečias aplinkybes tuo atveju ir laikomasi proporcingumo principo.
9 straipsnis
Sankcijos
1. Valstybės narės gali priimantįjį subjektą laikyti atsakingu už šioje direktyvoje nustatytų priėmimo, buvimo ir judumo sąlygų nesilaikymą.
2. Atitinkama valstybė narė numato sankcijas, jei priimantysis subjektas yra laikomas atsakingu pagal 1 dalį. Tos sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos.
3. Valstybės narės numato priemones užkirsti kelią galimam piktnaudžiavimui ir taikyti sankcijas už šios direktyvos pažeidimus. Priemonės apima stebėseną, vertinimą ir atitinkamais atvejais tikrinimą pagal nacionalinę teisę arba administracinę praktiką.
III SKYRIUS
PROCEDŪRA IR LEIDIMAS
10 straipsnis
Galimybė susipažinti su informacija
1. Valstybės narės prašymą teikiantiems asmenims sudaro sąlygas lengvai susipažinti su informacija apie visus įrodomuosius dokumentus, kuriuos reikia pateikti su prašymu, ir su informacija apie atvykimą ir apsigyvenimą, įskaitant bendrovės viduje perkeliamo asmens ir jo/jos šeimos narių teises, pareigas ir procedūrines apsaugos priemones. Valstybės narės taip pat sudaro sąlygas lengvai susipažinti su informacija apie trumpalaikiam judumui taikomą 21 straipsnio 2 dalyje nurodytą procedūrą ir ilgalaikiam judumui taikomą 22 straipsnio 1 dalyje nurodytą procedūrą.
2. Atitinkamos valstybės narės suteikia priimančiajam subjektui galimybę susipažinti su informacija apie valstybių narių teisę nustatyti sankcijas pagal 9 ir 23 straipsnius.
11 straipsnis
Prašymai dėl bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo ar dėl ilgalaikio judumo leidimo
1. Valstybės narės nusprendžia, ar prašymą turi pateikti trečiosios šalies pilietis ar priimantysis subjektas. Valstybės narės taip pat gali nuspręsti, kad prašymą gali pateikti bet kuris iš jų.
2. Prašymas dėl bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo teikiamas, kai trečiosios šalies pilietis gyvena ne tos valstybės narės, į kurią prašoma jį priimti, teritorijoje.
3. Prašymas dėl bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo teikiamas valstybės narės, kurioje būnama pirmiausia, valdžios institucijoms. Kai pirmas buvimo laikotarpis nėra ilgiausias, prašymas teikiamas valstybės narės, kurioje perkėlimo laikotarpiu ketinama būti ilgiausiai, valdžios institucijoms.
4. Valstybės narės paskiria valdžios institucijas, kurios yra kompetentingos priimti prašymus ir išduoti bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą ar ilgalaikio judumo leidimą.
5. Prašymą teikiantis asmuo turi teisę prašymą pateikti pagal vieną prašymų pateikimo procedūrą.
6. Valstybės narės, vadovaudamosi savo nacionaline teise arba administracine praktika, šiuo tikslu pripažintiems subjektams arba įmonėms ar įmonių grupėms gali nustatyti supaprastintą procedūrą, susijusią su bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimų, ilgalaikio judumo leidimų, bendrovės viduje perkeliamo asmens šeimos nariams suteikiamų leidimų ir vizų išdavimu.
Pripažinimas reguliariai pakartotinai vertinamas.
7. 6 dalyje numatyta supaprastinta procedūra apima bent jau:
a)
reikalavimo pateikti kai kuriuos 5 straipsnyje ar 22 straipsnio 2 dalies a punkte nurodytus įrodymus netaikymą prašymą teikiančiam asmeniui;
b)
pagreitintą priėmimo procedūrą, pagal kurią bendrovės viduje perkeliamų asmenų leidimai ir ilgalaikio judumo leidimai išduodami per trumpesnį laiką, nei nustatyta 15 straipsnio 1 dalyje ar 22 straipsnio 2 dalies b punkte; ir (arba)
c)
paprastesnę ir (arba) pagreitintą procedūrą, susijusią su reikalingų vizų išdavimu.
8. Pagal 6 dalį pripažinti subjektai arba įmonių grupės nedelsdami ir bet kuriuo atveju per 30 dienų laikotarpį praneša atitinkamai valdžios institucijai apie visus pokyčius, darančius poveikį pripažinimo sąlygoms.
9. Jeigu atitinkamai valdžios institucijai nepranešama, valstybės narės už tai numato atitinkamas sankcijas, įskaitant pripažinimo atšaukimą.
12 straipsnis
Perkėlimo bendrovės viduje trukmė
1. Perkėlimo bendrovės viduje maksimali trukmė yra treji metai vadovų ir specialistų atveju ir vieneri metai darbuotojų-stažuotojų atveju; pasibaigus šiam laikotarpiui jie išvyksta iš valstybių narių teritorijos, nebent pagal Sąjungos ar nacionalinę teisę jie kitu pagrindu gautų leidimą gyventi.
2. Nedarydamos poveikio savo įsipareigojimams pagal tarptautinius susitarimus, valstybės narės gali reikalauti, kad nuo 1 dalyje nurodytos maksimalios perkėlimo trukmės pabaigos iki kito prašymo dėl to paties trečiosios šalies piliečio pateikimo toje pačioje valstybėje narėje šios direktyvos tikslais praeitų ne ilgesnis nei šešių mėnesių laikotarpis.
13 straipsnis
Bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimas
1. Bendrovės viduje perkeliamiems asmenims, kurie atitinka 5 straipsnyje nustatytus priėmimo kriterijus ir dėl kurių kompetentingos valdžios institucijos priėmė teigiamą sprendimą, išduodamas bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimas.
2. Bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimas galioja mažiausiai vienerius metus arba perkėlimo į atitinkamos valstybės narės teritoriją laikotarpį (pasirenkamas trumpesnis iš šių laikotarpių) ir jo galiojimas gali būti pratęstas ilgiausiai iki trejų metų vadovų ir specialistų atveju ir iki vienerių metų darbuotojų-stažuotojų atveju.
3. Valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos išduoda bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą naudodamos Reglamente (EB) Nr. 1030/2002 nustatytą vienodą formą.
4. Skiltyje „leidimo rūšis“ pagal Reglamento (EB) Nr. 1030/2002 priedo a punkto 6.4 papunktį valstybės narės įrašo „ICT“.
Valstybės narės taip pat gali pridėti nuorodą savo valstybine (-ėmis) kalba (-omis).
5. Valstybės narės neišduoda jokių papildomų leidimų, visų pirma jokios rūšies darbo leidimų.
6. Valstybės narės gali nurodyti papildomą informaciją, susijusią su trečiosios šalies piliečio perkėlimo bendrovės viduje laikotarpiu vykdoma darbine veikla, spausdinto dokumento formoje ir (arba) saugoti tokius duomenis elektronine forma, kaip nurodyta Reglamento (EB) Nr. 1030/2002 4 straipsnyje ir jo priedo a punkto 16 papunktyje.
7. Atitinkama valstybė narė trečiosios šalies piliečiams, kurių prašymai dėl priėmimo buvo patenkinti, suteikia visas galimybes gauti reikalingą vizą.
14 straipsnis
Pokyčiai, darantys poveikį priėmimo sąlygoms buvimo laikotarpiu
Prašymą pateikęs asmuo atitinkamos valstybės narės kompetentingoms valdžios institucijoms praneša apie bet kokį buvimo laikotarpiu įvykusį pokytį, darantį poveikį 5 straipsnyje nustatytoms priėmimo sąlygoms.
15 straipsnis
Procedūrinės apsaugos priemonės
1. Kuo greičiau, bet ne vėliau kaip per 90 dienų nuo išsamaus prašymo pateikimo datos atitinkamos valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos priima sprendimą dėl prašymo išduoti bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą arba pratęsti jo galiojimą ir raštu, laikydamosi pranešimo procedūrų pagal nacionalinę teisę, apie sprendimą praneša prašymą pateikusiam asmeniui.
2. Jei su prašymu pateikta patvirtinamoji informacija arba dokumentai yra neišsamūs, kompetentingos valdžios institucijos per pagrįstą laikotarpį praneša prašymą pateikusiam asmeniui, kokia papildoma informacija reikalinga, ir nustato pagrįstą terminą tokiai informacijai pateikti. 1 dalyje nurodytas laikotarpis sustabdomas iki tol, kol kompetentingos valdžios institucijos gaus reikiamą papildomą informaciją.
3. Sprendimo, kuriuo prašymas skelbiamas nepriimtinu ar kuriuo toks prašymas atmetamas arba atsisakoma pratęsti tokio leidimo galiojimą, motyvai raštu išdėstomi prašymą pateikusiam asmeniui. Sprendimo panaikinti bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą motyvai raštu išdėstomi bendrovės viduje perkeliamam asmeniui ir priimančiajam subjektui.
4. Visus sprendimus, kuriais prašymas išduoti bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą skelbiamas nepriimtinu ar kuriais toks prašymas atmetamas, atsisakoma pratęsti jo galiojimą arba jis panaikinamas, galima apskųsti atitinkamos valstybės narės teisme pagal nacionalinę teisę. Rašytiniame pranešime nurodomas teismas arba administracinė valdžios institucija, kuriai gali būti pateiktas apeliacinis skundas, ir apeliacinio skundo pateikimo terminas.
5. Per 12 straipsnio 1 dalyje nurodytą laikotarpį prašymą teikiančiam asmeniui leidžiama pateikti prašymą dėl galiojimo pratęsimo nepasibaigus bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo galiojimo laikotarpiui. Prašymui dėl galiojimo pratęsimo pateikti valstybės narės gali nustatyti maksimalų 90 dienų iki bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo galiojimo pabaigos terminą.
6. Jei bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo galiojimo terminas baigiasi procedūros dėl leidimo galiojimo pratęsimo metu, valstybės narės leidžia bendrovės viduje perkeliamam asmeniui toliau būti jų teritorijoje iki tol, kol kompetentingos valdžios institucijos priims sprendimą dėl prašymo. Tokiu atveju jos gali išduoti, jei to reikalaujama pagal nacionalinę teisę, nacionalinius laikinus leidimus gyventi arba lygiaverčius leidimus.
16 straipsnis
Mokesčiai
Valstybės narės gali reikalauti sumokėti mokestį už prašymų tvarkymą pagal šią direktyvą. Tokie mokesčiai neturi būti neproporcingi ar pernelyg dideli.
IV SKYRIUS
TEISĖS
17 straipsnis
Teisės, suteikiamos bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo pagrindu
Bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo galiojimo laikotarpiu jo turėtojas turi bent šias teises:
a)
teisę atvykti į pirmosios valstybės narės teritoriją ir joje būti;
b)
teisę laisvai patekti į visą pirmosios valstybės narės teritoriją, laikantis jos nacionalinės teisės;
c)
teisę užsiimti konkrečia darbine veikla, kuria leidžiama užsiimti pagal leidimą, laikantis nacionalinės teisės bet kuriame priimančiajame subjekte, priklausančiame įmonei ar įmonių grupei pirmojoje valstybėje narėje.
Šio straipsnio pirmos pastraipos a-c punktuose nurodytos teisėmis antrojoje valstybėje narėje naudojamasi laikantis 20 straipsnio.
18 straipsnis
Teisė į vienodas sąlygas
1. Neatsižvelgiant į darbo santykiams taikytiną teisę ir nedarant poveikio 5 straipsnio 4 dalies b punktui, bendrovės viduje perkeliamiems asmenims, priimtiems pagal šią direktyvą, valstybėje narėje, kurioje vykdomas darbas, taikomos bent jau tokios sąlygos, kokios užtikrinamos asmenimis, kuriems taikoma Direktyva 96/71/EB; šios sąlygos - tai darbo sutarties sąlygos pagal Direktyvos 96/71/EB 3 straipsnį.
2. Bendrovės viduje perkeliamiems asmenims ir valstybės narės, kurioje vykdomas darbas, piliečiams taikomos vienodos sąlygos, kiek tai susiję su:
a)
asociacijų laisve ir laisve jungtis į sąjungas bei stoti į darbuotojams ar darbdaviams atstovaujančias organizacijas ar į bet kurias kitas organizacijas, kurių nariai yra konkrečios profesijos atstovai, įskaitant teisę naudotis visomis tokių organizacijų teikiamomis teisėmis ir privilegijomis, nedarant poveikio nacionalinėms nuostatoms dėl viešosios tvarkos ir visuomenės saugumo;
b)
diplomų, pažymėjimų ir kitų profesinės kvalifikacijos dokumentų pripažinimu pagal atitinkamą nacionalinę procedūrą;
c)
nacionalinės teisės aktų nuostatomis, susijusiomis su socialinės apsaugos sritimis, apibrėžtomis Reglamento (EB) Nr. 883/2004 3 straipsnyje, nebent pagal dvišalius susitarimus arba valstybės narės, kurioje atliekamas darbas, nacionalinę teisę taikoma kilmės šalies teisė, užtikrinant, kad bendrovės viduje perkeliamam asmeniui būtų taikomi vienos iš šių šalių socialinės apsaugos teisės aktai. Judumo ES viduje atveju ir nedarant poveikio dvišaliams susitarimams, kuriais užtikrinama, kad bendrovės viduje perkeliamam asmeniui yra taikoma kilmės šalies teisė, atitinkamai taikomas Reglamentas (EB) Nr. 1231/2010;
d)
nedarant poveikio Reglamentui (EB) Nr. 1231/2010 ir dvišaliams susitarimams, įstatymų nustatytų pensijų (senatvės, invalidumo pensijų ir išmokų mirties atveju), apskaičiuotų atsižvelgiant į bendrovės viduje perkeltų asmenų ankstesnį darbą ir įgytų bendrovės viduje perkeliamiems asmenims persikėlus į trečiąją šalį, arba tokių pensijų maitintojo, tokių bendrovės viduje perkeltų asmenų, netekusiems asmenims, gyvenantiems trečiojoje šalyje, kurių teisės kyla dėl tokių bendrovės viduje perkeltų asmenų, mokėjimu pagal teisės aktus, išdėstytus Reglamento (EB) Nr. 883/2004 3 straipsnyje, ir tomis pačiomis sąlygomis ir tokio paties dydžio, kaip ir atitinkamos valstybės narės piliečiams, kai jie persikelia į trečiąją šalį, mokėjimu;
e)
galimybe naudotis prekėmis bei paslaugomis ir visuomenei prieinamų prekių bei paslaugų pasiūla, išskyrus nacionalinėje teisėje numatytas apsirūpinimo būstu procedūras, nedarant poveikio laisvei sudaryti sutartis pagal Sąjungos ir nacionalinę teisę, ir viešųjų įdarbinimo tarnybų teikiamas paslaugas.
Dvišaliai susitarimai ir šioje dalyje minima nacionalinė teisė aktai yra laikomi tarptautiniais susitarimais ar valstybių narių nuostatomis taip, kaip tai apibrėžta 4 straipsnyje.
3. Nedarant poveikio Reglamentui (ES) Nr. 1231/2010, valstybės narės gali nuspręsti, kad 2 dalies c punktas išmokų šeimai atžvilgiu netaikomas bendrovės viduje perkeliamiems asmenims, kuriems buvo išduotas leidimas gyventi ir dirbti valstybės narės teritorijoje ne ilgesniam kaip devynių mėnesių laikotarpiui.
4. Šiuo straipsniu nedaromas poveikis valstybių narių teisei panaikinti leidimą arba atsisakyti pratęsti jo galiojimą pagal 8 straipsnį.
19 straipsnis
Šeimos nariai
1. Pirmojoje valstybėje narėje ir antrosiose valstybėse narėse, kurios bendrovės viduje perkeliamam asmeniui leidžia būti ir dirbti jų teritorijoje vadovaujantis šios direktyvos 22 straipsniu, taikoma Direktyva 2003/86/EB, laikantis šiame straipsnyje nustatytų leidžiančių nukrypti nuostatų.
2. Nukrypstant nuo Direktyvos 2003/86/EB 3 straipsnio 1 dalies ir 8 straipsnio, leidimui šeimos susijungimo pagrindu valstybėse narėse neturi būti taikomas reikalavimas, kad tų valstybių narių pagal šią direktyvą išduoto leidimo turėtojas turėtų pagrįstas perspektyvas gauti teisę nuolat gyventi toje šalyje ir būtų išgyvenęs joje tam tikrą minimalų laikotarpį.
3. Nukrypstant nuo Direktyvos 2003/86/EB 4 straipsnio 1 dalies trečios pastraipos ir 7 straipsnio 2 dalies, jose nurodytos integracijos priemonės gali būti valstybių narių taikomos tik tada, kai atitinkamiems asmenims jau buvo išduotas leidimas šeimos susijungimo pagrindu.
4. Nukrypstant nuo Direktyvos 2003/86/EB 5 straipsnio 4 dalies pirmos pastraipos, jei įvykdytos šeimos susijungimui taikomos sąlygos, leidimus gyventi šeimos nariams valstybė narė suteikia per 90 dienų nuo išsamaus prašymo pateikimo dienos. Valstybės narės kompetentinga valdžios institucija prašymus išduoti leidimą gyventi bendrovės viduje perkeliamo asmens šeimos nariams nagrinėja tuo pačiu metu kaip ir prašymą išduoti bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą arba ilgalaikio judumo leidimą tais atvejais, jei prašymas išduoti leidimą gyventi bendrovės viduje perkeliamo asmens šeimos nariams pateiktas tuo pačiu metu. Atitinkamai taikomos 15 straipsnyje nustatytos procedūrinės apsaugos priemonės.
5. Nukrypstant nuo Direktyvos 2003/86/EB 13 straipsnio 2 dalies, šeimos narių leidimų gyventi valstybėje narėje galiojimas paprastai baigiasi tą pačią dieną, kaip ir tos valstybės narės išduotas bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimas arba ilgalaikio judumo leidimas.
6. Nukrypstant nuo Direktyvos 2003/86/EB 14 straipsnio 2 dalies ir nedarant poveikio pirmenybės Sąjungos piliečiams principui, kaip išdėstyta atitinkamose atitinkamų stojimo aktų nuostatose, bendrovės viduje perkeliamo asmens, kuriam suteiktas leidimas šeimos susijungimo pagrindu, šeimos nariai turi teisę įsidarbinti ir dirbti kaip savarankiškai dirbantys asmenys šeimos nariui leidimą gyventi išdavusios valstybės narės teritorijoje.
V SKYRIUS
JUDUMAS ES VIDUJE
20 straipsnis
Judumas
Trečiųjų šalių piliečiai, turintys galiojantį pirmosios valstybės narės išduotą bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą, to leidimo bei galiojančio kelionės dokumento pagrindu ir laikydamiesi 21 ir 22 straipsniuose išdėstytų sąlygų bei pagal 23 straipsnio nuostatas, gali atvykti į vieną ar kelias antrąsias valstybes nares, jose būti ir dirbti.
21 straipsnis
Trumpalaikis judumas
1. Trečiųjų šalių piliečiai, turintys galiojantį pirmosios valstybės narės išduotą bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą, turi teisę ne ilgiau nei 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį, skaičiuojamą kiekvienai valstybei narei, būti bet kurioje antrojoje valstybėje narėje ir dirbti bet kuriame kitame pastarojoje įsteigtame subjekte, priklausančiame tai pačiai įmonei ar įmonių grupei, laikantis šiame straipsnyje nustatytų sąlygų.
2. Antroji valstybė narė gali reikalauti, kad pirmojoje valstybėje narėje esantis priimantysis subjektas pirmajai valstybei narei ir antrajai valstybei narei praneštų apie bendrovės viduje perkeliamo asmens ketinimą dirbti antrojoje valstybėje narėje įsteigtame subjekte.
Tokiais atvejais antroji valstybė narė leidžia, kad pranešimas būtų teikiamas arba:
a)
prašymo teikimo pirmojoje valstybėje narėje metu, jei tame etape judumas į antrąją valstybę narę jau yra numatytas; arba
b)
bendrovės viduje perkeliamą asmenį jau priėmus į pirmąją valstybę narę, vos tik sužinoma apie tai, kad numatomas judumas į antrąją valstybę narę.
3. Antroji valstybė narė gali reikalauti, kad su pranešimu būtų perduoti šie dokumentai ir informacija:
a)
įrodymai, kad antrojoje valstybėje narėje esatis priimantysis subjektas ir trečiojoje šalyje įsteigta įmonė priklauso tai pačiai įmonei arba įmonių grupei;
b)
darbo sutartis ir prireikus paskyrimo raštas, kurie buvo perduoti pirmajai valstybei narei pagal 5 straipsnio 1 dalies c punktą;
c)
jei taikytina, dokumentai, patvirtinantys, kad bendrovės viduje perkeliamas asmuo atitinka atitinkamos valstybės narės nacionalinėje teisėje nustatytas sąlygas, keliamas Sąjungos piliečiams, kad jie galėtų verstis reglamentuojamąja profesija, su kuria susijęs prašymas;
d)
galiojantis kelionės dokumentas, kaip numatyta 5 straipsnio 1 dalies f punkte, ir
e)
numatoma judumo trukmė ir datos, jei to nebuvo nurodyta pirmiau minėtuose dokumentuose.
Antroji valstybė narė gali reikalauti, kad tie dokumentai ir ta informacija būtų pateikti tos valstybės narės oficialia kalba.
4. Jei pranešimas pateiktas laikantis 2 dalies a punkto ir jei antroji valstybė narė nepareiškė pirmajai valstybei narei jokių prieštaravimų pagal 6 dalį, bendrovės viduje perkeliamas asmuo gali pasinaudoti judumo į antrąją valstybę narę galimybe bet kuriuo bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo galiojimo laikotarpio momentu.
5. Jei pranešimas pateiktas laikantis 2 dalies b punkto, pradėti naudotis judumo galimybe galima vos tik pateikus pranešimą antrajai valstybei narei arba bet kuriuo bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo galiojimo laikotarpio momentu.
6. Remdamasi 2 dalyje nurodytu pranešimu, antroji valstybė narė gali per 20 dienų nuo pranešimo gavimo paprieštarauti tam, kad bendrovės viduje perkeliamas asmuo pasinaudotų judumo į jos teritoriją galimybe, jei:
a)
nesilaikoma 5 straipsnio 4 dalies b punkte ar šio straipsnio 3 dalies a, c ar d punktuose nustatytų sąlygų;
b)
pateikti dokumentai buvo įgyti apgaule, arba suklastoti, arba padirbti;
c)
pasiekta 12 straipsnio 1 dalyje arba šio straipsnio 1 dalyje nustatyta maksimali buvimo trukmė.
Antrosios valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos nedelsdamos informuoja pirmosios valstybės narės kompetentingas valdžios institucijas ir pirmojoje valstybėje narėje esantį priimantįjį subjektą apie tai, kad jos prieštarauja judumui.
7. Jei antroji valstybė narė prieštarauja judumui pagal šio straipsnio 6 dalį ir judumo galimybe dar nepasinaudota, tuo perkėlimo bendrovės viduje metu bendrovės viduje perkeliamam asmeniui neleidžiama dirbti antrojoje valstybėje narėje. Jeigu judumo galimybe jau pasinaudota, taikomos 23 straipsnio 4 ir 5 dalys.
8. Jei pirmoji valstybė narė pratęsia bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo galiojimą neviršydama 12 straipsnio 1 dalyje nurodytos maksimalios trukmės, pratęsto bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo pagrindu jo turėtojui toliau leidžiama dirbti antrojoje valstybėje narėje, neviršijant šio straipsnio 1 dalyje nustatytos ilgiausios trukmės.
9. Bendrovės viduje perkeliamiems asmenims, kurie, kaip manoma, kelia grėsmę viešajai tvarkai, visuomenės saugumui ar visuomenės sveikatai, neleidžiama atvykti į antrosios valstybės narės teritoriją ar joje būti.
22 straipsnis
Ilgalaikis judumas
1. Trečiųjų šalių piliečių, turinčių galiojantį pirmosios valstybės narės išduotą bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą ir ketinančių būti bet kurioje antrojoje valstybėje narėje ir dirbti bet kuriame kitame subjekte, įsteigtame pastarojoje ir priklausančiuose tai pačiai įmonei ar įmonių grupei, ilgiau nei 90 dienų kiekvienoje tų valstybių narių, atžvilgiu antroji valstybė narė gali nuspręsti:
a)
taikyti 21 straipsnį ir leisti bendrovės viduje perkeliamam asmeniui būti ir dirbti jos teritorijoje remdamasi pirmosios valstybės narės išduotu bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimu ir to leidimo galiojimo laikotarpiu; arba
b)
taikyti 2-7 dalyse numatytą procedūrą.
2. Jei pateiktas prašymas dėl ilgalaikio judumo:
a)
antroji valstybė narė gali reikalauti, kad prašymą teikiantis asmuo perduotų kai kuriuos arba visus toliau nurodytus dokumentus, jei antroji valstybė narė juos reikalauja pateikti su pirminiu prašymu:
i)
įrodymus, kad antrojoje valstybėje narėje esantis priimantysis subjektas ir trečiojoje šalyje įsteigta įmonė priklauso tai pačiai įmonei arba įmonių grupei;
ii)
darbo sutartį ir prireikus paskyrimo raštą, kaip numatyta 5 straipsnio 1 dalies c punkte;
iii)
jei taikytina, dokumentus, patvirtinančius, kad trečiosios šalies pilietis atitinka atitinkamos valstybės narės nacionalinės teisės nustatytas sąlygas, keliamas Sąjungos piliečiams, kad jie galėtų verstis reglamentuojamąja profesija, su kuria susijęs prašymas;
iv)
galiojantį kelionės dokumentą, kaip numatyta 5 straipsnio 1 dalies f punkte;
v)
įrodymus, kad asmuo turi sveikatos draudimą arba, jei tai numatyta nacionalinės teisės aktuose, yra kreipęsis dėl sveikatos draudimo, kaip numatyta 5 straipsnio 1 dalies g punkte.
Antroji valstybė narė gali reikalauti, kad prašymą teikiantis asmuo ne vėliau kaip ilgalaikio judumo leidimo išdavimo metu nurodytų atitinkamo bendrovės viduje perkeliamo asmens adresą antrosios valstybės narės teritorijoje.
Antroji valstybė narė gali reikalauti, kad tie dokumentai ir ta informacija būtų pateikti oficialia tos valstybės narės kalba.
b)
antroji valstybė narė priima sprendimą dėl prašymo dėl ilgalaikio judumo ir raštu informuoja prašymą pateikusį asmenį apie sprendimą kuo greičiau, bet ne vėliau kaip per 90 dienų nuo dienos, kurią antrosios valstybės narės kompetentingoms valdžios institucijoms buvo pateikti prašymas ir dokumentai, kurių reikalaujama pagal a punktą.
c)
nereikalaujama, kad bendrovės viduje perkeliamas asmuo išvyktų iš valstybių narių teritorijų tam, kad pateiktų prašymą, ir jam netaikomas vizos reikalavimas.
d)
bendrovės viduje perkeliamam asmeniui leidžiama dirbti antrojoje valstybėje narėje tol, kol kompetentingos valdžios institucijos priims sprendimą dėl prašymo dėl ilgalaikio judumo, su sąlyga, kad:
i)
21 straipsnio 1 dalyje nurodytas laikotarpis ir pirmosios valstybės narės išduoto bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo galiojimas nėra pasibaigę, ir
ii)
jei to reikalauja antroji valstybė narė, išsamus prašymas antrajai valstybei narei buvo pateiktas bent prieš 20 dienų iki tos dienos, nuo kurios bendrovės viduje perkeliamas asmuo gali pradėt naudotis judumo galimybe;
e)
prašymas dėl ilgalaikio judumo ir pranešimas dėl trumpalaikio judumo negali būti teikiami tuo pačiu metu. Jei ilgalaikio judumo būtinybė iškyla jau prasidėjus bendrovės viduje perkeliamo asmens trumpalaikio judumo laikotarpiui, antroji valstybė narė gali prašyti, kad prašymas dėl ilgalaikio judumo būtų pateiktas bent prieš 20 dienų iki trumpalaikio judumo laikotarpio pabaigos.
3. Valstybės narės gali atmesti prašymą dėl ilgalaikio judumo, jei:
a)
nesilaikoma šio straipsnio 2 dalies a punkte išdėstytų sąlygų arba netenkinami 5 straipsnio 4 dalyje, 5 straipsnio 5 dalyje arba 5 straipsnio 8 dalyje išdėstyti kriterijai;
b)
taikomas vienas iš 7 straipsnio 1 dalies b ar d punktuose ar 7 straipsnio 2, 3 ar 4 dalyse nurodytų pagrindų; arba
c)
bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo galiojimas baigiasi procedūros metu.
4. Tais atvejais, kai antroji valstybė narė priima sprendimą patenkinti prašymą dėl ilgalaikio judumo, kaip nurodyta 2 dalyje, bendrovės viduje perkeliamam asmeniui išduodamas ilgalaikio judumo leidimas, kuriuo bendrovės viduje perkeliamam asmeniui suteikiama teisė būti ir dirbti jos teritorijoje. Šis leidimas išduodamas naudojant Reglamentu (EB) Nr. 1030/2002 nustatytą vienodą formą. Skiltyje „leidimo rūšis“ pagal Reglamento (EB) Nr. 1030/2002 priedo a punkto 6.4 papunktį valstybės narės įrašo: „mobile ICT“. Valstybės narės taip pat gali pridėti nuorodą savo valstybine (-ėmis) kalba (-omis).
Valstybės narės gali nurodyti papildomą informaciją, susijusią su bendrovės viduje perkeliamo asmens ilgalaikio judumo laikotarpiu vykdoma darbine veikla, spausdinto dokumento forma ir (arba) saugoti tokius duomenis elektronine forma, kaip nurodyta Reglamento (EB) Nr. 1030/2002 4 straipsnyje ir priedo a punkto 16 papunktyje.
5. Leidimo dėl ilgalaikio judumo galiojimo pratęsimas nedaro poveikio 11 straipsnio 3 daliai.
6. Jeigu leidimas dėl ilgalaikio judumo išduodamas, antroji valstybė narė informuoja apie tai pirmosios valstybės narės kompetentingas valdžios institucijas.
7. Kai valstybė narė priima sprendimą dėl prašymo dėl ilgalaikio judumo, atitinkamai taikomi 8 straipsnis, 15 straipsnio 2-6 dalys ir 16 straipsnis.
23 straipsnis
Apsaugos priemonės ir sankcijos
1. Tais atvejais, kai bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą išduoda valstybė narė, kuri taiko ne visą Šengeno acquis, ir bendrovės viduje perkeliamas asmuo kerta išorės sieną, antroji valstybė narė turi teisę kaip įrodymo, kad bendrovės viduje perkeliamas asmuo juda į antrąją valstybę narę perkėlimo bendrovės viduje tikslu, reikalauti:
a)
pirmojoje valstybėje narėje esančio priimančiojo subjekto pateikto pranešimo pagal 21 straipsnio 2 dalį kopijos arba
b)
antrojoje valstybėje narėje esančio priimančiojo subjekto rašto, kuriame būtų bent jau nurodyta judumo ES viduje trukmė ir antrojoje valstybėje narėje esančio priimančiojo subjekto arba subjektų vieta.
2. Jei pirmoji valstybė narė panaikina bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimą, ji apie tai nedelsdama informuoja antrosios valstybės narės valdžios institucijas.
3. Antrojoje valstybėje narėje esantis priimantysis subjektas informuoja antrosios valstybės narės kompetentingas valdžios institucijas apie visus pokyčius, darančius poveikį sąlygoms, kuriomis remiantis buvo leista pasinaudoti judumo galimybe.
4. Antroji valstybė narė gali reikalauti, kad bendrovės viduje perkeliamas asmuo nedelsdamas nutrauktų visą darbinę veiklą ir išvyktų iš jos teritorijos, tokiais atvejais:
a)
jai nebuvo pateiktas pranešimas pagal 21 straipsnio 2 ir 3 dalis, o ji tokio pranešimo reikalauja;
b)
ji paprieštaravo judumui pagal 21 straipsnio 6 dalį;
c)
ji atmetė prašymą dėl ilgalaikio judumo pagal 22 straipsnio 3 dalį;
d)
bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimas arba ilgalaikio judumo leidimas naudojamas ne tais tikslais, kuriais jis buvo išduotas;
e)
sąlygų, kuriomis remiantis buvo leista pasinaudoti judumo galimybe, nebevykdomos.
5. 4 dalyje nurodytais atvejais pirmoji valstybė narė, paprašius antrajai valstybei narei, netaikydama jokių formalumų ir nedelsdama leidžia bendrovės viduje perkeliamam asmeniui ir, atitinkamais atvejais, jo šeimos nariams atvykti pakartotinai. Tai taip pat taikoma, jei pirmosios valstybės narės išduotas bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimas baigė galioti arba buvo panaikintas judumo antrojoje valstybėje narėje laikotarpiu.
6. Jei bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimo turėtojas kerta valstybės narės išorės sieną, ta valstybė narė, kuri taiko visą Šengeno acquis, patikrina duomenis Šengeno informacinėje sistemoje. Ta valstybė narė neleidžia atvykti asmenims, dėl kurių Šengeno informacinėje sistemoje pateiktas perspėjimas draudimo atvykti ir būti tikslu, arba pareiškia prieštaravimą dėl tokių asmenų judumo.
7. Valstybė narė jos teritorijoje įsteigtam priimančiajam subjektui gali taikyti sankcijas pagal 9 straipsnį, jei:
a)
priimantysis subjektas nepranešė apie bendrovės viduje perkeliamo asmens judumą pagal 21 straipsnio 2 ir 3 dalis;
b)
bendrovės viduje perkeliamo asmens leidimas ar ilgalaikio judumo leidimas naudojamas ne tais tikslais, kuriais jis buvo išduotas;
c)
prašymas dėl bendrovės viduje perkeliamo asmens priėmimo pateiktas ne tai valstybei narei, kurioje asmuo iš viso ilgiausiai būna;
d)
bendrovės viduje perkeliamas asmuo nebeatitinka kriterijų ir sąlygų, kurių pagrindu jam buvo leista pasinaudoti judumo galimybe, o priimantysis subjektas nepraneša apie tokį pasikeitimą antrosios valstybės narės kompetentingoms valdžios institucijoms;
e)
bendrovės viduje perkeliamas asmuo pradėjo dirbti antrojoje valstybėje narėje, nors nėra įvykdytos judumo sąlygos, kai taikoma 21 straipsnio 5 dalis arba 22 straipsnio 2 dalies d punktas.
VI SKYRIUS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
24 straipsnis
Statistiniai duomenys
1. Valstybės narės Komisijai pateikia statistinius duomenis apie bendrovės viduje perkeliamų asmenų leidimų skaičių bei pirmą kartą išduotų ilgalaikio judumo leidimų skaičių ir, kai taikytina, pagal 21 straipsnio 2 dalį gautus pranešimus ir, kiek įmanoma, bendrovės viduje perkeliamų asmenų, kurių leidimų galiojimas buvo pratęstas arba kurie buvo panaikinti, skaičių. Tie statistiniai duomenys turi būti suskirstomi pagal pilietybę ir pagal leidimo galiojimo trukmę ir, kiek įmanoma, pagal ekonomikos sektorius bei perkeliamo asmens pareigas.
2. Statistiniai duomenys turi būti susiję su ataskaitiniais vienų kalendorinių metų laikotarpiais ir turi būti pateikti Komisijai per šešis mėnesius nuo ataskaitinių metų pabaigos. Pirmieji ataskaitiniai metai yra 2017 m.
3. Statistiniai duomenys pateikiami pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 862/2007 (15).
25 straipsnis
Ataskaitos
Kas trejus metus ir pirmą kartą ne vėliau kaip 2019 m. lapkričio 29 d. Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai šios direktyvos taikymo valstybėse narėse ataskaitą ir pateikia pasiūlymus dėl dalinių keitimų, jei reikia. Ataskaitoje daugiausia dėmesio skiriama įvertinimui, ar judumo ES viduje schema veikia tinkamai, galimiems piktnaudžiavimo šia schema atvejams ir šios schemos ir Šengeno acquis sąveikai. Komisija visų pirma įvertina praktinį 20, 21, 22, 23 ir 26 straipsnių taikymą.
26 straipsnis
Ryšių palaikymo centrų tarpusavio bendradarbiavimas
1. Valstybės narės paskiria ryšių palaikymo centrus, kurie veiksmingai bendradarbiauja ir yra atsakingi už informacijos, kurios reikia 21, 22 ir 23 straipsniams įgyvendinti, priėmimą ir perdavimą. Valstybės narės teikia pirmenybę keitimuisi informacija elektroninėmis priemonėmis.
2. Kiekviena valstybė narė per 1 dalyje nurodytus nacionalinius ryšių palaikymo centrus informuoja kitas valstybes nares apie 11 straipsnio 4 dalyje nurodytas paskirtas valdžios institucijas ir apie 21 bei 22 straipsniuose nurodytais judumo atvejais taikomą procedūrą.
27 straipsnis
Perkėlimas į nacionalinę teisę
1. Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini, kad šios direktyvos būtų laikomasi ne vėliau kaip 2016 m. lapkričio 29 d. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų nuostatų tekstą.
Valstybės narės, priimdamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
28 straipsnis
Įsigaliojimas
Ši direktyva įsigalioja kitą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
29 straipsnis
Adresatai
Ši direktyva pagal Sutartis skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje 2014 m. gegužės 15 d.