PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 19. prosince 2012
podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES o odpovídající ochraně osobních údajů na Novém Zélandu
(oznámeno pod číslem C(2012) 9557)
(Text s významem pro EHP)
(2013/65/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (1), a zejména na čl. 25 odst. 6 uvedené směrnice,
po konzultaci s evropským inspektorem ochrany údajů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V souladu se směrnicí 95/46/ES jsou členské státy povinny zajistit, aby k předávání osobních údajů do třetí země docházelo, pouze pokud dotyčná třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany a pokud budou před předáním údajů dodržovány právní předpisy členských států provádějící ostatní ustanovení směrnice.
(2)
Komise může dospět k závěru, že třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany. Takové zemi mohou členské státy předávat osobní údaje, aniž by byly nutné dodatečné záruky.
(3)
V souladu se směrnicí 95/46/ES má být úroveň ochrany údajů hodnocena s ohledem na všechny okolnosti související s předáním nebo předáváním údajů, a to se zvláštním zřetelem na určité zvláštní podmínky týkající se předávání.
(4)
S ohledem na rozdíly v přístupu třetích zemí k ochraně údajů by způsob, jakým je posuzována odpovídající úroveň této ochrany a jakým jsou na základě směrnice 95/46/ES přijímána a prosazována rozhodnutí, neměl být svévolný ani bezdůvodně diskriminační vůči třetím zemím, nebo mezi třetími zeměmi, kde jsou obdobné podmínky, a aby nevytvářel skrytou překážku obchodu s ohledem na stávající mezinárodní závazky Evropské unie.
(5)
Nový Zéland je bývalá britská kolonie. Postavení nezávislého dominia získal v roce 1907, avšak své formální ústavní svazky s Velkou Británií přetrhl až v roce 1947. Nový Zéland je unitárním státem a nemá psanou ústavu ve smyslu nejvyššího základního zákona státu. Země je konstituční monarchií a parlamentní demokracií westminsterského modelu, kde hlavou státu je královna Nového Zélandu.
(6)
Nový Zéland ctí zásadu suverenity parlamentu. Podle konvence tam však platí řada zákonů, které mají zvláštní ústavní význam a pohlíží se na ně jako na „vyšší zákony“. To znamená, že tvoří součást ústavního pořádku neboli rámce a formují činnost vlády a přijímání dalších zákonů. V případě změny nebo rušení těchto zákonů se kromě toho předpokládá konsenzus napříč politickým spektrem. Některé tyto zákony - „Bill Of Rights Act“ ze dne 28. srpna 1990 (Public Act No 109 z roku 1990), „Human Rights Act“ ze dne 10. srpna 1993 (Public Act No 82 z roku 1993) a „Privacy Act“ ze dne 17. května 1993 (Public Act No 28 z roku 1993) - se vztahují k ochraně údajů. Ústavní význam těchto zákonů se odráží ve všeobecném konsenzu, že musí být zohledněny při tvorbě a předkládání nových zákonů.
(7)
Právní normy pro ochranu osobních údajů na Novém Zélandu jsou primárně stanoveny v zákoně na ochranu soukromí „Privacy Act“ ve znění „Privacy (Cross-border Information) Amendment Act“ ze dne 7. září 2010 (Public Act No 113 z roku 2010). Tento zákon je starší než směrnice 95/46/ES a neomezuje se jen na automaticky zpracovávané údaje či strukturované údaje v evidenčním systému (rejstříku), nýbrž upravuje veškeré osobní informace v libovolné podobě. Vztahuje se na celý veřejný a soukromý sektor až na několik málo zvláštních výjimek ve veřejném zájmu, které lze v demokratické společnosti očekávat.
(8)
Otázkami soukromí se na Novém Zélandu zabývá mnoho regulačních rámců z hlediska politiky, pravidel, nebo příslušnosti soudů k řešení stížností. Některé mají formu zákonů, ale jiné jsou samoregulační odvětvové normy, včetně regulace sdělovacích prostředků, přímého marketingu, nevyžádaných elektronických zpráv, průzkumu trhu, oblasti zdraví a invalidity, bankovnictví, pojištění a spoření.
(9)
Kromě právních předpisů přijatých novozélandským parlamentem platí v zemi rozsáhlý soubor zvykového práva, jehož kořeny pocházejí z anglického zvykového práva, kde jsou zakotveny zásady a pravidla zvykového práva týkající se ochrany údajů. K základním zásadám zvykového práva patří zásada, že nejvyšším zájmem práva je důstojnost člověka. Tato zásada zvykového práva představuje klíčový prvek východisek a souvislostí, z nichž soudy na Novém Zélandu obecně čerpají důvody pro svá rozhodnutí. Novozélandská judikatura vycházející ze zvykového práva zná též řadu dalších stránek ochrany soukromí, včetně zasahování do soukromí, porušení důvěry a doplňkové ochrany v souvislosti s pomluvou, obtěžováním, nactiutrhační lží, nedbalostí a jinými delikty.
(10)
Právní normy o ochraně údajů uplatňované na Novém Zélandu obsahují všechny základní zásady nezbytné pro zajištění odpovídající úrovně ochrany fyzických osob a současně stanoví výjimky a omezení pro ochranu důležitých veřejných zájmů. Do těchto právních norem o ochraně údajů a do výjimek z nich se promítají zásady stanovené ve směrnici 95/46/ES.
(11)
Uplatňování právních norem o ochraně osobních údajů zaručují správní a soudní prostředky nápravy a nezávislý dozor prováděný dozorčím orgánem, komisařem pro ochranu soukromí, který je nadán pravomocemi uvedenými v článku 28 směrnice 95/46/ES a je nezávislý. Kterákoli zainteresovaná strana má navíc právo domáhat se soudní cestou náhrady škody, kterou utrpěla v důsledku protiprávního zpracování jejích osobních údajů.
(12)
Nový Zéland je tudíž třeba považovat za zemi, která zajišťuje odpovídající úroveň ochrany osobních údajů podle směrnice 95/46/ES.
(13)
Toto rozhodnutí by se mělo týkat odpovídající úrovně ochrany osobních údajů zajištěné na Novém Zélandu s cílem splnit požadavky čl. 25 odst. 1 směrnice 95/46/ES. Nemělo by se týkat jiných podmínek či omezení, které provádějí jiná ustanovení zmíněné směrnice a které se týkají zpracování osobních údajů v členských státech.
(14)
V zájmu transparentnosti a k dosažení toho, aby příslušné orgány v členských státech zajistily ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů, je nezbytné uvést výjimečné okolnosti, za nichž může být odůvodněno pozastavení určitých toků údajů, bez ohledu na zjištění odpovídající úrovně ochrany.
(15)
Pracovní skupina pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů, zřízená podle článku 29 směrnice 95/46/ES, předložila kladné stanovisko k úrovni ochrany osobních údajů na Novém Zélandu, k němuž bylo přihlédnuto při přípravě tohoto prováděcího rozhodnutí (2).
(16)
Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 31 odst. 1 směrnice 95/46/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Pro účely čl. 25 odst. 2 směrnice 95/46/ES se Nový Zéland považuje za zemi poskytující odpovídající úroveň ochrany osobních údajů předávaných z Evropské unie.
2. Dozorčí orgán příslušný k uplatňování právních norem ochrany osobních údajů na Novém Zélandu je uveden v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Aniž jsou dotčeny pravomoci příslušných orgánů členských států přijímat opatření k zajištění dodržování vnitrostátních předpisů přijatých na základě jiných ustanovení než článku 25 směrnice 95/46/ES, mohou tyto orgány vykonávat své stávající pravomoci za účelem pozastavení předávání údajů příjemci na Novém Zélandu s cílem chránit fyzické osoby v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů v těchto případech:
a)
pokud příslušný orgán na Novém Zélandu zjistí, že příjemce nedodržuje použitelné normy ochrany osobních údajů, nebo
b)
pokud je velmi pravděpodobné, že nejsou dodržovány normy týkající se ochrany osobních údajů a pokud se lze důvodně domnívat, že příslušný novozélandský orgán včas nepřijímá nebo nepřijme odpovídající opatření nezbytná pro vyřešení dané věci, pokud by pokračování v předávání údajů vyvolalo bezprostřední riziko vzniku vážné újmy subjektům údajů a pokud příslušné orgány členského státu za daných okolností přiměřeně usilují o informování strany odpovědné za zpracování údajů usazené na Novém Zélandu a poskytly jí příležitost zaujmout stanovisko.
2. Pozastavení předávání údajů skončí, jakmile je zajištěno dodržování norem ochrany a jakmile je o této skutečnosti informován příslušný orgán členského státu.
Článek 3
1. Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o přijetí opatření podle článku 2.
2. Členské státy a Komise se rovněž vzájemně informují o případech, kdy opatření přijatá subjekty pověřenými zajišťováním souladu s normami ochrany na Novém Zélandu nejsou dostatečná.
3. Pokud informace shromážděné podle čl. 2 odst. 1 a podle odstavců 1 a 2 tohoto článku prokáží, že některý subjekt pověřený zajišťováním souladu s normami ochrany na Novém Zélandu neplní účinně svou úlohu, uvědomí o tom Komise příslušný orgán Nového Zélandu a, bude-li třeba, předloží návrh opatření postupem podle čl. 31 odst. 2 směrnice 95/46/ES s cílem zrušit toto rozhodnutí, pozastavit jeho účinnost nebo omezit jeho působnost.
Článek 4
Komise sleduje provádění tohoto rozhodnutí a relevantní poznatky sdělí výboru zřízenému podle článku 31 směrnice 95/46/ES, včetně důkazů, které by mohly mít vliv na hodnocení podle článku 1 tohoto rozhodnutí, tj. že ochrana na Novém Zélandu je odpovídající ve smyslu článku 25 směrnice 95/46/ES, a včetně důkazů, že se toto rozhodnutí provádí diskriminačním způsobem.
Článek 5
Členské státy přijmou veškerá opatření, která jsou nezbytná pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím, do 20. března 2013.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 19. prosince 2012.
KOMISIJOS ĮGYVENDINIMO SPRENDIMAS
2012 m. gruodžio 19 d.
dėl Naujosios Zelandijos užtikrinamos tinkamos asmens duomenų apsaugos pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 95/46/EB
(pranešta dokumentu Nr. C(2012) 9557)
(Tekstas svarbus EEE)
(2013/65/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo (1), ypač į jos 25 straipsnio 6 dalį,
pasikonsultavusi su Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnu,
kadangi:
(1)
remiantis Direktyva 95/46/EB, valstybės narės privalo užtikrinti, kad asmens duomenys į trečiąją šalį būtų perduodami tik tuo atveju, jei pastaroji užtikrina tinkamą apsaugos lygį ir jei iki perdavimo laikomasi valstybių narių įstatymų, kuriais įgyvendinamos kitos direktyvos nuostatos;
(2)
Komisija gali nustatyti, kad trečioji šalis užtikrina tinkamą apsaugos lygį. Tokiu atveju asmens duomenys gali būti perduodami iš valstybių narių be papildomų garantijų;
(3)
pagal Direktyvą 95/46/EB duomenų apsaugos lygis turėtų būti įvertintas atsižvelgiant į visas su duomenų perdavimo operacija ar operacijomis susijusias aplinkybes ir ypatingą dėmesį skiriant tam tikriems apibrėžtiems duomenų perdavimui svarbiems elementams;
(4)
kadangi trečiųjų šalių duomenų apsaugos koncepcijos skiriasi, reikėtų įvertinti apsaugos tinkamumą, o bet koks Direktyva 95/46/EB pagrįstas sprendimas turėtų būti priimtas ir vykdomas taip, kad trečiosios šalys, kuriose yra panašios sąlygos, nebūtų savavališkai ar nepagrįstai diskriminuojamos arba kad trečiosios šalys nediskriminuotų viena kitos ir kad juo nebūtų kuriamos paslėptos prekybos kliūtys atsižvelgiant į Sąjungos prisiimtus tarptautinius įsipareigojimus;
(5)
Naujoji Zelandija yra buvusioji Britanijos kolonija. Nepriklausoma ji tapo 1907 m., tačiau iki 1947 m. nebuvo oficialiai nutraukusi savo konstitucinių ryšių su Didžiąja Britanija. Naujoji Zelandija yra unitarinė valstybė, neturinti rašytinės konstitucijos, tradiciškai įtvirtinamos konstituciniame akte. Tai yra konstitucinė monarchija ir Vestminsterio modeliu pagrįsta parlamentinė demokratija, kurios vadovas yra Naujosios Zelandijos karalienė;
(6)
Naujoji Zelandija veikia parlamentinio suverenumo principu. Tačiau pagal nusistovėjusią tvarką galioja nemažai ypatingos konstitucinės svarbos įstatymų, kurie laikomi aukštesnę teisinę galią turinčiais įstatymais. Tai reiškia, kad jie sudaro konstitucinį pagrindą arba kontekstą, turintį įtakos vyriausybės veiklai arba kitų teisės aktų priėmimui. Be to, keičiant arba panaikinant tokį įstatymą reikalingas bendras politinis sutarimas. Keletas tokių įstatymų - 1990 m. rugpjūčio 28 d. Teisių chartija (Bill Of Rights Act 1990) (Public Act No 109 of 1990), 1993 m. rugpjūčio 10 d. Žmogaus teisių įstatymas (Human Rights Act 1993)(Public Act No 82 of 1993) ir 1993 m. gegužės 17 d. Privatumo įstatymas (Privacy Act 1993) (Public Act No 28 of 1993) - yra svarbūs duomenų apsaugos požiūriu. Šių įstatymų konstitucinę svarbą pagal nusistovėjusią tvarką rodo tai, kad į juos turi būti atsižvelgta tobulinant naujus įstatymus arba teikiant jų pasiūlymus;
(7)
asmens duomenų apsaugos teisės normos Naujojoje Zelandijoje įtvirtintos visų pirma Privatumo įstatyme (Privacy Act) su pakeitimais, padarytais 2010 m. rugsėjo 7 d. privatumo (tarpvalstybinių duomenų) įstatymo pakeitimo įstatymu (Public Act No 113 of 2010). Jis priimtas anksčiau už Direktyvą 95/46/EB ir jame reglamentuojamas ne tik automatizuotas duomenų tvarkymas arba susistemintuose rinkiniuose pateikti struktūriniai duomenys, bet ir bet kokiu formatu pateikta asmeninė informacija. Įstatymas taikomas visam privačiajam ir viešajam sektoriui, išskyrus kelias specialias viešojo intereso išimtis, kurių galima tikėtis demokratinėje visuomenėje;
(8)
Naujojoje Zelandijoje privatumo klausimai sprendžiami įvairiais būdais: politinėmis nuostatomis, taisyklėmis arba teisminiais skundais. Vieni jų - įstatymai, kiti - savireguliuojamieji ūkio mechanizmai, be kita ko, susiję su žiniasklaida, tiesiogine rinkodara, nepageidaujamomis elektroninėmis žinutėmis, rinkos tyrimais, sveikata ir negalia, bankininkyste, draudimu ir santaupomis;
(9)
be Naujosios Zelandijos parlamento priimtų įstatymų, yra daug bendrosios teisės nuostatų, kurios kildinamos iš Anglijos bendrosios teisės tradicijos ir kuriose įtvirtinti svarbūs duomenų apsaugos teisės bendrieji principai ir taisyklės. Vienas iš pamatinių bendrosios teisės principų - žmogaus orumui teikiamas didžiausias teisės prioritetas. Šis bendrosios teisės principas yra pagrindinis elementas, kuriuo Naujoje Zelandijoje paprastai grindžiami teisės sprendimai. Bendrąja teise grindžiamoje Naujosios Zelandijos teismų praktikoje taip pat galima rasti įvairių privatumo apsaugos aspektų, kaip antai kišimasis į privatų gyvenimą, pareigos saugoti paslaptį pažeidimas ir papildoma apsauga šmeižto atveju, trikdymas, priekabiavimas, žinomai melagingos informacijos paskleidimas, aplaidumas ir kt.;
(10)
Naujojoje Zelandijoje taikomose duomenų apsaugos teisės normose įtvirtinti visi pagrindiniai principai, būtini tinkamam fizinių asmenų apsaugos lygiui užtikrinti, ir nustatytos išimtys bei apribojimai svarbiems viešiesiems interesams apsaugoti. Šios duomenų apsaugos teisės normos ir išimtys atitinka Direktyvoje 95/46/EB nustatytus principus;
(11)
duomenų apsaugos teisės normų taikymas užtikrinamas administracinėmis bei teisminėmis priemonėmis ir nepriklausoma priežiūra, kurią vykdo priežiūros institucija - privatumo reikalų pareigūnas (Privacy Commissioner), kuriam suteikti Direktyvos 95/46/EB 28 straipsnyje nustatyti įgaliojimai ir kuris veikia visiškai nepriklausomai. Be to, visos suinteresuotos šalys turi teisę kreiptis į teismą su reikalavimu atlyginti neteisėtu asmens duomenų tvarkymu padarytą žalą;
(12)
todėl turėtų būti laikoma, kad Naujoji Zelandija suteikia tinkamo lygio asmens duomenų apsaugą, kaip nustatyta Direktyvoje 95/46/EB;
(13)
šis sprendimas turėtų būti priimamas dėl apsaugos, kurią Naujoji Zelandija užtikrina atsižvelgdama į Direktyvos 95/46/EB 25 straipsnio 1 dalies reikalavimus, lygio tinkamumo. Sprendimu neturėtų būti daromas poveikis kitoms sąlygoms ir kitiems apribojimams, kuriais įgyvendinamos kitos tos direktyvos nuostatos, susijusios su asmens duomenų tvarkymu valstybėse narėse;
(14)
skaidrumo sumetimais ir siekiant garantuoti kompetentingų valstybių narių institucijų gebėjimą užtikrinti asmenų apsaugą tvarkant jų asmens duomenis, būtina nurodyti išimtines aplinkybes, kurioms esant gali būti pagrįstai sustabdyti konkretūs duomenų srautai, nepaisant to, kad nustatytas tinkamas apsaugos lygis;
(15)
Darbo grupė asmenų apsaugai tvarkant asmens duomenis, įsteigta pagal Direktyvos 95/46/EB 29 straipsnį, pateikė teigiamą nuomonę dėl asmens duomenų apsaugos lygio tinkamumo Naujoje Zelandijoje (2), ir į šią nuomonę atsižvelgta rengiant šį įgyvendinimo sprendimą;
(16)
šiame sprendime numatytos priemonės atitinka Direktyvos 95/46/EB 31 straipsnio 1 dalimi įsteigto komiteto nuomonę,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
1. Direktyvos 95/46/EB 25 straipsnio 2 dalies tikslais Naujoji Zelandija užtikrina tinkamą iš Sąjungos perduodamų asmens duomenų apsaugos lygį.
2. Duomenų apsaugos teisės normų laikymąsi Naujoje Zelandijoje užtikrinti kompetentinga institucija yra nurodyta šio sprendimo priede.
2 straipsnis
1. Nepažeidžiant valstybių narių kompetentingų valdžios institucijų teisės imtis veiksmų siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi nacionalinių nuostatų, priimtų remiantis ne 25 straipsniu, o kitomis Direktyvos 95/46/EB nuostatomis, šios institucijos gali pasinaudoti suteiktomis teisėmis sustabdyti duomenų srautus gavėjui Naujoje Zelandijoje, kad apsaugotų asmenis tvarkant jų asmens duomenis, toliau nurodytais atvejais:
a)
kai kompetentinga Naujosios Zelandijos institucija nustatė, kad gavėjas pažeidė taikomas apsaugos normas; arba
b)
kai yra didelė tikimybė, kad pažeidžiamos apsaugos normos, yra pakankamas pagrindas tikėtis, kad kompetentinga Naujosios Zelandijos institucija laiku nesiima arba nesiims atitinkamų žingsnių klausimui išspręsti, jeigu toliau perduodant duomenis kiltų neišvengiama didelės žalos rizika duomenų subjektams ir jeigu valstybių narių kompetentingos valdžios institucijos, atsižvelgdamos į aplinkybes, dėjo pakankamai pastangų, kad įspėtų už duomenų tvarkymą atsakingą šalį Naujojoje Zelandijoje ir suteiktų šiai šaliai galimybę reaguoti.
2. Sustabdymas atšaukiamas kai tik užtikrinamos duomenų apsaugos normos ir apie tai pranešama atitinkamų valstybių narių kompetentingoms valdžios institucijoms.
3 straipsnis
1. Priėmusios priemones pagal 2 straipsnį, valstybės narės apie tai nedelsdamos praneša Komisijai.
2. Valstybės narės ir Komisija vienos kitoms praneša apie atvejus, kai už duomenų apsaugos normų laikymosi užtikrinimą Naujojoje Zelandijoje atsakingų įstaigų veiksmais tokio laikymosi užtikrinti nepavyksta.
3. Jei remiantis informacija, surinkta pagal šio sprendimo 2 straipsnio 1 dalį ir šio straipsnio 1 ir 2 dalis, nustatoma, kad kuri nors už duomenų apsaugos normų laikymosi užtikrinimą Naujojoje Zelandijoje atsakinga institucija neveiksmingai vykdo savo įgaliojimus, Komisija praneša apie tai kompetentingai Naujosios Zelandijos institucijai ir prireikus pateikia priemonių projektus Direktyvos 95/46/EB 31 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka, kad panaikintų šį sprendimą, sustabdytų jo galiojimą arba apribotų jo taikymo sritį.
4 straipsnis
Komisija stebi, kaip vykdomas šis sprendimas, ir pateikia visas būtinas išvadas pagal Direktyvos 95/46/EB 31 straipsnį įsteigtam komitetui, įskaitant visus įrodymus, kurie galėtų turėti įtakos šio sprendimo 1 straipsnio išvadai, kad apsauga Naujojoje Zelandijoje yra tinkama, kaip nurodyta Direktyvos 95/46/EB 25 straipsnyje, ir visus įrodymus, kad šis sprendimas yra įgyvendinamas diskriminuojamai.
5 straipsnis
Valstybės narės imasi visų priemonių, kad sprendimas būtų įgyvendintas iki 2013 m. kovo 20 d.
6 straipsnis
Šis sprendimas skirtas valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje 2012 m. gruodžio 19 d.