NAŘÍZENÍ RADY (EU) č. 729/2014
ze dne 24. června 2014
o nominálních hodnotách a technických specifikacích euromincí určených pro peněžní oběh
(přepracované znění)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 128 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Rady (ES) č. 975/98 ze dne 3. května 1998 o nominálních hodnotách a technických specifikacích euromincí určených pro peněžní oběh (1) bylo několikrát podstatně změněno (2). Vzhledem k novým změnám by uvedené nařízení mělo být z důvodu srozumitelnosti přepracováno.
(2)
Podle čl. 128 odst. 2 Smlouvy mohou členské státy vydávat euromince za podmínky, že Evropská centrální banka (ECB) schválí objem emise. Rada přijme na návrh Komise a po konzultaci s Evropským parlamentem a ECB opatření k harmonizaci nominálních hodnot a technických specifikací všech mincí určených pro peněžní oběh v míře nezbytné k zajištění jejich plynulého oběhu v Unii.
(3)
Eurobankovky se vydávají v rozmezí od pěti eur do pěti set eur. Je třeba, aby nominální hodnoty bankovek a mincí umožňovaly snadné provádění hotovostních plateb částek vyjádřených v eurech a centech.
(4)
Jednotná soustava mincí Unie by měla vzbuzovat důvěru veřejnosti a zahrnovat technologické inovace, které zajistí, aby byla je bezpečná, spolehlivá a účinná.
(5)
Přijetí této soustavy veřejností je jedním z hlavních cílů mincovní soustavy Unie. Důvěra veřejnosti k soustavě závisí na fyzických vlastnostech euromincí, které by měly být pro uživatele co nejpříjemnější.
(6)
Byli konzultováni sdružení spotřebitelů, Evropská unie nevidomých a zástupci výrobců prodejních automatů, aby byly vzaty v úvahu zvláštní požadavky významných kategorií uživatelů mincí. Pro zajištění plynulého přechodu na euro a pro usnadnění přijetí mincovní soustavy uživateli bylo třeba zajistit snadné rozlišování mezi mincemi na základě viditelných a hmatatelných znaků.
(7)
Euromince jsou snáze rozlišitelné a je možné si na ně snáze zvyknout vzhledem k souvislosti mezi jejich průměrem a nominální hodnotou.
(8)
Jsou zapotřebí určité zvláštní ochranné prvky, aby se omezil prostor pro padělání, pokud jde o mince v nominální hodnotě 1 euro a 2 eura vzhledem k jejich vysoké hodnotě. Třívrstvé mince a kombinace dvou odlišných barev u jedné mince jsou považovány za nejúčinnější dostupné ochranné prvky proti padělání.
(9)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/27/ES (3) omezuje používání niklu v některých výrobcích s ohledem na to, že by nikl mohl za určitých podmínek vyvolávat alergie. Zmíněná směrnice se nevztahuje na mince. Zdá se však být žádoucí snížit ze zdravotních důvodů obsah niklu v mincích.
(10)
Skutečnost, že mince mají jednu společnou evropskou stranu a zvláštní národní stranu, je vhodným vyjádřením myšlenky evropské měnové unie mezi členskými státy. Společné evropské strany euromincí obsahují jak název jednotné měny, tak nominální hodnotu mince. Na národní straně by se již neměl opakovat ani název jednotné měny, ani nominální hodnota mince.
(11)
Na národní straně mince by měl být jasně vyznačen název vydávajícího členského státu, aby uživatelé mincí mohli v případě zájmu vydávající členský stát snadno rozpoznat.
(12)
Vlys hrany euromincí by měl být považován za součást národní strany, a nemělo by na něm proto být znovu uvedeno označení hodnoty s výjimkou dvoueurové mince za předpokladu, že je použita pouze číslice „2“ nebo údaj „euro“ uvedený v příslušné abecedě.
(13)
O vzorech na národních stranách mincí rozhodují jednotlivé členské státy, jejichž měnou je euro, a tyto vzory by měly zohledňovat skutečnost, že euromince obíhají v celé eurozóně, a nikoli pouze ve vydávajícím členském státě. Aby bylo zajištěno, že také národní strana je okamžitě rozpoznatelná jako euromince, měl by vzor být zcela lemován dvanácti hvězdami vlajky Unie.
(14)
Aby se usnadnilo rozpoznávání oběžných mincí a aby byla zajištěna řádná kontinuita ražby v mincovnách, mělo by být členským státům umožněno měnit vzory používané na národních stranách běžných oběžných mincí pouze jednou za patnáct let s výjimkou případů, kdy se změní hlava státu zobrazená na minci. Tím by však neměly být dotčeny změny nezbytné k tomu, aby se zabránilo padělání mincí. O změnách vzoru společných stran by měla rozhodovat Rada, přičemž by hlasovací práva měla být omezena na členské státy, jejichž měnou je euro.
(15)
Jednotlivým členským státům by však mělo být umožněno vydávat pamětní mince pro připomenutí významných příležitostí národního nebo evropského významu, přičemž pamětní mince vydané společně všemi členskými státy, jejichž měnou je euro, by měly být určeny pouze pro příležitosti nejvyššího evropského významu. K tomuto účelu jsou nejvhodnější dvoueurové mince, především pro svůj velký průměr a technické charakteristiky, které poskytují odpovídající ochranu proti padělání.
(16)
Vzhledem k tomu, že euromince obíhají v celé eurozóně, a s cílem zabránit používání nevhodných vzorů by měly vydávající členské státy informovat sebe navzájem a Komisi o návrzích vzorů národních stran euromincí s dostatečným předstihem před plánovaným datem jejich vydání. Komise by měla ověřit, zda jsou tyto návrhy vzorů v souladu s technickými požadavky podle tohoto nařízení. Návrhy vzorů by měly být Komisi předloženy s dostatečným předstihem před plánovaným datem vydání, aby měl vydávající členský stát dostatek času k provedení změny vzoru v případě, že se to ukáže jako nezbytné.
(17)
Dále je třeba stanovit jednotné podmínky pro schvalování vzorů národních stran euromincí s cílem zabránit tomu, aby byly vybírány vzory, které by mohly být v některých členských státech považovány za nevhodné. Vzhledem ke skutečnosti, že natolik citlivá otázka, jakou je vzor národní strany euromicí, spadá do pravomoci vydávajících členských států, by měly být prováděcí pravomoci svěřeny Radě. Prováděcí rozhodnutí přijímaná na tomto základě Radou úzce souvisejí s akty, které Rada přijímá na základě čl. 128 odst. 2 Smlouvy. Na přijímání těchto rozhodnutí Radou by se tudíž mělo vztahovat pozastavení hlasovacích práv členů Rady zastupujících členské státy, jejichž měnou není euro, jak je uvedeno v čl. 139 odst. 4 Smlouvy. Tento postup by měl vydávajícím členským státům umožnit, aby svůj vzor v případě nutnosti ve stanovené lhůtě změnily,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Série euromincí zahrnuje osm nominálních hodnot v rozmezí od jednoho centu do dvou eur, které splňují technické specifikace stanovené v příloze I.
Článek 2
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„oběžnými mincemi“ euromince určené k peněžnímu oběhu, jejichž nominální hodnoty a technické specifikace jsou uvedeny v článku 1;
2)
„běžnými mincemi“ oběžné mince s výjimkou pamětních mincí;
3)
„pamětními mincemi“ oběžné mince, které mají připomínat zvláštní příležitost, jak je uvedeno v článku 9.
Článek 3
Oběžné mince mají společnou evropskou stranu a zvláštní národní stranu.
Článek 4
1. Na národní straně oběžných mincí se znovu neuvádí nominální hodnota mince ani jakákoli její část. Neopakuje se ani název jednotné měny nebo její podjednotky, pokud potřeba takového označení nevychází z používání rozdílné abecedy.
2. Odchylně od odstavce 1 může vlys hrany dvoueurové euromince obsahovat označení nominální hodnoty za předpokladu, že je použita pouze číslice „2“ nebo údaj „euro“ uvedený v příslušné abecedě nebo obé.
Článek 5
Národní strana všech nominálních hodnot oběžných mincí obsahuje označení vydávajícího členského státu ve formě názvu členského státu nebo jeho zkratky.
Článek 6
1. Národní strana oběžných mincí obsahuje kruh dvanácti hvězd, které zcela lemují národní vzor, a to včetně označení roku a názvu vydávajícího členského státu. Tato skutečnost nebrání tomu, aby některé prvky vzoru přesahovaly do kruhu hvězd, a to pod podmínkou, že jsou všechny hvězdy zřetelně a plně viditelné. Dvanáct hvězd je zobrazeno stejně jako na vlajce Unie.
2. Vzory národních stran oběžných mincí se vyberou s přihlédnutím k tomu, že euromince obíhají ve všech členských státech, jejichž měnou je euro.
Článek 7
1. Změny vzorů národních stran běžných mincí lze provádět pouze jednou za patnáct let, aniž jsou dotčeny změny nezbytné k tomu, aby se zabránilo padělání mincí.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, lze změny vzorů národních stran běžných mincí provádět v případě, že dojde ke změně hlavy státu zobrazené na minci. Dočasné uvolnění či provizorní obsazení funkce hlavy státu nedává žádné dodatečné právo k provedení této změny.
Článek 8
Vydávající členské státy aktualizují své národní strany oběžných mincí, aby byly plně v souladu s tímto nařízením do 20. června 2062.
Článek 9
1. Pamětní mince zobrazují jiný národní vzor než ten, který je použit na běžných mincích, a připomínají pouze významné příležitosti národního nebo evropského významu. Pamětní mince vydané společně všemi členskými státy, jejichž měnou je euro, připomínají pouze příležitosti nejvyššího evropského významu a jejich vzorem nesmějí být dotčeny případné ústavní požadavky těchto členských států.
2. Vlys hrany pamětních mincí je shodný s vlysem hrany běžných mincí.
3. Pamětní mince mohou být pouze v nominální hodnotě dvou eur.
Článek 10
1. Členské státy se vzájemně informují o návrzích vzorů nových národních stran oběžných mincí včetně vlysu hrany mince a v případě pamětních mincí o odhadovaném objemu emise, a to před formálním schválením těchto vzorů.
2. Pravomoc schvalovat vzory nových či pozměněných národních stran oběžných mincí se svěřuje Radě, která rozhoduje kvalifikovanou většinou v souladu s postupem stanoveným v odstavcích 3 až 7.
Při přijímání rozhodnutí podle tohoto článku se pozastavují hlasovací práva členských států, jejichž měnou není euro.
3. Pro účely odstavce 1 vydávající členský stát předloží návrhy vzorů oběžných mincí Radě, Komisi a ostatním členským státům, jejichž měnou je euro, zpravidla nejpozději tři měsíce před plánovaným datem vydání.
4. Do sedmi dní od předložení návrhů podle odstavce 3 může kterýkoli členský stát, jehož měnou je euro, vznést k návrhu vzoru předloženému vydávajícím členským státem námitku v odůvodněném stanovisku určeném Radě a Komisi, pokud je pravděpodobné, že daný návrh vzoru vyvolá mezi jeho občany nepříznivé reakce.
5. Pokud se Komise domnívá, že návrh vzoru nesplňuje technické požadavky stanovené tímto nařízením, musí do sedmi dní od předložení návrhu podle odstavce 3 předložit Radě negativní hodnocení.
6. Pokud není Radě ve lhůtě podle odstavců 4 a 5 předloženo odůvodněné stanovisko ani negativní hodnocení, považuje se rozhodnutí, kterým se návrh schvaluje, za přijaté Radou dnem následujícím po dni uplynutí lhůty podle odstavce 5.
7. Ve všech ostatních případech Rada neprodleně rozhodne o schválení návrhu vzoru, pokud do sedmi dní od předložení odůvodněného stanoviska nebo negativního hodnocení vydávající členský stát svůj předložený návrh nestáhne a Radu neinformuje o svém úmyslu předložit nový návrh vzoru.
8. Všechny příslušné informace týkající se nových vzorů národních stran oběžných mincí zveřejní Komise v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 11
Články 4, 5 a 6 a čl. 9 odst. 2:
a)
se nepoužijí na oběžné mince, které byly vydány nebo vyrobeny před 19. červnem 2012;
b)
se během přechodného období, které skončí dne 20. června 2062, nepoužijí na vzory, které se ke dni 19. června 2012 na oběžných mincích již legálně používaly.
Oběžné mince, které byly vydány nebo vyrobeny během přechodného období, mohou zůstat zákonným platidlem bez jakéhokoliv časového omezení.
Článek 12
Nařízení (ES) č. 975/98 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 13
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve členských státech v souladu se Smlouvami.
V Lucemburku dne 24. června 2014.
TARYBOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 729/2014
2014 m. birželio 24 d.
dėl apyvartai skirtų euro monetų nominalų ir techninių duomenų
(nauja redakcija)
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 128 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
perdavus įstatymo galią turinčio teisės akto projektą nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę,
atsižvelgdama į Europos Centrinio Banko nuomonę,
kadangi:
(1)
1998 m. gegužės 3 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 975/98 dėl apyvartai skirtų euro monetų nominalų ir techninių duomenų (1) keletą kartų buvo iš esmės keičiamas (2). Kadangi reikia priimti naujus pakeitimus, dėl aiškumo reikėtų reglamentą išdėstyti nauja redakcija;
(2)
pagal Sutarties 128 straipsnio 2 dalį, Europos Centriniam Bankui (ECB) patvirtinus emisijos apimtį valstybės narės gali kaldinti eurų monetas. Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu bei ECB, gali imtis priemonių visų apyvartai skirtų monetų nominalams ir techniniams duomenims derinti, jeigu tai yra reikalinga jų sklandžiai apyvartai Sąjungoje;
(3)
euro banknotų nominalai yra nuo 5 iki 500 eurų. Banknotų ir monetų nominalai turi sudaryti galimybę lengvai įvykdyti eurais ir centais išreikštų sumų mokėjimus grynaisiais pinigais;
(4)
bendra Sąjungos monetų kaldinimo sistema turi skatinti visuomenės pasitikėjimą ir technologines inovacijas, kurios turėtų užtikrinti, kad ši sistema būtų saugi, patikima ir veiksminga;
(5)
vienas iš pagrindinių Sąjungos monetų kaldinimo sistemos uždavinių - pasiekti, kad visuomenė pripažintų sistemą. Visuomenės pasitikėjimas sistema priklauso nuo fizinių eurų monetų savybių, kurios turėtų būti kiek galima patogesnės naudotojui;
(6)
siekiant atsižvelgti į svarbių monetų naudotojų kategorijų specifinius poreikius, buvo konsultuojamasi su vartotojų asociacijomis, Europos aklųjų sąjunga ir smulkių prekių automatų pramonės atstovais. Siekiant užtikrinti sklandų perėjimą prie euro ir palengvinti naujos monetų kaldinimo sistemos pripažinimą tarp naudotojų, reikėjo garantuoti, kad monetos būtų lengvai atskiriamos tiek vizualiai, tiek jas liečiant;
(7)
eurų monetos yra aiškiau atskiriamos, o įprasti prie jų lengviau, todėl, kad jų skersmuo siejamas su vardine verte;
(8)
tam, kad būtų sumažinta apgaudinėjimo, panaudojant 1 ir 2 eurų monetas dėl jų aukštos vertės, galimybė, reikalingi tam tikri specialūs apsaugos požymiai. Tai, kad monetos kaldinamos iš trijų sluoksnių ir monetoje derinamos dvi skirtingos spalvos, yra laikoma veiksmingiausiais apsaugos požymiais;
(9)
Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 94/27/EB (3) apribojo nikelio naudojimą tam tikruose gaminiuose, pripažįstant, kad esant tam tikroms sąlygoms nikelis gali sukelti alergijas. Monetoms ši direktyva netaikoma. Pageidautina sumažinti nikelio kiekį monetose dėl visuomenės sveikatos;
(10)
atsižvelgiant į tai, kad bendra Europinė ir išsiskirianti nacionalinė monetos pusės tinkamai atskleidžia Europos pinigų sąjungos tarp valstybių narių idėją. Bendrose europinėse euro monetų pusėse yra bendros valiutos pavadinimas ir monetos nominalas. Nacionalinėje pusėje neturėtų kartotis nei bendros valiutos pavadinimas, nei monetos nominalas;
(11)
monetų nacionalinėje pusėje turėtų būti aiškiai nurodytas jas išleidusios valstybės narės pavadinimas, kad suinteresuoti monetų naudotojai galėtų lengvai nustatyti, kuri valstybė narė jas išleido;
(12)
euro monetų briaunoje įspausta žymė turėtų būti laikoma nacionalinės pusės elementu, todėl joje neturėtų būti kartojamas nominalo ženklas, išskyrus 2 eurų monetas, su sąlyga, kad naudojamas tik skaičius „2“ arba terminas „euro“ pagal atitinkamą abėcėlę, arba abu;
(13)
dėl euro monetų nacionalinės pusės dizaino sprendžia kiekviena valstybė narė, kurios valiuta yra euro, ir turėtų būti atsižvelgiama į tai, kad euro monetos yra ne tik jas išleidusios valstybės narės, bet visos euro zonos apyvartoje. Siekiant užtikrinti, kad euro moneta būtų iškart atpažįstama taip pat ir iš nacionalinės pusės, jos dizainą turėtų juosti Sąjungos vėliavos 12 žvaigždučių;
(14)
kad būtų lengviau atpažinti apyvartines monetas ir siekiant užtikrinti tinkamą jų kalimo tęstinumą, valstybėms narėms turėtų būti leidžiama nacionalinėse paprastų apyvartinių monetų pusėse naudojamą dizainą keisti tik kas 15 metų, išskyrus atvejus, kai pasikeičia monetoje nurodytas valstybės vadovas. Tačiau tai neturėtų turėti įtakos pakeitimams, būtiniems siekiant užkirsti kelią valiutos padirbinėjimui. Dėl apyvartinių monetų bendrų europinių pusių dizaino pakeitimų turėtų spręsti Taryba, balsavimo teises paliekant tik valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro;
(15)
atskiroms valstybėms narėms turėtų būti leidžiama išleisti progines monetas didelės nacionalinės ar europinės svarbos dalykams paminėti, tačiau proginės monetos, kurias kartu išleidžia visos valstybės narės, kurių valiuta yra euro, turėtų būti skirtos tik didžiausios europinės reikšmės dalykams paminėti. 2 eurų nominalo moneta yra labiausiai tinkama šiam tikslui, daugiausia dėl didelio monetos skersmens ir techninių jos savybių, užtikrinančių pakankamą apsaugą nuo padirbinėjimo;
(16)
atsižvelgiant į tai, kad euro monetos yra visos euro zonos apyvartoje, siekiant išvengti netinkamo dizaino naudojimo, monetas išleidžiančios valstybės narės turėtų informuoti viena kitą ir Komisiją apie nacionalinių euro monetų pusių projektus iš anksto iki planuojamos išleidimo datos. Komisija turėtų patikrinti, ar dizaino projektai atitinka šio reglamento techninius reikalavimus. Dizaino projektai turėtų būti Komisijai pateikiami likus pakankamai laiko iki planuojamos išleidimo datos, kad išleidžiančioms valstybėms narėms užtektų laiko dizainui pakeisti, jeigu tai būtina;
(17)
be to, turėtų būti nustatytos vienodos sąlygos euro monetų nacionalinių pusių dizainams patvirtinti siekiant išvengti atvejų, kai pasirenkami dizainai, kurie kai kuriose valstybėse narėse galėtų būti laikomi netinkamais. Atsižvelgiant į tai, kad kompetencija tokiu opiu klausimu kaip euro monetų nacionalinių pusių dizainas priklauso monetas išleidžiančioms valstybėms narėms, įgyvendinimo įgaliojimai turėtų būti suteikti Tarybai. Visi šiuo pagrindu Tarybos priimami įgyvendinimo sprendimai turėtų būti glaudžiai susiję su remiantis Sutarties 128 straipsnio 2 dalimi Tarybos priimamais aktais. Todėl Tarybai priimant tuos sprendimus turėtų būti taikomas Tarybos narių, atstovaujančių valstybėms narėms, kurių valiuta nėra euro, balsavimo teisių sustabdymas, kaip nustatyta Sutarties 139 straipsnio 4 dalyje. Ši procedūra turėtų leisti monetas išleidžiančioms valstybėms narėms prireikus laiku pakeisti dizainą,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Eurų monetų serija apima aštuonis nominalus nuo 1 cento iki 2 eurų, kurie turi atitikti I priede išdėstytus techninius duomenis.
2 straipsnis
Šiame reglamente taikomos tokios terminų apibrėžtys:
1) apyvartinės monetos: apyvartai skirtos euro monetos, kurių nominalai ir techniniai duomenys nustatyti 1 straipsnyje;
2) paprastos monetos: apyvartinės monetos, išskyrus progines monetas;
3) proginės monetos: apyvartinės monetos, skirtos konkrečiam dalykui paminėti, kaip nurodyta 9 straipsnyje.
3 straipsnis
Apyvartinės monetos turi bendrą europinę pusę ir savitą nacionalinę pusę.
4 straipsnis
1. Apyvartinių monetų nacionalinėje pusėje nominalas nei visiškai, nei iš dalies dar kartą nenurodomas. Joje nekartojamas bendros valiutos ar mažesnio jos vieneto pavadinimas, nebent jis nurodomas skirtinga abėcėle.
2. Nukrypstant nuo 1 dalies, 2 eurų monetos briaunoje įspaustoje žymėje gali būti nominalo ženklas su sąlyga, kad naudojamas tik skaičius „2“ arba terminas „euro“ pagal atitinkamą abėcėlę, arba abu.
5 straipsnis
Visų nominalų apyvartinių monetų nacionalinėje pusėje yra monetas išleidusios valstybės narės nuoroda, t. y. tos valstybės narės pavadinimas arba jo santrumpa.
6 straipsnis
1. Apyvartinių monetų nacionalinėje pusėje vaizduojama 12 žvaigždučių, juosiančių visą nacionalinį dizainą, juosta įskaitant metų bei monetą išleidusios valstybės narės nuorodas. Tai nekliudo tam, kad kai kurie dizaino elementai patektų į žvaigždučių juostą su sąlyga, kad visos žvaigždutės būtų aiškiai ir visiškai matomos. 12 žvaigždučių vaizduojamos taip pat, kaip ant Sąjungos vėliavos.
2. Apyvartinių monetų nacionalinės pusės dizainas parenkamas atsižvelgiant į tai, kad euro monetos yra visų valstybių narių, kurių valiuta yra euro, apyvartoje.
7 straipsnis
1. Paprastų monetų nacionalinės pusės dizainas gali būti keičiamas tik kas 15 metų; tai neturi turėti įtakos pakeitimams, būtiniems siekiant užkirsti kelią valiutos padirbinėjimui.
2. Nedarant poveikio 1 daliai, paprastų monetų nacionalinės pusės dizainas gali būti keičiamas, kai pasikeičia monetose nurodytas valstybės vadovas. Vis dėlto tai, kad valstybės vadovo postas laikinai laisvas arba jį užima laikinai šias pareigas einantis asmuo, nesuteikia jokių papildomų teisių daryti tokį pakeitimą.
8 straipsnis
Monetas išleidžiančios valstybės narės savo paprastų monetų nacionalines puses atnaujina, kad visiškai laikytųsi šio reglamento ne vėliau kaip 2062 m. birželio 20 d.
9 straipsnis
1. Proginių monetų nacionalinis dizainas skiriasi nuo paprastų monetų; jos skirtos tik didelės nacionalinės ar europinės svarbos dalykams paminėti. Proginės monetos, kurias kartu išleidžia visos valstybės narės, kurių valiuta yra euro, skirtos tik didžiausios europinės svarbos dalykams paminėti, o jų dizainas neturi pažeisti šių valstybių narių galimų konstitucinių reikalavimų.
2. Proginių monetų briaunoje įspausta žymė yra tokia pati kaip paprastų monetų.
3. Proginių monetų nominalioji vertė gali būti tik 2 eurai.
10 straipsnis
1. Valstybės narės informuoja viena kitą apie apyvartinių monetų naujų nacionalinių pusių dizaino projektus, įskaitant žymes briaunoje, o proginių monetų atveju - apie planuojamą monetų tiražą, prieš oficialiai patvirtindamos tą dizainą.
2. Įgaliojimai patvirtinti apyvartinių monetų dizaino naujas ar pakeistas nacionalines puses suteikiami Tarybai, kuri jas tvirtina kvalifikuota balsų dauguma laikydamasi 3-7 dalyse nustatytos tvarkos.
Priimant šiame straipsnyje nurodytus sprendimus, valstybių narių, kurių valiuta nėra euro, balsavimo teisės sustabdomos.
3. 1 dalies taikymo tikslais monetas išleidžianti valstybė narė apyvartinių monetų dizaino projektus Tarybai, Komisijai ir kitoms valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro, pateikia iš esmės likus bent trims mėnesiams iki planuojamos išleidimo datos.
4. Per septynias dienas po 3 dalyje nurodyto projektų pateikimo bet kuri valstybė narė, kurios valiuta yra euro, pateikdama Tarybai ir Komisijai skirtą pagrįstą nuomonę gali pareikšti prieštaraujanti monetas išleidžiančios valstybės narės siūlomam dizaino projektui, jeigu tas dizaino projektas gali sukelti neigiamą jos piliečių reakciją.
5. Jeigu Komisija mano, kad dizaino projektu nesilaikoma šiuo reglamentu nustatytų techninių reikalavimų, per septynias dienas po 3 dalyje nurodyto projektų pateikimo ji pateikia Tarybai neigiamą įvertinimą.
6. Jeigu Tarybai per atitinkamai 4 ir 5 dalyse nurodytą terminą nepateikiama pagrįsta nuomonė ar neigiamas įvertinimas, laikoma, kad Taryba sprendimą, kuriuo dizainas patvirtinamas, priėmė kitą dieną po 5 dalyje nurodyto termino pabaigos.
7. Visais kitais atvejais Taryba dėl dizaino projekto patvirtinimo sprendžia nedelsdama, išskyrus atvejus, kai per septynias dienas po pagrįstos nuomonės ar neigiamo įvertinimo pateikimo monetas išleidžianti valstybė narė atsiima savo pateiktą projektą ir informuoja Tarybą ketinanti pateikti naują dizaino projektą.
8. Visą svarbią informaciją apie naują nacionalinį apyvartinių monetų dizainą Komisija skelbia Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
11 straipsnis
4, 5, 6 straipsniai ir 9 straipsnio 2 dalis:
a)
netaikomi apyvartinėms monetoms, kurios išleistos ar pagamintos prieš 2012 m. birželio 19 d.;
b)
pereinamuoju laikotarpiu, kuris baigiasi 2062 m. birželio 20 d., netaikomi dizainui, kuris jau buvo teisėtai naudojamas ant apyvartinių monetų 2012 m. birželio 19 d.
Apyvartinės monetos, išleistos ar pagamintos pereinamuoju laikotarpiu, gali neterminuotai likti teisėta mokėjimo priemone.
12 straipsnis
Reglamentas (EB) Nr. 975/98 yra panaikinamas.
Nuorodos į panaikintą reglamentą laikomos nuorodomis į šį reglamentą ir skaitomos pagal III priede pateiktą atitikmenų lentelę.
13 straipsnis
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Šis reglamentas pagal Sutartis privalomas visas ir tiesiogiai taikomas valstybėse narėse.
Priimta Liuksemburge 2014 m. birželio 24 d.