ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. listopadu 2013
o státní podpoře SA.16237 (C58/02) (ex N118/02) poskytnuté Francií ve prospěch společnosti SNCM
(oznámeno pod číslem C(2013) 7066)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/882/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 (1) odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s těmito články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
1.
Dne 18. února 2002 oznámila Francie Komisi plán podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (dále jen „SNCM“), který byl doplněn dne 3. července 2002 (3). Tento plán restrukturalizace následoval po oznámení francouzských orgánů ze dne 20. prosince 2001 o poskytnutí finanční zálohy společností Compagnie Générale Maritime (dále jen „CGMF“) (4) společnosti SNCM ve výši 22,5 milionu EUR jakožto podpory na záchranu. Rozhodnutím ze dne 17. července 2002 (5) (dále jen „rozhodnutí z roku 2002“) Komise schválila podporu na záchranu ve prospěch společnosti SNCM v rámci předběžného vyšetřovacího řízení týkajícího se podpor podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES. Oznámená podpora na restrukturalizaci spočívala v navýšení kapitálu SNCM společností CGMF ve výši 76 milionů EUR.
2.
Dopisem ze dne 19. srpna 2002 Komise oznámila francouzským orgánům rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení (6) podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a článku 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (7).
3.
Dne 8. října 2002 (8) sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky k rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 (9).
4.
Na žádost francouzských orgánů proběhla pracovní jednání s útvary Komise ve dnech 24. října 2002, 3. prosince 2002 a 25. února 2003.
5.
V rámci zahájení vyšetřovacího řízení Komise obdržela připomínky od dvou podniků, a to od společnosti Corsica Ferries France (dále jen „CFF“) dne 8. ledna 2003 (10) a od společnosti STIM d’Orbigny ze skupiny Stef-TFE (dále jen „STIM“) dne 7. ledna 2003, a také od různých francouzských územních celků dne 18. prosince 2002, 9. a 10. ledna 2003. Dopisy ze dne 13. a 16. ledna a ze dne 5. a 21. února 2003 předala Komise Francii tyto připomínky k vyjádření.
6.
Francouzské orgány poskytly Komisi svá vyjádření k připomínkám společností CFF a STIM dne 13. února 2003 (11) a dne 27. května 2003 (12).
7.
Dne 16. ledna 2003 útvary Komise zaslaly žádost o dodatečné informace, na kterou francouzské orgány odpověděly dne 21. února 2003.
8.
V dopise ze dne 10. února 2003 (13) předložily francouzské orgány argumenty s cílem prokázat, že plán podpory dodržuje ve všech bodech pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (14) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
9.
Na žádost Komise předložily francouzské orgány dne 25. února 2003 (15) kopii akcionářské dohody, která váže společnost SNCM a společnost STIM.
10.
Rozhodnutím 2004/166/ES (16) (dále jen „rozhodnutí z roku 2003“) schválila Komise, za určitých podmínek, poskytnutí podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM splatnou ve dvou částech. První splátka činila 66 milionů EUR a druhá, v maximální výši 10 milionů EUR, se měla určit v závislosti na čistém výnosu z prodeje aktiv, ke kterému mělo dojít po přijetí rozhodnutí z roku 2003.
11.
Dne 13. října 2003 podala společnost CFF u Soudu prvního stupně ES (dále jen „Tribunál“) žalobu na neplatnost rozhodnutí z roku 2003 (věc T-349/03).
12.
Rozhodnutím 2005/36/ES (17) (dále jen „rozhodnutí z roku 2004“) se Komise rozhodla považovat změny požadované Francií v dopise ze dne 23. června 2004, tj. nahrazení plavidla Aliso plavidlem Asco na seznamu plavidel, která je společnost SNCM oprávněna provozovat na základě rozhodnutí z roku 2003, a prodej plavidla Aliso místo plavidla Asco, za změny, které nezpochybňují slučitelnost podpory na restrukturalizaci povolené rozhodnutím z roku 2003 s vnitřním trhem.
13.
Rozhodnutím ze dne 16. března 2005 (dále jen „rozhodnutí z roku 2005“) (18) Komise souhlasila s vyplacením druhé části podpory na restrukturalizaci ve výši 3,3 milionů EUR, čímž celková výše povolené podpory na restrukturalizaci dosáhla částky 69,3 milionu EUR.
14.
Dne 15. června 2005 zrušil Tribunál rozsudkem ve věci T-349/03 (19) rozhodnutí z roku 2003 z důvodu chybného posouzení minimální výše podpory.
15.
Dne 25. října 2005 (20) předaly francouzské orgány Komisi informace o vývoji finanční situace společnosti od oznámení plánu podpory na restrukturalizaci ze dne 18. února 2002.
16.
Dne 17. listopadu 2005 (21) poskytly francouzské orgány podklady o aktualizaci plánu restrukturalizace z roku 2002 a o opětovném vytvoření vlastního kapitálu společnosti SNCM (22).
17.
Dne 15. března 2006 předložily francouzské orgány Komisi souhrnnou zprávu o trhu, obchodní plán (příjmová část) a výhledový účet zisku a ztrát (23). Další podklady byly předány útvarům Komise dne 28. března 2006 a 7. dubna 2006 (24). V tomto dopise francouzské orgány mimo jiné vyzvaly Komisi, aby vzhledem ke své povaze „vyrovnání za veřejnou službu“ nebyla část podpory na restrukturalizaci z roku 2002, a to především částka ve výši 53,48 milionu EUR, považována za opatření přijaté v rámci restrukturalizačního plánu, ale za částku, která není na základě judikatury ve věci Altmark (25) podporou, nebo za samostatné opatření bez spojení s restrukturalizačním plánem podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
18.
Dne 21. dubna 2006 byl podle článku 4 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (26) oznámen Komisi návrh spojení, při kterém společnosti Veolia Transport (dále jen „VT“) (27) a Butler Capital Partners (dále jen „BCP“) společně převezmou kontrolu nad společností SNCM (28). Komise se rozhodla nevznést proti oznámenému spojení námitky a prohlásila jej rozhodnutím ze dne 29. května 2006 (29) za slučitelné s vnitřním trhem.
19.
Dne 21. června 2006 (30) předaly francouzské orgány Komisi vyhlášku ministerstva hospodářství, financí a průmyslu ze dne 26. května 2006, kterou se schvalují finanční operace rozhodnuté společností Société nationale des chemins de fer français (dále jen „SNCF“), a legislativní nařízení č. 2006-606 ze dne 26. května 2006, kterým se společnost SNCM převádí do soukromého sektoru.
20.
Informace o pověření veřejnou službou a o podporách sociální povahy při zajišťování dopravní obslužnosti Korsiky byly Komisi předány dne 7. června 2006 (31).
21.
Dopisem ze dne 13. září 2006 oznámila Komise francouzským orgánům své rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a podle článku 6 nařízení (ES) č. 659/1999 ve věci nových opatření přijatých ve prospěch společnosti SNCM a ve věci plánu restrukturalizace oznámeného v roce 2002 (32) (dále jen „rozhodnutí z roku 2006“).
22.
Dne 16. listopadu 2006 zaslala Francie Komisi své připomínky v rámci rozhodnutí z roku 2006 (33).
23.
Protože některé zúčastněné strany požádaly Komisi o prodloužení lhůty pro předložení vlastních připomínek (34), Komise rozhodla poskytnout tuto prodlouženou lhůtu všem zúčastněným stranám (35).
24.
Komise obdržela připomínky od společností CFF (36) a STIM (37) a předala je francouzským orgánům dopisem ze dne 20. února 2007. Jistá zúčastněná třetí strana rovněž zaslala své připomínky, které byly také předány francouzským orgánům, ale nakonec je dne 28. května 2008 vzala zpět.
25.
Francouzské orgány sdělily své připomínky k vyjádřením zúčastněných stran dne 30. dubna 2007 (38).
26.
Dne 20. prosince 2007 podala společnost CFF na společnost SNCM stížnost Komisi kvůli státní podpoře, která doplňuje informace zaslané dne 15. června 2007 a 30. listopadu 2007. Stížnost se týká článku 3 nové smlouvy o pověření veřejnou službou podepsané v červnu roku 2007 mezi korsickou územní samosprávou a seskupením Compagnie Méridionale de Navigation - SNCM na období 2007-2013. Podle společnosti CFF by provádění této doložky přineslo společnosti SNCM v roce 2007 nové finanční zdroje ve výši 10 milionů EUR. Kromě toho se má u vyrovnání vyplácenému společnosti SNCM za závazky vyplývající ze zajišťování veřejné služby jednat o státní podporu, která je navíc protiprávní, protože nebyla oznámena Komisi.
27.
Komise informovala zúčastněné strany o svém rozhodnutí prodloužit lhůtu pro podání připomínek třetích stran do 14. března 2008.
28.
Komise předala dne 26. března 2008 připomínky zúčastněných třetích stran Francii, která zaslala svá vyjádření dne 28. března 2008, 10. dubna 2008 a 28. dubna 2008.
29.
Rozhodnutím ze dne 8. července 2008 Komise usoudila, že nová opatření z roku 2006 nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a že se u opatření oznámených v roce 2002 jedná o podpory slučitelné s vnitřním trhem.
30.
Dne 11. září 2012 Tribunál toto rozhodnutí částečně zrušil (39). Tribunál usoudil, že závěry Komise ohledně opatření provedených v roce 2006 jsou výsledkem zjevně nesprávného posouzení. Pokud jde o restrukturalizační opatření z roku 2002, Tribunál shledal, že je nutno provést jejich novou analýzu, protože zrušené rozhodnutí vycházelo ze skutečnosti, že opatření z roku 2006 neobsahují žádný prvek podpory.
31.
Zrušení se netýká pouze prohlášení o slučitelnosti podpory ve výši 53,48 milionu EUR v podobě příspěvku na vyrovnání za závazky veřejné služby společnosti SNCM za období 1991-2001. Toto rozhodnutí se proto nebude tímto bodem zabývat.
32.
Komise tak musí přijmout nové konečné rozhodnutí. Není důvod vyhledávat skutečnosti, k nimž došlo po dnu přijetí zrušeného rozhodnutí. Následkem zrušení musí Komise na jedné straně posoudit, zda některá předmětná opatření odpovídají chování investora v tržním hospodářství, a na straně druhé, pokud posuzovaná opatření představují státní podporu, zda jsou splněny podmínky slučitelnosti stanovené příslušnými pokyny. V souladu s judikaturou Tribunálu (40) smí Komise u obou přezkumů zohlednit pouze informace, které měla k dispozici v den přijetí zrušeného rozhodnutí, tj. dne 8. července 2008 (41).
33.
Dne 13. listopadu 2012 došlo k pracovnímu jednání za účasti Komise, francouzských orgánů a zástupců společnosti SNCM.
34.
Dopisy ze dne 6. prosince 2012 a 5. února 2013 požádaly francouzské orgány dvakrát, aby se rozhodlo o opětovném zahájení řízení, a to z těchto důvodů: Tribunál tím, že upřesnil kritéria zkoušky informovaného investora v tržním hospodářství, údajně vynesl z hlediska judikatury novátorský rozsudek, čímž je prý nutno zahájit znovu kontradiktorní řízení. Dopisy ze dne 15. ledna a 13. února 2013 Komise tyto žádosti odmítla, když zdůraznila, že řízení může být znovu zahájeno v bodě, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, a připomněla, že rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2006 nebylo jako takové v žádném ohledu protiprávní. Zároveň ale informovala francouzské orgány, že jí mohou zcela podle vlastního uvážení předkládat doplňující informace pro úvahy a analýzy či jakýkoli dokument, který se jim bude zdát vhodný.
35.
Dne 16. května 2013 zaslaly francouzské orgány Komisi informační zprávu.
36.
Dopisem ze dne 19. června 2013 požádala společnost SNCM o rozhodnutí o opětovném zahájení formálního vyšetřovacího řízení z podobných důvodů jako francouzské orgány. Komise odmítla tuto žádost dopisem ze dne 10. července 2013. Zároveň ale rovněž informovala společnost SNCM, že jí může zcela podle vlastního uvážení předkládat doplňující informace pro úvahy a analýzy či jakýkoli dokument, který se jí bude zdát vhodný.
37.
Dne 27. srpna 2013 zaslala společnost SNCM informační zprávu a novou zprávu o prodeji SNCM.
II. POPIS
2.1. PŘÍJEMCE OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
38.
Příjemcem opatření, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí, je společnost SNCM, která zahrnuje několik dceřiných společností v námořním odvětví a která se zabývá námořní přepravou osob, automobilů a nákladních vozidel na trasách mezi kontinentální Francií a Korsikou, Itálií (Sardinie) a zeměmi Maghrebu (Alžírsko a Tunisko).
39.
Společnost SNCM je akciovou společností, která vznikla v roce 1969 spojením společností Compagnie générale transatlantique a Compagnie de navigation mixte, jež byly obě založeny v roce 1850. Svůj původní název Compagnie générale transméditerranéenne si změnila v roce 1976 na Société nationale maritime Corse-Méditerranée poté, co železniční společnost Société nationale des chemins de fer (SNCF) získala podíl v jejím kapitálu. Francouzská vláda si totiž tuto společnost vybrala pro zajištění zásady územní návaznosti s Korsikou, to znamená vyrovnání sazeb za námořní dopravu s cenami společnosti SNCF pro železniční dopravu, na základě úmluvy uzavřené dne 31. března 1976 na dvacet pět let. Společnost Compagnie générale transatlantique byla již předtím pověřena francouzskou vládou zajištěním dopravní obslužnosti Korsiky na základě dřívější smlouvy uzavřené dne 23. prosince 1948.
40.
V okamžiku oznámení navýšení kapitálu v roce 2002 vlastnila společnost SNCF 20 % podílů a společnost CGMF 80 % podílů v kapitálu společnosti SNCM. Po otevření kapitálu společnosti SNCM dne 30. května 2006 (viz bod 18 tohoto rozhodnutí) patří společnosti BCP, respektive VT 38 % a 28 % kapitálu společnosti SNCM, přičemž společnost CGMF zůstává podílníkem ve výši 25 % (9 % kapitálu je vyhrazeno zaměstnancům).
41.
V roce 2008 byly hlavními dceřinými společnostmi SNCM společnosti Compagnie Méridionale de Navigation (dále jen „CMN“) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) a Les Comptoirs du Sud (48).
42.
Po prodeji vysokorychlostních plavidel Aliso v září 2004 a Asco (49) v květnu 2005 se flotila společnosti SNCM skládá z deseti lodí (pět trajektových lodí s přepravou automobilů (50), čtyři víceúčelová plavidla (přeprava nákladu a pasažérů) (51) a jedno vysokorychlostní plavidlo (NGV), jež vyplouvá převážně z Nice (52)), z nichž sedm přímo vlastní (53).
43.
Pro úplnost je nutno připomenout, že pravidelná námořní přeprava mezi přístavy kontinentální Francie a Korsiky byla od roku 1948 zajišťována v rámci veřejné služby, pro kterou společnosti SNCM a CMN byly v létech 1976 až 2001 koncesionáři na základě rámcové úmluvy uzavřené původně na dvacet pět let. V souladu s platnými předpisy Společenství (54) a na základě evropského nabídkového řízení (55) vyhlášeného korsickými samosprávnými orgány (56) získaly společnosti SNCM a CMN společně pověření veřejnou službou (dále jen „DSP“) pro dopravní obsluhu Korsiky z Marseille oproti finančnímu vyrovnání, a to na období 2002-2006.
44.
Jelikož platnost pověření veřejnou službou končila koncem roku 2006, stala se výše uvedená námořní veřejná služba předmětem nového nabídkového řízení vyhlášeného na celoevropské úrovni (57) a pověření bylo uděleno seskupení SNCM-CMN na období od 1. května 2007 do 31. prosince 2013 s roční dotací přibližně 100 milionů EUR.
45.
Souběžně mají všichni provozovatelé zajišťující přepravu na ostrov z Toulonu a z Nice stanovenou četnost spojení. Na těchto spojeních jsou obyvatelé Korsiky a také ostatní kategorie cestujících od roku 2002 až do roku 2013 příjemci sociálních podpor zavedených na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. července 2002 (58) a 24. dubna 2007 (59).
2.2. KONKURENČNÍ PROSTŘEDÍ
46.
Společnost SNCM vyvíjí činnost převážně ve dvou odlišných oblastech, a to v oblasti přepravy cestujících a v oblasti přepravy zboží. Zajišťuje dopravní spojení na jedné straně z Francie na Korsiku a do Maghrebu a na druhé straně okrajově do Itálie a Španělska.
2.2.1. Doprava na Korsiku
2.2.1.1. Přeprava cestujících
47.
Přeprava cestujících na Korsiku je výrazně sezónním trhem. Zahrnuje špičky sezónní návštěvnosti, které mohou být až desetkrát větší než počet cestujících v měsících mimo sezónu. To od provozovatelů dopravy vyžaduje, aby vlastnili takovou flotilu lodí, která bude schopna tyto sezónní špičky zvládnout. Poloviny obratu se dosahuje v měsících červenci a srpnu. Mimoto existuje nerovnováha podle směru přepravy, a to i během sezónních špiček: například v červenci jsou plavidla při odjezdu z kontinentálních přístavů plná, zatímco při návratu poloprázdná. Roční průměrné míry obsazení plavidel jsou proto poměrně nízké.
48.
Společnost SNCM je tradičním provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba platí, že dvě třetiny své činnosti provozuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou a zbývající třetinu představují spojení mezi jinými výchozími nebo cílovými místy (Nice-Korsika, Toulon-Korsika, mezinárodní spoje na Sardinii nebo do zemí Maghrebu).
49.
Společnost SNCM měla na svoji hlavní činnost dlouhá léta monopol. Od roku 1996 ale musí čelit konkurenci, která se velmi rychle rozvinula. Společnost CFF je tak dnes dominantním subjektem, pokud jde o námořní spojení mezi kontinentální Francií a Korsikou, a její podíl na trhu neustále roste. Ačkoliv na trhu působí teprve od roku 1996, její přeprava cestujících rostla v období 2000 až 2005 každým rokem o 44 % a tento růst pokračuje. V roce 2008 tak téměř […] (60) % osob cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou po moři zvolilo plavidlo společnosti CFF, zatímco jen […] (60) % použilo plavidlo společnosti SNCM a zbylých […] (60) % připadlo na společnost CMN.
50.
Postavení, které společnost CFF získala na předmětném trhu od roku 2000, se projevuje také v počtu cestujících přepravených během sezóny mezi Korsikou a kontinentální Francií. Z níže uvedeného diagramu vyplývá, že podíl společnosti CFF na trhu se zvýšil ze 45 % v roce 2000 na 70 % v roce 2007 a podíl společnosti SNCM se ve stejném období klesl z 53 % na 26 %, což představuje rozdíl více než jednoho milionu přepravených cestujících.
Diagram
Počet cestujících přepravených během sezóny (květen až září) mezi kontinentální Francií a Korsikou - sezóny 2000 až 2007
Zdroj:
Observatoire régional des transports de la Corse.
51.
Dalšími menšími konkurenty společnosti SNCM při dopravě na Korsiku jsou Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines a TRIS.
52.
Od roku 2006 se nabídka společnosti SNCM a její podíl na trhu dopravního spojení s Korsikou snížily: došlo k omezení nabídky míst o 8 % (- 20 % u spojení z Nice a - 3 % u spojení z Marseille).
53.
Pokračující snižování tržního podílu ukazuje, že důvěra uživatelů se zpět získává velmi obtížně poté, co byla silně otřesena stávkami a zmatky, které provázely sociální konflikty v létech 2004 a 2005, a to především u příležitosti privatizace společnosti.
54.
Trh námořní přepravy cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou rostl od roku 1993 průměrně o 4 % ročně. Tento růst měl pokračovat také v roce 2008 (tedy v období rozhodujícím pro přezkum skutečností), kdy se očekávalo zvýšení o […] (60) %, a v následujících letech měl být mírnější. Přesto se nezdá, že by se nové subjekty snažily na tento trh proniknout. Do veřejné soutěže vyhlášené Korsickým dopravním úřadem (Office des Transports de Corse) o pověření veřejnou službou na období 2007-2013 pro námořní dopravu do určitých přístavů na Korsice se kromě společností CFF a SNCM-CMN nepřihlásil žádný další uchazeč, a to i přesto, že bylo možné ucházet se pouze o určité dopravní trasy.
55.
Pokud jde o hlavního konkurenta společnosti SNCM, tak společnost CFF mezi lety 1999 a 2007 zvýšila výrazně svou nabídku míst z 500 000 na 4,5 milionu (z toho o 30 % jen v roce 2007 v porovnání s rokem 2006), což jí umožnilo zvýšit počet přepravených cestujících (z 1,3 milionu v roce 2005 na 1,6 milionu v roce 2007) a svůj podíl na trhu. Tato obchodní politika se ale projevuje strukturálně nižší mírou obsazenosti u CFF než u SNCM s rozdílem deseti procentních bodů v roce 2007. U společnosti SNCM dosahovala průměrná míra obsazenosti v roce 200748 %, což je u trhu s takovými sezónními výkyvy běžné (viz výše).
2.2.1.2. Nákladní doprava
56.
Pokud jde o nákladní dopravu, byl v roce 2005 podíl společnosti SNCM na trhu na trase mezi Marseille či Toulonem a Korsikou přibližně 45 %.
57.
Pokud jde o dopravu obecného zboží (bez doprovodu), nacházejí se společnosti SNCM a CMN de facto v téměř monopolním postavení. V rámci smlouvy o pověření veřejnou službou zajišťují obě společnosti v častých intervalech přepravu zboží z Marseille do všech přístavů na Korsice.
58.
Pokud jde o doprovázené přívěsy nakládané na trajekty, což představuje celkově 24 % přepravy zboží měřené v běžných metrech, existuje mezi všemi přepravci cestujících hospodářská soutěž. Společnosti SNCM a CMN zajišťují většinu této přepravy doprovázeného zboží. Ostatní provozovatelé, a to především společnost CFF, mají 10 % podíl, což představuje 2 % celkového trhu.
59.
Pokud jde o doprovázené vozidlové soupravy (61) nakládané na trajekty (přibližně 24 % přepravy obecného zboží v roce 2003), mají společnosti SNCM a CMN také většinový podíl na dotčeném trhu. Ovšem od roku 2002 rozšířila společnost CFF svou nabídku a získala přibližně 15 % podílu na trhu.
2.2.2. Doprava do zemí Maghrebu
60.
Tunisko a Alžírsko představují důležitý trh s přibližně 5 miliony cestujících, přičemž převládá letecká přeprava. V těchto souvislostech zajišťuje námořní přeprava přibližně 15 % přesunů. Zatímco Alžírsko představuje významný námořní trh s řádově 560 000 cestujících, je Tunisko s řádově 250 000 cestujících trhem méně významným.
61.
Trh námořní dopravy mezi Francií a zeměmi Maghrebu vykazoval v období mezi roky 2001 a 2005 trvalý růst, a to řádově o 13 %. Vzhledem k výhledům růstu turistiky do této oblasti se očekávalo (v období rozhodujícím pro přezkum skutečností), že námořní doprava zaznamená okolo roku 2010 roční míru růstu řádově o 4 %.
62.
V Alžírsku zaujímá společnost SNCM druhé místo na trhu za alžírským veřejným podnikem Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV). V roce 2005 vzrostl podíl společnosti SNCM na trhu z 24 % (2001) na 35 %.
63.
Na trhu dopravy do Tuniska je společnost SNCM na druhém místě za společností Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Ačkoli společnost SNCM ztratila od roku 2001 podíl na trhu ve prospěch společnosti CTN, když její podíl klesl ze 44 % na 39 % v roce 2004, v roce 2005 došlo k určitému zlepšení (40 %).
2.3. POPIS OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
2.3.1. Navýšení kapitálu společnosti SNCM v roce 2002
64.
Po rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o schválení podpory na záchranu ve prospěch společnosti SNCM (62) oznámily francouzské orgány Komisi dne 18. února 2002 plán podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM. Opatření spočívalo v navýšení kapitálu společnosti SNCM prostřednictvím mateřské společnosti CGMF, a to ve výši 76 milionů EUR, přičemž 46 milionů EUR mělo být poskytnuto na náklady spojené s restrukturalizací (63). Navýšení kapitálu mělo za cíl zvýšit vlastní finanční prostředky společnosti SNCM z 30 milionů na 106 milionů EUR.
65.
V souladu s hlavními pokyny z roku 1999 předložily francouzské orgány Komisi plán restrukturalizace (64) společnosti SNCM v pěti bodech:
i)
snížení počtu plaveb a reorganizace plavidel mezi různými spoji (snížení počtu spojů na Korsiku a posílení přepravy do zemí Maghrebu). Plán restrukturalizace počítal se snížením počtu plaveb z 4 138 (3 835 pro SNCM a 303 pro její dceřinou společnost Corsica Marittima) na 3 410 v roce 2003 s následujícími změnami v přepravě:
-
změna námořních spojení mezi Marseille a Korsikou podle zadávacích podmínek smlouvy o veřejné službě na období 2001-2006;
-
téměř úplné zrušení spojů mezi Toulonem a Korsikou;
-
omezení spojů mezi Nice a Korsikou;
-
zrušení linky mezi Livornem a Bastií provozované s vyhrazeným vybavením - skutečně zrušena v roce 2003;
-
posílení přepravy do Alžírska a Tuniska plavidly „Méditerranée“, „Ile de Beauté“ a „Corse“ a pozastavení spojení mezi Janovem a Tunisem.
ii)
snížení počtu plavidel o čtyři lodě, což mělo přinést 21 milionů EUR v hotovosti;
iii)
prodej části nemovitého majetku;
iv)
snížení počtu zaměstnanců (65) o přibližně 12 %, což ve spojení s rozumnou mzdovou politikou mělo snížit náklady na lodní personál z 61,8 milionu EUR v roce 2001 na průměrně 54,8 milionu EUR v letech 2003 až 2006 a pozemní náklady z 50,3 milionu EUR v roce 2001 na 45,8 milionu EUR ve stejném období;
v)
zrušení dvou z dceřiných společností, a to společností Compagnie Maritime Toulonnaise a Corsica Marittima, jejichž zbývající činnosti měla převzít společnost SNCM.
66.
Po připomínkách Komise uvedených v jejím rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 francouzské orgány popsaly v dopise ze dne 31. ledna 2003 vylepšení plánu restrukturalizace v následujících bodech:
-
závazky a upřesnění v oblasti mzdové politiky;
-
plán snížení nákladů u zprostředkovatelských nákupů;
-
závazek, že společnost SNCM nevyvolá cenovou válku se svými konkurenty v dopravě na Korsiku.
67.
Ohledně posledního bodu francouzské orgány upřesňují, že společnost „SNCM se k tomu zavazuje bez výhrad, protože vyvolání cenové války z jejího podnětu by nebylo v souladu ani s jejími strategickými záměry, ani s jejím zájmem, protože by vedlo ke snížení jejích příjmů, a ani s jejími obvyklými pracovními postupy a s jejím know-how“.
68.
Ve svém plánu restrukturalizace francouzské orgány předložily Komisi podrobnou tabulku finančních výhledů na období 2002-2007 založených na středních předpokladech pro celou řadu proměnných (66). Finanční výhledy mimo jiné vykazují návrat ke kladným běžným výsledkům hospodaření počínaje rokem 2003.
Tabulka 1
Finanční tabulka pro období 2002-2007
v milionech EUR
2000 Skutečnost
2001 Skuteč.
2002 Plán
2002 Skuteč.
2003 Plán
2004 Plán
2005 Plán
2006 Plán
2007 Plán
Obrat
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Provozní dotace
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Běžný výsledek
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Čistý výsledek
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Vlastní kapitál
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Čisté finanční zadlužení (bez leasingu)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Finanční ukazatele
Běžný výsledek/obrat + dotace
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Vlastní kapitál/zadlužení v rozvaze
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Údaje za roky 2000, 2001 a 2002 jsou převzaty z výročních zpráv 2001 a 2002 společnosti SNCM
69.
Podle francouzských orgánů mělo navýšení kapitálu o 76 milionů EUR a návrat k provozní ziskovosti, který se předpokládal počínaje rokem 2003, umožnit zvýšit vlastní kapitál z 30 milionů EUR v roce 2001 na 120 milionů EUR v krátkém časovém horizontu (2003) a na 160 až 170 milionů EUR na konci plánu (2006-2007). Zvýšení vlastního kapitálu mělo umožnit snížení finanční zadluženosti ze 145 milionů EUR v roce 2002 na úroveň 40 až 55 milionů EUR v letech 2003 až 2005. V posledních letech plánu společnost předpokládala zvýšení zadlužení kvůli výměně jednoho nebo dvou plavidel v plném vlastnictví.
70.
Francouzské orgány také předložily studii citlivosti předpokládaných výsledků vůči pracovním předpokladům vývoje přepravy na různých dopravních spojích. Různé simulace prováděné na tomto základě ukázaly, že by se společnost SNCM měla vrátit k ziskovosti ve všech uvažovaných případech.
71.
Francouzské orgány nejprve zmínily dvě alternativní metody, které ale odmítly jako příliš nákladné.
i)
První metoda posouzení spočívala v sečtení nákladů všech restrukturalizačních opatření. Umožnila dojít ke stanovení finančních potřeb ve výši 90,9 milionu EUR zahrnutím:
-
celkové ztráty za období 1991-2001, tedy 41,7 milionu EUR (tzn. 29 milionů EUR, což je částka schválená rozhodnutím 2002/149/ES ze dne 30. října 2001 (Úř. věst. L 50, 21.2.2002, s. 66), 6,1 milionu EUR za rok 2000 a 6,6 milionu EUR za rok 2001 před zahrnutím restrukturalizačních výdajů);
-
snížení zdroje tvořeného zvláštními odpisy ve stejném období, tedy 24 milionů EUR (v rozvaze za toto období se příslušná položka snížila z 86 na 62 milionů EUR z důvodu prodloužení doby odpisu z dvanácti na dvacet let, menšího využívání tohoto zdroje a využívání „leasingu“ u posledních dodaných plavidel);
-
výnosu z prodeje uskutečněného během této restrukturalizace, tedy 21 milionů EUR, snižujícího finanční potřeby a
-
kumulativního důsledku restrukturalizačních nákladů ve výši 46,2 milionu EUR (viz poznámka pod čarou 58).
ii)
Druhá metoda posouzení spočívala ve stanovení výše vlastního kapitálu, který by požadovaly banky pro celou flotilu, při zohlednění skutečnosti, že banky pro úvěrování nákupu plavidla obvykle požadují vlastní příspěvek ve výši 20 až 25 % hodnoty plavidla. Výpočet provedený francouzskými orgány na základě historické pořizovací ceny flotily plavidel ve výši 843 milionů EUR vedl k výsledku potřeb vlastního kapitálu ve výši 157 až 196 milionů EUR. Po odečtení stávajícího vlastního kapitálu ke konci roku 2001 se došlo touto metodou ke stanovení potřeby navýšení kapitálu o 101 až 140 milionů EUR.
72.
Metoda, kterou nakonec zvolily francouzské orgány k určení výše navýšení kapitálu, spočívá ve výpočtu finančních potřeb na základě středního poměru mezi vlastními zdroji a finančními dluhy zjištěném v roce 2000 u pěti evropských námořních společností. Bez ohledu na odlišnosti účetních rozvah těchto podniků zvolily francouzské orgány jako průměr hodnotu 79 %. Francouzské orgány tvrdí, že finanční výhledy na období od roku 2002 až do roku 2007 vedou k průměrnému poměru mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením v hodnotě 77 %, přičemž vlastní kapitál dosáhne v roce 2007 výše 169 milionů EUR. Taková výše vlastních zdrojů měla být dosažena navýšením kapitálu o 76 milionů EUR a úspěšným provedením opatření, která byla součástí plánu restrukturalizace.
2.3.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
2.3.2.1. Předběžná poznámka
73.
Navýšení kapitálu a plán restrukturalizace z roku 2002 nepřinesly očekávané výsledky a počínaje rokem 2004 se finanční a hospodářská situace společnosti SNCM prudce zhoršila. Ke zhoršení přispěly jak vnitřní faktory (sociální konflikty, pozdní a nedostatečné plnění cílů v oblasti produktivity, ztráta podílů na trhu), tak faktory nezávislé na společnosti SNCM (oslabení přitažlivosti Korsiky jako destinace, zvýšení podílu na trhu společnosti CFF, chyby v řízení ze strany státu (67)) a zvýšení ceny pohonných hmot.
74.
Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak byl - 32,6 milionu EUR v roce 2004 a - 25,8 milionu EUR v roce 2005. Čistý hospodářský výsledek potom činil - 29,7 milionu EUR v roce 2004 a - 28,8 milionu EUR v roce 2005.
75.
Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM donutilo francouzské orgány k většímu převedení aktiv, než předpokládal plán restrukturalizace z roku 2002 a než požadovalo rozhodnutí z roku 2003, a zahájit vyhledávání partnerů ze soukromého sektoru.
Tabulka 2
Seznam aktiv postoupených společností SNCM od roku 2002
Čistý výnos prodeje
Datum
Prodeje navržené v oznámení z roku 2002 (v tisících EUR)
25 165
Aliso
(místo plavidla Asco v souladu s rozhodnutím Komise ze dne 8. září 2004)
(315)
30.9.2004
Napoléon
6 396
6.5.2002
Monte Rotondo
591
31.7.2002
Liberté
10 088
27.1.2003
Komplex nemovitostí Schuman
8 405
20.1.2003
Dodatečné prodeje vyžadované Komisí v jejím rozhodnutí ze dne 9. července 2003 (v tisících EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003
Southern Trader
2 153
22.7.2003
Someca
1 423,9
30.4.2004
Amadeus
680
12.10.2004
CCM
-
(68)
-
Dodatečné prodeje provedené od rozhodnutí z července 2003 (v tisících EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005
Sud Cargos
4 300
15.9.2005
Prodej bytů z bytového fondu společnosti SNCM
(dříve obývaných zaměstnanci společnosti SNCM)
1 200
září 2003 až 2006
CELKEM (v tisících EUR)
42 385
2.3.2.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
76.
Výběrové řízení soukromých partnerů proběhlo od 26. ledna 2005 do konce září 2005.
77.
Francouzská vláda oznámila dne 26. ledna a 17. února 2005, že začne hledat soukromého partnera, který by vstoupil do kapitálu společnosti SNCM s cílem posílit její finanční strukturu a doprovázet ji v krocích nutných pro její další rozvoj.
78.
Agentura státních podílů (Agence des Participations de l'Etat - APE) nejprve jmenovala nezávislou osobnost k dohledu nad celým vyhledávacím řízením, a poté pověřila poradenskou banku („HSBC“) oslovit možné nabyvatele.
79.
V tomto rámci bylo osloveno sedmdesát dva odvětvových a finančních investorů s cílem stanovit finanční podmínky nabídky, která by měla za cíl posílit podnikatelský plán společnosti, zachovat pracovní místa a zajistit řádné plnění veřejné služby. Dvacet tři z nich projevilo zájem, bylo podepsáno patnáct dohod o důvěrnosti informací a rozesláno patnáct informačních memorand. Šest podniků předložilo své nabídky v prvním kole dne 5. dubna 2005 a tři nabídky (společnost Connex, která se od té doby stala společností Veolia Transdev (VT), Caravelle a BCP) se dostaly do druhého kola dne 17. června 2005 stejně jako zájemce o menšinový podíl (Comanav). Ve třetím kole dne 28. července 2005 se objevily tři nabídky.
80.
Dne 14. září 2005 byla každá společnost vyzvána k předložení pevné a konečné nabídky do 15. září 2005. Jelikož k tomuto datu společnost Connex odstoupila, státní orgány dostaly dvě pevné nabídky navýšení kapitálu a převzetí celého kapitálu předložené skupinami BCP a Caravelle.
81.
Dne 27. září 2005 vydala Francie tiskové prohlášení, ve kterém oznámila, že na základě podrobného prověření obou nabídek byla vybrána nabídka skupiny BCP, protože je nejenom nejpřijatelnější z finančního hlediska, ale také nejlépe odpovídá zájmům společnosti, veřejné služby a zaměstnanosti. V původní nabídce skupina BCP navrhovala zápornou cenu ve výši 113 milionů EUR, a nabídka tak představovala nejnižší odhad záporné ceny.
82.
Tato původní nabídka možných nabyvatelů výslovně předpokládala možnost její úpravy podle výsledků provedených auditů. Francouzské orgány uvedly, že původní cena byla zvýšena po auditech předložených dne 16. prosince 2005 kvůli objektivním prvkům s vlivem na právní a hospodářský rámec, v němž podniká společnost SNCM, které vznikly po odevzdání nabídky dne 15. září 2005. Záporná cena tak byla změněna na 200 milionů EUR.
83.
Jednání mezi francouzskými orgány a budoucími nabyvateli, tj. skupinou BCP ve spojení se společností Connex, která se následně stala společností Veolia Transdev jako dceřiná společnost společnosti Veolia, umožnily snížit tuto částku na 142,5 milionu EUR navýšených o převzetí části výdajů spojených s připojištěním důchodců společnosti SNCM (tj. o 15,5 milionu EUR).
84.
Po otevřeném, transparentním a nediskriminačním výběrovém řízení bylo nakonec dne 13. října 2005 za velmi obtížných finančních a sociálních okolností dosaženo shody mezi státem a společnostmi BCP a VT. Společnost VT je tak odvětvovým provozovatelem společnosti SNCM (s podílem 28 %), zatímco skupina BCP je hlavním akcionářem s podílem 38 %. Především vůči zaměstnancům se stát zavázal zůstat akcionářem společnosti s podílem ve výši 25 % (69). Společnosti BCP a VT vypracovaly pro společnost SNCM podnikatelský plán, který byl sdělen Evropské komisi dne 7. dubna 2006.
a) Obsah memoranda o porozumění
85.
Memorandum o porozumění, na jehož základě se 75 % kapitálu společnosti převádí na soukromé nabyvatele, bylo podepsáno mezi zúčastněnými stranami (BCP, VT a CGMF) dne 16. května 2006.
86.
V části II memoranda o porozumění se uvádí, že se společnost CGMF zavazuje schválit, upsat a plně splatit navýšení kapitálu společnosti SNCM v celkové výši 142,5 milionu EUR.
87.
Jako doplněk navýšení kapitálu se společnost CGMF zavazuje dát k dispozici společnosti SNCM částku 38,5 milionu EUR formou zálohy na běžný účet. Tato záloha na běžný účet, kterou předá společnost SNCM do rukou správce vázaného účtu (banka CIC), je určena na financováni části nákladů zvaných „na velkorysost“, které doplní částky vyplácené uplatněním zákonných a smluvních opatření v případě plánu snižování počtu zaměstnanců provedeného nabyvateli. Vyplácení vyrovnání nad náhrady stanovené právními a smluvními ustanoveními probíhá na individuálním a jmenovitém základě a týká se zaměstnanců, kteří opustili podnik a jejichž pracovní smlouva byla vypovězena.
88.
Tento mechanismus je uveden v článku II.2 protokolu o postoupení ze dne 16. května 2006, který stanoví, že tento účet je určen „k financování části nákladů spojených s dobrovolnými odchody nebo s vypovězením pracovní smlouvy […] a představuje přídavek k různým částkám povinně vyplácených zaměstnavatelem na základě zákonných a smluvních ustanovení“. Správce vázaného účtu má „za úkol uvolňovat prostředky postupně podle toho, jak dotčení zaměstnanci, kteří nejsou převedeni na jiná pracovní místa v rámci skupiny SNCM, budou skutečně opouštět společnost a uvolnit zůstatek spravované částky v okamžiku, kdy skončí jeho úloha správce“. Fungování tohoto účtu je předmětem dohody o správě účtu, která je přílohou memoranda o porozumění. Použití vázaného účtu vyžaduje, aby společnost SNCM předala předsedovi správní rady CGMF jmenovitý seznam osob, jejichž pracovní smlouva byla vypovězena a pro něž se žádá o použití vázaného účtu, a rovněž měsíční přehled čistých výdajů, jenž představuje podrobné vyúčtování všech náhrad a nákladů vyplacených dotčeným zaměstnancům. Společnost SNCM souběžně oznamuje správci účtu „skutečné dodatečné měsíční náklady“ na zaměstnance, které odpovídají přídavku k různým částkám povinně vyplácených zaměstnavatelem na základě zákonných a smluvních ustanovení. Celková výše dodatečných opatření „z velkorysosti“ státu nesmí v žádném případě přesáhnout částku 38,5 milionu EUR, a pokud by tato dodatečná sociální opatření nedosáhla do tří roků od postoupení společnosti této hranice, bude zůstatek vrácen státu.
89.
Po těchto krocích část III memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF postoupí soukromým nabyvatelům své akcie, které představují 75 % podílů základního kapitálu společnosti, a vázaný účet určený na financování té části sociálního plánu, která přesahuje zákonné a smluvní povinnosti.
90.
Část III memoranda o porozumění rovněž stanoví, že společnosti BCP a VT přistoupí k dodatečnému navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR a že z této částky bude společnost SNCM čerpat podle svých potřeb hotovosti. V části III odst. 2.7 memoranda o porozumění se stanoví, že hodnota akcií společnosti CGMF se v každém okamžiku rovná jejich původní jmenovité hodnotě zvýšené o […] (60) % jejich splacené jmenovité hodnoty vynásobené součinitelem D/365, přičemž D představuje počet dní od data uplatnění, s odečtením všech vyplacených částek (např. dividend). Tato ustanovení se neuplatňují v případě soudního vyrovnání nebo likvidace společnosti.
91.
Memorandum o porozumění (část III.5) obsahuje zrušující doložku k postoupení společnosti SNCM, která může být uplatněna současně nabyvateli v případě, že dojde k jedné z následujících událostí, protože tyto události by mohly zpochybnit jejich podnikatelský záměr a obnovení životaschopnosti společnosti:
-
nepřidělení smlouvy o pověření veřejnou službou pro námořní dopravu na Korsiku pro období, které začíná dnem 1. ledna 2007, nebo její přidělení za značně zhoršených podmínek;
-
jakékoli záporné rozhodnutí Evropské komise nebo rozsudek Tribunálu či Soudního dvora, jako je například odmítnutí postoupení nebo stanovení podmínek se zásadním dopadem na hodnotu společnosti, a to do šesti roků ode dne, kdy partneři nabudou práv nad společností.
92.
Část VII memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF převezme část sociálních závazků společnosti SNCM týkajících se nákladů na zdravotní připojištění jejích důchodců, které byly odhadnuty na 15,5 milionu EUR počínaje dnem převedení vlastnictví podniku.
93.
Způsoby správy a řízení podniku jsou upřesněny v části IV memoranda o porozumění. Je zde uvedeno, že dojde ke změně způsobu řízení společnosti SNCM, která se přemění v akciovou společnost s představenstvem a dozorčí radou. Dozorčí rada se bude skládat z 10 a později ze 14 členů. Přechodně jí bude předsedat zástupce státu. Pokud bude společnosti SNCM přiděleno pověření veřejnou službou, předsedu dozorčí rady nahradí zástupce společnosti BCP. Představenstvo má potom za úkol zajistit provozní řízení společnosti SNCM.
94.
Dne 26. května 2006 schválila francouzská vláda postoupení SNCM a výše uvedená opatření.
b) Opatření
95.
S ohledem na výše uvedené skutečnosti obsahuje memorandum o porozumění tři druhy státních opatření, a jsou proto důvodem pro jejich posouzení z hlediska pravidel Společenství pro státní podporu:
-
postoupení 75 % podílu ve společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR (kapitálový vklad ve výši 142,5 milionu EUR a převzetí nákladů na zdravotní připojištění ve výši 15,5 milionu EUR);
-
záloha na běžný účet poskytnutá společností CGMF ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM;
-
navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR upsané společností CGMF společně a současně se vkladem ve výši 26,25 milionu EUR provedeným společnostmi VT a BCP.
-
zrušující doložka postoupení (70).
2.4. OBLAST PŮSOBNOSTI TOHOTO ROZHODNUTÍ
96.
Toto konečné rozhodnutí se týká opatření, která provedla Francie ve prospěch společnosti SNCM od 18. února 2002, a to:
-
zůstatku vkladu kapitálu ve prospěch společnosti SNCM společností CGMF ve výši 76 milionů EUR poskytnutých v roce 2002, tj. částky 15,81 milionu EUR;
-
záporné ceny při prodeji společnosti SNCM společností CGMF ve výši 158 milionů EUR;
-
zálohy na běžný účet poskytnuté společností CGMF ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM;
-
navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF.
97.
Toto rozhodnutí se netýká vyrovnání za závazky veřejné služby společnosti SNCM za období 1991-2001, jehož slučitelnost potvrdil rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2012 (71).
98.
Netýká se rovněž přezkumu minulých a budoucích finančních vyrovnání ve prospěch společnosti SNCM za závazky veřejné služby v období 2007-2013, která jsou předmětem samostatného řízení (72).
99.
Dále je nutno připomenout, že proti rozsudku ze dne 11. listopadu 2012 byla u Soudu podána dvě odvolání, a to společností SNCM a Francií ve spojených věcech C-533/12 P a C-536/12 P. Toto rozhodnutí je ale přijímáno z důvodu provedení napadeného rozsudku a pouze proto, že tento rozsudek zrušil rozhodnutí ze dne 8. července 2008. Pokud by za těchto okolností měl přezkum odvolání vést k částečnému nebo úplnému zrušení rozsudku ze dne 11. listopadu 2012 a vyvolat obnovení platnosti některých částí rozhodnutí ze dne 8. července 2008, které tento rozsudek zrušil, stalo by se toto rozhodnutí neplatným již z důvodu těchto odvolacích rozsudků, pokud by se týkalo opatření, jejichž platnost byla tímto způsobem obnovena.
2.5. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ V ROCE 2002 A K JEHO ROZŠÍŘENÍ V ROCE 2006
2.5.1. Zahájení formálního vyšetřovacího řízení v roce 2002
100.
Ve svém rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení řízení Komise sice uznala, že společnost SNCM je podnikem v obtížích, ale vyjádřila také pochybnosti o souladu oznámených opatřeních s kritérii uvedenými v bodě 3.2.2 pokynů z roku 1999, které v té době platily.
101.
Komise vyjádřila určité pochybnosti o plánu restrukturalizace vzhledem k tomu, že chyběl rozbor příčin ztrát podniku. Obzvláště si pak Komise kladla otázky o spojitosti mezi ztrátami a závazky veřejné služby, o dopadech politiky nákupů plavidel společností SNCM na výsledkové účty a o plánovaných opatřeních na zvýšení produktivity podniku.
102.
Kromě toho Komise zdůraznila určité nedostatky plánu restrukturalizace, a to především nepřítomnost konkrétních opatření ke snížení mezispotřeby a nepřítomnost informací o budoucí cenové politice společnosti SNCM.
103.
Komise si rovněž kladla otázky o účinnosti metody výpočtu, kterou zvolily francouzské orgány ke stanovení částky navýšení kapitálu, a o předpokladech zvolených pro vypracování finančních simulací.
2.5.2. Rozšíření formálního vyšetřovacího řízení v roce 2006
104.
Rozhodnutím ze dne 13. září 2006 se Komise rozhodla rozšířit formální vyšetřovací řízení z roku 2002 na opatření plánovaná v rámci převedení společnosti SNCM do soukromého sektoru.
105.
V případě, že by toto navýšení kapitálu bylo označeno za slučitelnou státní podporu podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, Komise soudila, že by mělo být posuzováno podle pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (dále jen „pokyny z roku 2004“) (73). Vzhledem k tomu, že výše podpory na restrukturalizaci by měla být výrazně nižší než částka oznámená v roce 2002 a schválená v roce 2003, vyjádřila Komise pochybnosti o vhodnosti zachovat všechna protiplnění uložená společnosti SNCM v rozhodnutí z roku 2003.
106.
Komise rovněž vyjádřila pochybnosti o dodržování podmínek stanovených rozhodnutím z roku 2003, a to zásady price leadership a počtu zpátečních plaveb na Korsiku.
107.
Pokud jde o zápornou cenu postoupení společnosti SNCM, vyjádřila Komise pochybnosti o souladu navýšení kapitálu státem před postoupením společnosti SNCM se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Komise vyjádřila zejména své pochybnosti, pokud jde o platnost výpočtu nákladů na vyrovnání, které by měl stát jako akcionář uhradit v případě úpadku společnosti SNCM.
108.
Komise zpochybnila skutečnost, že lze finanční opatření odůvodnit na základě pokynů z roku 2004.
109.
Komise také vyjádřila pochybnosti ohledně druhého navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, pokud jde o dodržení zásady souběžnosti soukromého a veřejného investování a o stejné podmínky úpisu ve smyslu judikatury.
110.
Komise nakonec vyjádřila pochybnosti v tom smyslu, že dodatečná sociální opatření ve výši 38,5 milionu EUR určená na podporu pro jednotlivce mohou představovat nepřímé zvýhodnění podniku. Zdůraznila také riziko možného rozporu při zahrnutí dodatečných náhrad za propuštění do rizik nesených informovaným investorem.
III. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
3.1. NAVÝŠENÍ KAPITÁLU V ROCE 2002
111.
Plán restrukturalizace oznámený v roce 2002 spočíval ve vkladu kapitálu ve výši 76 milionů EUR, z nichž 53,48 milionu EUR odpovídalo vyrovnání za veřejnou službu. Při zohlednění prodejů aktiv, ke kterým přistoupila společnost SNCM (74), skutečně vyplacená částka podpory dosahuje výše 69 292 400 EUR. Pokud se u částky 53,48 milionu EUR jedná o slučitelnou podporu, francouzské orgány soudí, že částka, která se má považovat za podporu na restrukturalizaci na základě oznámení z roku 2002, dosahuje údajně výše 15,81 milionu EUR.
3.2. OPATŘENÍ PO NAVÝŠENÍ KAPITÁLU V ROCE 2002
112.
Francie úvodem připomíná, že závažnost stávek v období 2004-2005 a zhoršení ekonomické a finanční situace společnosti SNCM přiměly v lednu 2005 akcionářský stát k vyhlášení výběrového řízení pro soukromé investory a k zavedení nouzových opatření (zejména prodej plavidla Asco a podílu ve společnosti Sud-Cargos (75)).
3.2.1. Záporná prodejní cena společnosti SNCM
113.
Na základě tehdy platné judikatury Společenství v této oblasti francouzské orgány vyzývají Komisi, aby vzala v úvahu, že záporná prodejní cena společnosti SNCM ve výši 158 milionů EUR neobsahuje žádné opatření označitelné za podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, protože se francouzský stát údajně choval jako soukromý investor v tržním hospodářství.
114.
Francie úvodem upozorňuje, že konečná cena ve výši 158 milionů EUR, která je nižší než záporná cena, kterou původně požadovali nabyvatelé na základě svého auditu společnosti SNCM, je výsledkem vyjednávání o postoupení kontroly probíhajícího v rámci volné, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, a představuje proto tržní cenu.
115.
Francie se domnívá, že pokud hledání soukromého partnera společnosti SNCM proběhlo v rámci otevřené, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, na jejímž základě byla vybrána nejlepší nabídka, je prodejní cena cenou tržní.
116.
Podle francouzských orgánů měl prodej za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR proběhnout v souladu s tehdy platnou judikaturou Společenství a s rozhodovací praxí Komise za co nejvýhodnějších podmínek pro stát, a neobsahuje tak údajně žádný prvek podpory. Francie se domnívá, že tato záporná cena je nižší než náklady na likvidaci, které by stát musel zaplatit v případě likvidace podniku.
117.
K tomuto závěru by se údajně došlo jak uplatněním přístupu podle judikatury Soudního dvora Evropských společenství (dále jen „judikatura ve věci Gröditzer“ (76)), tak uplatněním přístupu založeného na analýze skutečných nákladů na likvidaci společnosti SNCM (rozhodnutí ABX (77)).
118.
Pokud jde o první metodu založenou na judikatuře ve věci Gröditzer, Francie uvádí, že tento rozsudek potvrdil posouzení Komise v jejím rozhodnutí ze dne 8. července 1999, podle nějž „pouze likvidační hodnota […] aktiv, […], musí být zohledněna jako likvidační náklady“ (78).
119.
V tomto ohledu zprávy společnosti CGMF (79) a kabinetu Oddo-Hastings (80) odhadují likvidační hodnotu aktiv na minimálně 190,3 milionu EUR ke dni 30. září 2005 (81).
120.
Pokud proto „stát jako vlastník podílů určité společnosti nese odpovědnost za její dluhy jen do výše likvidační hodnoty jejích aktiv“ (judikatura ve věci Hytasa (82)), Francie tvrdí, že likvidační hodnota aktiv společnosti odhadovaná na minimálně 190,3 milionu EUR je podstatně vyšší než záporná prodejní cena ve výši 158 milionů EUR.
121.
K druhé metodě Francie uvádí, že vychází z rozhodnutí Komise o státní podpoře, kterou poskytla Belgie společnosti ABX Logistics, v němž Komise prověřila zápornou prodejní cenu, která stejně jako v tomto konkrétním případě měla povahu tržní ceny, tím, že ji porovnala s náklady, které by akcionářský stát skutečně nesl v rámci smírné nebo soudní likvidace, tak jak bylo znalecky posouzeno nezávislou třetí stranou. Podle Francie Komise v tomto rozhodnutí uznává zejména platnost určitého počtu nákladů, které mohly být výsledkem žaloby věřitelů na vyrovnání pasiv nebo likvidace v jiných odvětvích skupiny likvidující svoji dceřinou společnost.
122.
Na základě zpráv společnosti CGMF a kabinetu Oddo-Hastings se francouzské orgány domnívají, že by se všechny skutečné náklady, které by musela nést Francouzská republiky jako akcionář, pohybovaly ke dni 30. září 2005 mezi 312,1 a 361 miliony EUR. Tato částka se skládá z:
-
Ø [70-80] (60) milionů EUR na základě sociálního plánu v rámci kolektivní dohody, jenž zahrnuje všechny náklady spojené se zrušením pracovní smlouvy a které nese podle kolektivní smlouvy podnik;
-
Ø [30-40] (60) milionů EUR na základě sociálního plánu mimo rámec kolektivní dohody, jenž zahrnuje všechny náklady spojené s průvodními opatřeními vyplývajícími ze zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní smlouvy;
-
Ø [200-210] (60) až [250-260] (60) milionů EUR na základě doplňkových náhrad za propuštění, k jejichž úhradě, jakožto doplňku k náhradám vyplaceným na základě sociálního plánu v rámci a mimo rámec kolektivní dohody, by soud uplatněním judikatury rozsudku odvolacího soudu ve městě Rouen ze dne 22. března 2005 ve věci Aspocomp Group Oyj údajně odsoudil stát.
123.
Tato metoda zohledňuje zejména riziko, že by byl francouzský stát vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečný řídící orgán společnosti SNCM. Francouzské orgány se domnívají, že riziko žaloby na vyrovnání pasiv nelze vyloučit, a to zejména s ohledem na předchozí případ, o kterém rozhodoval ve Francii Kasační soud (83). Francouzské orgány tak v několika dopisech zaslaných Komisi tvrdily, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, by byl více než pravděpodobným scénářem a že by měl být zohledněn při výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
124.
Ke dni 30. září 2005 by zbytková hodnota aktiv společnosti SNCM (tedy 190,3 milionu EUR) po zaplacení přednostních pohledávek údajně činila 36,5 milionu EUR. Ostatní náklady zohledněné v rámci žaloby na stát kvůli vyrovnání pasiv zahrnují zejména náklady spojené s vypovězením hlavních smluv o provozování, náklady spojené s ukončením leasingu plavidel a uhrazení dluhů vázaných podpisem, což by vedlo k nedostatečnosti aktiv ve výši 134,4 milionu EUR. Francouzské orgány se domnívají, že stát by byl odsouzen k uhrazení 85 až 100 % této částky.
125.
Francouzské orgány se mimoto domnívají, že v důsledku svého propojení se společností SNCM a podle jiné francouzské judikatury (84) by likvidace podniku mohla vést k tomu, že by soud nařídil vyplatit zaměstnancům odškodnění. Francouzské orgány se na základě této judikatury domnívají, že by bylo více než pravděpodobné, že by soud stanovil výši dodatečné náhrady na základě náhrady, která by byla vyplacena v rámci sociálního plánu předloženého před likvidací.
126.
Podle tohoto přístupu prokazuje analýza skutečných nákladů, které by musel uhradit akcionářský stát, že náklady pro stát při prodeji společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR jsou nižší než skutečné náklady, které by stát musel uhradit v případě soudní likvidace společnosti.
127.
V důsledku toho se francouzské orgány domnívají, že tato částka nemůže být označena za státní podporu.
3.2.2. Společný kapitálový vklad akcionářů
128.
Francie se domnívá, že se touto účastí zachovala jako informovaný investor, neboť na jedné straně zasáhla souběžně a minoritně po boku společností BCP a VT a na druhé straně jí tato účast přináší odměnu ve formě fixního kapitálu ve výši […] (60) % ročně, což stát zbavuje rizik spojených s prováděním podnikatelského plánu. Francie vysvětluje, že tato míra výnosnosti je pro soukromého investora velmi uspokojivá (85). Francie nicméně upřesňuje, že v případě konkurzního řízení, právní likvidace společnosti SNCM nebo uplatnění zrušující doložky nabyvateli by neměla nárok na žádnou odměnu.
3.2.3. Doplňková sociální opatření (podpora pro jednotlivce)
129.
Francie se odvolává na rozhodovací praxi Komise, a to zejména v případě společnosti SFP - Société française de production (86), a domnívá se, že toto financování představuje podporu pro jednotlivce, ze které nemá prospěch podnik. Provádění doplňkových sociálních opatření ve prospěch propuštěných osob z veřejných prostředků, aniž by tato opatření zaměstnavateli snížila jeho běžné náklady, tak spadá údajně do sociální politiky členských států a nepředstavuje státní podporu.
3.2.4. Odstranění omezení stanovených zrušeným rozhodnutím z roku 2003
130.
Francouzské orgány na jedné straně připomínají, že v období 2003-2006 byly provedeny a dodrženy všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003. Na druhé straně se francouzské orgány domnívají, že tato opatření již nejsou nutná k tomu, aby se předešlo narušení hospodářské soutěže, a že jejich zachování by bylo v rozporu se zásadou proporcionality s ohledem na omezení částky podpory na restrukturalizaci, která je nyní snížena na 15,81 milionu EUR. Francouzské orgány se především domnívají, že je nutno zrušit podmínky, které by stále ještě mohly být uplatňovány, tedy podmínky ohledně zákazu modernizovat flotilu lodí společnosti SNCM, ohledně dodržování zásady price leadership v případě sazeb a ohledně zachování určité četnosti spojení.
3.3. ZÁVĚR
131.
Pokud by Komise přesto měla všechna nová opatření nebo jejich část označit za státní podporu, Francie upozorňuje Komisi na skutečnost, že nová opatření tím, že zajistí životaschopnost společnosti SNCM, umožní údajně zachovat konkurenční prostředí na dotčených trzích, a to zejména na trhu dopravní obslužnosti Korsiky. Podle Francie je právě tento prvek jednou ze zásad pokynů pro záchranu podniku v obtížích, jak připomněla Komise v této věci (283. bod odůvodnění jejího zrušeného rozhodnutí) a Tribunál ve svém rozsudku ze dne 15. června 2005 (117. bod odůvodnění). Tribunál zejména připomněl, že Komise při výkonu své široké posuzovací pravomoci může usoudit, že přítomnost určitého podniku je nutná, aby se zabránilo vzniku posílené oligopolní struktury na předmětných trzích.
132.
Pokud jde o stanovení případných protiplnění požadovaných po společnosti SNCM, Francie navrhuje, aby Komise zohlednila strukturu trhu. Snížení kapacit společnosti SNCM by totiž posílilo nyní dominantní postavení společnosti CFF na trhu dopravní obslužnosti Korsiky (87).
133.
Podle francouzských orgánů odpovídá údajně plán restrukturalizace ve své aktualizované podobě kritériím slučitelnosti stanoveným Komisí v pokynech z roku 1999 a 2004. Všechna opatření uvedená v souvislosti s privatizací společnosti SNCM mají také podle těchto orgánů umožnit od konce roku 2009 obnovení životaschopnosti společnosti SNCM v dlouhodobém výhledu a jsou omezena na minimum nutné pro návrat k této životaschopnosti.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1. ROZHODNUTÍ Z ROKU 2002 O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
4.1.1. Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
134.
Společnost CFF nejprve popírá, že by společnost SNCM byla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů (88), a poté se zabývá otázkou schopnosti společnosti SNCM stát se ziskovou na spojích bez dotací. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s tím, co je uvedeno v plánu restrukturalizace (89), je spojení do Livorna stále zajišťováno.
135.
Ohledně otázky snížení nákladů společnost CFF lituje, že nemá přístup k některým prvkům plánu restrukturalizace, k němuž její zástupci vznesli kritické připomínky (90).
136.
Společnost CFF se domnívá, že francouzskými orgány vypočítaná částka ve výši 76 milionů EUR je čistě fiktivní (91), zatímco poměr 79 % mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením stanovený francouzskými orgány jí připadá nadhodnocený (92). Pokud jde o účasti společnosti SNCM, společnost CFF poznamenává, že některé dceřiné společnosti nejsou pro činnosti námořní společnosti nutné (93).
137.
Společnost CFF uzavírá, že cílem plánu podpory je obejít nařízení o kabotáži a zbavit smyslu veřejnou soutěž na zajištění dopravní obslužnosti Korsiky z Marseille. Společnost CFF naléhá, aby navrhovaná státní podpora neumožnila společnosti SNCM agresivnější komerční nabídku. Navrhuje, aby státní podpora na restrukturalizaci byla poskytnuta jen v roce 2007 a pouze v případě, pokud by společnost SNCM prohrála příští veřejnou soutěž v roce 2006, což je podle ní jediná situace, která by veřejné námořní společnosti skutečně způsobila obtíže.
4.1.2. Připomínky společnosti STIM
138.
Společnost STIM, která je hlavním akcionářem společnosti SMN, zdůrazňuje, že podíly společnosti SNCM ve společnosti CMN je nutno analyzovat jako výlučně finanční aktiva. Podle společnosti STIM jsou společnosti CMN a SNCM nezávislé a kromě spoje z Marseille si konkurují na ostatních trasách, přestože jsou obě společnými smluvními stranami v rámci smlouvy o pověření veřejnou službou.
139.
Dopis uvádí, že by se společnost STIM se zavázala „k odkoupení části nebo pokud možno celého podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN“, jehož cenu odhaduje na 15 až 17 milionů EUR, pokud by Komise v podmínkách uložených ve svém konečném rozhodnutí došla k závěru, že „takovýto prodej je nutný pro dobré vyvážení plánu restrukturalizace“.
4.1.3. Připomínky zástupců místních samospráv
140.
Primátor města Marseille, předseda generální rady departementu Bouches-du-Rhône a předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur zdůrazňují hospodářský význam společnosti SNCM pro regionální hospodářství.
141.
Předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur doplňuje, že existují všechny předpoklady k tomu, aby plán restrukturalizace společnosti SNCM zaručil životaschopnost podniku.
142.
Předseda výkonné rady Korsického shromáždění předal usnesení uvedeného orgánu ze dne 18. prosince 2002, během nějž Korsické shromáždění vydalo „kladné stanovisko“ k projektu navýšení kapitálu společnosti SNCM.
4.1.4. Připomínky Korsického dopravního úřadu (OTC)
143.
OTC uvádí, že společnost SNCM je dnes jedinou společností schopnou plnit požadavky smlouvy ohledně přepravy cestujících a že její zánik by tak „okamžitě vyvolal výrazné omezení služeb“. Kromě toho připomíná význam společnosti SNCM pro hospodářství Korsiky.
4.2. ROZHODNUTÍ Z ROKU 2006 O ROZŠÍŘENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
4.2.1. Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
144.
Společnost CFF zdůrazňuje, že dotčené finanční částky jsou vysoké, neúměrné ve vztahu k obratu společnosti SNCM a že byly společnosti SNCM vyplaceny ještě předtím, než se Komise vyjádřila k jejich kvalifikaci podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
145.
Společnost CFF upozorňuje Komisi na skutečnost, že podpora francouzského státu určená společnosti SNCM má strategický význam pro rozvoj společnosti CFF. Tato nepovolená opatření údajně umožňují společnosti SNCM velmi agresivní cenovou politiku na spojích, kde společnost CFF působí již 10 let a kde poprvé od začátku svého působení ztrácí část trhu.
146.
Pokud jde o postup při veřejné soutěži na prodej společnosti, společnost CFF se domnívá, že nebyl zcela transparentní, protože vybraná společnost, konkrétně společnost BCP, již nevykonává provozní řízení společnosti SNCM, neboť svoje místo postoupila skupině VT. Jelikož se finanční okolnosti změnily a staly se mnohem příznivějšími pro nabyvatele, společnost CFF si klade otázku uplatnění zásady rovného zacházení s investory, kterou by se celá transakce měla řídit.
147.
Pokud jde o zápornou prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR, společnost CFF pochybuje, že bylo v tomto konkrétním případě uplatněno měřítko informovaného investora v tržním hospodářství. Společnost CFF si na jedné straně klade otázku, zda je opravdu možné považovat danou transakci za zásah státu, který proběhl souběžně s výrazným a současným zásahem dotčených soukromých subjektů za srovnatelných podmínek, když stát navýšil kapitál před společným navýšením ze strany akcionářů a novým plánem restrukturalizace. Na straně druhé se domnívá, že informovaný investor by ve vážné finanční situaci společnosti SNCM zasáhl dříve, aby zabránil znehodnocení své investice (94).
148.
Společnost CFF se domnívá, že odkaz na věc „ABX Logistics“ není relevantní. Kromě skutečnosti, že okolnosti této záležitosti nejsou přenesitelné na tento konkrétní případ, společnost CFF zdůrazňuje významný příspěvek příjemce podpory v uvedené záležitosti, což zjevně není případ společnosti SNCM. Podle společnosti CFF rozhodnutí Komise z roku 2006 nezohlednilo náklady spojené s rizikem soudních řízení v rámci likvidace dotčeného podniku. V této souvislosti se společnost CFF domnívá, že vnitrostátní judikatura, na kterou se odvolává Francie, aby odůvodnila náklady spojené s likvidací společnosti SNCM, se na tento konkrétní případ nevztahuje. Podle společnost CFF Kasační soud ve věci „Mines et produits chimiques de Salsignes“ vůbec neuvádí přímou zodpovědnost státu v případě likvidace podniku, jehož je stát akcionářem, ale zmiňuje spíše možnost podat kvůli uhrazení sociálních závazků žalobu na veřejnoprávní instituci průmyslové a obchodní povahy a nemožnost jejího vedení vymanit se ze svých povinností odkazem na zásah veřejné moci.
149.
Pokud jde o možnost uplatnění judikatury odvolacího soudu v městě Rouen ve věci Aspocomp na tento konkrétní případ, společnost CFF zdůrazňuje, že případ, který je předmětem této judikatury, jež spočívá v odsouzení mateřské společnosti k vyplacení sociálního odškodnění zaměstnancům dceřiné společnosti za „nedodržení dohody“ schválené mateřskou společností, je značně vzdálen od okolností případu společnosti SNCM. Neexistuje tedy jisté riziko, že by společnost CGMF nebo stát byly odsouzeny k úhradě odstupného při výpovědích v případě soudní likvidace. Společnost CFF vyjadřuje pochybnosti o vyčísleném odhadu ostatních sociálních nákladů, neboť se zřejmě liší podle jednotlivých znalců, kteří byli vyzváni k jejich odhadnutí.
150.
Společnost CFF se domnívá, že uplatnění judikatury Společenství ve věci „Gröditzer“ a „Hytasa“ na tento konkrétní případ může vést pouze k závěru, že se stát nechoval jako soukromý investor, jelikož v souladu s uvedenou judikaturou svůj kapitálový vklad spojil s prodejem 75 % svého podílu ve společnosti SNCM, a tím si stejnou měrou snížil výhledy na budoucí zisk.
151.
Společnost CFF se domnívá, že srovnání nákladů na likvidaci a nákladů na navýšení kapitálu by mělo zohlednit hodnotu aktiv, která je v obou případech převedena na nabyvatele. Společnost CFF odhaduje hodnotu aktiv postoupených nabyvatelům na 640 až 755 milionů EUR (95), a to vzhledem k tržní hodnotě plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF odhaduje na 644 až 664 milionů EUR k srpnu roku 2006.
152.
Pokud jde o posouzení opatření přijatých po navýšení kapitálu v roce 2002 jako podpory na restrukturalizaci, společnost CFF se domnívá, že společnost SNCM sice splňovala podmínky podniku v obtížích podle pokynů z roku 2004 v období před prvním navýšením kapitálu ve výši 142,5 milionu EUR, avšak toto označení je značně sporné pro období, které předcházelo druhému navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, protože došlo k obnově vlastního kapitálu.
153.
Pokud jde o životaschopnost podniku, společnost CFF zdůrazňuje, že prodej společnosti SNCM je jen částečný a není neodvolatelný vzhledem na zrušující doložky vyjednané s nabyvateli. Tato skutečnost je důležitým prvkem nejistoty ohledně vůle a schopnosti nabyvatelů ozdravit společnost SNCM a zdrojem pochybností o trvalé životaschopnosti podniku. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004 francouzské orgány neplánovaly ukončit činnosti, které by i po restrukturalizaci zůstaly strukturálně ztrátové (96). Společnost CFF se dále vyjadřuje skepticky k plánu snížení nákladů, protože údajně došlo k rozrůstání flotily plavidel společnosti SNCM (97), a k plánu snížení počtu zaměstnanců vzhledem k neúspěchu sociálního plánu z roku 2002.
154.
Společnost CFF pochybuje, že by nové státní podpory byly omezeny na nezbytné minimum, a to jednak kvůli nejasnosti ohledně toho, na co se vlastně vztahují sociální náklady, a jednak kvůli obsahu zápisu z valné hromady společnosti SNCM dne 28. dubna 2006, z něhož vyplývá, že část této státní podpory údajně sloužila ke krytí provozních ztrát společnosti v roce 2006 a 2007. Společnost CFF se rovněž domnívá, že nabyvatelé společnosti SNCM nepřispívají výrazným způsobem k restrukturalizaci podniku.
155.
Aby se zabránilo neoprávněnému narušování hospodářské soutěže, společnost CFF považuje za nutné obnovit a upřesnit protiplnění uložená společnosti SNCM v roce 2003 a přidat nová týkající se omezení přítomnosti společnosti SNCM na trhu (98). Společnost CFF se také domnívá, že nebyla dodržena část opatření uložená společnosti SNCM rozhodnutím z roku 2003. Společnost SNCM údajně zakoupila nová plavidla v rozporu s článkem 2 rozhodnutí Komise z roku 2003. Společnost SNCM dále nepostoupila svůj podíl ve společnosti CCM v rozporu s článkem 3 rozhodnutí Komise. A konečně společnost SNCM vedla od roku 2003 agresivní cenovou politiku a její ceny byly v rozporu s článkem 4 uvedeného rozhodnutí nižší než ceny společnosti CFF (jízdenky byly při stejných nebo srovnatelných službách až o 30 % levnější).
156.
Pokud jde o povahu druhého navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, společnost CFF se domnívá, že kromě souběžnosti veřejných a soukromých investic musí být soukromý zásah významný a uskutečněný ve srovnatelných podmínkách, aby bylo možné uznat zásah státu za platný. V tomto konkrétním případě nebyly tyto dvě podmínky splněny. Na jedné straně vklad nabyvatelů, který je striktně vázán na první navýšení kapitálu o 142,5 milionu EUR, nebyl významný. Na druhé straně zásah nabyvatelů nebyl proveden za podmínek srovnatelných s podmínkami státu, a to zejména kvůli zrušující doložce a očekávané výnosnosti minoritního podílu společnosti CGMF.
157.
Pokud jde o opatření sociální povahy ve výši 38,5 milionu EUR, společnost CFF napadá označení této částky jako podpory pro jednotlivce. Je sice pravda, že tuto částku využívají přímo zaměstnanci společnosti SNCM, ale společnost CFF zdůrazňuje, že uvedené opatření by mohlo mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní účinky, a to zejména v podobě uklidnění sociálních vztahů.
4.2.2. Připomínky společnosti STIM
4.2.2.1. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
158.
Pokud jde o negativní prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR, společnost STIM se domnívá, že nejde o tržní cenu vytvořenou na základě otevřené a nediskriminující hospodářské soutěže, protože k navýšení kapitálu došlo za podmínek odlišných od podmínek, které mají být pro soukromého investora obvykle směrodatné. Společnost STIM se totiž domnívá, že nové ocenění čistých účetních aktiv by umožnilo likvidaci v nejhorším případě bez nákladů pro stát, ale možná i ziskovou, že prodejní cena je v poměru k hodnotě podniku směšná (společnost STIM tuto hodnotu odhaduje na 350 milionů EUR) a že státní podpora je neúměrná potřebám podniku.
159.
Společnost STIM také upozorňuje Komisi na nepřiměřenost zrušující doložky převodu společnosti SNCM do soukromého sektoru.
160.
Společnost STIM napadá odůvodnění prodeje za zápornou cenu, které vychází z málo realistického předpokladu, že se jedná ze sociálního hlediska o obtížnou likvidaci.
161.
Pokud jde o druhé navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, společnost STIM se domnívá, že tento kapitálový vklad nedodržuje zásadu soukromého investora v tržním hospodářství z důvodu nedostatečných záruk návratnosti investic. Společnost STIM nesouhlasí s argumentem souběžnosti soukromých a veřejných investic, který byl použit, aby se popřelo, že se u tohoto vkladu jedná o státní podporu. Takováto souběžnost, pokud bude vůbec prokázána, je pouze příznakem a sama o sobě nemůže být kritériem pro posouzení (99). Společnost STIM tvrdí, že tento vklad údajně představuje záruku francouzské vlády nabyvatelům, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro dopravní obslužnost Korsiky.
162.
Pokud jde o 38,5 milionu EUR podpory pro jednotlivce, společnost STIM se domnívá, že ve skutečnosti je účelem této částky poskytnout společnosti SNCM prostředky, aby mohla dodržet některé podstatné aspekty ozdravného plánu předloženého Komisi, které nebyly provedeny, a to zejména snížení počtu zaměstnanců.
4.2.2.2. Slučitelnost s pokyny z roku 2004
163.
Společnost STIM se domnívá, že podpory poskytnuté společnosti SNCM nejsou omezeny na nezbytné minimum. Příspěvek společnosti SNCM a nabyvatelů k plánu restrukturalizace je údajně nedostatečný vzhledem k podmínkám stanoveným pokyny z roku 2004 a není prokázáno, že situace společnosti SNCM byla natolik výjimečná, aby bylo možno odůvodnit méně vysoký vlastní příspěvek. Společnost STIM dále poukazuje na neúměrnost podpor přidělených v roce 2006, protože společnosti SNCM umožnily vytvořit rezervy na uhrazení budoucích ztrát. Společnost SNCM k tomu neplánovala postoupit aktiva, která nebyla nezbytná pro přežití podniku, což je v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004.
164.
Společnost STIM se domnívá, že k vyplacení částek došlo v rozporu se zásadou jednotnosti stanovenou pokyny z roku 2004. Zhoršení finanční situace podniku a sociální konflikty nelze analyzovat jako výjimečné a nepředvídatelné okolnosti, které nelze přičíst podniku přijímajícímu podporu.
165.
Společnost STIM tedy žádá dodatečné vyrovnání ve výši poloviny poskytnuté podpory, což představuje částku 98,25 milionu EUR, a to prodejem dalšího plavidla a přímé a nepřímé účasti společnosti SNCM ve společnosti CMN. V tomto ohledu společnost STIM tvrdí, že tato účast není strategická ve smyslu pokynů pro podpory na restrukturalizaci z roku 2004, neboť není „nezbytně nutná pro další existenci podniku“ a ani nemá povahu nepřevoditelného aktiva.
166.
Společnost STIM dále tvrdí, že údajná součinnost společností SNCM a CMN neexistuje, jelikož společnost SNCM nehraje žádnou skutečnou úlohu v řízení a rozvoji společnosti CMN. Společnost STIM zdůrazňuje, že smlouva akcionářů spojující tyto dva podniky již neexistuje od 15. března 2006, kdy byla vypovězena společností CMN, jak potvrdil odvolací soud v Paříži.
4.2.3. Připomínky společnosti SNCM
167.
Společnost SNCM poskytla Komisi spis shrnující její hospodářskou a konkurenční situaci a přiložila právní konzultaci hodnotící v rámci likvidačního řízení riziko spojené s právním posouzením zásahu státu jakožto skutečného řídícího orgánu společnosti v období před privatizací.
168.
Právní kancelář Baker & McKenzie, kterou konzultovala společnost SNCM, dospívá k závěru, že na základě dokumentů společnosti doplněných o korespondenci, informace o zásazích a zápisy ze schůzí kontrolních orgánů francouzský stát […] (60) rozhodnutí (100), […] (60) orgánů (101), […] (60) sociálních orgánů (102). Zpráva dále zdůrazňuje, že […] (60) SNCM (103). Ve stejné zprávě se píše, že […] (60) SNCM.
169.
Na tomto základě odborný znalec společnosti SNCM dospívá k závěru, že by obchodní soud v Marseille s největší pravděpodobností označil francouzský stát za skutečného jednatele společnosti.
170.
Kromě toho ze skutečností obsažených ve zprávách Účetního dvora údajně vyplývá, že chyby v řízení přičitatelné francouzskému státu jakožto skutečnému manažerovi společnosti SNCM přispěly ke zjištěnému nedostatku aktiv společnosti SNCM. Zpráva vyzdvihuje mimo jiné tyto chyby řízení: volba obchodního […] (60). Újma, kterou způsobily chyby státu při řízení, je odhadována na […] (60).
171.
V této souvislosti není podle odborného znalce společnosti SNCM pochyb o tom, že by byl francouzský stát odsouzen v rámci žaloby na vyrovnání pasiv k částečné nebo celkové úhradě nedostatečnosti aktiv vzhledem k jeho silnému zapojení do řízení společnosti SNCM, jeho zjevným chybám v řízení a s ohledem na rozsah jeho finančních zdrojů.
172.
Na základě příslušné judikatury dochází odborný znalec společnosti SNCM k závěru, že pokud by bývalo došlo k likvidaci společnosti SNCM, stát by byl velmi pravděpodobně odsouzen k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM. Následkem uvedeného by stát jakožto akcionář musel uhradit odhadem 85 % až 100 % zjištěné nedostatečnosti aktiv (tedy částku od 316,6 milionu EUR do 385,7 milionu EUR). Tím, že se rozhodl společnost SNCM privatizovat a předtím navýšit její vlastní kapitál o 158 milionů EUR, se francouzský stát zachoval jako informovaný investor.
V. VYJÁDŘENÍ FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
5.1. VYJÁDŘENÍ FRANCIE K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN TÝKAJÍCÍM SE ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ Z ROKU 2002
5.1.1. Připomínky společnosti CFF
173.
Francouzské orgány uvedly, že některé údaje předložené společností CFF o nabídce společnosti SNCM jsou nepřesné.
174.
V rozporu s tvrzeními společnosti CFF se francouzský stát domnívá, že plán restrukturalizace byl vypracován tak, aby umožnil co nejrychlejší ozdravení společnosti SNCM a vytvořil podmínky pro její střednědobou a dlouhodobou životaschopnost. Francouzské orgány upřesňují, že velká část programu snižování nákladů byla již provedena. Plavební prostředky byly omezeny a program prodeje aktiv probíhá v souladu s podnikatelským záměrem. Dopravní trasy byly přeorganizovány a akční plán snížení mezispotřeby přináší první výsledky. Postupně je prováděna část podnikatelského záměru věnovaná zaměstnanosti. Kromě toho si společnost SNCM v roce 2001 vytvořila rezervy ve výši 21,3 milionu EUR na financování restrukturalizačních opatření, a to zejména plánu na záchranu pracovních míst.
175.
Pokud jde o určení výše podpory, francouzské orgány potvrzují, že poměr ve výši 0,79 mezi vlastním kapitálem a celkovým zadlužením je s výjimkou zvláštních případů typický pro účetní rozvahy většiny námořních společností. Pokud jde o poměr ve výši 0,497 udávaný společností Corsica Ferries pro společnost CMN v roce 2001, jedná se o nepřesný údaj, protože v aktivech rozvahy nezohledňuje disponibilní prostředky. Po opravě tohoto nedostatku dosáhne tento poměr u společnosti CMN výše 0,557. Podle francouzských orgánů je i tak tato výše pro společnost CMN nedostatečná, jak ukazují finanční potíže společnosti v roce 2002. Společnost CMN si tak musela u společnosti STIM vypůjčit až 8 milionů EUR na financování finančního schodku, který nepokryly její banky.
5.1.2. Připomínky společnosti STIM
176.
Francouzské orgány trvají na tom, že účast společnosti SNCM na kapitálu společnosti CMN nelze brát jako čistě finanční aktivum, jak zřejmě tvrdí společnost STIM. Francie zastává stanovisko, že účast společnosti SNCM ve společnosti CMN je vysoce strategické povahy. Jeho prodej by podle Francie nebyl jen podnikatelsky nesprávný, ale také základní strategickou chybou.
5.1.3. Připomínky zástupců místních samospráv
177.
Francie sice obecně souhlasí s obsahem dopisu předsedy regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur, ale chtěla by přesto uvést, že narozdíl od toho, co je uvedeno v bodě 2 dotčeného dopisu (104), není nabídka přepravy mezi kontinentální Francií a Korsikou „vzhledem k poptávce předimenzovaná“ a že cenová politika společnosti SNCM odpovídá jejím závazkům, že nevyvolá cenovou válku a že se nestane společností určující cenu („price leader“).
5.2. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN K ROZHODNUTÍ Z ROKU 2006
178.
Francie poznamenává, že obecně je celá řada připomínek společností STIM a CFF stejná jako připomínky, které tyto společnosti předložily Komisi již v roce 2003. Zejména zdůrazňuje, že připomínky společnosti CFF byly předneseny před Soudem prvního stupně v rámci řízení o zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 a že většina z nich byla zamítnuta jak Komisí, tak Tribunálem.
5.2.1. Předčasné provedení opatření stanovených prvním plánem restrukturalizace a jeho změnami
179.
K obecné poznámce o předčasném provedení opatření, jež lze označit za podpory, Francií, francouzské orgány odpovídají, že uvedené provedení je odůvodněno zvláštními okolnostmi postupu, to znamená zrušením schvalovacího rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 v roce 2005, a ne vůlí francouzských orgánů neuznávat povinnosti, které pro ně vyplývají ze Smlouvy o ES. Francie upřesňuje, že Komisi vždy informovala o vývoji záležitosti a o různých opatřeních přijímaných od ledna 2005 v souladu se zásadou loajální spolupráce mezi členskými státy a Komisí.
180.
Pokud jde o tato poslední opatření, francouzské orgány se domnívají, že se na ně v konečném důsledku čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES nevztahuje vzhledem k tomu, že žádné z nich nepředstavuje podporu, a není proto důvod pozastavit jejich provádění.
5.2.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
181.
Pokud jde o průběh postoupení společnosti, Francie upřesňuje, že od samého začátku plánovala klasická kritéria výběru založená zejména na ceně nabídnuté pro zhodnocení cenných papírů společnosti SNCM a následně na ostatních parametrech (podnikatelský záměr, sociální projekt atd.), mezi kterými byla i částka, kterou kandidáti byli ochotni investovat do společnosti v rámci navýšení kapitálu. Francie důsledně popírá argument předložený třetí stranou, podle něhož postup při prodeji nebyl transparentní, a připomíná, že v tomto konkrétním případě stát šel dokonce nad své již beztak náročné a přísné zákonné a předpisové povinnosti stanovené pro prodej veřejných účastí. Francie připomíná, že vývoj po nabídce společnosti BCP převzít 100 % cenných papírů společnosti SNCM probíhal za velmi složitých finančních a sociálních souvislostí a že přidružení společnosti VT k nabídce společnosti BCP nezměnilo obchodní a finanční podmínky transakce (kromě rozdělení kapitálu).
182.
Pokud jde o zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, francouzské orgány připomínají, že s ohledem na finanční situaci společnosti SNCM k 30. září 2005 byl podnik prodán za tržní cenu a že prodej byl ekonomicky výhodnější než likvidace podniku. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že uplatňování kritéria soukromého investora v případě prodeje podniku na pokraji likvidace nelze považovat za úsilí o „ziskovost zásahu veřejných orgánů“, ale za zabránění vzniku větších ztrát, které by musel nést akcionář v případě nákladnější likvidace.
183.
Pokud jde o zaplacenou cenu, Francie nesouhlasí s argumentem, podle kterého měla být společnost SNCM prodána za cenu neodpovídající její skutečné hodnotě. Nesouhlasí zejména s odhadem hodnoty podniku na přibližně 350 milionů EUR provedeným společností STIM. Její odhad zohledňuje pouze ty údaje v rozvaze, které zlepšují valorizaci na základě vlastního kapitálu (odchylné odpisy, zbytkový výnos z lodí atd.), a nezohledňuje pasiva, která ji snižují. Tato čistě účetní metoda výpočtu údajně neodpovídá hospodářské skutečnosti námořní společnosti, jako je společnost SNCM, která má hodnotná aktiva uváděná v rozvaze ale zároveň také omezenou výnosnost a důležitá podrozvahová pasiva.
184.
Francouzské orgány rovněž odmítají argument společnosti CFF, že podcenily prodejní hodnotu flotily plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF vyčíslila na 406,5 milionu EUR až 426,5 milionu EUR. Francouzské orgány vysvětlují, že plavidla zohledněná ve výpočtu společnosti CFF neodpovídají plavidlům, která společnost SNCM měla k 30. září 2005 v přímém vlastnictví. Neuplatněním určité srážky z prodejní hodnoty plavidel se údajně nezohledňují souvislosti, v nichž by proběhla případná soudní likvidace těchto aktiv, a dále pak datum zvolené k výpočtu zmíněné prodejní hodnoty, to znamená srpen roku 2006, neodpovídá datu případné likvidace společnosti SNCM, k němuž je třeba odkazovat, to znamená dne 30. září 2005. Francie poznamenává, že pokud by byl výpočet navržený společností CFF přijat, byla by záporná cena třikrát nižší než hodnota likvidace aktiv požadovaná podle judikatury Gröditzer, což by bylo příznivější než předpoklady předložené Komisi francouzskými orgány.
185.
K argumentu společnosti CFF zpochybňujícímu uplatňování judikatury Gröditzer odkazem na skutečnost, že kapitálový vklad státu do společnosti SNCM byl spojen s prodejem 75 % jeho účasti, čímž se ve stejné míře snížily výhledy na budoucí zisk, francouzské orgány připomínají, že záporná prodejní cena ve výši 158 milionů EUR odpovídá prodeji všech podílů společnosti SNCM, po němž následovala nová investice státu ve výši 25 % s návratností […] (60) % ročně. Francie se tudíž domnívá, že návratnost investic je zaručena, protože Francie zůstává akcionářem společnosti ve výši 25 % a protože tato účast představuje záruku vysoké návratnosti.
186.
Francie rovněž nesouhlasí s argumentem předloženým společností CFF, že v tomto konkrétním případě není použitelný přístup ABX, který je založen zejména na analýze skutečných nákladů likvidace společnosti SNCM a na riziku, že by stát mohl být považován za odpovědného za pasiva podniku v rámci žaloby na vyrovnání pasiv v souladu s vnitrostátními kolektivními postupy, což potvrzuje vnitrostátní judikatura (rozsudek odvolacího soudu v městě Rouen ze dne 22. března 2005). Ačkoliv se francouzské orgány domnívají, že jejich jednání jakožto manažera společnosti SNCM by nemohlo být v tomto soudním řízení označeno za „chybné“, zdůrazňují velké riziko odsouzení státu vnitrostátním soudcem pro nedostatečná aktiva společnosti SNCM z důvodu pružných kritérií při posuzování chyby řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku a na základě výše uvedené judikatury, která by byla na tento případ použitelná.
187.
Pokud jde o navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, Francie připomíná, že v rozporu s tvrzením společností CFF a STIM není tento kapitálový vklad státní podporou z důvodu souběžnosti této investice, podobnosti podmínek úpisu a odměny vyšší než průměrná odměna, kterou stát obdržel přes společnost CGMF.
188.
Francouzské orgány zejména upřesňují, že zásada rovného zacházení s investory nemůže být zpochybňována kvůli existenci zrušujících doložek, protože tyto doložky byly stanoveny v rámci prodeje 100 % podílu ve společnosti SNCM a nikoliv v rámci navýšení kapitálu o 35 milionů EUR, které následovalo.
189.
Francie dále připomíná, že její investice je mnohem nižší než investice nabyvatelů, jelikož s jejich investicí (26,25 milionu EUR) lze porovnávat pouze částku 8,75 milionu EUR. Přezkum prvního navýšení o 142,5 milionu EUR lze údajně provádět pouze v rámci srovnání s likvidační cenou.
190.
Francie zpochybňuje argument předložený společností STIM a týkající se skutečnosti, že tento vklad údajně představuje záruku pro nové soukromé nabyvatele, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro zajištění dopravní obslužnosti Korsiky. Francouzské orgány tvrdí, že toto navýšení kapitálu je uvážlivé a nezávislé na výkonnosti podniku a že pověření společnosti SNCM veřejnou službou neumožňuje zvýšit očekávanou výnosnost této investice.
191.
Pokud jde o částku 38,5 milionu EUR na opatření sociální povahy, Francie opakuje argument, podle nějž jsou tato opatření podporou pro jednotlivce, a jejich uhrazení státem nelze považovat za nepřímou výhodu pro podnik, jelikož se jedná o doplněk zákonných a smluvních povinností společnosti SNCM. Francie dále připomíná, že tato opatření by neumožnila odchod zaměstnanců, a náklady s nimi spojené by v případě jejich neexistence i nadále hradila společnost SNCM.
192.
V rozporu s argumentem společnosti CFF francouzské orgány upřesňují, že částka 38,5 milionu EUR neodpovídá provedení plánovaného snížení počtu zaměstnanců v rámci sociálního plánu z roku 2003, neboť toto snížení bylo již přes zpoždění provedeno. Nový sociální plán je tedy doplňkem prvních sociálních opatření z roku 2003.
5.2.3. Slučitelnost s pokyny
193.
Vzhledem k předcházejícímu se Francie domnívá, že výše podpory, kterou je nutno analyzovat, odpovídá částce 15,81 milionu EUR.
194.
V protikladu k tvrzením společnosti CFF se francouzské orgány domnívají, že s ohledem na bod 11 pokynů z roku 2004 sice první navýšení kapitálu umožnilo společnosti SNCM obnovit vlastní kapitál, ale společnost přesto nepřestala být podnikem v obtížích, protože cílem navýšení bylo udržet společnost v činnosti.
195.
Francie odmítá tvrzení společnosti CFF, podle nějž neměla podniku poskytnout nové finanční příspěvky vzhledem k tomu, že společnost SNCM mohla údajně požádat o bankovní úvěr. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že dne 24. srpna 2005 banky odmítly poskytnout společnosti SNCM nové finanční prostředky, a proto se tak jedinými možnostmi stala privatizace nebo likvidace podniku.
196.
Francie nesouhlasí s tvrzeními společností CFF a STIM o neúspěchu plánu restrukturalizace z roku 2002, který byl i přes určité zpoždění proveden a umožnil dosáhnout v roce 2005 stanovených cílů. Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM bylo způsobeno faktory nezávislými na podniku a údajně si vyžádalo prodloužení plánu oznámeného v roce 2002 a přijetí nových opatření.
197.
Francie se domnívá, že společnost SNCM má dobré vyhlídky na ozdravení a že opatření plánovaná novými akcionáři, a to zejména provedení sociálního plánu, ozdravení jednotlivých spojů a obnova některých plavidel, umožní obnovení životaschopnosti podniku. V tomto ohledu Francie poznamenává, že z důvodu příjmů z pověření veřejnou službou (přibližně [50-70] (60) % obratu společnosti SNCM), s ohledem na výraznou výši fixních nákladů a na potíže s přesunutím 6 lodí používaných na spoji Marseille-Korsika je pověření veřejnou službou zásadním prvkem strategie podniku a jeho životaschopnosti.
198.
Pokud jde o omezení podpory na nezbytné minimum, Francie se domnívá, že omezila náklady na restrukturalizaci na minimum nezbytné pro provedení restrukturalizace. V tomto ohledu francouzské orgány připomínají, že podnik sám dostatečně přispěl k plánu restrukturalizace ze svých vlastních zdrojů prodejem aktiv v hodnotě 30,2 milionu EUR, jak uznala sama Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003. S ohledem na ostatní prodeje uskutečněné společností SNCM ve výši 12,2 milionu EUR dosahuje údajně celkový vlastní příspěvek podniku částky 42,38 milionu EUR. Francie se domnívá, že tato částka je výrazně vyšší než vlastní příspěvek nutný ke schválení podpory na restrukturalizaci, jejíž výše nakonec údajně činí 15,81 milionu EUR, jelikož ostatní opatření nepředstavují státní podporu.
5.2.4. Podmínky uložené rozhodnutím Komise z roku 2003 a případná nová protiplnění
199.
V rozporu s tvrzeními společností STIM a CFF francouzské orgány tvrdí, že dodržely všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003, které byly pro ně závazné až do konce roku 2006, a to zejména zachování flotily plavidel v počtu 11 lodí a uplatňování nižších cen než konkurence.
200.
Francie se také domnívá, že v rámci nového konečného rozhodnutí by úroveň protiplnění uložená společnosti SNCM měla být přizpůsobena, protože částka podpor na restrukturalizaci údajně nadále činí 15,81 milionu EUR místo 69,3 milionu EUR.
201.
V tomto ohledu Francie odmítá připomínky společnosti STIM ohledně možnosti, že by Komise uložila společnosti SNCM jako protiplnění prodej jejího podílu ve společnosti CMN. Francie odmítá tvrzení společnosti STIM, podle nějž definice strategických aktiv byla zpochybněna v pokynech z roku 2004 oproti pokynům z roku 1999.
202.
Pokud jde o opatření zmíněná společností CFF, jejichž cílem je omezit přítomnost společnosti SNCM na trhu, francouzské orgány připomínají, jak to ostatně učinila také Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003 (bod 87), že dotčené trhy (Francie - Korsika a Francie - země Maghrebu) netrpí nadměrnou kapacitou a že nové uspořádání spojů na Korsiku jak v rámci, tak mimo rámec pověření veřejnou službou by ohrozilo životaschopnost podniku.
203.
Pokud jde o tvrzení společnosti CFF, podle nějž provádění výše popsaných opatření ve prospěch společnosti SNCM představuje vážné riziko, že z trhu spojení kontinentální Francie - Korsika zmizí její hlavní konkurent, to znamená společnost CFF, francouzské orgány uvádějí, že s ohledem na současné uspořádání tohoto trhu, na němž má dnes společnost CFF většinový podíl, závisí zachování konkurenční struktury na schválení plánu restrukturalizace společnosti SNCM a na její přítomnosti na předmětném trhu.
VI. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
6.1. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SFEU
204.
V čl. 107 odst. 1 SFEU se stanoví, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
205.
Označení vnitrostátního opatření za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU předpokládá splnění následujících kumulativních podmínek, a to: 1) dotčené opatření poskytuje selektivní hospodářské zvýhodnění; 2) toto zvýhodnění je financováno ze státních prostředků; 3) toto zvýhodnění narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž; a konečně 4) toto zvýhodnění ovlivňuje obchod mezi členskými státy (105).
206.
Komise konstatuje, že společnost SNCM obdržela státní prostředky v celkové výši 274,54 milionu EUR (106) prostřednictvím společnosti CGMF, kterou vlastní ze 100 % francouzský stát.
207.
Vzhledem k tomu, že společnost SNCM působí v oblasti námořní dopravy otevřené mezievropské hospodářské soutěži, může poskytnuté hospodářské zvýhodnění narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
208.
Okolnost, že trh kabotážní dopravy na středomořské ostrovy byl až do 1. ledna 1999 dočasně vyňat z uplatňování nařízení (EHS) č. 3577/92, neumožňuje předem vyloučit, že dotace vyplácené za kabotážní dopravu na ostrovy ve Středozemním moři v rámci pověření veřejnou službou nemohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
209.
V každém případě, i kdyby dotace poskytnuté na zajištění kabotážních spojů před 1. lednem 1999 obchod neovlivnily a hospodářskou soutěž nenarušily, situace se od tohoto dne změnila, protože podle nařízení (EHS) č. 3577/92 je kabotáž nyní otevřena pro všechny provozovatele Evropské unie. Je třeba zdůraznit, že společnost SNCM nevykonává pouze kabotážní přepravu, ale působí i na trhu mezinárodní námořní přepravy, který byl liberalizován nařízením Rady (EHS) č. 4055/86 (107).
210.
Komise se tak domnívá, že v tomto konkrétním případě jsou tři poslední kritéria čl. 107 odst. 1 SFEU uvedená v bodě 205 tohoto rozhodnutí splněna. V souladu s rozsudkem Tribunálu ze dne 11. září 2012 musí proto postupně u každého opatření přezkoumat, zda obsahuje selektivní hospodářské zvýhodnění.
6.1.1. Časový rámec analýzy
211.
V souladu s judikaturou Tribunálu (108) musí Komise po zrušení jednoho ze svých rozhodnutí založit svou novou analýzu výhradně na informacích, které měla k dispozici v době přijetí zrušeného rozhodnutí, to znamená v tomto konkrétním případě ke dni 8. července 2008.
212.
Události, ke kterým mohlo dojít po 8. červenci 2008, tak nesmí být zohledněny. Změny nebo vývoje na trhu či týkající se situace příjemce podpory musí být z analýzy vyloučeny. Stejně tak Komise nebere v úvahu období provádění plánu restrukturalizace po červenci roku 2008 (109).
213.
Komise není rovněž povinna provést znovu šetření případu a ani ho doplnit novými technickými znaleckými posudky (110). Zrušení určitého aktu, kterým končí správní řízení zahrnující několik fází, nezpůsobuje nezbytně zrušení celého řízení. Pokud se i přes skutečnost, že vyšetřovací opatření umožňují vyčerpávající analýzu slučitelnosti podpory, jeví, jak je tomu v tomto konkrétním případě, že analýza provedená Komisí není úplná, a způsobuje tak protiprávnost rozhodnutí, řízení směřující k nahrazení tohoto rozhodnutí může být znovu provedeno na základě již provedených vyšetřovacích opatření (111).
214.
Protože Komise musí založit svou novou analýzu výlučně na informacích, které měla k dispozici v červenci roku 2008, to znamená na informacích, ke kterým se francouzské orgány a společnost SNCM již vyjádřily, není nutno je znovu konzultovat (112). Konečně právo třetích zúčastněných stran uplatnit své připomínky bylo zajištěno zveřejněním rozhodnutí o zahájení řízení v Úředním věstníku (113) a žádné ustanovení nařízení Rady (ES) č. 659/1999 neukládá povinnost jim opět nabídnout tuto možnost, pokud je původní plán restrukturalizace během vyšetřování změněn (114).
215.
Toto rozhodnutí se tak v zásadě zakládá výlučně na informacích, které byly k dispozici ke dni 8. července 2008. Komise přesto podpůrně prokáže, že případné zohlednění informační zprávy francouzských orgánů ze dne 16. května 2013 u skutečností uvedených před dnem 8. července 2008 a zohlednění informací poskytnutých společností SNCM dne 27. srpna 2013 nejsou takové povahy, aby dokázala změnit její závěry.
6.1.2. Postoupení společnosti SNCM za zápornou prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR
216.
Komise musí v tomto konkrétním případě přezkoumat, zda kapitálový vklad státu ve výši 158 milionů EUR poskytnutý před postoupením společnosti SNCM soukromým nabyvatelům, to znamená v konečném důsledku „záporná prodejní cena“ podniku ve stejné výši, je prosta prvků státní podpory.
217.
Otevřené, transparentní a nediskriminační veřejné výběrové řízení, na jehož základě stát prodává podnik poté, co došlo k navýšení kapitálu (v částce přesahující prodejní cenu), nevylučuje nutně přítomnost podpory ve prospěch jak privatizovaného podniku, tak jeho kupce (115).
218.
Za účelem ověření, zda podnik nezískal navýšením kapitálu státem hospodářské zvýhodnění, používá Komise v zásadě kritérium „soukromého investora v tržním hospodářství“ (dále jen „kritérium soukromého investora“) za podmínky, že příjemce není povinen vrátit jiné státní podpory a že lze tento vklad z hlediska tohoto kritéria analyzovat. Kritérium soukromého investora vychází ze zásady rovného zacházení s veřejným a soukromým sektorem podle článku 345 SFEU. Podle této zásady nelze kapitál poskytnutý, ať již přímo či nepřímo, státem podniku za okolností, které odpovídají obvyklým tržním podmínkám, považovat za státní podporu (116).
219.
Za tímto účelem může Komise zejména posoudit, zda se dodavatel zdrojů choval jako soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a zda se řídil dlouhodobými výhledy na návratnost investovaného kapitálu. Platnost tohoto přístupu uznal soudce Evropské unie v rámci několika věcí (117).
220.
Podle ustálené judikatury představuje kapitálový vklad poskytnutý veřejným investorem bez jakékoliv, i dlouhodobého, výhledu na zisk státní podporu (118).
221.
Soudce Evropské unie rovněž stanovil, že soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a řídící se dlouhodobými výhledy na výnosnost by si nemohl rozumně dovolit, aby po letech neustálých ztrát přistoupil ke kapitálovému vkladu, který se z ekonomického hlediska jeví jako nákladnější než likvidace aktiv, a je k tomu spojen s prodejem podniku, čímž přichází o veškerou naději na zisk, a to i z dlouhodobého hlediska (119).
222.
Přesněji řečeno, Soudní dvůr ve svém rozsudku „Gröditzer“ rozhodl, že k určení, zda privatizace podniku za zápornou prodejní cenu obsahuje prvky státní podpory, „je nutno posoudit, zda by za podobných okolností přistoupil soukromý investor co do velikosti srovnatelný s orgány spravujícími státní sektor ke stejně významnému vkladu kapitálu v rámci prodeje uvedeného podniku nebo zda by se rozhodl pro jeho likvidaci“ (120).
223.
S ohledem na výše uvedené a za účelem určení povahy podpory dotčeného opatření musí Komise „vyhodnotit, zda státem zvolené řešení je nepodmíněně a vzhledem k ostatním řešením, včetně řešení nezasáhnout, řešením nejlevnějším, což by v takovém případě vedlo k závěru, že stát jednal jako soukromý investor“ (121).
224.
Jinými slovy, Komise musí ověřit, zda rozhodnutí přistoupit k tak významnému kapitálovému vkladu je skutečně méně nákladným řešením než likvidace.
6.1.2.1. Posouzení nákladů likvidace
a) Zohlednění vyplacení dodatečného odstupného za propuštění
225.
Při vyčíslení nákladů likvidace pro akcionáře se francouzské orgány domnívají, že se velké skupiny podniků nemohou v současné době při zavírání závodů a rušení dceřiných společností nezajímat o sociální důsledky způsobené takovým zavřením nebo zrušením. Proto nejčastěji přistupují k sociálním plánům, které mohou zahrnovat opatření na přeškolení zaměstnanců, pomoc při hledání zaměstnání, odstupné při výpovědích či akce v oblasti místního hospodářství, což jde často nad rámec stanovený zákonem a kolektivními smlouvami.
226.
V těchto souvislostech francouzské orgány vycházejí na základě sociálního plánu z roku 2005, jež sám vychází ze sociálního plánu z roku 2002, z rozpětí od [90 000 až 100 000] (60) do [120 000 až 130 000] (60) EUR na zaměstnance, což představuje celkovou částku ve výši od [200 až 210] (60) milionů EUR do [250 až 260] (60) milionů EUR. Francouzské orgány upřesňují, že spodní hranice výše uvedeného rozpětí zohledňuje skutečnost, že náklady referenčního sociálního plánu jsou navýšeny z důvodu velkého podílu zaměstnanců blížících se důchodovému věku, jejichž odchod probíhá za mimořádně výhodných podmínek. Zohledněna je také skutečnost, že okolnosti likvidace společnosti a propouštění všech zaměstnanců nelze srovnávat s okolnostmi přizpůsobení počtu zaměstnanců, které umožňují pokračovat v činnosti, jak tomu je v případě referenčního sociálního plánu.
227.
Francouzské orgány se také domnívají, že i při uplatnění kritérií analýzy stanovených Tribunálem v jeho rozsudku ze dne 15. září 2012 neobsahovalo postoupení kontroly nad společností SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR prvky státní podpory. Domnívají se totiž, že Komise má k dispozici všechny nutné podklady, aby mohla odpovědět na kritiku Tribunálu.
228.
Komise v tomto konkrétním případě tuto analýzu nesdílí.
229.
Podle rozsudku Tribunálu (122) může vyplacení dodatečného odstupného za propuštění podle okolností konkrétního případu v zásadě představovat vhodný a oprávněný postup s cílem podpořit klidný sociální dialog a zachovat dobrou pověst značky společnosti nebo skupiny společností. Na základě zásady o rovném zacházení se soukromým a veřejným sektorem je členským státům umožněno v případě likvidace veřejného podniku poskytnout dodatečné odstupné, i když jejich povinnosti a priori nemohou přesahovat striktní zákonné a smluvní minimum. Tribunál ale upřesňuje, že „(…) převzetí těchto dodatečných nákladů vzhledem k oprávněným důvodům nemůže sledovat výhradně sociální nebo dokonce politické cíle, neboť pak by nemohly být splněny podmínky testu soukromého investora (…). Neodpovídají-li náklady jdoucí nad rámec zákonných a smluvních povinností, byť posuzovány v dlouhodobém horizontu, jakékoli ekonomické logice, musí být považovány za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES“ (123).
230.
Pokud jde o argument dobré pověsti státu, který zdůrazňují francouzské orgány, Tribunál se domnívá, že „(…) ochrana pověsti členského státu jakožto globálního investora v tržním hospodářství nemůže bez výjimečných okolností a obzvláště přesvědčivého odůvodnění představovat dostatečný důvod pro prokázání ekonomické logiky převzetí dodatečných nákladů, jako je dodatečné odstupné, nahlížené v dlouhodobém horizontu“ (124). Avšak podobné výjimečné okolnosti v tomto konkrétním případě neexistují.
231.
Komise shledává, že francouzské orgány neurčily po zahájení řízení hospodářské činnosti francouzského státu, a to zejména na zeměpisné a sektorové úrovni, vůči nimž je nutno posuzovat dlouhodobou ekonomickou logiku předmětných opatření, ačkoli ve svém dopise ze dne 16. května 2013 nakonec uvedly, že chování státu je nutno srovnávat s chováním diverzifikované holdingové společnosti, která se snaží maximalizovat své zisky a chránit dobrou pověst své značky jakožto globálního podnikatele, a to zejména v oblasti řízení svých zaměstnanců.
232.
Pokud jde o dobrou pověst značky CGMF, Komise zaznamenává, že tato společnost nevlastní v oblasti námořní dopravy kromě společnosti SNCM žádný jiný majetek. Tento argument se jí proto nemůže týkat.
233.
Pokud jde o dobrou pověst státu jakožto akcionáře, francouzské orgány uvedly zvýšené riziko sociálních konfliktů v podnicích kontrolovaných státem, a to nejenom v oblastech, které jsou zeměpisně blízké oblastem, ve kterých vykonává svou činnost společnost SNCM, ale také bez ohledu na hospodářské odvětví, a zejména pak v odvětví dopravy. Komise na jedné straně poznamenává, že francouzské orgány neprokázaly skutečnou existenci uvedeného rizika šíření nákazy na všechny veřejné podniky, a na druhé straně se domnívá, že tyto orgány rovněž neprokázaly, že vyplacení dotčených dodatečných odstupných údajně umožnilo zabránit novým stávkám. Komise dále zastává názor, že výlučně sociální odůvodnění převzetí uvedených dodatečných odstupných státem nestačí, aby se dala vyloučit přítomnost státní podpory.
234.
Komise se také domnívá, že francouzské orgány nepředložily dostatečně objektivní a ověřitelné podklady, které by umožnily prokázat, že by vyplácení dodatečného odstupného za propuštění bylo za podobných okolností ustáleným postupem soukromých podnikatelů ve stejném odvětví. Komise zjišťuje, že pouhý odkaz na omezený počet sociálních plánů nestačí k prokázání existence dostatečně ustáleného postupu v případech srovnatelných s tímto konkrétním případem, že sociální plány, které francouzské orgány uvádějí, se týkají plánů restrukturalizace a nikoliv plánů likvidace a že značný počet z nich se týká odvětví, která nemají a priori nic společného s dopravní infrastrukturou, jako je odvětví kosmetiky (Yves Saint-Laurent Haute couture), zemědělsko-potravinářské odvětví (Danone) či odvětví elektroniky (Hewlett Packard). Kromě toho tabulka se seznamem sociálních plánů vypracovaná francouzskými orgány v jejich zprávě ze dne 16. května 2013 uvádí šest plánů, ke kterým došlo až po privatizaci společnosti SNCM, a které proto nelze zohlednit v rámci odůvodnění převzetí dodatečného odstupného za propuštění.
235.
Společnost SNCM předložila ve zprávě ze dne 27. srpna 2013 nový seznam pěti sociálních plánů. Komise soudí, že tento seznam neumožňuje prokázat, že by vyplácení dodatečného odstupného za propuštění bylo za podobných okolností ustáleným postupem soukromých podnikatelů ve stejném odvětví. Komise nejprve zjišťuje, že se dva z uvedených pěti plánů týkají společnosti SNCM, z nichž jeden je předmětem tohoto rozhodnutí. Tyto dva plány proto nemohou sloužit jako objektivní srovnávací podklad ze dvou důvodů: na jedné straně se společnost SNCM nemůže odvolávat na své vlastní předchozí postupy v této oblasti, aby dostatečným způsobem odůvodnila ustálenou povahu tohoto postupu, a na druhé straně sociální plán z roku 2002 odpovídá období, ve kterém byla společnost SNCM stále veřejným podnikem, zatímco Tribunál stanovil jako kritérium srovnání soukromé podniky stejného odvětví. V tomto ohledu Komise poznamenává, že sociální plán přístavu v Marseille nelze přijmout, protože v roce 2004 byl tento přístav veřejnoprávní organizací a nikoliv soukromým podnikem. Pokud jde o dva poslední uváděné plány, tj. plány společností Air Lib a Eurostar, Komise zjišťuje, že se jedná o plány restrukturalizace a nikoliv o plány likvidace. Komise na okraj zaznamenává, že průměrná výše dodatečného odstupného je u těchto dvou plánů o více než polovinu nižší než průměrná výše dodatečného odstupného u společnosti SNCM.
236.
Komise dále zjišťuje, že francouzské orgány neprokázaly, že by francouzský stát byl při svém jednání, tzn. zabráněním dalšího zhoršení sociálních vztahů v podniku, veden přiměřeně pravděpodobným výhledem na nepřímý materiální zisk, byť v dlouhodobém horizontu, protože právě v případě likvidace by podnik přestal existovat. Pokud jde o předpoklad rozsáhlejšího příznivého dopadu u zaměstnanců jiných veřejných podniků, není dostatečné prokázán. Uvedené platí o to více, že poskytnutí velmi vysokého odstupného zaměstnancům jedné společnosti, i kdyby k němu mělo dojít v rámci uvažování globálního investora, které zmiňují francouzské orgány, může ztížit případné restrukturalizace jiných společností stejného investora. Francouzské orgány kromě toho nevyčíslily výraznou míru případných sociálních nákladů, které uvádějí jako odůvodnění vyplacení dodatečného odstupného za propuštění.
237.
Francouzské orgány rovněž uvedly, že ve srovnání s postoupením společnosti SNCM za zápornou cenu by bylo likvidační řízení delší a mohlo by pro stát jakožto akcionáře představovat větší riziko. Komise zaznamenává, že francouzské orgány nepředložily žádný důkaz existence tohoto rizika a nevysvětlily, proč by soukromý akcionář bral ohled na dobu trvání likvidačního řízení. Věc Frucona Košice (125), kterou zmiňují francouzské orgány, není v tomto konkrétním případě relevantní, protože se jedná o test soukromého věřitele. Doba trvání likvidačního řízení je relevantní pro analýzu, zda stát v postavení věřitele společnosti Frucona Košice maximalizoval uhrazení svých pohledávek tím, že souhlasil s částečnou, leč okamžitou splátkou, nebo zda měl počkat na výsledek likvidace podniku. Tento konkrétní případ je odlišný, protože se stát nachází v postavení akcionáře společnosti SNCM a nikoliv v postavení soukromého věřitele. Stát by nemohl získat zpět svůj vklad, protože v případě likvidace společnosti SNCM by aktiva nestačila na pokrytí pasiv. Uvádět dobu trvání likvidačního řízení proto není v tomto konkrétním případě relevantní.
238.
Francouzské orgány proto neprokázaly, že převzetí nákladů na toto dodatečné odstupné státem jednajícím ve scénáři likvidace jako soukromý investor bylo oprávněné.
239.
V této fázi analýzy musí Komise nyní stanovit likvidační hodnotu společnosti SNCM bez dodatečného odstupného za propuštění.
b) Likvidační hodnota společnosti SNCM
240.
Podle metody nově posouzeného čistého aktiva je nedostatečnost aktiv shledána v případě, kdy ekonomická hodnota skutečných aktiv (obvykle přesahující čistou účetní hodnotu) nepokrývá ekonomickou hodnotu skutečných dluhů.
241.
Za účelem zjištění nedostatečnosti aktiv v tomto konkrétním případě Komise ověřila za pomoci svého odborného znalce (126), jak je vysvětleno dále, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními a nepřednostními věřiteli.
242.
Komise se domnívá, že metoda zhodnocení čistých aktiv je metodou běžně používanou k vyhodnocení společností v odvětví námořní dopravy. Dále soudí, že tato metoda je mimořádně vhodná pro posouzení situace společnosti SNCM, protože jejímu hlavnímu akcionáři nezbývá jako alternativní řešení k postoupení společnosti než její likvidace.
243.
Pokud jde o další metody vyhodnocení, a to zejména o metodu aktualizovaných volných provozních peněžních toků, Komise se domnívá, že se pro tento konkrétní případ nehodí, protože předpokládá pokračování činnosti společnosti, což by nebyl při uvažovaném předpokladu likvidace případ společnosti SNCM.
244.
Komise bere za referenční datum pro posouzení hodnoty společnosti SNCM den 30. září 2005 vzhledem k tomu, že jde o den, kdy bylo skutečně rozhodnuto, zda bude přijata nabídka převzetí nebo zda dojde k likvidaci společnosti, přičemž o výběru společnosti BCP bylo rozhodnuto dne 27. září 2005.
i) Hodnota aktiv společnosti SNCM
245.
Komise především zjišťuje, že akcionář společnosti SNCM provedl ve spolupráci s kanceláří Ernst & Young vyčíslení nákladů na likvidaci podniku (výše uvedená zpráva CGNF) ke dni 30. září 2005, kterou znalecky posoudila společnost Oddo Corporate Finance a kabinet Paul Hastings. Komise připomíná, že výše uvedená zpráva Oddo-Hastings ocenila aktiva společnosti SNCM na 190,3 milionu EUR.
246.
Pokud jde o ocenění flotily plavidel v přímém vlastnictví (127), byla hrubá prodejní hodnota plavidel společnosti SNCM ohodnocena specializovaným makléřem BRS na 224 milionů EUR ke dni 30. září 2005, zatímco zpráva Oddo ocenila flotilu společnosti SNCM na 150,7 milionu EUR po diskontu (128), provizi za zprostředkování (129) a nákladech spojených s právním rizikem (130).
Tabulka 3
Scénáře vyhodnocení aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
Hodnota aktiva
zpráva Oddo
v milionech EUR
Hodnota aktiva
znalec Komise
v milionech EUR
Nehmotný investiční majetek
-
-
Hmotný investiční majetek
Přímo vlastněná plavidla
150,7
151,7
Budovy
(131)
11,2
11,2
Finanční majetek
(132)
32,7
38,3
Dlouhodobá aktiva
194,6
201,2
Zásoby
-
-
Poskytnuté zálohy
-
-
Pohledávky u zákazníků
0,8
0,8
Ostatní pohledávky
(133)
9,4
9,4
Čistá finanční disponibilita
-14,5
-
Přechodné účty
-
-
Ostatní aktiva
-4,3
10,20
Aktiva celkem
190,3
211,4
Zdroje:
zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
247.
Na základě výše uvedené tabulky Komise shledává, že rozhodujícím prvkem zhodnocení aktiv podniku je jeho flotila plavidel. V tomto ohledu znalec Komise po provedení, v rámci možností, srovnávací analýzy usoudil, že diskont uplatněný na hrubou prodejní hodnotu plavidel a náklady spojené s právním rizikem jsou v logickém souladu. Na tomto základě dospěl k závěru, že nemá argumenty, aby odmítl ocenění hodnoty flotily plavidel, které vypracoval francouzský stát.
248.
Pokud jde o diskont, Komise se domnívá, že jeho míra odpovídá míře diskontů zaznamenané při prodeji lodí v rámci soudní likvidace. Podle znalce Komise státní belgická společnost Régie des Transports Maritimes, která provozuje spoj Ostende-Ramsgate, prodala v roce 1997 dva trajekty s diskontem odhadovaným na 35 % a 45 %. Společnost Festival Cruises nedávno prodala tři výletní lodě s průměrným diskontem 20 %. Diskonty zaznamenané v podobných případech odpovídají řádově diskontům uplatněným francouzskými orgány v tomto konkrétním případě.
249.
Pokud jde o právní rizika a vzhledem k tomu, že na trhu neproběhla žádná srovnatelná transakce, se Komise domnívá, že argumenty odůvodňující uplatnění právního rizika jsou v logickém souladu s omezením trhu v případě určitého typu plavidel projektovaných pro specifické využití.
250.
Komise poznamenává, že její nezávislý odborník zvýšil ocenění finančního majetku, a to zejména podílů společnosti SNCM ve společnosti CMN (z 21,8 milionu EUR na 28 milionů EUR). V tomto ohledu a vzhledem k nabídce koupě tohoto podílu společností Stef-TFE za 35,2 milionu EUR, která byla předána Komisi v rámci tohoto šetření, se Komise domnívá, že ocenění podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN na částku 28 milionů EUR je v podmínkách likvidace společnosti přiměřené.
251.
Znalec Komise neměl zvláštní výhrady, pokud jde o ohodnocení ostatních položek aktiv. Nepřijal ale jako aktivum položku „čistá finanční disponibilita“, protože vykazuje schodek. Komise se domnívá, že tato položka má být přeřazena do pasiv společnosti SNCM.
252.
S ohledem na provedené úpravy oceňuje Komise aktiva společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na 211,4 milionu EUR.
ii) Ocenění pasiv společnosti SNCM
253.
Komise shledává, že francouzské orgány vyčíslily částku související s přednostními pohledávkami na 153,8 milionu EUR a na 170,9 milionu EUR částku související s nepřednostními pohledávkami (mimo dodatečného odstupného za propuštění).
254.
Pokud jde o sociální pasiva, francouzské orgány odhadují náklady na sociální plán v rámci kolektivní dohody na [70 až 80] (60) milionů EUR. Náklady související se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody byly stanoveny na individuálním základě při zohlednění druhu pracovní smlouvy (na dobu neurčitou a určitou), statutu a uplatňovaných kolektivních smluv (plavební personál, pozemský personál a vedení), odpracované doby, zařazení a výdělku každého zaměstnance. Tato částka zahrnuje odškodnění za výpovědní lhůtu ([20 až 30] (60) milionů EUR), uhrazení nároku na placenou dovolenou za dobu výpovědní lhůty ([0 až 10] (60) milionů EUR), smluvní odškodnění za propuštění ([30 až 40] (60) milionů EUR) a příspěvek Delalande ([0 až 10] milionů EUR) (134).
255.
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní dohody odhadují francouzské orgány na [30 až 40]* milionů EUR. Tento sociální plán zahrnuje všechna průvodní opatření prováděná v rámci zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění (135) a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody (136).
256.
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu se týkají hlavně uplatnění bankovní kauce ve výši 7,4 milionu EUR, kterou společnost SNCM dala jako záruku řádného plnění závazků vyplývajících z pověření veřejnou službou, k níž je nutné připočíst penále stanovené dotčenou úmluvou pro případ, že by pověřený subjekt nedostál svým závazkům, a které se rovná 2 % referenčního finančního vyrovnání za rok 2005 ve výši 63 milionů EUR, to znamená přibližně 1,2 milionu EUR.
257.
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu (137), francouzské orgány zdůrazňují, že na základě několika předpokladů (138) je čistý výtěžek z prodeje po diskontu, provizi za zprostředkování a odečtení finančních nákladů za převod oceněn specializovaným makléřem BRS ke dni 30. září 2005 na 144,8 milionu EUR. Při zohlednění úspor na daních a bankovním zadlužení ve výši 193,5 milionu EUR zůstává zůstatek bankovního zadlužení kvůli plavidlům provozovaným v rámci leasingu, který je nutno splatit, ve výši 48,7 milionu EUR.
Tabulka 4
Scénáře ocenění pasiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
Hodnota pasiva
zpráva Oddo
v milionech EUR
Hodnota pasiva
znalec Komise
v milionech EUR
Přednostní závazky, z nichž
sociální a daňové závazky
[20-30]*
[20-30]*
Finanční závazky ručené aktivy
(139)
15,9
15,9
Náklady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy
[70-80]*
[70-80]*
Náklady na připojištění důchodců
(140)
10,2
10,2
Náklady na likvidační řízení
4,7
4,7
Provozní ztráty z odstavení lodí
(141)
26,5
26,5
Vyrovnání s přednostními věřiteli
153,8
153,8
Závazky s preferenčním právem vymáhání
(142)
69,7
84,2
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní smlouvy
[30-40]*
[30-40]*
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu
[10-20]*
[10-20]*
Dodatečné náklady spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu
48,7
48,7
Vyrovnání s nepřednostními věřiteli
170,9
181,1
Zdroje:
zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
258.
Komise zaznamenává, že sociální pasivum je hlavním prvkem pasiva společnosti SNCM. Pokud jde o náklady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy, znalec Komise ověřil výpočtový vzorec pro všechny součásti plánu na základě namátkové kontroly a neshledal ani neobvyklosti, ani chyby. S ohledem na toto ověření Komise považuje částku [70 až 80] (60) milionů EUR, kterou francouzské orgány uvedly pro sociální plán v rámci kolektivní smlouvy, za přiměřenou.
259.
Pokud jde o ztráty způsobené odstavením plavidel, Komise se domnívá, že odhad je opatrný s ohledem na právní předpisy, a to zejména na články L 622-10 obchodního zákoníku a 119-2 nařízení č. 85-1388 ze dne 27. prosince 1985, podle nichž by příslušný obchodní soud mohl společnosti SNCM přikázat, aby pokračovala ve své činnosti další dva měsíce s možností prodloužení na základě žádosti vnitrostátních orgánů a z důvodu svých závazků při zajišťování veřejné služby.
260.
Znalec Komice neměl zvláštní výhrady, pokud jde o závazky s preferenčním právem vymáhání. Upravil ale částku 69,7 milionu EUR o částku 14,5 milionu EUR, která vznikla přepracováním položky aktiv „čistá finanční disponibilita“. Komise se domnívá, že toto přepracování je v souladu se změnami ohodnocení aktiv společnosti SNCM.
261.
Pokud jde o náklady na sociální plán mimo rámec kolektivní smlouvy (kromě dodatečného odstupného za propuštění), znalec Komise se domnívá, že vyčíslení nákladů na právní spory by mělo být sníženo na [0 až 5] (60) milionů EUR místo částky [0 až 10] (60) milionů EUR uváděné francouzskými orgány. Ohledně tohoto bodu se Komise domnívá, že odborové organizace by sice jistě požádaly o překvalifikování smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou (143), ale že do vyčíslení by měli být zahrnuti pouze ti zaměstnanci se smlouvou na dobu určitou, u nichž se tento postup dá předpokládat téměř s jistotou (což představuje 150 pracovníků se smlouvou na dobu určitou). Vezme-li se v úvahu hrubá měsíční mzda ve výši [2 000 až 2 500] (60) EUR s odstupným odpovídajícím devítiměsíčnímu platu u prvních [100 až 120] (60) pracovníků s pracovní smlouvou na dobu určitou a šestiměsíčnímu platu u [50 až 70] (60) dalších, vychází celková částka ve výši [0 až 10] (60) milionů EUR.
262.
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu, Komise se domnívá, že předpoklady, na nichž je postaven výpočet, jsou oprávněné, a to zejména kvůli smluvnímu formalismu sdružení ekonomického zájmu GIE, které omezuje možnosti nahrazení společnosti SNCM třetí stranou a podmiňuje daňové úlevy provozováním plavidel pod francouzskou vlajkou. Je také oprávněné, že právní riziko neplatí pro plavidla provozovaná v rámci leasingu, protože tato plavidla jsou prodávána bankami, které úvěrují GIE. V těchto souvislostech se Komise domnívá, že je oprávněné zohlednit finanční náklady převodu vzniklé mezi 30. zářím 2005 a dnem skutečného prodeje.
263.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 přednostní pasiva společnosti SNCM činila 153,8 milionu EUR a nepřednostní pasiva společnosti SNCM činila 181,1 milionu EUR.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
264.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM (to znamená 211,4 milionu EUR) dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními věřiteli (153,8 milionu EUR) a nepřednostními věřiteli (181,1 milionu EUR), což představuje celkovou částku ve výši 334,9 milionu EUR. Nedostatečnost aktiv proto dosahuje částky ve výši přibližně 123,5 milionu EUR.
c) Zohlednění řízení o vyrovnání pasiv
265.
Komise rovněž posoudila argument francouzských orgánů a společnosti SNCM, podle nějž by stát jakožto majoritní akcionář mohl být vyzván k vyrovnání pasiv v případě likvidace podniku. Jedna ze zúčastněných stran, a to společnost CFF, napadla použitelnost vnitrostátní judikatury zmiňované francouzskými orgány na tento konkrétní případ. Společnost CFF se domnívá, že v případě judikatury odvolacího soudu ve městě Rouen ve věci Aspocom Group Oyj soudce odsoudil finskou mateřskou společnost k uhrazení odstupného zaměstnancům její francouzské dceřiné společnosti, protože toto odstupné, které nebylo nakonec vyplaceno, stanovil sociální plán na základě podnikové smlouvy schválené mateřskou společností.
266.
Francouzské orgány odhadují, že celkové skutečné náklady, které by musel nést stát jakožto akcionář prostřednictvím společnosti CGMF, by k 30. září 2005 dosáhly výše 312,1 milionu až 361 milionů EUR. Podle stejných orgánů zohledňuje tento odhad zejména riziko, že by francouzský stát mohl být vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečného manažera společnosti SNCM, a riziko odsouzení státu k platbě dodatečného odstupného za propuštění propuštěným zaměstnancům. Francouzské orgány mají za to, že zmíněná rizika je nutno zahrnout do výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
267.
Vyvstává proto otázka vyhodnocení všech skutečných nákladů, které by pravděpodobně musela uhradit Francie jakožto akcionář v případě soudní likvidace společnosti SNCM, aby bylo možno rozhodnout, zda by informovaný soukromý akcionář dal vzhledem k riziku odsouzení k uhrazení zmíněných nákladů a s ohledem na jejich rozsah raději přednost okamžitému prodeji své dceřiné společnosti za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, než aby toto riziko podstoupil.
268.
Ve francouzském právu má správce konkurzní podstaty společnosti v likvidaci možnost podat žalobu ve věci odpovědnosti proti bývalému vedení společnosti, tzv. „žalobu na vyrovnání pasiv“, v rámci plánu záchrany společnosti, nuceného vyrovnání nebo konkurzního řízení (144).
269.
Podání žaloby na vyrovnání pasív vůči bývalým vedoucím manažerům společnosti v konkurzním řízení je odůvodněno nutností obnovit majetek společnosti, což je jedním z úkolů správce konkurzní podstaty.
270.
Francouzské orgány zastávaly v řadě dopisů Komisi názor, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, je nejpravděpodobnějším scénářem a že tento předpoklad je nutno zahrnout do výpočtu skutečných nákladů v případě likvidace společnosti SNCM.
271.
Společnost SNCM zaslala v písemných materiálech ze dne 28. února 2008 zprávu právní kanceláře Baker & McKenzie, která vyhodnocovala právní důsledky řízení o vyrovnání pasiv vedenému proti francouzskému státu. Zpráva dochází k závěru, že obchodní soud pověřený touto věcí by s velkou pravděpodobností rozhodl v tomto bodě o odpovědnosti státu a odsoudil by ho k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM.
272.
Příslušné právní předpisy stanoví, že sociální závazky společnosti v likvidaci mohou být uloženy k uhrazení bývalým skutečným nebo zákonným vedoucím s výhradou kumulativního splnění čtyř podmínek.
i) Uznání státu za skutečného nebo zákonného vedoucího podniku v konkurzním řízení
273.
Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie, kterou předala společnost SNCM, poskytla Komisi analýzu, jež dospívá k závěru, že […] (60). Výše uvedená znalecká zpráva se snaží v souladu s příslušnou judikaturou (145) prokázat, že stát opakovaně […] (60). Podle stejné zprávy stát údajně přijal […] (60) rozhodnutí. Dále se zdá, že vedoucí orgány […] (60) podnik. Stát také údajně […] (60).
274.
Komise shledává, že francouzské orgány ve svých písemných materiálech ze dne 28. března 2008 nevznesly výhrady […] (60). V dopise ze dne 20. listopadu 2006 francouzské orgány samy uvádějí, že soudce […] (60) podnik.
275.
Komise nicméně zastává názor, že prohlášení francouzských orgánů ze dne 20. listopadu 2006 učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce považoval vnitrostátní orgány za skutečný řídící orgán podniku přijímajícího předmětná opatření, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti.
276.
Zejména pokud jde o kontroverzní rozhodnutí, není zdaleka prokázáno, že se konečné rozhodnutí státu výrazně vzdaluje od praxe státu při správě jeho účastí. Sama zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie připomíná existenci opakující se polemiky o míře žádoucího zasahování státu do správy jeho účastí a zmiňuje velmi rozsáhlou úlohu obecně hranou […] (60).
277.
Avšak příklady vnitrostátní judikatury uváděné francouzským státem a společností SNCM se takovéto situace přímo netýkají. Hlavní použité případy se týkají územní samosprávy a rozsudek ve věci BRGM ze dne 6. února 2001 se týká obchodního a průmyslového veřejnoprávního subjektu.
278.
V každém případě není zdaleka prokázáno, že by stát jednající jako veřejná moc byl považován za skutečný řídící orgán.
ii) Existence jedné nebo více chyb v řízení podniku francouzským státem jakožto skutečným řídícím orgánem společnosti v konkurzním řízení
279.
V tomto konkrétním případě Komise zjišťuje, že zpráva znalce společnosti SNCM uvádí na základě nevyčerpávajícího seznamu faktických podkladů řadu prvků, aby prokázala, že se stát […] (60) dopustil chyb v řízení.
280.
Zejména se uvádí, že se francouzský stát údajně dopustil chyb v investicích […] (60) spojených se společností SNCM. Stát se údajně také dopustil mnoha chyb při řízení v oblasti rozsahu […] (60) společnosti SNCM.
281.
V dopise ze dne 30. dubna 2007 francouzské orgány označily riziko odsouzení státu za jeho odpovědnost za velmi vysoké vzhledem ke kritériím posuzování chyb v řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku.
282.
Komise se opět domnívá, že toto prohlášení ze dne 30. dubna 2007 učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce usoudil, že se vnitrostátní orgány dopustily uvedených chyb, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti. Je tomu tak tím spíše, že francouzské orgány popírají samu existenci chyb v řízení, které jsou přesto nutné k vyvolání řízení o vyrovnání pasiv.
283.
Ze zásadnějšího hlediska lze konstatovat, že se jak společnost SNCM, tak francouzské orgány ve velké míře odvolávají na velmi stará rozhodnutí v oblasti řízení. Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie se tak zaměřuje na […] (60), ke kterým došlo v roce 2000. Neváhá se odvolávat na zprávy Účetního dvora za účetní období 1993-1999. K hlavním uváděným chybám v řízení tak údajně došlo uprostřed devadesátých let minulého století. Avšak věřitelé společnosti SNCM byli o tomto způsobu řízení v okamžiku, kdy společnosti poskytovali úvěr, informováni. Přijímali tak implicitně riziko spojené s tímto druhem řízení společnosti. Nic nenaznačuje, že by stát mohl být za podobné situace volán účinně k odpovědnosti z důvodu vyrovnání pasiv.
284.
Tyto údajné chyby v řízení lze navíc údajně vysvětlit politickými rozhodnutími orgány veřejné moci a nic opět nenaznačuje, že lze tato politická rozhodnutí označit za chyby v řízení ve smyslu judikatury v oblasti vyrovnání pasiv.
285.
Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie není dostatečně důvěryhodná, a to zejména když se domnívá, že situace společnosti SNCM je údajně přičitatelná chybám v externí komunikaci, kterých se dopustil francouzský stát při informování o situaci společnosti SNCM. Z této zprávy ve skutečnosti pouze vyplývá, že se francouzský stát zmínil o situaci, která již byla obecně známá. Chování francouzského státu se proto nepodobá chybě v řízení.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
286.
V tomto konkrétním případě Komise shledává, že zpráva kabinetu Oddo-Hastings zjišťuje nedostatečnost aktiv ve výši 134,4 milionu EUR ke dni 30. září 2005, vypočítanou jako rozdíl mezi na jedné straně hodnotou aktiv společnosti SNCM (190,3 milionu EUR) a na druhé straně hodnotou pasiv podniku (přednostní závazky oceněné na 153,8 milionů EUR a nepřednostní na 170,9 milionu EUR).
287.
Komise výše odhadla nedostatečnost aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na 123,5 milionu EUR (viz 264. bod odůvodnění).
iv) Existence příčinné souvislosti mezi chybami a zjištěnou nedostatečností aktiv
288.
Podle francouzských orgánů může být řídící orgán právnické osoby na základě článku L 624-3 obchodního zákoníku prohlášen za odpovědného, i když chyba, které se dopustil, je pouze jednou z příčin nedostatečnosti aktiv, a může být odsouzen k uhrazení všech nebo části sociálních závazků, přestože jeho chyba měla za následek pouze část z nich (146). Podle francouzských orgánů by byl francouzský stát údajně nucen nést část odhadovanou na 85 % až 100 % zjištěné nedostatečnosti aktiv, to znamená 114,3 milionu až 134,4 milionu EUR.
289.
Tato analýza nespočívá na žádném pevném základě. Je totiž velmi obtížné vidět v každém opatření, u nějž údajné chyby v řízení spočívají na rozhodnutích přijatých v devadesátých letech minulého století a které vyvolalo okamžité nadnáklady pro společnost SNCM, příčinu nedostatečnosti aktiv v roce 2005, když k tomu mezi oběma obdobími došlo k řadě dalších událostí.
290.
Pokud se sice skutečně jeví, že neexistuje automatická vazba mezi výší odškodnění poskytnutého na základě vyrovnání pasiv a výší zhoršení pasiv vyvolaného chybou řídícího orgánu při řízení společnosti (za předpokladu jejího prokázání), znamená to také, že soudce může stanovit částku, ke které odsoudí řídící orgán, na částku podstatně nižší, než činí zjištěná nedostatečnost aktiv (147).
291.
Avšak na rozdíl od toho, co se zřejmě domnívají francouzské orgány (a společnost SNCM), nic nenaznačuje, že by soudce pověřený vyrovnáním pasiv považoval předmětná rozhodnutí za tak vážná, že by odůvodňovala převedení podstatné části zjištěného pasiva na veřejné orgány. Podle šetřených tvrzení by se tak jednalo o rozhodnutí s protekcionistickým záměrem, která byla přijata v politickém rámci (a u většiny z nich dokonce před deseti roky), nebo o novější rozhodnutí, která byla přijata, aby zaměstnanci nemuseli zvyšovat produktivitu, nebo jako pokus o obnovení lepších sociálních vztahů.
v) Určení případného převzetí dodatečného odstupného za propuštění v případě vyhlášení konkurzu společnosti SNCM
292.
Kromě nedostatečnosti aktiv by podle francouzských orgánů soudce s ohledem na judikaturu v této oblasti (148) údajně s jistotou odsoudil francouzský stát k uhrazení dodatečného odstupného za propuštění (tzn. k částce od [200 až 210] (60) do [250 až 260] (60) milionů EUR). Podle francouzských orgánů by se celkové skutečné náklady, které by musel nést francouzský stát jakožto akcionář, pohybovaly od 212,1 milionu do 361 milionů EUR.
293.
Francouzské orgány upřesňují, že v nedávných rozsudcích francouzské soudy odsoudily skutečný nebo zákonný řídící orgán k převzetí kromě nedostatečnosti aktiv také dodatečného odstupného za propuštění, jehož výše byla vypočítána na základě sociálního plánu sestaveného podnikem před vyhlášením konkurzního řízení.
294.
Francouzské orgány zejména uvádějí, že ve věci Aspocomp francouzská společnost Aspocomp SAS, která byla z 99 % dceřinou společností finské společnosti Aspocomp Group Oyj, podepsala dne 18. ledna 2002 podnikovou dohodu, jíž se stanovily podmínky odstupného v rámci sociální plánu, který se týkal 210 zaměstnanců z celkového počtu 550. Tato dohoda pojednávala zejména o částkách vyrovnávacích a dodatečných náhrad a o podporách při dobrovolném odchodu. V návaznosti na změnu strategie skupiny se mateřská společnost Aspocomp Group Oyj dne 21. února 2002 rozhodla, že již nebude dále financovat svoji dceřinou společnost Aspocomp SAS, která se tak musela vyhlásit v úpadku. Toto rozhodnutí zabránilo de facto dceřiné společnosti splnit závazky přijaté v rámci podnikové dohody a vedlo k propuštění všech ostatních zaměstnanců.
295.
V této souvislosti rozsudek odvolacího soudu ve městě Rouen potvrdil rozhodnutí pracovního soudu (Conseil des Prud’hommes) v Evreux, a odsoudil tak společnost Aspocomp Group Oyj, která z 99 % kontrolovala svou dceřinou společnost, k vyplacení: i) zaměstnancům, na něž se vztahovala podniková dohoda, veškerých vyrovnávacích a dodatečných náhrad stanovených v této jediné podnikové dohodě a také odškodnění za propuštění bez skutečných a závažných důvodů a ii) zaměstnancům propuštěným v rámci vyhlášení úpadku společnosti Aspocomp odpovídající náhrady. Soud se domníval, že nesplněním přijatých závazků se mateřská společnost zachovala neloajálně a jednala s lehkomyslností hodnou pokárání.
296.
Ačkoli Francie uvedla na podporu svých tvrzení rovněž rozsudek obchodní komory Kasačního soudu (149) ze dne 19. dubna 2005, Komise nenalézá v tomto rozsudku žádný prvek, který by byl z hlediska této polemiky rozhodující. Kasační soud se totiž omezuje na zjištění, že se odvolací soud nevyjádřil s dostatečnou právní jistotou k rozdělení majetku mezi mateřskou společností a její dceřinou společností. Komise v každém případě shledává, že skutečnosti, které spadají do rámce judikatury ve věci Aspocomp, nejsou stejné jako v tomto konkrétním případě. V tomto konkrétním případě totiž nedošlo k tomu, že by společnost CGMF nesplnila svůj závazek vyplatit dodatečné odstupné za propuštění.
297.
Je nutno zaznamenat, že jak společnost SNCM, tak francouzské orgány zřejmě přikládají význam skutečnosti, že sociální plán […] (60). Je mimořádně pochybné, že by šlo […] (60) považovat za chybu v řízení, za kterou by mohli zaměstnanci […] (60) volat francouzský stát k odpovědnosti. I za nanejvýše nepravděpodobného předpokladu […] (60), že by se francouzský stát mohl u zaměstnanců zavázat a přiznat jim nárok na odstupné hrazené státem (150), poskytnutí takového nároku by samo o sobě přestavovalo zvýhodnění poskytnuté podniku SNCM, a tudíž státní podporu, a to z podobných důvodů, jako jsou důvody uvedené níže ohledně opatření podpory pro jednotlivce ve výši 38,5 milionu EUR. Toto opatření mohlo totiž částečně uklidnit sociální vztahy v podniku.
vi) Závěr ohledně zohlednění řízení o vyrovnání pasiv
298.
Není prokázáno s právní jistotou, že by francouzské orgány byly s dostatečnou pravděpodobností odsouzeny vnitrostátním soudem k odškodnění v rámci vyrovnání pasiv, a je ještě méně prokázáno, že by takové odsouzení přesáhlo zápornou cenu, za niž byla společnost SNCM „prodána“.
299.
Je rovněž nutno zohlednit skutečnost, že údajným záměrem jednání francouzského státu, a to i za předpokladu, že by byl v tomto konkrétním případě špatným hospodářem, bylo chránit vnitrostátní průmysl a služby, včetně společnosti SNCM a jejích zaměstnanců, tím, že nemusely projít vývojem, který by mohl být sociálně přijatelný jen obtížně. I když veřejné subjekty včetně státu lze považovat za určitých okolností za skutečný řídící orgán určitého podniku, nic ve skutečnosti nenaznačuje, že by šlo použít řízení o vyrovnání pasiv k pochopení politických rozhodnutí státu, a to zejména za podobných okolností. Tento případ je velmi vzdálen okolnostem věci Aspocomp, která se této otázky vůbec netýkala.
300.
Komise se v každém případě domnívá, že francouzské orgány se dnes nemohou odvolávat na minulá politická rozhodnutí, aby odůvodnily veřejné zásahy prováděné za účelem vyřešení důsledků zásahů předchozích. Tyto dva zásahy, tzn. vměšování v minulosti a nové zásahy veřejných orgánů, je naopak nutno analyzovat jako dvě kumulativní narušení hospodářské soutěže. Přijmout odpovědnost státu při vyrovnání pasiv by totiž znamenalo umožnit mu, aby uznáním, že se dopustil chyb při řízení podniku, odůvodňoval finanční vklad jako opatření, jež nepředstavuje státní podporu, což by mělo za následek nové narušení hospodářské soutěže. Stát by se v takovém případě odvolával na vlastní chyby v řízení, aby odůvodnil dodatečný finanční vklad, což by bylo v rozporu s obecnou zásadou, podle níž se nikdo nemůže odvolávat na vlastní chybu (151).
301.
Bylo by rovněž zcela umělé rozdělovat chování státu jakožto „špatného hospodáře“ (za předpokladu, že je to prokázáno) a chování státu, jenž zachraňuje podnik, který špatně spravoval. Chyba v řízení však není součástí běžného chování informovaného soukromého investora v tržním hospodářství. Mechanizmus záchrany, který je od této chyby neoddělitelný, proto také nespadá do rámce tohoto chování.
302.
Přijetí teorie francouzských orgánů a společnosti SNCM by kromě toho mělo za následek, že by se státu umožnilo poskytnout určitému podniku záruku úmyslným spácháním „chyby v řízení“, což je z hlediska discipliny podpor zcela nepřijatelné.
303.
V tomto konkrétním případě by chování, které podle teorie zastávané společností SNCM a francouzskými orgány údajně zavazuje stát, bylo ve skutečnosti chováním státu, jenž jedná jako veřejná moc a nikoli jako akcionář. Vzhledem k tomu, že informovaný soukromý akcionář by nepřijal rozhodnutí založená na těchto politických a veřejných ohledech, nelze riziko vyrovnání pasiv, které z těchto rozhodnutí vyplývá, zohlednit v rámci testu informovaného soukromého investora v tržním hospodářství (152).
304.
Francouzské orgány připomínají, že v rozhodnutí Komise ze dne 7. prosince 2005 o podpoře, kterou poskytla Belgie společnost ABX Logistics, Komise uvažovala o zohlednění skutečnosti, že „v některých výjimečných případech některé národní právní předpisy uvádějí, že se třetí osoby mohou obrátit proti akcionářům společnosti v likvidaci, zejména pokud lze uvažovat, že jsou akcionáři [vypuštěno ve znění rozhodnutí] a/nebo že se dopustili chyb v řízení“ (153).
305.
Komise ale připomíná, že pojem podpory je nutno posuzovat objektivně, a poznamenává, že rozhodnutí o zahájení řízení ve stejné věci upřesnilo, že „i za málo pravděpodobného předpokladu splnění všech podmínek vyžadovaných vnitrostátním právem ohledně odpovědnosti […] by tato skutečnost přesto nevylučovala povahu státní podpory těchto zásahů ve prospěch dceřiné společnosti“ (154).
306.
V tomto konkrétním případě se Komise domnívá, že francouzské orgány nevyvrátily dostatečným způsobem pochybnosti Komise ohledně skutečnosti, že by se akcionář společnosti SNCM s dostatečnou jistotou vystavil zpochybnění své odpovědnosti.
307.
Za těchto podmínek a při odmítnutí zohlednění dodatečného odstupného za propuštění (viz 225. bod odůvodnění a následující) dospívá Komise k závěru, že likvidace společnosti SNCM by pro francouzský stát nepředstavovala žádné náklady. Komise totiž soudí, že státu jakožto akcionáři nelze přisoudit náklady na likvidaci, protože vystavení akcionáře je vázáno na hodnotu jeho vkladu do základního kapitálu podniku.
6.1.2.2. Závěr
308.
Komise tak soudí, že soukromý investor by dal přednost méně nákladnému řešení, což znamená likvidaci společnosti SNCM. Komise proto dospívá k závěru, že záporná cena ve výši 158 milionů EUR představuje státní podporu.
6.1.3. Kapitálový vklad společnosti CGMF ve výši 8,75 milionu EUR
309.
Ve svých připomínkách po rozhodnutí o zahájení řízení se francouzské orgány domnívají, že navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR provedené francouzským státem proběhlo souběžně se vkladem soukromých investorů. Vysvětlují, že souběžnost posiluje minoritní podíl, který převzal francouzský stát, zatímco většinu prostředků poskytl trh. Kromě toho se domnívají, že míra výnosnosti vkladu státu ve výši […] (60) % ročně představuje pro soukromého investora odpovídající výnosnost investovaného kapitálu v dlouhodobém horizontu. V informační zprávě ze dne 16. května 2013 se dále domnívají, že rizika spojená se zrušující doložkou jsou vyrovnána možností odkupu soukromými akcionáři.
310.
Vklad státu je nyní nutno porovnat se vkladem soukromých nabyvatelů, tj. s částkou 26,25 milionu EUR. Jak bylo ale prokázáno v oddíle 6.1.2, vklad státu dosahuje výše 158 milionů EUR, ke kterým je nutno přidat 38,5 milionu EUR podpor pro jednotlivce a 15,81 milionu EUR vyplacených na základě plánu z roku 2002, jak bude prokázáno v oddílech 6.1.4 a 6.1.5.
311.
Všechna opatření z roku 2006 jsou obsažena v memorandu o porozumění. Strany tohoto memoranda, tzn. společnosti CGMF, BCP a VT, se v tomto stejném dokumentu dohodly na vkladu ve výši 158 milionů EUR, záloze na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR a navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR. V tomto konkrétním případě představují tato tři opatření jednu a tutéž transakci provedenou s cílem privatizovat společnost SNCM. Jak zdůrazňuje Tribunál v bodě 125 rozsudku ze dne 11. září 2012, „k tomuto kapitálovému vkladu [ve výši 8,75 milionu EUR] totiž došlo v rámci globálního memoranda o prodeji vzešlého z výhradního jednávání, kde vklady nabyvatelů představují protiplnění za tíživé závazky francouzského státu různých forem“. Tři výše uvedená opatření je proto nutno považovat globálně za vklad finančních prostředků do společnosti SNCM státem a porovnat je se vkladem soukromých investorů za účelem posouzení, zda jejich zásah byl či nebyl významný.
312.
Na základě předcházejícího dospívá Komise k závěru, že vklad soukromých akcionářů, který představoval 10,6 % celkového vkladu, nelze považovat za významný.
313.
Jak již bylo shledáno v 311. bodě odůvodnění, tři opatření tohoto konkrétního případu představují jedinou privatizační transakci. Komise se domnívá, že soukromé a veřejné kapitálové vklady lze proto považovat za souběžné.
314.
Pokud jde o kritérium vkladů provedených za srovnatelných podmínek, Komise nejprve zaznamenává, že zúčastněné strany, tj. společnosti CCF a STIM, zpochybnily významnou povahu soukromého zásahu, a zejména pak existenci srovnatelných podmínek mezi veřejnou investicí a soukromými investory z důvodu zrušující doložky.
315.
Komise se domnívá, že podmínky tohoto navýšení kapitálu samy o sobě prokazují, že rizika nejsou pro soukromé a veřejné investory stejná. Existence a podmínky zrušující doložky postoupení společnosti prokazují samy o sobě, že v případě splnění podmínek uvedených v doložce není postavení soukromých investorů a veřejného investora z hlediska rizika stejné. Podle memoranda o porozumění mají soukromí investoři možnost se stáhnout a získat zpět svůj vklad v případě záporného rozhodnutí Komise, Tribunálu nebo Soudního dvora či v případě neobnovení pověření veřejnou službou. Tato poslední část zrušující doložky se týká jádra činnosti společnosti SNCM, a má proto pro stát o to větší negativní dopad. Společnost SNCM je totiž tradičním provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba dvě třetiny její činnosti se uskutečňuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou. Zrušující doložka tak chrání soukromé investory před obchodním rizikem u většiny činností společnosti SNCM. Toto riziko nese ve skutečnosti pouze stát.
316.
Uplatnění výše uvedené zrušující doložky by mělo na jedné straně za následek, že by společnost SNCM byla povinna vrátit soukromým investorům veškeré vklady nabyvatelů. Na druhé straně by společnost CGMF vlastnila znovu 100 % kapitálu společnosti SNCM v situaci, kdy by výrazně vzrostlo riziko likvidace a tím ztráty významné části veřejných investic.
317.
Pokud jde o slib koupě soukromými akcionáři, společnost CGMF ho může využít pouze v případě, že se společnost SNCM ocitne v nuceném vyrovnání nebo konkurzním řízení. Uvedené potvrzuje, že v případě potíží nelze této opce použít a že rizika nese v zásadě společnost CGMF, to znamená francouzský stát. Komise se proto domnívá, že tento slib koupě nelze analyzovat jako protiplnění ke zrušující doložce.
318.
Komise kromě toho nemůže přijmout tvrzení francouzských orgánů, podle nějž obsahovalo memorandum o porozumění řadu záruk chránících investici státu. Povinnosti uložené nabyvatelům totiž pro ně nepředstavují dodatečná rizika či omezení, která by je postavila do situace srovnatelné se situací společnosti CGMF. Cílem těchto povinností je pouze zajistit, aby během období, kdy soukromí nabyvatelé mohou uplatnit zrušující doložku, tito nabyvatelé nepřistoupili k žádné právní úpravě společnosti SNCM a uskutečňovali pouze úkony nutné pro provedení podnikatelského záměru a sociální dohody.
319.
Kromě toho, a jak zdůrazňuje Tribunál v rozsudku ze dne 11. září 2012, pouhá analýza očekávané výnosnosti nestačí k závěru, že stát provedl investici za tržních podmínek, protože soukromí investoři a veřejný investor nesdílejí rizika vyrovnaným způsobem.
320.
Opatření může být stále v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství i při nesplnění podmínky investice pari passu. V takovém případě by ale bylo nutno prokázat, že chování státu odpovídá tomu, jak by se v podobné situaci zachoval informovaný soukromý investor, například pomocí analýz ex ante výnosnosti investice. Avšak francouzské orgány nepředložily žádný důkaz provedení takovéto analýzy ex ante. Francouzské orgány se ve svých připomínkách pouze domnívaly ex post, že fixní míra odměny ve výši […] (60) % by byla pro soukromého investora přiměřená, a použily k tomu srovnání s mírou výnosnosti francouzského státního dluhopisu OAT (Obligation Assimilable du Trésor) emitovaného státem, jehož výnosnost se v té době pohybovala mezi 3,72 % a 3,95 %. Neposkytly ale žádnou analýzu, která by prokazovala, že míra 10 % by byla pro soukromého investora přijatelná vzhledem k rizikům nesených státem, jako je například zrušující doložka nebo rizika spojená se situací podniku.
321.
Hlavně se ale míra […] (60) % vztahuje pouze na kapitálový vklad ve výši 8,75 milionů EUR a zmíněná analýza by musela zohlednit celkový vklad státu, se kterým stát v memorandu souhlasil. Jelikož se zápornou cenou ve výši 158 milionů EUR nebo se zálohou na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR není spojena žádná výnosnost, byla by míra výnosnosti celkové investice státu do společnosti SNCM v okamžiku její privatizace v roce 2006 zřetelně nižší než míra výnosnosti státního dluhopisu OAT. Z důvodu návazných rizik by soukromý investor v tržním hospodářství podobnou míru nepřijal.
322.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že nejsou splněna kritéria stanovená judikaturou, aby šlo rovnou vyloučit povahu podpory předmětného opatření. Komise se proto domnívá, že kapitálový vklad francouzského státu ve výši 8,75 milionu EUR poskytuje společnosti SNCM ekonomickou výhodu, protože tento vklad proběhl souběžně se vkladem soukromého kapitálu za podmínek, které nejsou ve smyslu judikatury Unie srovnatelné. Předmětné opatření proto představuje státní podporou podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.1.4. Opatření podpory pro jednotlivce (38,5 milionu EUR)
323.
Francouzské orgány se domnívají, že toto financování představuje podporu pro jednotlivce, z níž podnik nemá žádný prospěch, a že se tak nejedná o státní podporu. Zúčastněné strany, společnosti CCF a STIM, napadaly označení tohoto opatření za podporu pro jednotlivce, protože se mimo jiné domnívají, že toto opatření může mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní důsledky.
324.
Komise se domnívá, že na prokázání nepřítomnosti podpory ve prospěch zaměstnavatele nestačí skutečnost, že přímými příjemci podpory pro jednotlivce jsou jeho zaměstnanci. Tribunál totiž upřesňuje, že „[…] skutečnost, že přímými příjemci podpory pro jednotlivce jsou zaměstnanci, nemůže stačit k vyloučení existence podpory ve prospěch jejich zaměstnavatele“ (155).
325.
Jak rovněž uvádí Tribunál v bodě 138 rozsudku ze dne 11. září 2012, „[k] přezkoumání, zda tyto podpory pro jednotlivce představují podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, je […] třeba určit, zda společnosti SNCM vzniká nepřímé ekonomické zvýhodnění, jež jí umožňuje vyhnout se nákladům, které by normálně zatěžovaly její finanční zdroje, a zabraňuje tedy tomu, aby tržní mechanizmy vedly ke svým přirozeným důsledkům“.
326.
Komise dále zaznamenává, že podle memoranda o porozumění představuje toto opatření závazek státu vůči soukromým partnerům, že bude financovat „část nákladů spojených s případnými dobrovolnými odchody či vypovězením pracovních smluv (bez ohledu na jejich povahu) zvaných „na velkorysost“, které by doplnily částky všeho druhu, jež musí zaměstnavatel zaplatit (…)“. Jak zdůrazňuje Tribunál v bodě 145 rozsudku ze dne 11. září 2012, skutečnost, že jsou tyto podpory pro jednotlivce součástí memoranda „o prodeji“, nasvědčuje tomu, že z nich plyne zvýhodnění. Strany se k nim uchýlily, protože z nich mohly mít určitý prospěch.
327.
Tyto podpory proto mohou ekonomicky zvýhodnit společnost SNCM tím, že jí umožňují nenést všechny náklady spojené s případným a budoucím odchodem některých zaměstnanců. Pokud stát zbaví podnik těchto nákladů, představuje to pro podnik zvýhodnění. Komise připomíná, že tato doplňková opatření sociální povahy mají za cíl usnadnit provádění plánů propouštění, které jsou nutné pro dosažení cílů podniku, a že tato opatření nevyplývají ze zákonné povinnosti. V tomto konkrétním případě prokazuje četnost sociálních konfliktů v rámci společnosti SNCM, že provádění sociálního plánu vyvolává téměř systematicky stávky a jiné akce odborů. Tato doplňková opatření sociální povahy představují bez pochyby pro společnost SNCM výhodu.
328.
Komise proto zastává názor, že toto opatření představuje státní podporou podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.1.5. Zůstatek ve výši 15,81 milionu EUR vyplacený jako podpora na restrukturalizaci z roku 2002
329.
Opatření z roku 2006 podstatným způsobem zvyšují částku podpory na restrukturalizaci posuzovanou v rámci plánu z roku 2002, jejíž výše dosahuje 69,29 milionu EUR a již lze analyzovat jako změnu plánu restrukturalizace a nákladů s ním spojených. Plán restrukturalizace totiž probíhal ještě v době, kdy se začalo uvažovat o privatizaci. Společnost SNCM ale dosáhla jeho cílů ohledně obnovení životaschopnosti. Tribunál upřesnil, že „[v] tomto ohledu je totiž třeba podotknout, že rozhodnutí z roku 2006 výslovně stanoví, že pokud bude plán z roku 2006 obsahovat prvky podpory na restrukturalizaci, měly by být tyto posuzovány společně s podporou na restrukturalizaci plánu z roku 2002 (…)“ (156). Tribunál zdůrazňuje, že tato analýza byla provedena „oprávněně“. Částka ve výši 69,29 milionu EUR odpovídá částce ve výši 66 milionů EUR, jež byla poskytnuta v roce 2002 jako první část plánu restrukturalizace, a částce ve výši 3,29 milionu EUR podpory, jež byla poskytnuta v roce 2005 jako druhá část.
330.
Z této částky podpory poskytnuté na základě plánu restrukturalizace z roku 2002 se částka 53,4 milionu EUR ve skutečnosti týká pověření veřejnou službou. Protože zákonnost této podpory potvrdil rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2012, musí Komise přezkoumat současně slučitelnost vlastní podpory na restrukturalizaci, tzn. částku 15,81 milionu EUR poskytnutou během restrukturalizace z roku 2002, a na základě pokynů z roku 2004 slučitelnost všech opatření z roku 2006.
6.2. PŘEZKUM SLUČITELNOSTI PODPOR NA RESTRUKTURALIZACI VYPLACENÝCH V ROCE 2002 A V ROCE 2006
6.2.1. Příslušné pokyny
331.
Komise poznamenává, že plán restrukturalizace z roku 2002 byl přezkoumáván v rámci pokynů z roku 1999. Poznamenává rovněž, že nová opatření z roku 2006, která zahrnují plán z roku 2002, byla přijata po vstupu v platnost nových pokynů z roku 2004 a provedena před tím, než je Komise schválila.
332.
V souladu s přechodnými pravidly stanovenými pokyny z roku 2004 (157) vztahují se tyto pokyny na protiprávní podporu, jejíž část byla poskytnuta po jejich vstupu v platnost.
333.
Jelikož opatření z roku 2006 představují podporu, spadají tak do rámce restrukturalizačních akcí zahájených v roce 2002 a je nutno je analyzovat s nimi jako celek. Slučitelnost všech těchto podpor bude proto analyzována v rámci pokynů z roku 2004.
6.2.2. Podnik v obtížích
334.
Podnik je způsobilý pro poskytnutí podpory na restrukturalizaci, pokud ho lze označit za podnik v obtížích ve smyslu pokynů.
335.
V tomto konkrétním případě Komise připomíná, že shledala dodržení tohoto kritéria jak v rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o podpoře na záchranu společnosti SNCM (158), tak v rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení plánu navýšení kapitálu na základě roční účetní uzávěrky společnosti SNCM za rok 2001.
336.
Pro účely tohoto rozhodnutí Komise ověřila na základě účetní uzávěrky podniku za rok 2002, zda společnost SNCM tuto podmínku splňuje. Vlastní kapitál kromě předepsaných rezerv (159) zůstával i v roce 2002 nadále záporný ve výši - 26,5 milionu EUR po schodku - 30,7 milionu EUR v roce 2001. Tato čísla představují více než poloviční snížení základního kapitálu podniku, přičemž více jak čtvrtina snížení připadá na období dvanácti měsíců po oznámení. Tím byla ověřena podmínka obsažená v bodě 10 písm. a) pokynů.
337.
Kromě vývoje základního kapitálu Komise shledává, že:
-
v období 2001-2002 se běžný hospodářský výsledek před zdaněním snížil z hodnoty -5,1 milionu EUR v roce 2001 na hodnotu -5,8 milionu EUR v roce 2002 a ke zmírnění čistých ztrát v roce 2002 došlo pouze díky prodeji některých plavidel;
-
schopnost samofinancování společnosti SNCM, která byla 39,2 milionu EUR na konci roku 2001, se na konci roku 2002 snížila na 35,7 milionu EUR;
-
čisté finanční závazky kromě leasingu se v období 2000-2002 zvýšily ze 135,8 milionu EUR na 144,8 milionu EUR;
-
finanční náklady (úroky a podobné náklady) se zvýšily ze 7,0 milionu EUR v roce 2000 na 9,503 milionu EUR v roce 2002.
338.
Francouzské orgány ostatně Komisi potvrdily, že banky nadále odmítají půjčovat společnosti SNCM peníze kvůli jejímu zadlužení, a to přesto, že jim společnost SNCM nabídla jako záruku svá poslední plavidla nezatížená hypotékou nebo podobnými břemeny.
339.
Smlouva o pověření veřejnou službou na této analýze nic nezměnila. Tato smlouva měla sice ve spojení s úspěšně provedeným plánem restrukturalizace umožnit společnosti SNCM dosáhnout v dlouhodobém výhledu kladných provozních výsledků, zůstává ale skutečností, že akutní nedostatek vlastních finančních prostředků, rostoucí zadlužení a náklady na prováděcí opatření restrukturalizačního plánu by musely společnost SNCM přivést za určitou dobu do stavu platební neschopnosti.
340.
Jelikož období restrukturalizace trvalo od roku 2002 do roku 2006, je nutno ověřit, zda společnost SNCM splňovala tuto podmínku po celé toto období, a zejména v okamžiku rozhodnutí o nových vkladech veřejných prostředků.
341.
Rozhodnutí z roku 2003 shledalo, že společnost SNCM splňovala toto kritérium za účetní období 2001 a 2002 (160).
342.
Nyní je nutno ověřit, zda společnost SNCM splňovala stále tuto podmínku v účetních obdobích 2003 až 2005, což je poslední úplné účetní období před zavedením nových opatření z roku 2006 ohledně privatizace společnosti SNCM.
343.
Jak již bylo uvedeno v 73. bodě odůvodnění a následujících, situace společnosti SNCM se v roce 2004 a 2005 prudce zhoršila. Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak dosáhl částky - 32,6 milionu EUR v roce 2004 a částky - 25,8 milionu EUR v roce 2005. Pokud jde o čistý výsledek, dosáhl v roce 2004 částky - 29,7 milionu EUR a v roce 2005 částky - 28,8 milionu EUR. Vlastní kapitál v roce 2005 (- 1,7 milionu EUR) vykázal oproti roku 2004 snížení o 25,5 milionu EUR. Toto snížení odpovídá více než poloviční ztrátě základního kapitálu, přičemž více než čtvrtina připadá na období posledních dvanácti měsíců. Tím byla ověřena dostatečná podmínka obsažená v bodě 10 písm. a) pokynů z roku 2004.
344.
Na základě předcházejícího se Komise domnívá, že společnost SNCM lze označit za podnik v obtížích ve smyslu pokynů z roku 2004.
6.2.2.1. Vlastní příspěvek
345.
Podle bodu 43 pokynů se „výše a míra podpory musí omezit na úplné minimum restrukturalizačních nákladů nutných k provedení restrukturalizace s ohledem na stávající finanční zdroje podniku, jeho akcionářů či společníků nebo obchodní skupiny, ke které náleží. Při posuzování tohoto aspektu bude vzata v úvahu jakákoli dříve poskytnutá podpora na záchranu. Od příjemců podpory se očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů, včetně prodeje aktiv, která nejsou nezbytně nutná pro přežití podniky, nebo z vnějších zdrojů za tržních podmínek. Toto přispění bude svědčit o tom, že jsou hospodářské subjekty přesvědčeny o možnosti opětovné životaschopnosti daného podniku. Takové přispění musí být skutečné, tj. opravdové, bez všech očekávaných budoucích výnosů, jako je peněžní tok, a musí být co nejvyšší“.
346.
V bodě 44 pokynů je upřesněno, že „následující příspěvky(1) na restrukturalizaci bude Komise za normálních okolností považovat za přiměřené: alespoň 25 % v případě malých podniků, alespoň 40 % u středních podniků a alespoň 50 % u velkých podniků. Za výjimečných okolností a v případě zvlášť závažných problémů, které musí členský stát prokázat, se Komise může spokojit i s nižším příspěvkem“.
347.
V bodě 7 pokynů je rovněž upřesněno, že „je vhodné znovu a jasněji potvrdit zásadu, že toto přispění [významný příspěvek příjemce k restrukturalizaci] musí být skutečné a nesmí obsahovat žádný prvek podpory. Příspěvek ze strany příjemce má dvojí význam: na jedné straně vyjadřuje, že subjekty na trhu (vlastníci, věřitelé) jsou přesvědčeni o tom, že se podnik může v přiměřené lhůtě stát opět životaschopným. Na druhé straně je tento příspěvek zárukou toho, že je podpora na restrukturalizaci omezena na minimum nutné k obnovení životaschopnosti, což snižuje narušení hospodářské soutěže. […]“.
348.
Judikatura rovněž zdůraznila, že vlastní příspěvek musí vyjadřovat, že subjekty na trhu jsou přesvědčeny o tom, že obnovení životaschopnosti je proveditelné (161). Komise zdůrazňuje, že tento požadavek je mimořádně důležitý v případě společnosti SNCM kvůli situaci, v níž se nacházela od roku 2002. Komise připomíná, že původní restrukturalizační opatření z roku 2002 nevedla k očekávaným výsledkům. Některá z nich nebyla dodržena nebo nebylo dosaženo jejich cílů (viz 351. bod odůvodnění). Protože společnost SNCM nebyla schopna provést v celém rozsahu tato první restrukturalizační opatření, její ekonomická a finanční situace se počínaje rokem 2004 nadále zhoršovala (viz 73. až 75. bod odůvodnění).
349.
V roce 2002 dosáhly náklady na restrukturalizaci výše 46 milionů EUR. Pokud jde o opatření z roku 2006, Komise se domnívá, že výše nákladů na restrukturalizaci odpovídala částce podpory (162) ve výši 202,5 milionu EUR, ke které je nutno přičíst navýšení kapitálu soukromými partnery, tzn. částku 26,25 milionu EUR, což dává celkovou částku ve výši 274,8 milionu EUR. Vlastní příspěvek se skládá z částky 42,385 milionu EUR za čistý prodej aktiv a z částky 26,25 milionu EUR v podobě navýšení kapitálu soukromými partnery, což představuje celkový vlastní příspěvek ve výši 68,635 milionu EUR. Při zohlednění nových opatření z roku 2006 tak vlastní příspěvek dosahuje výše 25 %, zatímco pokyny vyžadují příspěvek ve výši nejméně 50 %. Komise upřesňuje, že francouzské orgány neuvedly žádné výjimečné okolnosti a zvlášť závažné problémy, aby se Komise mohla spokojit s nižším skutečným vlastním příspěvkem. Komise se v každém případě domnívá, že v tomto konkrétním případě neexistují žádné výjimečné okolnosti, které by odůvodňovaly sníženou míru vlastního příspěvku vyžadovaného pokyny z roku 2004.
350.
Komise proto zastává názor, že vlastní příspěvek společnosti SNCM k restrukturalizaci je z hlediska ustanovení pokynů nedostatečný.
6.2.2.2. Obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu
351.
V rozhodnutí o zahájení řízení vyjádřila Komise pochybnosti o obnovení životaschopnosti společnosti SNCM v dlouhodobém výhledu, a to zejména z těchto důvodů:
-
společnost SNCM neuvažovala o zrušení všech svých ztrátových činností;
-
úspěch plánu restrukturalizace úzce závisel na přidělení pověření veřejnou službou mezi Marseille a Korsikou na období mezi 1. lednem 2007 a 31. prosincem 2012;
-
nebyly dodrženy prognózy snížení počtu zaměstnanců plavících se na lodích stanovené v plánu z roku 2002 a nebylo dosaženo zvýšení produktivity o 10 %;
-
snížení počtu zaměstnanců o 400 pracovních míst vyjádřených v ekvivalentech plného pracovního úvazku nebylo dostatečné stejně jako opatření na zvýšení produktivity stanovené v plánu z roku 2006, a to kvůli odchylkám oproti plánu z roku 2002.
352.
Francouzské orgány odpověděly, že změna akcionářů a provedení tří opatření privatizačního plánu umožní společnosti SNCM rozvíjet svou činnost na zdravém základě, a že ztrátovost některých odvětví její činnosti tak není ničím, co by nešlo napravit.
353.
Komise zjišťuje, že opatření stanovená plánem restrukturalizace z roku 2002 nemohla být provedena do konce, což vedlo k prudkému zhoršení výsledku hospodaření společnosti v roce 2004 a 2005. V roce 2006 zvýšení obratu o 20 milionů EUR a navýšení vyrovnání za veřejnou službu o 9 milionů neumožnily ozdravění provozního výsledku, protože růst cen pohonných hmot a zvýšení provozních nákladů značně převýšily prognózy. Znalec Komise zjistil, že několik událostí (163) výrazně zpomalilo provádění podnikatelského plánu nabyvatelů společnosti, a na tomto základě dospěl k závěru, že nahromaděné ztráty mohou být podstatně vyšší, než se na rok 2007 původně předpokládalo.
354.
Komise se proto domnívá, že odpovědi francouzských orgánů neodstranily všechny její pochybnosti. Vázat totiž obnovení životaschopnosti na přidělení pověření veřejnou službou na období 2007-2013 a na provedení tří opatření privatizačního plánu, jehož zákonnost a slučitelnost s vnitřním trhem nebyla zatím potvrzena, se jeví jako riskantní. Věrohodnost plánu obnovení životaschopnosti podniku v dlouhodobém výhledu přepokládá přinejmenším, že zvolené předpoklady jsou realistické. Avšak v tomto konkrétním případě závisí úspěch plánu téměř výlučně na tom, že dojde k hypotetickým událostem, na které společnost SNCM nemá žádný vliv. Vzhledem k finanční situaci společnosti SNCM v dotčené době si Komise dále klade otázku o jejích schopnostech financovat nutné obnovení některých jejích trajektů. Francouzské orgány toto obnovení přitom uvádějí jako krok, který umožní dosáhnout cíle obnovení životaschopnosti.
355.
Komise proto zastává názor, že není splněna podmínka obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu stanovená pokyny.
6.2.2.3. Zamezení narušení hospodářské soutěže (vyrovnávací opatření)
356.
Zrušené rozhodnutí z roku 2008 uvádělo čtyři vyrovnávací opatření:
-
uzavření dceřiné společnosti Corsica Marittima (82 000 cestujících v roce 2000), která zajišťovala spojení mezi Itálií a Korsikou, a tedy odchod skupiny SNCM z trhu dopravní obslužnosti mezi Itálií a Korsikou;
-
téměř úplný odchod společnosti SNCM ze spoje mezi Toulonem a Korsikou, tedy z trhu, který v roce 2002 představoval ne méně než 460 000 cestujících;
-
omezení nabídky celkového počtu míst a rotací zajišťovaných od roku 2003 každoročně společností SNCM, a to zejména na spoji mezi Nice a Korsikou;
-
prodej čtyř plavidel.
357.
Komise připomíná, že uvedená opatření navrhly francouzské orgány vzhledem k podpoře ve výši 15,81 milionů EUR, což je částka, která odpovídá výši podpory na restrukturalizaci poskytnuté v roce 2002.
358.
Po zrušení rozhodnutí z roku 2008 rozsudkem ze dne 11. září 2012 přesahuje nyní celková výše podpory částku 210 milionů EUR. Komise zastává názor, že její pochybnosti nemohly být odstraněny z následujících důvodů.
359.
Pokud jde o prodej čtyř pravidel, s nímž počítala restrukturalizace z roku 2002, Komise zaznamenává, že tato postoupení byla částečně vyrovnána dodáním plavidla Danielle Casanova v červnu roku 2002 a smíšených plavidel Paglia Orba a Pascal Paoli v roce 2003.
360.
Pokud jde o uzavření společnosti Corsica Marittima, v bodě 40 pokynů je zejména upřesněno, že „[o]dpisy a ukončení ztrátových činností, které by bylo v každém případě nutné pro obnovení životaschopnosti podniku, nebude za účelem posouzení kompenzačních opatření považováno za snížení kapacity nebo omezení působnosti na trhu“. Uzavření společnosti Corsica Marittima, která byla ztrátová od doby svého založení v roce 1990, nelze proto označit za vyrovnávací opatření, ale spíše za opatření, jež se podílí na obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu.
361.
Stejné uvažování platí také pro dopravní obslužnost mezi Korsikou a Nice. Komise zaznamenává, že společnost SNCM má minoritní podíl na trhu, zatímco společnost Corsica Ferries France má 70 % podíl na trhu (164). Podle Stephensovy zprávy je po přepravě z Nice silná poptávka, a to zejména v hlavní sezóně. Poptávka po přepravě na tomto spoji existuje ostatně i mimo hlavní sezónu. Přesto běžný výsledek na tomto spoji vykazoval v období 2004-2007 ztrátu. Toto opatření proto nelze označit za vyrovnávací, ale spíše za opatření, jež přispívá k obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu.
362.
Komise rovněž zaznamenává, že přeprava cestujících mezi Korsikou a přístavem města Toulon výrazně vzrostla a zvýšila se z 200 000 cestujících v roce 1999 na téměř 1 milion v roce 2007 (165). Téměř úplný odchod společnosti SNCM z tohoto spoje by proto šlo označit za vyrovnávací opatření. Komise ale bere na vědomí, že z hlediska počtu cestujících představuje spoj mezi městem Toulon a Korsikou pro společnost SNCM nejméně důležitý spoj.
363.
Pokud by toto opatření bylo přesto označeno za vyrovnávací, Komise zastává názor, že by bylo výrazně nedostatečné. V bodě 40 pokynů se totiž uvádí, že „[o]patření musejí být úměrná rušivým účinkům podpory (…)“. Jak již bylo připomenuto v 341. a 342. bodu odůvodnění, Komise zjišťuje, že předmětná opatření navrhly francouzské orgány vzhledem k podpoře ve výši 15,81 milionů EUR, což je částka, která odpovídá výši podpory na restrukturalizaci poskytnuté v roce 2002. Jelikož ale celková částka podpory nyní dosahuje přibližně výše 218 milionů EUR, Komise zastává názor, že navrhovaná opatření jsou nedostatečná vzhledem k narušení hospodářské soutěže vyvolanému poskytnutím těchto podpor.
364.
Komise proto zjišťuje, že se nepodařilo odstranit pochybnosti ohledně označení těchto opatření, a to buď za vyrovnávací, nebo za opatření nutná pro obnovení životaschopnosti. V každém případě zůstávají navrhovaná opatření výrazně nedostatečná.
365.
Francouzské orgány zdůraznily riziko monopolního postavení společnosti CFF v případě zániku společnosti SNCM. Komise se domnívá, že francouzské orgány neprokázaly dostatečným způsobem existenci tohoto rizika. Přeprava cestujících a nákladu mezi kontinentální Francií a Korsikou je totiž konkurenční trh otevřený všem provozovatelům působícím v oblasti Středozemního moře. Tento trh se rovněž vyznačuje neexistencí překážek vstupu. V každém případě není postavení společnosti Corsica Ferries takové, aby odůvodňovalo tvrzení o narušení hospodářské soutěže spornými opatřeními.
366.
Vzhledem k předcházejícímu dospívá Komise k závěru, že navrhovaná opatření nesplňují kritéria uvedená v bodě 38 až 42 pokynů.
VII. ZÁVĚR
7.1. NESLUČITELNOST A VRÁCENÍ KAPITÁLOVÉHO VKLADU, KTERÝ FRANCOUZSKÉ ORGÁNY OZNÁMILY V ROCE 2002, A TŘÍ NOVÝCH OPATŘENÍ PROVEDENÝCH FRANCOUZSKÝMI ORGÁNY V ROCE 2006
367.
Kapitálový vklad ve výši 15,81 milionu EUR, který francouzské orgány oznámily v roce 2002, a tři nová opatření, která provedly v roce 2006, tj. postoupení 75 % společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF, a záloha na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch zaměstnanců společnosti SNCM, představují podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Tyto podpory jsou neslučitelné s vnitřním trhem.
368.
Komise připomíná, že podle čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999, musí být jakákoliv protiprávní podpora neslučitelná s vnitřním trhem získána od jejího příjemce zpět.
369.
Pro účely tohoto zpětného získání francouzské orgány v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (166), připočtou navíc k výši podpory úroky z navrácení, které se účtují ode dne, kdy byla podniku předmětná podpora dána k dispozici, a to až do dne skutečného zpětného získání (167).
7.2. NESLUČITELNOST A ZPĚTNÉ ZÍSKÁNÍ PODPORY NA ZÁCHRANU
370.
V okamžiku, kdy opatření oznámená jako podpora na restrukturalizaci nesplňují podmínky slučitelnosti stanovené pokyny, je obvyklé vyvodit důsledky z této neslučitelnosti, pokud jde o podporu na záchranu schválenou společnosti SNCM francouzskými orgány, která byla předmětem rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002, a vynutit její zpětné získání.
371.
Dne 19. listopadu 2002 předložily francouzské orgány Komisi kopie úmluv o zálohách uzavřených mezi společnostmi SNCM a CGMF s doklady o splacení zálohy společnosti CGMF společností SNCM dvěma bankovními převody provedenými 13. května a 14. června 2002.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Kapitálový vklad ve výši 15,81 milionu EUR a tři nová opatření, která provedly francouzské orgány v roce 2006, tj. postoupení 75 % společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF, a záloha na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch zaměstnanců společnosti SNCM, která provedla Francie v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU ve prospěch společnosti SNCM, představují protiprávní státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Francie je povinna získat od příjemců zpět podpory uvedené v článku 1.
2. K částkám, které je nutno získat zpět, se přičítají úroky počínaje dnem, kdy byly částky dány k dispozici příjemci, až do jejich skutečného zpětného získání.
3. Úroky se počítají ze základu složeného v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004 a nařízením Komise (ES) č. 271/2008 (168), kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
1. Zpětné získání podpor uvedených v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Francie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Francie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou je třeba od příjemce získat zpět;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Francie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného zpětného získání podpor uvedených v článku 1. Na žádost Komise předloží Francie neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již byly získány od příjemce zpět.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. listopadu 2013.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2013 m. lapkričio 20 d.
dėl valstybės pagalbos Nr. SA 16237 (C58/02) (ex N118/02), kurią Prancūzija suteikė bendrovei SNCM
(pranešta dokumentu Nr. C(2013) 7066)
(Tekstas autentiškas tik prancūzų kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2014/882/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio (1) 2 dalies pirmą pastraipą,
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtus straipsnius (2) ir atsižvelgdama į tas pastabas,
kadangi:
I. PROCEDŪRA
1)
2002 m. vasario 18 d. Prancūzija Komisijai pranešė apie restruktūrizavimo pagalbos bendrovei Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (toliau - SNCM) planą, kuris buvo papildytas 2002 m. liepos 3 d. (3). Šis restruktūrizavimo planas pateiktas gavus 2001 m. gruodžio 20 d. Prancūzijos institucijų pranešimą apie 22,5 mln. EUR avansą grynaisiais pinigais, kurį kaip sanavimo pagalbą bendrovė Compagnie Générale Maritime et Financière (toliau - CGMF) (4) suteikė bendrovei SNCM. 2002 m. liepos 17 d. sprendimu (5) (toliau - 2002 m. sprendimas) Komisija pagal EB sutarties 88 straipsnio 3 dalyje nustatytą pirminę pagalbos tyrimo procedūrą bendrovei SNCM skirtai sanavimo pagalbai pritarė. Restruktūrizavimo pagalba, apie kurią pranešta, apėmė SNCM rekapitalizavimą, vykdomą per CGMF pervedant 76 mln. EUR;
2)
2002 m. rugpjūčio 19 d. raštu Komisija Prancūzijos institucijoms pranešė, kad priimtas sprendimas pradėti oficialią tyrimo procedūrą (6); šis sprendimas priimtas taikant EB sutarties 88 straipsnio 2 dalį ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999 (7) 6 straipsnį;
3)
2002 m. spalio 8 d. (8) Prancūzijos institucijos Komisijai pateikė savo pastabas dėl 2002 m. rugpjūčio 19 d. sprendimo (9);
4)
Prancūzijos institucijų prašymu 2002 m. spalio 24 d., 2002 m. gruodžio 3 d. ir 2003 m. vasario 25 d. buvo surengti darbo susitikimai su Komisijos tarnybomis;
5)
pradėjusi vykdyti procedūrą Komisija gavo dviejų įmonių pastabas - 2003 m. sausio 8 d. jas pateikė įmonė Corsica Ferries France (toliau - CFF) (10), o 2003 m. sausio 7 d. - STIM d’Orbigny (grupė Stef-TFE) (toliau -STIM), taip pat įvairių Prancūzijos vietos ir regionų valdžios institucijų pastabas, pateiktas 2002 m. gruodžio 18 d. ir 2003 m. sausio 9 bei 10 d. 2003 m. sausio 13 bei 16 d. ir vasario 5 bei 21 d. raštais Komisija perdavė šias pastabas Prancūzijai ir paprašė pateikti pastabas dėl jų;
6)
Prancūzijos institucijos pastabas dėl CFF ir STIM pastabų Komisijai pateikė 2003 m. vasario 13 d. (11) ir gegužės 27 d. (12);
7)
2003 m. sausio 16 d. Komisijos tarnybos nusiuntė prašymą pateikti papildomą informaciją, į kurį Prancūzijos institucijos atsakė 2003 m. vasario 21 d.;
8)
2003 m. vasario 10 d. rašte (13) Prancūzijos institucijos pateikė argumentų siekdamos įrodyti, kad pagalbos plane visapusiškai laikomasi Bendrijos gairių dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (14) (toliau -1999 m. gairės);
9)
2003 m. vasario 25 d. (15) Prancūzijos institucijos Komisijos prašymu perdavė akcininkų susitarimo, kurio privalo laikytis SNCM ir STIM, kopiją;
10)
Sprendimu 2004/166/EB (toliau -2003 m. sprendimas) (16) Komisija su tam tikromis išlygomis pritarė, kad restruktūrizavimo pagalba bendrovei SNCM būtų suteikta sumą išmokant dviem dalimis: viena dalis - 66 mln. EUR, kita - ne didesnė negu 10 mln. EUR (ją reikės nustatyti pagal grynąsias pajamas, gautas po to, kai priėmus 2003 m. sprendimą parduota turto). Išmokėti pirmąją dalį buvo leista 2003 m. sprendimu;
11)
2003 m. spalio 13 d. CFF Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismui (toliau - Bendrasis Teismas) pateikė ieškinį dėl 2003 m. sprendimo panaikinimo (toliau - byla T-349/03);
12)
Sprendimu 2005/36/EB (toliau - 2004 m. sprendimas) (17) Komisija nusprendė, kad, jos nuomone, dėl pakeitimų, kuriuos 2004 m. birželio 23 d. paprašė atlikti Prancūzija, t. y. dėl to, kad laivų, kuriuos bendrovei SNCM leista naudoti priėmus 2003 m. sprendimą, sąraše laivas Aliso pakeičiamas laivu Asco ir kad Aliso parduodamas vietoj Asco, nekyla abejonių, jog restruktūrizavimo pagalba, kurią leista skirti 2003 m. sprendimu, yra suderinama su bendrąja rinka;
13)
2005 m. kovo 16 d. sprendimu (toliau - 2005 m. sprendimas) (18) Komisija leido išmokėti antrąją restruktūrizavimo pagalbos dalį - 3,3 mln. EUR, taigi visa restruktūrizavimo pagalbos, kurią leista teikti, suma pasiekė 69,3 mln. EUR;
14)
2005 m. birželio 15 d. byloje T-349/03 (19) Bendrasis Teismas 2003 m. sprendimą panaikino, nes buvo klaidingai įvertinta mažiausia pagalba;
15)
2005 m. spalio 25 d. (20) Prancūzijos institucijos Komisijai pateikė informaciją apie bendrovės finansinę padėtį, susidariusią po to, kai 2002 m. vasario 18 d. pranešta apie restruktūrizavimo pagalbos planą;
16)
2005 m. lapkričio 17 d. (21) Prancūzijos institucijos pateikė duomenis, susijusius su 2002 m. restruktūrizavimo plano atnaujinimu ir nuosavo SNCM kapitalo atkūrimu (22);
17)
2006 m. kovo 15 d. Prancūzijos institucijos Komisijai pateikė rinkos analizės santrauką, verslo planą (duomenis apie pajamas) ir prognozuojamo pelno (nuostolio) ataskaitą (23). 2006 m. kovo 28 d. ir 2006 m. balandžio 7 d. Komisijos tarnyboms pateikta papildomų dokumentų (24). Be to, šiuose dokumentuose Prancūzijos institucijos paragino Komisiją laikytis nuostatos, kad 2002 m. restruktūrizavimo pagalbos dalis, būtent 53,48 mln. EUR, yra kompensacija už viešąją paslaugą, todėl ją reikėtų laikyti ne pagal restruktūrizavimo planą priimta priemone, o suma, kuri nėra pagalba pagal Sprendimą Altmark (25), arba laikyti atskira ir su restruktūrizavimo planu nesusijusia priemone pagal EB sutarties 86 straipsnio 2 dalį;
18)
2006 m. balandžio 21 d. Komisijai buvo pranešta apie bendrovių susijungimo planą, pagal kurį įmonės Veolia Transport (toliau - VT) (26) ir Butler Capital Partners (toliau - BCP) įgijo teisę bendrai kontroliuoti SNCM (27); apie šį planą pranešta pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 139/2004 (28) 4 straipsnį. 2006 m. gegužės 29 d. Komisija priėmė sprendimą (29) neprieštarauti susijungimui, apie kurį pranešta, ir paskelbti, kad jis suderinamas su bendrąja rinka;
19)
2006 m. birželio 21 d. (30) Prancūzijos institucijos Komisijai pateikė 2006 m. gegužės 26 d. Ekonomikos, finansų ir pramonės ministerijos nutarimą, kuriuo patvirtinamos bendrovės Société nationale des chemins de fer français (toliau - SNCF) nustatytos finansinės operacijos, ir 2006 m. gegužės 26 d. Dekretą Nr. 2006-606 dėl SNCM perėjimo į privatųjį sektorių;
20)
2006 m. birželio 7 d. Komisijai buvo pateikta informacija apie įgaliojimą teikti viešąsias paslaugas ir socialinę pagalbą, susijusią su maršrutais į Korsiką (31);
21)
2006 m. rugsėjo 13 d. raštu Komisija Prancūzijos institucijoms pranešė apie sprendimą pradėti EB sutarties 88 straipsnio 2 dalyje ir Reglamento (EB) Nr. 659/1999 6 straipsnyje nustatytą oficialią tyrimo procedūrą, susijusią su įgyvendintomis naujomis priemonėmis, naudingomis bendrovei SNCM, ir restruktūrizavimo planu, apie kurį pranešta 2002 m. (32) (toliau - 2006 m. sprendimas);
22)
2006 m. lapkričio 16 d. Prancūzija Komisijai pateikė savo pastabas, susijusias su 2006 m. sprendimu (33);
23)
gavusi kai kurių suinteresuotųjų šalių prašymus vienu mėnesiu pratęsti pastabų pateikimo terminą (34), Komisija šį terminą nusprendė pratęsti visoms suinteresuotosioms šalims (35);
24)
Komisija gavo CFF (36) ir STIM (37) pastabas, kurios 2007 m. vasario 20 d. raštu buvo perduotos Prancūzijos institucijoms. Savo pastabas taip pat pateikė viena suinteresuotoji trečioji šalis (jos irgi perduotos Prancūzijos institucijoms), kuri 2008 m. gegužės 28 d. jas atsiėmė;
25)
2007 m. balandžio 30 d. raštu (38) Prancūzijos institucijos pateikė pastabas dėl suinteresuotųjų trečiųjų šalių pastabų;
26)
2007 m. gruodžio 20 d. CFF Komisijai pateikė skundą dėl SNCM, kuriuo papildoma 2007 m. birželio 15 d. ir lapkričio 30 d. raštuose pateikta informacija. Šis skundas susijęs su naujos 2007-2013 m. įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutarties, kurią 2007 m. birželio mėn. pasirašė Korsikos teritorinė bendrija (pranc. Collectivité territoriale de Corse) ir grupė Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM, 3 straipsniu. CFF nuomone, taikant šią nuostatą 2007 m. sutelkta apie 10 mln. EUR naujų bendrovei SNCM skirtų finansinių išteklių. Be to, pasak CFF, už viešųjų paslaugų įsipareigojimus bendrovei SNCM išmokėta kompensacija yra valstybės pagalba, kuri taip pat neteisėta, nes apie ją nepranešta Komisijai;
27)
Komisija suinteresuotosioms šalims pranešė, kad nustatytą trečiųjų šalių pastabų pateikimo terminą nusprendė pratęsti iki 2008 m. kovo 14 d;
28)
2008 m. kovo 26 d. Komisija suinteresuotųjų trečiųjų šalių pastabas perdavė Prancūzijai, kuri savo komentarus pateikė 2008 m. kovo 28 d., balandžio 10 d. ir balandžio 28 d.;
29)
2008 m. liepos 8 d. sprendime Komisija nurodė mananti, kad naujos 2006 m. priemonės nėra valstybės pagalba pagal EB sutarties 87 straipsnio 1 dalį, o priemonės, apie kurias pranešta 2002 m., yra su bendrąja rinka suderinama pagalba;
30)
2012 m. rugsėjo 11 d. Bendrasis Teismas šį sprendimą iš dalies panaikino (39). Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisijos išvadose dėl 2006 m. įgyvendintų priemonių padaryta akivaizdi vertinimo klaida. Dėl 2002 m. restruktūrizavimo priemonių jis nusprendė, kad jų analizę reikia peržiūrėti, nes panaikintas sprendimas pagrįstas tuo, kad 2006 m. priemonės nėra pagalba;
31)
nebuvo panaikinta tik sprendimo nuostata, kuria 53,4 mln. EUR pagalba, suteikta kaip kompensacija už SNCM prisiimtus 1991-2001 m. viešųjų paslaugų įsipareigojimus, pripažinta suderinama. Todėl minėtos pagalbos suderinamumas šiame sprendime nebus aptariamas;
32)
taigi Komisija privalo priimti naują galutinį sprendimą. Aplinkybės, susiklosčiusios po panaikinto sprendimo priėmimo dienos, neturi būti nagrinėjamos. Iš tikrųjų panaikinus sprendimą Komisija turi įvertinti, viena vertus, ar tam tikros aptariamos priemonės atitinka neformalaus rinkos ekonomikos investuotojo veiksmus, kita vertus, jeigu nagrinėjamos priemonės yra valstybės pagalba, ar atitinkamose gairėse nustatytos suderinamumo sąlygos yra įgyvendintos. Pagal Bendrojo Teismo praktiką (40) nagrinėdama šiuos du klausimus Komisija gali atsižvelgti tik į informaciją, kurią ji turėjo panaikinto sprendimo priėmimo dieną - 2008 m. liepos 8 d. (41);
33)
2012 m. lapkričio 13 d. įvyko Komisijos, Prancūzijos institucijų ir SNCM atstovų susitikimas;
34)
2012 m. gruodžio 6 d. ir 2013 m. vasario 5 d. raštais Prancūzijos institucijos du kartus paprašė priimti sprendimą procedūrą pradėti iš naujo, nes: nurodęs apdairaus rinkos ekonomikos investuotojo taikymo kriterijus Bendrasis Teismas esą priėmė novatorišką teismų praktikos sprendimą, dėl kurio prieštaravimų procedūrą būtina pradėti iš naujo. 2013 m. sausio 15 d. ir vasario 13 d. raštais Komisija šiuos prašymus atmetė pabrėžusi, kad procedūra iš naujo gali būti pradėta nuo to konkretaus momento, kai buvo padarytas pažeidimas; ji priminė, kad 2006 m. sprendimu pradėti procedūrą nepadarytas joks pažeidimas. Tačiau Komisija Prancūzijos institucijoms taip pat pranešė, kad jos Komisijai gali pateikti bet kokią papildomą informaciją (svarstymus, analizes) arba bet kokį, jų nuomone, tinkamą dokumentą;
35)
2013 m. gegužės 16 d. Prancūzijos institucijos Komisijai atsiuntė informacinį pranešimą;
36)
2013 m. birželio 19 d. raštu SNCM, nurodžiusi priežastis, panašias į pateiktąsias Prancūzijos institucijų, taip pat paprašė priimti sprendimą oficialią tyrimo procedūrą pradėti iš naujo. 2013 m. liepos 10 d. raštu Komisija šį prašymą atmetė. Tačiau ji SNCM taip pat pranešė, kad bendrovė Komisijai gali pateikti bet kokią papildomą informaciją (svarstymus, analizes) arba bet kokį, jos nuomone, tinkamą dokumentą;
37)
2013 m. rugpjūčio 27 d. SNCM atsiuntė informacinį pranešimą ir naują SNCM pardavimo ataskaitą;
II. APRAŠYMAS
2.1. SUBJEKTAS, KURIAM TAIKOMOS ŠIAME SPRENDIME APTARIAMOS PRIEMONĖS
38)
subjektas, kuriam taikomos šiame sprendime aptariamos priemonės, yra bendrovė SNCM, į kurią įeina kelios jūrų sektoriuje veikiančios patronuojamosios bendrovės ir kuri teikia jūrų transporto paslaugas - maršrutais, kuriais žemyninė Prancūzija sujungiama su Korsika, Italija (Sardinija) ir Magribu (Alžyru ir Tunisu), plukdo keleivius, lengvuosius automobilius ir sunkiasvores krovinines transporto priemones;
39)
SNCM - tai akcinė bendrovė, įsteigta 1969 m. susijungus dviem 1 850 m. įsteigtoms bendrovėms: Compagnie générale transatlantique ir Compagnie de navigation mixte. Tuo metu ji vadinosi Compagnie générale transméditerranéenne, o 1976 m., po to, kai bendrovė Société nationale des chemins de fer (SNCF) tapo jos akcinio kapitalo dalininke, buvo pervadinta Société nationale maritime Corse-Méditerranée. Iš tikrųjų šią bendrovę Prancūzijos Vyriausybė pasirinko siekdama įgyvendinti teritorinio tęstinumo su Korsika principą, t. y. pagal 1976 m. kovo 31 d. sutartį, sudarytą 25-erių metų laikotarpiui, suvienodinti jūrų transporto tarifus ir SNCF taikomus geležinkelių transporto tarifus. Ankstesne sutartimi, sudaryta 1948 m. gruodžio 23 d., Prancūzijos Vyriausybė bendrovę Compagnie générale transatlantique jau buvo įpareigojusi vykdyti maršrutus į Korsiką;
40)
tuo metu, kai 2002 m. pranešta apie rekapitalizavimą, 20 % SNCM kapitalo priklausė SNCF, 80 % - CGMF. Bendrovės BCP et VT, pasinaudojusios 2006 m. gegužės 30 d. suteikta galimybe įsigyti SNCM kapitalo (žr. šio sprendimo 18 punktą), valdo atitinkamai 38 ir 28 % SNCM kapitalo; CGMF išsaugojo 25 % šio kapitalo (9 % jo skirta darbuotojams);
41)
2008 m. pagrindinės SNCM patronuojamosios bendrovės buvo Compagnie Méridionale de Navigation (toliau - CMN) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) ir Les Comptoirs du Sud (48);
42)
2004 m. rugsėjo mėn. pardavus greitąjį laivą Aliso, o 2005 m. gegužės mėn. - greitąjį laivą Asco (49), SNCM laivyną sudaro dešimt laivų (penki keleivių ir automobilių keltai (50), keturi mišraus tipo laivai (krovininiai ir keleiviniai) (51) ir vienas greitasis laivas, paprastai išplaukiantis iš Nicos (52); septyni iš šių laivų priklauso bendrovei SNCM (53);
43)
siekiant pateikti išsamią informaciją primintina, kad reguliariosios jūrų transporto paslaugos iš žemyninės Prancūzijos uostų į Korsikos uostus ir atgal nuo 1948 m. buvo teikiamos kaip viešosios paslaugos; pagal bendrąją sutartį, kuri iš pradžių sudaryta 25-erių metų laikotarpiui, SNCM ir CMN šias paslaugas kaip koncesininkės teikė 1976-2001 m. Vadovaujantis galiojančiomis Bendrijos taisyklėmis (54) ir surengus Europos masto konkursą (55) (jį rengė Korsikos teritorinė bendrija (56)), SNCM ir CMN kartu buvo įgaliotos viešąsias paslaugas maršrutu Marselis-Korsika teikti 2002-2006 m., už tai jos gavo finansines kompensacijas;
44)
2006 m. pabaigoje, baigiantis įgaliojimui teikti viešąsias paslaugas, buvo paskelbtas naujas Europos masto konkursas minėtoms jūrų transporto viešosioms paslaugoms teikti (57); šias paslaugas už maždaug 100 mln. EUR metinę subsidiją 2007 m. gegužės 1 d.-2013 m. gruodžio 31 d. pavesta teikti grupei SNCM-CMN;
45)
visiems maršrutais Tulonas-Korsika ir Nica-Korsika paslaugas teikiantiems veiklos vykdytojams taip pat buvo nustatyti su paslaugų teikimo dažnumu susiję įpareigojimai. Šiais maršrutais keliaujantiems Korsikos gyventojams ir kitoms grupėms priskiriamiems keleiviams 2002-2013 m. skiriama socialinė parama, nustatyta pagal 2002 m. liepos 2 d. (58) ir 2007 m. balandžio 24 d. (59) Komisijos sprendimus;
2.2. KONKURENCINĖ APLINKA
46)
SNCM iš esmės veikia dviejuose atskiruose sektoriuose - keleivių vežimo ir krovinių vežimo. Ji vykdo maršrutus iš Prancūzijos į Korsiką ir Magribą, taip pat vykdo papildomus maršrutus į Italiją ir Ispaniją;
2.2.1. Maršrutai į Korsiką
2.2.1.1. Keleivių vežimas
47)
keleivių vežimo į Korsiką rinka labai priklauso nuo metų laikų. Iš tikrųjų šiai rinkai būdinga tai, kad tam tikru metų laiku keleivių srautai būna labai dideli - jie gali būti iki dešimt kartų didesni už mėnesio, kurį keliauja mažiausiai keleivių, srautus; taigi veiklos vykdytojai privalo turėti daug laivų, kad patenkintų šią paklausą. Pusė apyvartos lėšų gaunama liepos ir rugpjūčio mėnesiais. Be to, keleivių srautai skiriasi atsižvelgiant į maršruto kryptį, netgi tuo laikotarpiu, kai jie būna didžiausi: pavyzdžiui, liepos mėn. keleiviai plūsta iš žemyno, o į žemyną laivai grįžta pustuščiai. Todėl vidutiniai metiniai laivų apkrovos rodikliai yra palyginti maži;
48)
SNCM - tai rinkos senbuvė, teikianti paslaugas maršrutais, kuriais Korsika sujungiama su žemynine Prancūzija. Pagal įgaliojimą teikti viešąsias paslaugas du trečdaliai šios bendrovės veiklos apima maršrutus Marselis-Korsika ir Korsika-Marselis, o vienas trečdalis - maršrutus, susijusius su kitomis išvykimo ar atvykimo vietomis (Nica-Korsika, Tulonas-Korsika, tarptautinius maršrutus Sardinijos ar Magribo kryptimis);
49)
vykdydama savo pagrindinę veiklą SNCM ilgai buvo monopolininkė. Tačiau nuo 1996 m. ji patiria labai greitai didėjančią konkurenciją. Pavyzdžiui, bendrovė CFF šiuo metu yra paslaugų teikimo jūrų maršrutais, kuriais žemynas sujungiamas su Korsika, lyderė, ir jos rinkos dalis vis didėja. Nors CFF šioje rinkoje veikia tik nuo 1996 m., jos vežamų keleivių srautas 2000-2005 m. didėjo 44 % per metus ir toliau auga. Antai 2008 m. beveik […] (60) proc. keleivių, keliaujančių jūra iš žemyno į Korsiką ir atvirkščiai, plaukė CFF priklausančiais laivais ir tik […] (60) proc. - SCNM priklausančiais laivais; bendrovės CMN laivais plaukė likusieji keleiviai, t. y. […] (60) proc.;
50)
tai, kokią padėtį atitinkamoje rinkoje CFF užėmė nuo 2000 m., taip pat matyti atsižvelgiant į keleivių, kiekvieną sezoną vežtų maršrutais, kuriais Korsika sujungiama su žemynine Prancūzija, skaičių. Iš toliau pateikto grafiko matyti, kad CFF užimama rinkos dalis nuo 45 % 2000 m. padidėjo iki 70 % 2007 m., o SNCM rinkos dalis tuo pačiu laikotarpiu sumažėjo nuo 53 % iki 26 % (SNCM plukdė daugiau kaip milijonu keleivių mažiau);
Grafikas
Keleivių, kiekvieną sezoną (gegužės-rugsėjo mėn.) vežtų maršrutais, kuriais žemyninė Prancūzija sujungiama su Korsika, skaičius (2000-2007 m. sezonai)
Šaltinis:
Korsikos regioninis transporto stebėjimo centras
51)
kiti nedideli SNCM konkurentai maršrutų į Korsiką rinkoje yra Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines ir TRIS;
52)
nuo 2006 m. SNCM pasiūla ir jos užimamos rinkos dalys, susijusios su maršrutais į Korsiką, sumažėjo; kartu 8 % sumažėjo ir vietų pasiūla (teikiant paslaugas maršrutais iš Nicos ji sumažėjo 20 %, o maršrutais iš Marselio - 3 %);
53)
tačiau tai, kad SNCM užimamos rinkos dalys toliau mažėja, rodo, jog keleivių pasitikėjimas, kuriam labai neigiamą poveikį padarė dėl 2004 ir 2005 m. socialinių konfliktų, kilusių privatizuojant įmonę, vykę streikai ir neramumai, susigrąžinamas labai lėtai;
54)
keleivių vežimo jūra maršrutais, kuriais žemynas sujungiamas su Korsika, rinka nuo 1993 m. didėjo vidutiniškai 4 % kasmet ir toliau turėtų didėti; numatoma, kad 2008 m. (tai faktams nagrinėti tinkamas laikotarpis) ji taip pat padidės […] (60) proc., o vėliau turėtų didėti lėčiau. Tačiau neatrodo, kad šioje rinkoje stengtųsi įsitvirtinti naujų dalyvių. Korsikos transporto tarnybai (pranc. Office des Transports de Corse) paskelbus konkursą dėl įgaliojimo 2007-2013 m. teikti viešąsias jūrų transporto paslaugas maršrutais, apimančiais kai kuriuos Korsikos uostus, be bendrovių CFF ir SNCM-CMN, kiti kandidatai paraiškų nepateikė, nors paraiškas buvo leidžiama teikti ir dėl dalies paslaugų teikimo aptariamais maršrutais;
55)
pagrindinė SNCM konkurentė, bendrovė CFF, 1999-2007 m. labai padidino keleivių vietų pasiūlą: nuo 500 000 iki 4,5 mln. (30 % ši pasiūla padidėjo 2006-2007 m.), ir tai leido jai padidinti savo keleivių srautą (nuo 1,3 mln. 2005 m. iki 1,6 mln. 2007 m.) bei užimamą rinkos dalį. Tačiau ir laikantis tokios politikos CFF laivų apkrovos rodikliai struktūriškai yra mažesni nei SNCM; 2007 m. šis skirtumas buvo apie 10 procentinių punktų. Vidutinė SNCM laivų apkrova 2007 m. buvo 48 % - atsižvelgiant į tai, kad ši rinka labai priklausoma nuo metų laikų (žr. pirmiau), tai yra normalu;
2.2.1.2. Krovinių vežimas
56)
aptariant su Korsika susijusį krovinių srautą pažymėtina, kad 2005 m. SNCM priklausė apie 45 % rinkos, apimančios maršrutus Marselis-Korsika ir Tulonas-Korsika;
57)
atsižvelgiant į bendrųjų (nelydimų) krovinių srautą, SNCM ir CMN padėtis iš tikrųjų yra beveik monopolinė. Pagal įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutartį abi bendrovės iš Marselio dažnai teikia paslaugas į visus Korsikos uostus;
58)
dėl keltais plukdomų lydimų priekabų, iš viso sudarančių 24 % bendrųjų krovinių srauto matuojant linijiniais metrais, pažymėtina, kad visi keleivius plukdantys veiklos vykdytojai konkuruoja tarpusavyje. SNCM ir CMN taip pat tenka didžioji lydimų krovinių srauto dalis. Kitiems veiklos vykdytojams, pirmiausia CFF, tenka 10 % šių krovinių srauto, t. y. 2 % visos rinkos;
59)
aptariant keltais plukdomas lydimas motorines transporto priemones (61) (2003 m. jos sudarė apie 24 % bendrųjų krovinių srauto) pažymėtina, kad SNCM ir CMN taip pat priklauso didžioji šios rinkos dalis. Tačiau nuo 2002 m. CFF padidino pasiūlą ir dabar jai priklauso apie 15 % rinkos;
2.2.2. Paslaugų teikimas Magribo maršrutais
60)
Tuniso ir Alžyro rinka didelė - ją sudaro maždaug 5 mln. keleivių, vyrauja oro transportas. Jūrų transportui tenka apie 15 % transporto srautų. Alžyro laivybos rinka didelė, ją sudaro maždaug 560 000 keleivių, o Tuniso rinka mažesnė - apie 250 000 keleivių;
61)
2001-2005 m. jūrų transporto rinka, susijusi su maršrutais, kuriais iš Prancūzijos plukdoma Magribo kryptimi, labai padidėjo (apie 13 %). Atsižvelgiant į turistų, vykstančių į šį regioną, srauto didėjimo perspektyvas buvo numatyta (faktams nagrinėti tinkamu laikotarpiu), kad jūrų transporto apimtis iki 2010 m. kasmet turėtų didėti maždaug 4 %;
62)
Alžyre SNCM įsitvirtinusi kaip antras pagal dydį rinkos dalyvis (pirmasis - Alžyro valstybinė įmonė Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV). SNCM užimama rinkos dalis nuo 24 % 2001 m. padidėjo iki 35 % 2005 m.;
63)
rinkoje, susijusioje su maršrutais Tuniso kryptimi, SNCM įsitvirtinusi kaip antra pagal dydį veiklos vykdytoja (pirmoji - bendrovė Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Nors nuo 2001 m. SNCM prarado tam tikras rinkos dalis, kurios atiteko bendrovei CTN, ir 2004 m. jos užimama rinkos dalis nuo 44 % sumažėjo iki 39 %, vis dėlto 2005 m. bendrovės padėtis pagerėjo (ji užėmė 40 % rinkos);
2.3. PRIEMONIŲ, KURIOMS TAIKOMAS ŠIS SPRENDIMAS, APRAŠYMAS
2.3.1. SNCM rekapitalizavimas 2002 m.
64)
2002 m. vasario 18 d. Prancūzijos institucijos Komisijai pranešė apie restruktūrizavimo pagalbos bendrovei SNCM planą (2002 m. liepos 17 d. Komisija priėmė sprendimą, kuriuo bendrovei SNCM skirtą sanavimo pagalbą leidžiama teikti (62)). Ši priemonė apėmė SNCM rekapitalizavimą, kurį atliekant bendrovei SNCM per jos patronuojančiąją bendrovę CGMF išmokama 76 mln. EUR, iš kurių 46 mln. EUR skirti restruktūrizavimo išlaidoms padengti (63). Didinant kapitalą buvo siekiama nuosavą SNCM kapitalą nuo 30 mln. EUR padidinti iki 106 mln. EUR;
65)
pagal 1999 m. gaires Prancūzijos institucijos Komisijai pateikė SNCM restruktūrizavimo planą (64), sudarytą iš penkių punktų:
i)
reisų skaičiaus sumažinimas ir laivų perkėlimas iš vieno maršruto į kitą (mažiau maršrutų Korsikos kryptimi ir daugiau - Magribo kryptimi). Restruktūrizavimo plane 2003 m. numatyta reisų skaičių sumažinti nuo 4 138 (iš kurių 3 835 reisais plaukė SNCM laivai, o 303 - jos patronuojamosios bendrovės Corsica Marittima laivai) iki 3 410, teikiamas paslaugas pakeičiant taip:
-
pagal 2001-2006 m. viešųjų paslaugų sutarties specifikacijas pakeičiant paslaugas, teikiamas maršrutais Marselis-Korsika ir Korsika-Marselis;
-
beveik panaikinant maršrutus Tulonas-Korsika ir Korsika-Tulonas;
-
teikiant mažiau paslaugų maršrutais Nica-Korsika ir Korsika-Nica;
-
nutraukiant paslaugų teikimą maršrutu Livornas-Bastja ir kartu atsisakant šiam maršrutui skirtos įrangos (2003 m. šių paslaugų teikimas iš tikrųjų nutrauktas);
-
laivais Méditerranée, Ile de Beauté ir Corse teikiant daugiau paslaugų Alžyro ir Tuniso kryptimis ir sustabdant paslaugų teikimą maršrutu Genuja-Tunisas;
ii)
laivyno sumažinimas keturiais laivais, dėl kurio turėjo būti gauta 21 mln. EUR grynųjų pinigų;
iii)
tam tikro nekilnojamojo turto pardavimas;
iv)
darbuotojų skaičiaus sumažinimas (65) apie 12 % - derinant su racionalia darbo užmokesčio politika, tai turėjo padėti su įgula susijusias išlaidas sumažinti nuo 61,8 mln. EUR 2001 m. iki vidutiniškai 54,8 mln. EUR 2003-2006 m., o su krante dirbančiais darbuotojais susijusias išlaidas tuo pačiu laikotarpiu sumažinti nuo 50,3 mln. EUR 2001 m. iki 45,8 mln. EUR;
v)
dviejų patronuojamųjų bendrovių, Compagnie Maritime Toulonnaise ir Corsica Marittima, veiklos nutraukimas - likusią jų veiklą turėjo perimti SNCM;
66)
2002 m. rugpjūčio 19 d. sprendime Komisijai pateikus pastabų, Prancūzijos institucijos 2003 m. sausio 31 d. rašte aprašė patobulintą restruktūrizavimo planą, kuriame:
-
prisiimti su darbo užmokesčio politika susiję įsipareigojimai ir ši politika išsamiau apibūdinta;
-
pateiktas su tarpiniais pirkimais susijusių išlaidų mažinimo planas;
-
prisiimtas įsipareigojimas užtikrinti, kad dėl SNCM kaltės nekiltų tarifų karas su konkurentais, vykdančiais maršrutus į Korsiką;
67)
aptardamos paskutinįjį punktą Prancūzijos institucijos patikslina, kad „SNCM šį įsipareigojimą prisiima be išlygų, nes mano, kad dėl jos kaltės kilęs tarifų karas neatitiktų nei jos strateginės pozicijos, nei jos interesų (nes dėl tokio karo sumažėtų bendrovės pajamos), nei jos įprastos praktikos ar praktinės patirties“;
68)
restruktūrizavimo plane Prancūzijos institucijos Komisijai pateikė išsamų 2002-2007 m. finansinį modelį, remdamosi prielaida, kad tam tikri kintamieji dydžiai (66) bus vidutiniai. Be kita ko, iš finansinių prognozių matyti, kad nuo 2003 m. vėl turėtų būti gaunama einamojo pelno;
1 lentelė
2002-2007 m. finansinis modelis
Milijonais eurų
Gauta 2000
Gauta 2001
2002 planas
Gauta 2002
2003 planas
2004 planas
2005 planas
2006 planas
2007 planas
Apyvarta
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Veiklos subsidijos
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Einamasis pelnas (nuostolis)
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Grynasis pelnas (nuostolis)
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Nuosavas kapitalas
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Grynieji finansiniai įsipareigojimai (neįskaitant finansinės nuomos)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Finansiniai rodikliai
Einamasis pelnas (nuostolis)/Apyvarta + subsidijos
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Nuosavas kapitalas/balanse nurodyta skola
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
2000, 2001 ir 2002 m. skaičiai paimti iš 2001 ir 2002 m. SNCM metinių ataskaitų.
69)
pasak Prancūzijos institucijų, atlikus 76 mln. EUR kapitalo injekciją ir, kaip numatyta, nuo 2003 m. vėl pradėjus veikti pelningai, turėjo būti sudarytos sąlygos nuosavą kapitalą padidinti nuo maždaug 30 mln. EUR 2001 m. pabaigoje iki 120 mln. EUR trumpuoju laikotarpiu (2003 m.) ir iki 160-170 mln. EUR plano įgyvendinimo pabaigoje (2006-2007 m.). Tai turėjo padėti 2002 m. turėtą 145 mln. EUR finansinį įsiskolinimą 2003-2005 m. sumažinti iki 40-55 mln. EUR. Bendrovė buvo numačiusi, kad paskutiniaisiais plano įgyvendinimo metais įsiskolinimas padidės dėl vieno ar dviejų laivų, kurie jai priklausė nuosavybės teise, atnaujinimo;
70)
Prancūzijos institucijos taip pat pateikė informacinį tyrimą, kuriame laukiami rezultatai palyginti su veiklos prielaidomis, susijusiomis su įvairių maršrutų transporto srautais. Šiuo pagrindu atsižvelgiant į įvairų modeliavimą matyti, kad numatytais atvejais SNCM turėtų vėl pradėti veikti pelningai;
71)
pirmiausia Prancūzijos institucijos paminėjo du alternatyvius metodus, kuriuos atmetė, nes jie per brangūs.
i)
Pagal pirmąjį vertinimo metodą buvo sudėtos su visomis restruktūrizavimo priemonėmis susijusios išlaidos. Taikant šį metodą apskaičiuota grynojo skolinimosi suma buvo 90,9 mln. EUR, atsižvelgiant į:
-
1991-2001 m. susikaupusius nuostolius, t. y. 41,7 mln. EUR (iš jų 29 mln. EUR, patvirtintus 2001 m. spalio 30 d. Sprendimu 2002/149/EB (OL L 50, 2002 2 21, p. 66), su 2000 m. susijusią 6,1 mln. EUR sumą ir su 2001 m. susijusią 6,6 mln. EUR sumą, į kurią neįskaičiuotos restruktūrizavimo išlaidos);
-
ypatingųjų atskaitymų lėšų sumažėjimą minėtu laikotarpiu, t. y. 24 mln. EUR (atitinkamu laikotarpiu suma šiame balanso punkte sumažėjo nuo 86 iki 62 mln. EUR, todėl nusidėvėjimo laikotarpis pailgėjo nuo dvylikos iki dvidešimties metų, šių lėšų buvo naudojama mažiau ir paskutinieji pristatyti laivai įsigyti pagal finansinės nuomos sutartį);
-
pelną, kuris gautas už vykdant šį restruktūrizavimą parduotą turtą (t. y. 21 mln. EUR) ir dėl kurio grynojo skolinimosi suma sumažėjo;
-
visas restruktūrizavimo išlaidas, siekiančias 46,2 mln. EUR (žr. 58 išnašą).
ii)
Pagal antrąjį vertinimo metodą buvo nustatyta, kokios nuosavo kapitalo sumos bankai reikalautų dėl viso laivyno, atsižvelgiant į tai, kad suteikdami kreditą laivui pirkti nuosavu kapitalu jie paprastai reikalauja apmokėti 20-25 % laivo vertės. Prancūzijos institucijų skaičiavimais, remiantis laivų įsigijimo savikaina (843 mln. EUR) bendrovei reikėtų 157-196 mln. EUR nuosavo kapitalo. Atskaičius 2001 m. pabaigoje turėtą nuosavą kapitalą, pagal šį metodą nustatyta reikalinga rekapitalizavimo suma - 101-140 mln. EUR;
72)
pagal metodą, kurį, siekdamos nustatyti rekapitalizavimo sumą, galiausiai pasirinko Prancūzijos institucijos, apskaičiuojama grynojo skolinimosi suma, remiantis penkių Europos laivybos bendrovių vidutiniu nuosavo kapitalo ir finansinių įsiskolinimų santykio rodikliu, nustatytu 2000 m. Nors šių įmonių balansai ir skiriasi, Prancūzijos institucijų nustatytas minėto santykio vidurkis yra 79 % Prancūzijos institucijos nurodė, kad pagal finansines prognozes 2002-2007 m. vidutinis nuosavo kapitalo ir finansinių įsiskolinimų santykio rodiklis turi pasiekti 77 %, nuosavam kapitalui 2007 m. padidėjus iki 169 mln. EUR. Toks nuosavo kapitalo dydis turėjo būti pasiektas atlikus rekapitalizavimą, kuriam skirta 76 mln. EUR, ir sėkmingai įgyvendinus restruktūrizavimo plane nurodytas priemones;
2.3.2. Priemonės, taikytos atlikus 2002 m. rekapitalizavimą
2.3.2.1. Įžanginė pastaba
73)
atlikus rekapitalizavimą ir įgyvendinus 2002 m. restruktūrizavimo planą lauktų rezultatų nepasiekta, o nuo 2004 m. ekonominė ir finansinė SNCM padėtis labai pablogėjo. Tai lėmė ir vidaus veiksniai (socialiniai konfliktai, nepakankamas ir pavėluotas našumo tikslų įgyvendinimas, rinkos dalių praradimas), ir išorės veiksniai (mažesnis maršrutų Korsikos kryptimi patrauklumas, CFF perimtos rinkos dalys, valstybės padarytos valdymo klaidos (67)), taip pat pabrangę degalai;
74)
taigi SNCM einamasis nuostolis 2004 m. buvo - 32,6 mln. EUR, o 2005 m. - - 25,8 mln. EUR. Grynasis nuostolis 2004 m. siekė - 29,7 mln. EUR, o 2005 m. - - 28,8 mln. EUR;
75)
dėl pablogėjusios ekonominės ir finansinės SNCM padėties Prancūzijos institucijos buvo priverstos parduoti daugiau jos turto, nei buvo numatyta pagal 2002 m. restruktūrizavimo planą ir reikalaujama pagal 2003 m. sprendimą, taip pat pradėti ieškoti privačių partnerių;
2 lentelė
Turto, kurį SNCM pardavė nuo 2002 m., sąrašas
Grynosios pardavimo pajamos
Data
Turtas, kurį siūloma parduoti 2002 m. pranešime (tūkst. EUR)
25 165
Laivas Aliso
(vietoj Asco, pagal 2004 m. rugsėjo 8 d. Komisijos sprendimą)
(315)
2004 09 30
Laivas Napoléon
6 396
2002 05 06
Keltas Monte Rotondo
591
2002 07 31
Laivas Liberté
10 088
2003 01 27
Pastatų kompleksas Schuman
8 405
2003 01 20
Papildomas turtas, kurį savo 2003 m. liepos 9 d. sprendimu pareikalavo parduoti Komisija (tūkst. EUR)
5 022
Bendrovė SCI Espace Schuman
765,7
2003 06 24
Laivas Southern Trader
2 153
2003 07 22
Bendrovė Someca
1 423,9
2004 04 30
Laivas Amadeus
680
2004 10 12
CCM
-
(68)
-
Papildomas turtas, parduotas priėmus 2003 m. liepos mėn. sprendimą (tūkst. EUR)
12 600
Asco
7 100
2005 05 24
Sud Cargos
4 300
2005 09 15
Butų SNCM priklausančiuose pastatuose pardavimas
(juose anksčiau gyveno SNCM darbuotojai)
1 200
2003 09-2006
IŠ VISO (tūkst. EUR)
42 385
2.3.2.2. Priemonės, taikytos atlikus 2002 m. rekapitalizavimą
76)
privačių partnerių atrankos procedūra vyko nuo 2005 m. sausio 26 d. iki rugsėjo mėn. pabaigos;
77)
2005 m. sausio 26 d. ir vasario 17 d. Prancūzijos Vyriausybė pranešė, kad siekdama stiprinti SNCM finansinę struktūrą ir skatinti jos plėtrai būtinus pokyčius pradės ieškoti privataus partnerio, kuris įsigytų šios bendrovės kapitalo;
78)
paskyrusi nepriklausomą subjektą paieškos procedūrai stebėti, Valstybei priklausančių akcijų valdymo agentūra (pranc. Agence des Participations de l’Etat, toliau - APE) įgaliojo konsultacijas teikiantį banką (toliau - HSBC) susisiekti su galimais perėmėjais;
79)
Todėl, siekiant nustatyti pasiūlymo finansines sąlygas (šio pasiūlymo tikslas - padėti įgyvendinti bendrovės pramoninį planą, išsaugoti darbo vietas ir užtikrinti tinkamą viešųjų paslaugų teikimą), buvo susisiekta su 72 pramonės ir finansų sektorių investuotojais. 23 iš jų pareiškė susidomėjimą; buvo pasirašyta penkiolika konfidencialumo susitarimų ir išsiųsta penkiolika informacinių memorandumų. 2005 m. balandžio 5 d., vykstant pirmajam turui, pasiūlymus pateikė šešios įmonės; 2005 m. birželio 17 d., vykstant antrajam turui, buvo gauti trys pasiūlymai (bendrovių Connex, vėliau tapusios Veolia Transdev (VT), Caravelle ir BCP), be to, viena įmonė (Comanav) pareiškė susidomėjimą nekontrolinio akcijų paketo įsigijimu. 2005 m. liepos 28 d., vykstant trečiajam turui, buvo gauti trys pasiūlymai;
80)
2005 m. rugsėjo 14 d. kiekvienos įmonės paprašyta iki 2005 m. rugsėjo 15 d. pateikti galutinį įpareigojantį pasiūlymą. Bendrovei Connex atsiėmus pasiūlymą, šią dieną valstybės institucijos buvo gavusios du Prancūzijos grupių BCP ir Caravelle pateiktus įpareigojančius pasiūlymus, susijusius su kapitalo injekcija ir viso kapitalo perėmimu;
81)
2005 m. rugsėjo 27 d. Prancūzija paskelbė pranešimą spaudai, kuriame nurodyta, kad nuodugniai išnagrinėjus du pasiūlymus pasirinktas grupės BCP pasiūlymas, nes jis ne tik priimtiniausias finansiniu požiūriu, bet ir tinkamiausias siekiant patenkinti bendrovės ir darbuotojų interesus ir užtikrinti viešųjų paslaugų teikimą. Pradiniame pasiūlyme BCP siūlė neigiamą 113 mln. EUR kainą - tokia kaina buvo mažiausia apskaičiuota neigiama kaina;
82)
pradiniame galimų perėmėjų pasiūlyme buvo aiškiai nurodyta galimybė atlikus auditą pradinį pasiūlymą patikslinti. Prancūzijos institucijos pažymėjo, kad atlikus auditą (2005 m. gruodžio 6 d. jis buvo atidėtas dėl objektyvių veiksnių, turinčių įtakos teisinei ir ekonominei aplinkai, kurioje veikia SNCM, ir pasireiškusių vėliau nei 2005 m. rugsėjo 15 d., kai pateiktas pasiūlymas) pradinė neigiama kaina buvo padidinta. Taigi nustatyta nauja neigiama kaina - 200 mln. EUR;
83)
Prancūzijos institucijoms ir būsimiems perėmėjams, t. y. BCP kartu su grupe Connex, vėliau tapusia Veolia Transdev - Veolia patronuojamąja bendrove, susiderėjus, ši kaina, pridėjus dalį su savidraudos draugijomis, kurioms priklauso į pensiją išėję SNCM darbuotojai, susijusių išlaidų, kurias įsipareigota padengti (t. y. 15,5 mln. EUR), pasiekė 142,5 mln. EUR;
84)
surengus atvirą, skaidrią ir nediskriminacinę atrankos procedūrą, labai sudėtingomis socialinėmis ir finansinėmis sąlygomis 2005 m. spalio 13 d. galiausiai buvo sudarytas valstybės, BCP ir VT susitarimas. VT - tai SNCM verslo vykdytoja (jai priklauso 28 % akcijų), o BCP - pagrindinė akcininkė, kuriai priklauso 38 % SNCM akcijų. Valstybė įsipareigojo, pirmiausia darbuotojų atžvilgiu, likti bendrovės 25 % kapitalo akcininke (69). BCP ir VT parengė SNCM verslo planą, kuris 2006 m. balandžio 7 d. pateiktas Europos Komisijai;
a) Susitarimo memorandumo turinys
85)
2006 m. gegužės 16 d. šalys (BCP, VT ir CGMF) pasirašė susitarimo memorandumą, pagal kurį 75 % SNCM kapitalo parduodama privatiems perėmėjams;
86)
susitarimo memorandumo II skirsnyje nustatyta, kad CGMF įsipareigoja patvirtinti SNCM kapitalo didinimą bendra 142,5 mln. EUR suma, prisiimti įsipareigojimą šia suma kapitalą padidinti ir tokį įsipareigojimą visiškai įgyvendinti;
87)
be kapitalo didinimo, CGMF įsipareigoja į SNCM einamąją sąskaitą pervesti 38,5 mln. EUR avansą. Šis į einamąją sąskaitą pervestas avansas, kurį SNCM išmokės administratoriui (bankui CIC), skirtas daliai vadinamųjų papildomos pagalbos išlaidų, kuriomis tuo atveju, jei perėmėjai vykdytų darbuotojų atleidimo planą, būtų papildomos pagal atitinkamus teisės aktus ir sutartis mokėtinos sumos, finansuoti. Kompensacijos, kuriomis papildomos pagal atitinkamus teisės aktus ir sutartis gaunamos kompensacinės išmokos, mokamos atsižvelgiant į kiekvieną konkretų darbuotoją, kuris išėjo iš bendrovės ar kurio darbo sutartis buvo nutraukta;
88)
ši sistema nustatyta 2006 m. gegužės 16 d. susitarimo memorandumo II skirsnio 2 straipsnyje, kuriame nurodyta, kad šios sąskaitos paskirtis - „finansuoti dalį išlaidų, patirtų dėl galimo darbuotojų savanoriško išėjimo iš darbo arba darbo sutarties nutraukimo … , kuriomis papildomos bet kokio pobūdžio sumos, kurias darbdavys privalo sumokėti pagal atitinkamus teisės aktus ir sutartis“. Administratoriaus užduotis - „skirti lėšų, kai atitinkami darbuotojai, nedalyvaujantys grupės SNCM vidaus perkvalifikavimo programoje, faktiškai išeis iš bendrovės, o įvykdžius administratoriaus užduotį - išmokėti sumos, kurios naudojimas apribotas, likutį“. Šios sąskaitos veikimas reglamentuojamas prie susitarimo memorandumo pridėta administravimo sutartimi. Kad būtų galima pradėti taikyti administravimo procedūrą, SNCM bendrovės CGMF prezidentui turi pateikti vardinį sąrašą asmenų, kurių darbo sutartis nutraukta ir dėl kurių prašoma pradėti administravimo procedūrą ir pateikti mėnesinę grynųjų išlaidų suvestinę, kurioje išsamiai nurodytos visos atitinkamiems darbuotojams išmokėtos lėšos ir kompensacinės išmokos. Kartu SNCM praneša administratoriui apie su kiekvienu darbuotoju susijusias „papildomas faktines mėnesines išlaidas“, kuriomis papildomos bet kokio pobūdžio sumos, kurias darbdavys privalo sumokėti pagal atitinkamus teisės aktus ir sutartis. Bendra papildomų priemonių, susijusių su papildoma valstybės pagalba, suma jokiu būdu negali viršyti 38,5 mln. EUR, ir, jeigu šios papildomos socialinės priemonės per trejus metus nuo turto pardavimo tokios ribos nepasiektų, perteklius būtų pervestas valstybei;
89)
susitarimo memorandumo III skirsnyje nustatyta, kad atlikus šias operacijas CGMF privatiems perėmėjams parduoda savo akcijas, sudarančias 75 % įmonės akcinio kapitalo, ir perleidžia administravimo sąskaitą, skirtą į socialinį planą įtrauktų išlaidų daliai, viršijančiai pagal teisės aktus ir sutartis mokėtinas sumas, finansuoti;
90)
susitarimo memorandumo III skirsnyje taip pat nustatyta, kad BCP ir VT kapitalą papildomai padidina 8,75 mln. EUR suma, kurią SNCM gali naudoti pagal savo grynųjų pinigų poreikius. Susitarimo memorandumo III skirsnio 2 straipsnio 7 dalyje nustatyta, kad CGMF akcijų vertė bet kuriuo metu lygi jų pradinei nominaliajai vertei, padidintai […] (60) proc. akcijos apmokėtos nominaliosios vertės, padaugintos iš D/365 (D reiškia dienų, praėjusių nuo pardavimo dienos, skaičių, atskaičius bet kokią gautą sumą (pavyzdžiui, dividendus). Ši tvarka netaikytina bendrovės reorganizavimo arba teisminio likvidavimo atveju;
91)
į susitarimo memorandumą įtraukta atsisakymo perimti SNCM nuostata (III skirsnio 5 straipsnis), kurią perėmėjai kartu gali taikyti vienu iš toliau nurodytų atvejų, jeigu kyla abejonių, ar perėmėjų verslo planas yra patikimas ir ar bus atkurtas bendrovės finansinis pajėgumas; šie atvejai yra tokie:
-
įgaliojimo nuo 2007 m. sausio 1 d. teikti viešąsias jūrų transporto į Korsiką paslaugas sutartis nepaskiriama arba paskiriama daug blogesnėmis sąlygomis;
-
per šešerius metus nuo tos dienos, kurią partneriai įgijo teises į bendrovę, priimamas bet koks neigiamas Europos Komisijos sprendimas arba Bendrojo Teismo ar Teisingumo Teismo sprendimas, kuriuo, pavyzdžiui, neleidžiama vykdyti operacijos arba nustatomos sąlygos, turinčios esminės įtakos bendrovės vertei;
92)
susitarimo memorandumo VII skirsnyje nustatyta, kad CGMF nuo nuosavybės teisės į SNCM perdavimo dienos prisiima dalį socialinių šios bendrovės įsipareigojimų, susijusių su savidraudos draugijų, kurioms priklauso į pensiją išėję SNCM darbuotojai, išlaidomis, įvertintomis 15,5 mln. EUR;
93)
įmonės valdymo tvarka nustatyta susitarimo memorandumo IV skirsnyje. Numatyta pakeisti bendrovės SNCM valdymo būdą; ji turi būti pertvarkyta į akcinę bendrovę, turinčią vykdomąją valdybą ir stebėtojų tarybą. Stebėtojų tarybą turi sudaryti iš pradžių 10, o vėliau 14 narių. Jos pirmininku numatyta laikinai skirti valstybės atstovą. Jeigu bendrovei SNCM bus paskirta įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutartis, stebėtojų tarybos pirmininką pakeis bendrovės BCP atstovas. Vykdomosios valdybos funkcija - užtikrinti SNCM veiklos valdymą;
94)
2006 m. gegužės 26 d. Prancūzijos Vyriausybė patvirtino SNCM pardavimą ir minėtas priemones;
b) Priemonės
95)
atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, susitarimo memorandume nustatytos trys valstybės priemonės, kuriomis pagrįstas tyrimas, atliekamas atsižvelgiant į Sąjungos valstybės pagalbos taisykles:
-
75 % SNCM kapitalo pardavimas už neigiamą 158 mln. EUR kainą (142,5 mln. EUR kapitalo injekcija ir įsipareigojimas padengti 15,5 mln. EUR savidraudos draugijų išlaidų);
-
38,5 mln. EUR avansas, kurį CGMF perveda į SNCM einamąją sąskaitą ir kuris skirtas atleistiems SNCM darbuotojams;
-
kapitalo didinimas 8,75 mln. EUR, kurį atlikti įsipareigoja CGMF; kapitalas didinamas bendrovėms VT ir BCP kartu ir tuo pat metu atliekant 26,25 mln. EUR kapitalo injekciją;
-
atsisakymo perimti bendrovę nuostata (70);
2.4. ŠIO SPRENDIMO TAIKYMO SRITIS
96)
šis galutinis sprendimas taikomas priemonėms, kurias Prancūzija nuo 2002 m. vasario 18 d. įgyvendino remdama bendrovę SNCM, t. y.:
-
2002 m. bendrovės CGMF atliktos 76 mln. EUR kapitalo injekcijos, skirtos SNCM, likučiui - 15,81 mln. EUR;
-
neigiamai 158 mln. EUR kainai, už kurią CGMF pardavė SNCM;
-
38,5 mln. EUR avansui, kurį CGMF pervedė į einamąją sąskaitą ir kuris skirtas atleistiems SNCM darbuotojams;
-
kapitalo didinimui 8,75 mln. EUR, kurį įsipareigojo atlikti CGMF;
97)
šis sprendimas netaikomas kompensacijai už 1991-2001 m. SNCM viešųjų paslaugų įsipareigojimus, kurių suderinamumas patvirtintas 2012 m. rugsėjo 11 d. Bendrojo Teismo sprendimu (71);
98)
jis taip pat netaikomas finansinėms kompensacijoms, kurias SNCM gavo ar turi gauti už 2007-2013 m. viešųjų paslaugų įsipareigojimus, tirti; šioms kompensacijoms buvo taikoma kita procedūra (72);
99)
be to, pažymėtina, kad dėl 2012 m. lapkričio 11 d. Bendrojo Teismo sprendimo Teisingumo Teismui pateiktos dvi apeliacijos - jungtinėse bylose C-533/12 P ir C-536/12 P jas atitinkamai pateikė SNCM ir Prancūzija. Šis Komisijos sprendimas priimtas įgyvendinant ginčijamą Bendrojo Teismo sprendimą; jis priimtas tik dėl nuostatos, kuria ginčijamu sprendimu panaikintas 2008 m. liepos 8 d. Komisijos sprendimas. Atsižvelgiant į tai, jeigu išnagrinėjus apeliacijas 2012 m. lapkričio 11 d. Bendrojo Teismo sprendimas būtų visiškai arba iš dalies panaikintas ir tam tikras Bendrojo Teismo sprendimu panaikintas dalis, įtrauktas į 2008 m. liepos 8 d. sprendimo dėstomąją dalį, reikėtų pripažinti galiojančiomis, šis Komisijos sprendimas nebegaliotų vien dėl to, kad priimti sprendimai dėl apeliacijos, nes jame yra aptariamos priemonės, kurios būtų pripažintos galiojančiomis;
2.5. PRIEŽASTYS, DĖL KURIŲ 2002 m. PRADĖTA OFICIALI TYRIMO PROCEDŪRA IR 2006 m. IŠPLĖSTA ŠIOS PROCEDŪROS TAIKYMO SRITIS
2.5.1) 2002 m. oficialios tyrimo procedūros pradėjimas
100)
savo 2002 m. rugpjūčio 19 d. sprendime pradėti procedūrą Komisija, pripažinusi, kad SNCM yra sunkumų patirianti įmonė, pareiškė abejonių dėl priemonės, apie kurią pranešta, suderinamumo su tuo metu galiojusių 1999 m. gairių 3.2.2 punkte išdėstytais kriterijais;
101)
Komisijai kilo tam tikrų abejonių dėl restruktūrizavimo plano, nes nebuvo išnagrinėtos priežastys, dėl kurių įmonė patyrė nuostolių. Pirmiausia Komisija pateikė klausimų dėl to, ar nuostoliai susiję su viešųjų paslaugų įsipareigojimais, dėl SNCM laivų įsigijimo politikos poveikio pelno (nuostolio) ataskaitoms ir numatytų priemonių, skirtų įmonės našumui didinti;
102)
be to, Komisija atkreipė dėmesį į tam tikras restruktūrizavimo plano spragas, pirmiausia į tai, kad nenustatytos konkrečios priemonės siekiant sumažinti su tarpiniu vartojimu susijusias išlaidas ir nenurodyta būsima SNCM tarifų politika;
103)
Komisijai taip pat kilo klausimų dėl to, ar skaičiavimo metodas, kurį Prancūzijos institucijos pasirinko norėdamos nustatyti rekapitalizavimo sumą, tinkamas, ir dėl kai kurių prielaidų, kuriomis remiantis buvo atliktas finansinis modeliavimas;
2.5.2. 2006 m. oficialios tyrimo procedūros taikymo srities išplėtimas
104)
2006 m. rugsėjo 13 d. sprendimu Komisija nusprendė išplėsti 2002 m. oficialios tyrimo procedūros taikymo sritį ir į ją įtraukti priemones, numatytas vykdant SNCM pardavimo privačiajam sektoriui procedūrą;
105)
darydama prielaidą, kad ši suma laikoma pagal EB sutarties 86 straipsnio 2 dalį suderinama valstybės pagalba, Komisija išreiškė nuomonę, kad ji turi būti vertinama pagal Bendrijos gaires dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (toliau - 2004 m. gairės) (73). Kadangi restruktūrizavimo pagalbos suma daug mažesnė negu ta, apie kurią pranešta 2002 m. ir kuri patvirtinta 2003 m., Komisija suabejojo, ar tikslinga iš bendrovės SNCM toliau reikalauti visų kompensacijų, kurios jai nustatytos 2003 m. sprendimu;
106)
Komisija taip pat suabejojo dėl to, ar laikomasi 2003 m. sprendimu nustatytų sąlygų, t. y. kainų diktavimo (angl. price leadership) principo ir reisų į Korsiką ir atgal skaičiaus;
107)
aptardama neigiamą SNCM pardavimo kainą Komisija pareiškė abejonių dėl to, ar prieš parduodant SNCM valstybės atliktas rekapitalizavimas atitinka neformalaus rinkos ekonomikos investuotojo principą. Pirmiausia Komisija suabejojo, ar tinkamai apskaičiuotos likvidavimo išlaidos, kurias valstybė akcininkė turėtų padengti SNCM likvidavimo atveju;
108)
Komisija pareiškė abejonių, ar finansines priemones galima pagrįsti pagal 2004 m. gaires;
109)
be to, Komisijai kilo abejonių dėl antrojo rekapitalizavimo, kuriam skirta 8,75 mln. EUR; ji suabejojo, ar laikomasi principų, pagal kuriuos privačios ir valstybės investicijos skiriamos kartu ir įsipareigojimai prisiimami vienodomis sąlygomis pagal teismų praktiką;
110)
galiausiai Komisija suabejojo, ar dėl papildomų 38,5 mln. EUR vertės socialinių priemonių, susijusių su pagalba atskiriems asmenims, įmonė negauna netiesioginės naudos. Komisija taip pat pabrėžė, kad gali kilti prieštaravimas dėl papildomų išeitinių kompensacijų - tai yra ta rizika, kurią patiria apdairus investuotojas;
III. PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL SPRENDIMO PRADĖTI PROCEDŪRĄ
3.1. DĖL 2002 m. ATLIKTO REKAPITALIZAVIMO
111)
restruktūrizavimo plane, apie kurį pranešta 2002 m., buvo numatyta 76 mln. EUR kapitalo injekcija - iš šios sumos 53,48 mln. skirta kompensacijai už viešąją paslaugą. Atsižvelgiant į SNCM parduotą turtą (74), iš tikrųjų sumokėta pagalbos suma yra 69 292 400 EUR. Prancūzijos institucijų nuomone, jeigu 53,48 mln. EUR suma būtų suderinama pagalba, tai pagalbos suma, laikytina restruktūrizavimo pagalba pagal 2002 m. pranešimą, galiausiai siektų 15,81 mln. ;
3.2. DĖL PRIEMONIŲ, TAIKYTŲ ATLIKUS 2002 m. REKAPITALIZAVIMĄ
112)
pirmiausia Prancūzija primena, kad dėl 2004-2005 m. vykdytų didelio masto kolektyvinių veiksmų ir pablogėjusios ekonominės ir finansinės SNCM padėties valstybė akcininkė buvo priversta 2005 m. sausio mėn. pradėti neformalių investuotojų atrankos procedūrą ir imtis neatidėliotinų priemonių (pirmiausia parduoti laivą Asco ir turėtas bendrovės Sud Cargos akcijas (75));
3.2.1. Dėl neigiamos SNCM pardavimo kainos
113)
remdamosi tuo metu galiojusia šios srities Bendrijos teismų praktika Prancūzijos institucijos ragina Komisiją laikytis nuostatos, kad SNCM pardavimas už neigiamą 158 mln. EUR kainą visiškai nėra pagalba pagal EB sutarties 87 straipsnio 1 dalį, nes Prancūzijos valstybė elgėsi kaip neformalus rinkos ekonomikos investuotojas;
114)
Prancūzija pirmiausia atkreipia dėmesį į tai, kad dėl galutinės 158 mln. EUR kainos, mažesnės už neigiamą kainą, kurią, atlikę SNCM auditą, iš pradžių siūlė perėmėjai, susitarta per derybas dėl kontrolės perleidimo, surengtas vykdant atvirą, skaidrų ir nediskriminacinį konkursą, todėl ši kaina iš tikrųjų yra rinkos kaina;
115)
Prancūzijos nuomone, privataus SNCM partnerio buvo ieškoma vykdant atvirą, skaidrų ir nediskriminacinį konkursą, kuriam pasibaigus pasirinktas geriausias pasiūlymas, todėl pardavimo kaina yra rinkos kaina;
116)
Prancūzijos institucijų tvirtinimu, SNCM už neigiamą 158 mln. EUR kainą buvo parduota valstybei palankiausiomis sąlygomis, laikantis tuo metu galiojusios Bendrijos teismų praktikos ir Komisijos sprendimų priėmimo praktikos, todėl šis pardavimas nėra pagalba. Iš tikrųjų Prancūzija mano, kad ši neigiama kaina mažesnė už likvidavimo išlaidas, kurias valstybė būtų patyrusi įmonės likvidavimo atveju;
117)
Prancūzijos teigimu, ši išvada darytina taikant ir Europos Bendrijų Teisingumo Teismo praktikoje (toliau - Sprendimas Gröditzer (76)) pateiktą metodą ir metodą, pagrįstą faktinių SNCM likvidavimo išlaidų analize (toliau - Sprendimas ABX (77));
118)
dėl pirmojo metodo, pagrįsto Sprendimu Gröditzer, Prancūzija teigia, kad šiame sprendime patvirtintas Komisijos 1999 m. liepos 8 d. sprendime pateiktas vertinimas, kad „į likvidavimo išlaidas turi būti įtraukta tik turto, … , likvidavimo … vertė“ (78);
119)
šiuo klausimu CGMF (79) ir Oddo-Hastings (80) ataskaitose nurodyta, kad turto likvidavimo vertė 2005 m. rugsėjo 30 d. buvo ne mažesnė kaip 190,3 mln. EUR (81);
120)
todėl atsižvelgdama į tai, kad valstybė, kaip bendrovės akcijų savininkė, atsako tik už turto likvidavimo vertės neviršijančias jos skolas (Sprendimas Hytasa (82)), Prancūzija tvirtina, kad apskaičiuota bendrovės turto likvidavimo vertė - ne mažesnė nei 190,3 mln. EUR - yra daug didesnė už neigiamą 158 mln. EUR bendrovės pardavimo kainą;
121)
dėl antrojo metodo Prancūzija pažymi, kad jis susijęs su Komisijos sprendimu dėl valstybės pagalbos, kurią Belgija suteikė bendrovei ABX Logistics; šiame sprendime neigiamą pardavimo kainą, kuri, kaip ir šiuo atveju, buvo rinkos kaina, Komisija išnagrinėjo lygindama ją su eksperto - nepriklausomo trečiojo asmens - įvertintomis išlaidomis, kurias valstybė akcininkė būtų faktiškai patyrusi, jeigu būtų vykdomas likvidavimas šalių susitarimu arba teisminis likvidavimas. Pasak Prancūzijos, Komisija šiame sprendime pagrįstomis visų pirma pripažįsta tam tikras išlaidas, kurios gali būti patirtos kreditoriams pateikus ieškinį dėl įsipareigojimų padengimo arba vykdant likvidavimą kituose grupės, likviduojančios savo patronuojamąją bendrovę, padaliniuose;
122)
remdamosi minėtomis CGMF ir Oddo-Hastings ataskaitomis Prancūzijos institucijos mano, kad visos faktinės išlaidos, kurias Prancūzijos Respublika būtų turėjusi patirti kaip akcininkė, 2005 m. rugsėjo 30 d. siekė 312,1-361 mln. EUR; šias išlaidas sudaro:
-
[70-80] (60) mln. EUR su sutartimis susijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidų, kurios apima visas išlaidas, susijusias su darbo sutarties nutraukimu ir, kaip paprastai, su įmonės mokesčiais;
-
[30-40] (60) mln. EUR su sutartimis nesusijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidų, apimančių visas išlaidas, susijusias su paramos priemonėmis, kurios įgyvendinamos laikantis įstatymuose ir kituose teisės aktuose nustatytų SNCM prievolių, susijusių su atleidimu iš darbo, ir netiesiogines su sutartimis susijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidas;
-
[200-210] (60)-[250-260] (60) mln. EUR išlaidų, susijusių su papildomų išeitinių kompensacijų, kurias padengti teismas įpareigojo valstybę, mokėjimu, pagal 2005 m. kovo 22 d. Ruano apeliacinio teismo sprendimą Aspocomp Group Oyj papildant kompensacines išmokas, mokamas pagal su sutartimis susijusį ir nesusijusį socialinį planą;
123)
taikant šį metodą pirmiausia atsižvelgiama į riziką, kad Prancūzijos valstybei būtų tekę padengti įsipareigojimus, jeigu teismas būtų nusprendęs ją laikyti faktine SNCM vadove. Prancūzijos institucijos mano, kad ieškinio dėl įsipareigojimų padengimo rizikos negalima atmesti pirmiausia atsižvelgiant į tai, kad Prancūzijos Kasacinis teismas jau yra priėmęs precedentinį sprendimą (83). Todėl keliuose Komisijai atsiųstuose raštuose Prancūzijos institucijos nurodė, kad tikimybė, jog nacionalinis teismas įpareigos valstybę padengti jos vadovaujamos įmonės įsipareigojimus, yra labai didelė ir kad apskaičiuojant faktines galimo SNCM likvidavimo išlaidas reikia į ją atsižvelgti;
124)
2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM turto likutinė vertė (t. y. 190,3 mln. EUR) atsiskaičius su privilegijuotaisiais kreditoriais būtų buvusi 36,5 mln. EUR. Į kitas išlaidas, į kurias atsižvelgiama numatant galimybę, kad prieš valstybę bus pareikštas ieškinys dėl įsipareigojimų padengimo, visų pirma įtrauktos išlaidos, susijusios su pagrindinių eksploatavimo sutarčių nutraukimu, laivų finansinės nuomos sąlygų panaikinimu ir neužtikrintų skolų mokėjimu; visoms šioms išlaidoms padengti būtų trūkę 134,4 mln. EUR. Prancūzijos institucijos mano, kad valstybė būtų buvusi įpareigota sumokėti 85-100 % šios sumos;
125)
be to, Prancūzijos institucijų nuomone, kadangi valstybė priklausomumo ryšiu susijusi su bendrove SNCM, atsižvelgiant į kitą Prancūzijos teismų praktiką (84) bendrovės likvidavimo atveju teismas būtų galėjęs pareikalauti atlyginti žalą darbuotojams. Atsižvelgdamos į tokią teismų praktiką Prancūzijos institucijos mano, jog daugiau nei tikėtina, kad teismas būtų nustatęs papildomų kompensacinių išmokų sumą, remdamasis kompensacinėmis išmokomis, išmokėtomis pagal iki likvidavimo pateiktą socialinį planą;
126)
laikantis šio požiūrio iš faktinių išlaidų, kurias valstybė akcininkė būtų turėjusi padengti, analizės matyti, kad išlaidos, kurias valstybė patyrė pardavusi SNCM už neigiamą 158 mln. EUR kainą, yra mažesnės nei faktinės išlaidos, kurias ji būtų turėjusi padengti įmonės teisminio likvidavimo atveju;
127)
todėl Prancūzijos institucijos laikosi nuomonės, kad ši suma negali būti laikoma valstybės pagalba;
3.2.2. Dėl bendros akcininkų kapitalo injekcijos
128)
Prancūzija mano, kad investuodama į nuosavą kapitalą ji elgėsi kaip apdairus investuotojas, nes, viena vertus, investavo nedaug ir kartu su bendrovėmis BCP bei VT, kita vertus, dėl šios investicijos gaunama pastovi […] (60) proc. kapitalo grąža per metus, todėl valstybė nepatiria verslo plano vykdymo rizikos. Iš tikrųjų Prancūzija teigia, kad ši grąžos norma neformalų investuotoją visiškai tenkina (85). Tačiau ji patikslina, kad SNCM reorganizavimo ar teisminio likvidavimo atveju arba perėmėjams įgyvendinus atsisakymo perimti bendrovę nuostatą jokia grąža nebūtų gauta;
3.2.3. Dėl papildomų socialinių priemonių (pagalba atskiriems asmenims)
129)
remdamasi Komisijos sprendimų priėmimo praktika, pirmiausia susijusia su bendrovės SFP (Société française de production) byla (86), Prancūzija mano, kad šis finansavimas - tai pagalba atskiriems asmenims, dėl kurios įmonė naudos negauna. Todėl iš darbo atleistiems asmenims skirtų papildomų socialinių priemonių, dėl kurių darbdavys neatleidžiamas nuo jo įprastų įsipareigojimų, įgyvendinimas panaudojant viešąsias lėšas susijęs su socialine valstybių narių politika ir nėra valstybės pagalba;
3.2.4. Dėl apribojimų, nustatytų panaikintu 2003 m. sprendimu, panaikinimo
130)
viena vertus, Prancūzijos institucijos primena, kad 2003-2006 m. buvo laikomasi visų 2003 m. sprendime nustatytų sąlygų ir jos visos buvo įvykdytos. Kita vertus, Prancūzijos institucijos mano, kad šios priemonės nebėra būtinos siekiant išvengti konkurencijos iškraipymo ir kad tolesnis jų taikymas prieštarautų proporcingumo principui atsižvelgiant į restruktūrizavimo pagalbos sumos sumažinimą (dabar ji sumažinta iki 15,81 mln. EUR). Pirmiausia Prancūzijos institucijos mano, kad reikėtų panaikinti sąlygas, kurios dar gali būti taikomos, t. y. sąlygas, susijusias su draudimu atnaujinti SNCM laivyną, kainų diktavimo principo laikymusi nustatant tarifus ir tam tikro reisų skaičiaus išlaikymu;
3.3. IŠVADA
131)
jei vis dėlto Komisija nuspręstų visas naujas priemones ar jų dalį laikyti valstybės pagalba, Prancūzija atkreipia Komisijos dėmesį į tai, kad dėl naujų priemonių, kuriomis užtikrinamas SNCM finansinio pajėgumo atkūrimas, būtų galima išlaikyti konkurenciją aptariamose rinkose, pirmiausia maršrutų į Korsiką rinkoje. Tai, pasak Prancūzijos, yra vienas iš gairėse nurodytų principų, taikomų sanuojant sunkumų patiriančias įmones, kaip šioje byloje priminė Komisija (panaikinto jos sprendimo 283 konstatuojamoji dalis) ir Bendrasis Teismas savo 2005 m. birželio 15 d. sprendime (117 konstatuojamoji dalis). Pirmiausia Bendrasis Teismas priminė, kad Komisija, naudodamasi jai suteikta plačia diskrecija, gali įvertinti, jog įmonės veikla būtina siekiant neleisti aptariamose rinkose susikurti sustiprintai oligopolinei struktūrai;
132)
aptardama kompensacijų, kurių gali būti reikalaujama iš SNCM, nustatymą Prancūzija ragina Komisiją atsižvelgti į rinkos struktūrą. Pavyzdžiui, sumažinus SNCM pajėgumus, bendrovės CFF, kuri jau dabar yra maršrutų į Korsiką rinkos lyderė, padėtis dar labiau sustiprėtų (87);
133)
Prancūzijos institucijų teigimu, atnaujintas restruktūrizavimo planas atitinka 1999 ir 2004 m. gairėse Komisijos nustatytus suderinamumo kriterijus. Jų nuomone, visomis nurodytomis priemonėmis, susijusiomis su SNCM privatizavimu, taip pat turėjo būti užtikrinta, kad nuo 2009 m. pabaigos būtų atkurtas ilgalaikis SNCM finansinis pajėgumas, ir visos šios priemonės neviršija to, kas būtina šiam pajėgumui atkurti;
IV. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS
4.1. DĖL 2002 m. SPRENDIMO PRADĖTI OFICIALIĄ TYRIMO PROCEDŪRĄ
4.1.1. Bendrovės Corsica Ferries (CFF) pastabos
134)
CFF, pirmiausia ginčydama, kad SNCM yra sunkumų patirianti įmonė pagal gaires (88), kelia klausimą dėl SNCM pajėgumo tapti pelninga teikiant paslaugas neremiamais maršrutais. Be to, CFF pažymi, kad, kitaip nei paskelbta restruktūrizavimo plane (89), Livorno maršrutu paslaugos vis dar teikiamos;
135)
aptardama išlaidų mažinimo klausimą CFF apgailestauja, kad ji negali susipažinti su kai kuriais restruktūrizavimo plane, kurį kritikavo jos atstovai (90), pateiktais duomenimis;
136)
CFF laikosi nuomonės, kad Prancūzijos institucijų skaičiavimai, pagal kuriuos gaunama 76 mln. EUR suma, visiškai neatitinka tikrovės (91), o jų nustatytas nuosavo kapitalo ir finansinių įsiskolinimų santykio rodiklis (79 %) - per didelis (92). Dėl SNCM priklausančių kitų bendrovių akcijų CFF pažymi, kad kai kurios patronuojamosios bendrovės šios laivybos bendrovės veiklai nenaudingos (93);
137)
taigi, pasak CFF, pagalbos planu siekiama apeiti Kabotažo reglamentą ir paskelbtą konkursą paslaugoms maršrutu Marselis-Korsika teikti padaryti beprasmį. CFF primygtinai prašo, kad planuojama pagalba nebūtų sudarytos sąlygos, dėl kurių SNCM komercinė pasiūla taptų agresyvesnė. Ji siūlo, kad restruktūrizavimo pagalba būtų suteikta tik 2007 m. ir tik tuo atveju, jei SNCM nelaimėtų būsimo 2006 m. konkurso, nes tai vienintelis scenarijus, pagal kurį, CFF manymu, ši valstybinė laivybos bendrovė tikrai patirtų sunkumų;
4.1.2. STIM pastabos
138)
pagrindinė CMN akcininkė STIM teigia, kad SNCM priklausančios CMN akcijos turi būti nagrinėjamos tik kaip finansinis turtas. Pasak STIM, CMN ir SNCM yra nepriklausomos bendrovės ir konkuruoja teikdamos paslaugas maršrutais, kuriais vežama ne iš Marselio, nors jos abi yra pasirašiusios įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutartį;
139)
rašte nurodyta, kad STIM planuoja įsipareigoti „perpirkti visas SNCM priklausančias CMN akcijas arba jų dalį (pageidautina visas)“, kurias grupė įvertino 15-17 mln. EUR, jeigu Komisija galutiniame savo sprendime nustatydama sąlygas nuspręstų, kad „toks perleidimas yra būtinas siekiant tinkamai suderinti restruktūrizavimo planą“;
4.1.3. Vietos valdžios institucijų atstovų pastabos
140)
Marselio miesto meras, Ronos deltos departamento generalinės tarybos pirmininkas ir Provanso-Alpių-Žydrojo Kranto regiono tarybos pirmininkas pabrėžia, kad SNCM ekonominė veikla yra svarbi regiono ekonomikai;
141)
Provanso-Alpių-Žydrojo Kranto regiono tarybos pirmininkas priduria, kad, jo nuomone, sudarytos visos sąlygos tam, kad pagal SNCM restruktūrizavimo planą būtų užtikrintas įmonės finansinis pajėgumas;
142)
Korsikos asamblėjos vykdomosios valdybos pirmininkas atsiuntė šios asamblėjos 2002 m. gruodžio 18 d. nutarimą, kuriame ji nurodo „palankiai vertinanti“ SNCM rekapitalizavimo planą;
4.1.4. Korsikos transporto tarnybos (pranc. Office des Transports de Corse, OTC) pastabos
143)
OTC pažymi, kad SNCM šiuo metu yra vienintelė bendrovė, galinti įvykdyti sutarties reikalavimus, susijusius su keleivių srautu, ir jai nutraukus veiklą „iš karto labai sumažėtų paslaugų“. Be to, OTC primena SNCM reikšmę Korsikos ekonomikai;
4.2. DĖL 2006 m. SPRENDIMO IŠPLĖSTI PROCEDŪROS TAIKYMO SRITĮ
4.2.1. Corsica Ferries France (CFF) pastabos
144)
CFF atkreipia dėmesį į aptariamų finansinių sumų dydį, jų neproporcingumą, palyginti su SNCM apyvarta, ir į tai, kad šios sumos bendrovei SNCM buvo pervestos Komisijai dar neįvertinus jų pagal EB sutarties 87 straipsnio 1 dalį;
145)
CFF atkreipia Komisijos dėmesį, kad Prancūzijos valstybės parama bendrovei SNCM turi strateginę reikšmę CFF plėtrai. Anot jos, šiomis nepatvirtintomis priemonėmis bendrovei SNCM būtų sudarytos sąlygos vykdyti labai agresyvią tarifų politiką, susijusią su maršrutais, kuriuose CFF veikia jau dešimt metų ir kuriuose pirmą kartą nuo savo atėjimo į rinką ji prarastų dalį rinkos;
146)
dėl bendrovės pardavimo konkurso procedūros CFF mano, kad ši procedūra nebuvo visiškai skaidri, nes atrinkta įmonė, BCP, nebevadovauja SNCM veiklai - savo vietą ji užleido grupei VT. Be to, finansinės sąlygos pasikeitė ir tapo daug palankesnės pirkėjams, todėl CFF kyla klausimas dėl vienodo požiūrio į investuotojus principo, kurio turėjo būti laikomasi vykdant visą operaciją;
147)
dėl neigiamos 158 mln. EUR pardavimo kainos CFF abejoja, ar šiuo atveju taikytas apdairaus rinkos ekonomikos investuotojo kriterijus. Viena vertus, CFF kyla klausimas, ar galima manyti, kad aptariamą operaciją valstybė vykdė kartu su atitinkamais privačiais veiklos vykdytojais, kurie kartu atliko didelę kapitalo injekciją (ir panašiomis sąlygomis kaip jie), nes valstybė bendrovę rekapitalizavo prieš akcininkų atliktą bendrą rekapitalizavimą ir prieš priimant naują restruktūrizavimo planą. Kita vertus, CFF mano, kad pablogėjus SNCM finansinei padėčiai apdairus investuotojas būtų ėmęsis priemonių anksčiau ir neleidęs savo investicijai nuvertėti (94);
148)
CFF nuomone, remtis byla ABX Logistics nederėtų. Ji pabrėžia ne tik tai, kad šios bylos aplinkybės yra visai kitokios, bet ir tai, kad jos atveju pagalbos gavėjas įnešė didelį įnašą, o SNCM to tikrai nepadarė. Be to, CFF manymu, 2006 m. Komisijos sprendime neatsižvelgiama į išlaidas, susijusias su tikėtinu ieškinių pateikimu atitinkamos įmonės likvidavimo atveju. Šiuo klausimu CFF mano, kad nacionalinių teismų praktika, kuria Prancūzija remiasi siekdama pateisinti išlaidas, kurias būtų tekę padengti SNCM likvidavimo atveju, šiuo atveju netaikytina. Iš tikrųjų, pasak CFF, Kasacinis teismas byloje Mines et produits chimiques de Salsignes aptaria ne tiesioginę valstybės akcininkės atsakomybę įmonės, kurios akcininkė ji yra, likvidavimo atveju, o veikiau galimybę prieš valstybinę pramonės ir prekybos įmonę pareikšti ieškinį dėl socialinių skolų padengimo ir tai, kad šios įstaigos vadovai negali išvengti savo įsipareigojimų kreipdamiesi pagalbos į valdžios institucijas;
149)
dėl galimybės šiuo atveju taikyti Ruano apeliacinio teismo sprendimą, priimtą byloje Aspocomp, CFF teigia, kad šiame sprendime nagrinėjamas atvejis, kai patronuojančioji bendrovė buvo įpareigota už „susitarimo nesilaikymą“ išmokėti socialines kompensacijas patronuojamosios bendrovės darbuotojams (nesilaikyti šio susitarimo leido patronuojančioji bendrovė), labai skiriasi nuo SNCM bylos aplinkybių. Todėl nekyla realios grėsmės, kad CGMF ar valstybė bendrovės teisminio likvidavimo atveju būtų įpareigota sumokėti išeitines kompensacijas. Beje, CFF abejoja dėl apskaičiuoto kitų socialinių išlaidų įverčio, nes atrodo, kad ekspertai, kurių paprašyta nustatyti šias išlaidas, pateikia skirtingas sumas;
150)
CFF mano, kad šiuo atveju taikant Bendrijos teismų praktiką - sprendimus Gröditzer ir Hytasa - galima padaryti tik išvadą, kad valstybė elgėsi ne kaip neformalus investuotojas, nes remiantis šia teismų praktika valstybės kapitalo injekcija buvo susijusi su 75 % jos turėtų SNCM akcijų pardavimu, todėl tiek pat sumažėjo tikimybė gauti pelno;
151)
galiausiai CFF mano, kad lyginant įmonės likvidavimo ir rekapitalizavimo išlaidas reikėtų atsižvelgti į turto, kuris abiem atvejais perleidžiamas pirkėjui, vertę. CFF nuomone, perėmėjams perleisto turto vertė yra 640-755 mln. EUR (95) atsižvelgiant į SNCM naudojamų laivų rinkos vertę, kuri, pasak CFF, 2006 m. rugpjūčio mėn. buvo 644-664 mln. EUR;
152)
dėl priemonių, taikytų atlikus 2002 m. rekapitalizavimą, laikymo restruktūrizavimo pagalba CFF mano, kad nors laikotarpiu iki pirmojo rekapitalizavimo, kuriam skirta 142,5 mln. EUR, SNCM atitinka 2004 m. gairėse nustatytas sunkumų patiriančios įmonės sąlygas, labai abejotina, ar ji šias sąlygas atitinka laikotarpiu iki antrojo kapitalo padidinimo 8,75 mln. EUR, nes nuosavas įmonės kapitalas buvo atkurtas;
153)
aptardama įmonės finansinį pajėgumą CFF pabrėžia, kad parduota tik dalis bendrovės SNCM ir kad ji gali būti susigrąžinta atsižvelgiant į atsisakymo perimti bendrovę nuostatas, dėl kurių sutarta su perėmėjais. Tai kelia didelių abejonių dėl perėmėjų noro ir gebėjimo atgaivinti SNCM, taigi ir ilgalaikio įmonės finansinio pajėgumo perspektyvų. Be to, CFF nurodo, kad, kitaip nei reikalaujama 2004 m. gairėse, Prancūzijos institucijos nenumatė atsisakyti veiklos, kuri struktūriniu požiūriu būtų nuostolinga net atlikus restruktūrizavimą (96). CFF taip pat skeptiškai vertina išlaidų mažinimo planą, nes SNCM laivynas netgi buvo padidintas (97), ir darbuotojų skaičiaus mažinimo planą, pirmiausia atsižvelgdama į tai, kad nepavyko įgyvendinti 2002 m. socialinio plano;
154)
CFF abejoja, ar nauja pagalba nėra didesnė nei būtina, nes, viena vertus, neaišku, kas priskiriama socialinėms išlaidoms, kita vertus, pagal 2006 m. balandžio 28 d. SNCM visuotinio susirinkimo protokolą dalis šios pagalbos skiriama 2006 ir 2007 m. bendrovės veiklos nuostoliams padengti. CFF taip pat mano, kad SNCM perėmėjai prie įmonės restruktūrizavimo prisideda nedaug;
155)
CFF nuomone, siekiant išvengti nederamo konkurencijos iškraipymo reikia toliau reikalauti iš SNCM kompensacijų, kurios jai nustatytos 2003 m., ir šias kompensacijas patikslinti, taip pat papildyti naujomis kompensacijomis, susijusiomis su SNCM užimamos rinkos dalies mažinimu (98). Be to, CFF mano, kad dalis 2003 m. sprendime bendrovei SNCM nustatytų priemonių nebuvo įgyvendinta. CFF teigimu, SNCM, pažeisdama 2003 m. Komisijos sprendimo 2 straipsnį, įsigijo naujų laivų. Be to, pažeisdama šio sprendimo 3 straipsnį SNCM nepardavė jai priklausančių CCM akcijų. Galiausiai SNCM pažeidė minėto sprendimo 4 straipsnį, nes nuo 2003 m. vykdė agresyvią tarifų politiką, nustatydama mažesnes kainas už tas, kurias taikė CFF (SNCM bilietai už tokias pat ar panašias paslaugas kainavo iki 30 % pigiau);
156)
aptardama antrąjį rekapitalizavimą, kuriam skirta 8,75 mln. EUR, CFF mano, kad valstybės ir privati investicija ne tik turi būti skirtos kartu, bet ir privati investicija turi būti didelė ir atlikta panašiomis sąlygomis kaip ir valstybės investicija; tai veiksniai, dėl kurių valstybės investicija laikoma teisėta. Aptariamu atveju šios dvi sąlygos nebuvo įvykdytos. Viena vertus, perėmėjų investicija, susijusi tik su pirmuoju kapitalo padidinimu 142,5 mln. EUR, nėra didelė. Kita vertus, perėmėjų investicija nebuvo atlikta panašiomis sąlygomis į tas, kuriomis skirta valstybės investicija, pirmiausia atsižvelgiant į atsisakymo perimti bendrovę nuostatas ir laukiamą grąžą, susijusią su nekontroliniu CGMF akcijų paketu;
157)
aptardama 38,5 mln. EUR vertės socialines priemones CFF nepritaria tam, kad ši suma būtų laikoma pagalba atskiriems asmenims. Iš tiesų nors ši suma tikrai išmokama tiesiogiai SNCM darbuotojams, CFF pabrėžia, kad priemonė gali turėti teigiamą netiesioginį poveikį bendrovei SNCM, pirmiausia susijusį su socialinės aplinkos pagerėjimu;
4.2.2. STIM pastabos
4.2.2.1. Dėl priemonių, taikytų atlikus 2002 m. rekapitalizavimą
158)
dėl neigiamos 158 mln. EUR pardavimo kainos STIM mano, kad ši kaina nėra rinkos kaina, nustatyta surengus atvirą ir nediskriminacinį konkursą, nes rekapitalizavimas atliktas kitokiomis sąlygomis negu tos, kurios paprastai turi paskatinti neformalų investuotoją imtis veiksmų. Iš tikrųjų STIM mano, kad atsižvelgiant į balansinį perkainotą grynąjį turtą blogiausiu atveju įmonę būtų galima likviduoti valstybei nepatyrus išlaidų ar net gavus likvidavimo pelno; kad pardavimo kaina, palyginti su įmonės verte (STIM apskaičiavo, kad ši vertė lygi 350 mln. EUR), labai maža ir kad pagalba neproporcinga, palyginti su įmonės poreikiais;
159)
STIM taip pat atkreipia Komisijos dėmesį į tai, kad, perleidžiant įmonę privačiojo sektoriaus subjektams, atsisakymo perimti bendrovę nuostata taikyta pernelyg plačiai;
160)
galiausiai STIM nepritaria tam, kad pardavimas už neigiamą kainą būtų grindžiamas prielaida, jog įmonę sunku likviduoti dėl socialinių aspektų, nes ši prielaida atrodo nelabai tikroviška;
161)
dėl antrojo rekapitalizavimo, kuriam skirta 8,75 mln. EUR, STIM mano, kad atliekant šią kapitalo injekciją nebuvo laikomasi neformalaus rinkos ekonomikos investuotojo principo, nes investicijų grąžos garantijos buvo per mažos. STIM ginčija argumentą, kad privačios ir valstybės investicijos atliktos kartu, - toks argumentas pateiktas siekiant paneigti, kad ši injekcija yra valstybės pagalba. Aplinkybė, kad investicijos atliktos kartu (jeigu ji būtų įrodyta), yra tik vienas požymis, ir vien ji negali būti vertinimo kriterijus (99). Galiausiai STIM tvirtina, kad ši injekcija - tai Prancūzijos Vyriausybės perėmėjams suteikta garantija, kad SNCM bus įgaliota teikti viešąsias maršrutų į Korsiką paslaugas;
162)
dėl 38,5 mln. EUR pagalbos atskiriems asmenims STIM mano, kad šia suma iš tikrųjų siekiama suteikti SNCM galimybę laikytis tam tikrų esminių reorganizavimo plano, pateikto Komisijai, nuostatų (pirmiausia susijusių su darbuotojų skaičiaus mažinimu), kurios nebuvo įgyvendintos;
4.2.2.2. Dėl suderinamumo su 2004 m. gairėmis
163)
STIM nuomone, SNCM gauta pagalba yra didesnė nei būtina. Atsižvelgiant į 2004 m. gairėse nustatytas sąlygas SNCM ir perėmėjai prie restruktūrizavimo plano prisidėjo nepakankamai, ir neįrodyta, kad SNCM padėtis buvo tokia išskirtinė, kad dėl jos būtų pagrįstas mažesnis jos pačios indėlis. Be to, STIM pabrėžia, kad 2006 m. suteikta pagalba neproporcinga, nes dėl jos SNCM galėjo sukaupti atsargų būsimiems nuostoliams padengti. Galiausiai tai, kad SNCM nenumatė parduoti įmonės išlikimui nebūtino turto, prieštarauja 2004 m. gairėse nustatytiems reikalavimams;
164)
STIM mano, kad lėšos išmokėtos pažeidžiant 2004 m. gairėse nustatytą išskirtinumo principą. Įmonės finansinės padėties pablogėjimas ir socialiniai konfliktai negali būti nagrinėjami kaip išskirtinės, nenumatytos ir nuo pagalbą gavusios įmonės nepriklausančios aplinkybės;
165)
todėl STIM reikalauja papildomos kompensacijos, kuri būtų lygi pusei suteiktos pagalbos (t. y. 98,25 mln. EUR), - parduoti dar vieną laivą ir SNCM tiesiogiai bei netiesiogiai valdomas CMN akcijas. Šiuo klausimu STIM tvirtina, kad pagal 2004 m. restruktūrizavimo pagalbos gaires šios akcijos nėra strateginės, nes jos nebūtinos „įmonės išlikimui“ ir nėra neperleidžiamas turtas;
166)
STIM taip pat teigia, kad SNCM ir CMN tariamos sąveikos nėra, nes SNCM neturi jokios faktinės įtakos valdant ir plėtojant CMN. Galiausiai STIM pabrėžia, kad, kaip nustatė Paryžiaus apeliacinis teismas, akcininkų susitarimas, kuriuo buvo saistomos abi įmonės, nebegalioja nuo 2006 m. kovo 15 d., kai CMN jį nutraukė;
4.2.3. SNCM pastabos
167)
SNCM Komisijai pateikė dokumentus, kuriuose patikslinama ekonominė ir konkurencinė bendrovės padėtis; prie šių dokumentų pridėta teisinių konsultacijų ataskaita, kurioje įvertinta tikimybė, kad vykdant likvidavimo procedūrą teismo bus paprašyta įvertinti valstybės, kaip bendrovės faktinės vadovės, investiciją, atliktą prieš privatizuojant bendrovę;
168)
advokatų kontora Baker & McKenzie, kurios konsultacijų paprašė SNCM, padarė išvadą, kad remiantis bendrovės socialiniais dokumentais, papildytais kontrolės institucijų raštais, patikrų medžiaga ir ataskaitomis, valstybė turi […] (60) sprendimai (100) […] (60) įstaigos (101), […] (60) socialinės įstaigos (102). Be to, ataskaitoje pabrėžta, kad […] (60) SNCM (103). Galiausiai šioje ataskaitoje pažymėta, kad […] (60) SNCM;
169)
tuo remdamasis SNCM ekspertas daro išvadą, kad labai tikėtina, jog Marselio komercinių bylų teismas būtų pripažinęs valstybę faktine bendrovės vadove;
170)
be to, iš faktų, pirmiausia nustatytų Audito Rūmų ataskaitose, matyti, kad Prancūzijos valstybei, faktinei SNCM vadovei, priskirtinos valdymo klaidos prisidėjo prie nustatyto SNCM turto trūkumo. Be kita ko, ataskaitoje nurodytos tokios valdymo klaidos: pasirinkimas […] (60) komercinis. Žala dėl valstybės padarytų valdymo klaidų siekia […] (60);
171)
taigi atsižvelgdamas į šias aplinkybes SNCM ekspertas mano, kad pareiškus ieškinį dėl įsipareigojimų padengimo valstybė visiškai neabejotinai būtų įpareigota padengti visą trūkstamą turtą arba jo dalį, nes ji buvo labai įsitraukusi į SNCM valdymą, padarė akivaizdžių valdymo klaidų ir turi pakankamų finansinių išteklių;
172)
remdamasis atitinkama teismų praktika SNCM ekspertas daro išvadą, kad jei SNCM būtų buvusi likviduota, visiškai neabejotina, kad valstybė būtų įpareigota padengti visas SNCM socialines skolas. Valstybė akcininkė būtų turėjusi padengti 85-100 % nustatyto turto trūkumo (t. y. 316,6-385,7 mln. EUR). Todėl valstybė, nusprendusi privatizuoti SNCM ir jos nuosavą kapitalą iš anksto padidinusi 158 mln. EUR, pasielgė kaip apdairus investuotojas;
V. PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABŲ
5.1. PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABŲ, SUSIJUSIŲ SU 2002 m. SPRENDIMU PRADĖTI OFICIALIĄ TYRIMO PROCEDŪRĄ
5.1.1. Dėl CFF pastabų
173)
Prancūzijos institucijos pažymėjo, kad kai kurie CFF pateikti duomenys, susiję su SNCM pasiūla, yra netikslūs;
174)
valstybė mano, kad, kitaip nei teigia CFF, restruktūrizavimo planas buvo parengtas taip, kad būtų galima nedelsiant atgaivinti SNCM ir sudaryti sąlygas jos finansiniam pajėgumui užtikrinti vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu. Prancūzijos institucijos patikslina, kad didelė išlaidų mažinimo plano dalis jau įgyvendinta. Sumažintas laivų skaičius ir pagal pramoninį planą vykdoma turto pardavimo programa. Pertvarkyti maršrutai, pasiekti pirmieji rezultatai vykdant su tarpiniu vartojimu susijusių išlaidų mažinimo veiksmų planą. Galiausiai laipsniškai įgyvendinama su darbo vietomis susijusi pramoninio plano dalis. Be to, 2001 m. SNCM sukaupė 21,3 mln. EUR sumą, skirtą restruktūrizavimo priemonėms (visų pirma darbo vietų išsaugojimo planui) finansuoti;
175)
aptardamos pagalbos sumos nustatymą Prancūzijos institucijos patvirtina, kad nuosavo kapitalo ir visų skolų santykio rodiklis, lygus 0,79, iš tikrųjų yra nurodytas daugumos laivybos bendrovių balansuose, išskyrus ypatingus atvejus. Prancūzijos institucijų teigimu, 0,497 lygus rodiklis, kurį CFF pateikė kaip 2001 m. bendrovės CMN rodiklį, netikslus, nes apskaičiuotas neatsižvelgiant į balanse nurodytą likvidųjį turtą. Ištaisius šį trūkumą, CMN rodiklis yra 0,557. Pasak Prancūzijos institucijų, bet kuriuo atveju šis rodiklis bendrovei CMN yra per mažas; tai rodo ir 2002 m. susidariusi sudėtinga CMN padėtis, susijusi su grynaisiais pinigais. Iš tikrųjų siekdama finansuoti grynųjų pinigų trūkumą, kurio nefinansavo bankai, CMN iš STIM turėjo pasiskolinti iki 8 mln. EUR;
5.1.2. Dėl STIM pastabų
176)
Prancūzijos institucijos teigia, kad SNCM priklausančios CMN akcijos negali būti nagrinėjamos tik kaip finansinis turtas, kaip neva tvirtina STIM. Prancūzija laikosi pozicijos, kad SNCM strategiškai labai svarbu turėti CMN akcijų. Šių akcijų pardavimas, pasak jos, ne tik prieštarautų pramoninei logikai, bet ir būtų didelė strateginė klaida;
5.1.3. Dėl vietos valdžios institucijų atstovų pastabų
177)
nors Prancūzija iš esmės sutinka su tuo, kas išdėstyta Provanso-Alpių-Žydrojo Kranto regiono tarybos pirmininko rašte, vis dėlto ji pažymi, kad, kitaip nei teigiama šio rašto 2 punkte (104), pasiūla maršrutais, kuriais žemyninė Prancūzija sujungiama su Korsika, nėra „per didelė, palyginti su paklausa“, ir kad SNCM tarifų politika atitinka jos prisiimtus įsipareigojimus nesukelti tarifų karo ir nediktuoti kainų;
5.2. DĖL SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABŲ, SUSIJUSIŲ SU 2006 m. SPRENDIMU
178)
Prancūzija pažymi, kad apskritai daugelis STIM ir CFF pastabų sutampa su šių bendrovių pastabomis, kurios Komisijai jau buvo pateiktos 2003 m. Pirmiausia Prancūzija pabrėžia, kad pareiškus ieškinį dėl 2003 m. liepos 9 d. Komisijos sprendimo panaikinimo CFF pastabos buvo pateiktos Pirmosios instancijos teismui; daugumą šių pastabų ir Komisija, ir šis teismas atmetė;
5.2.1. Dėl pirmalaikio priemonių, nurodytų pirmajame restruktūrizavimo plane ir jo pakeitimuose, įgyvendinimo
179)
į bendrą pastabą, kad priemones, kurias galima laikyti pagalba, Prancūzija įgyvendino pirma laiko, Prancūzijos institucijos atsakė, kad tokį įgyvendinimą galima pagrįsti procedūros išskirtinumu (2005 m. buvo panaikintas 2003 m. liepos 9 d. Komisijos sprendimas, kuriuo leidžiama teikti pagalbą), o ne Prancūzijos institucijų nenoru vykdyti pagal EB sutartį jai tenkančius įpareigojimus. Beje, Prancūzija patikslina, kad vadovaudamasi valstybių narių ir Komisijos lojalaus bendradarbiavimo principu nuolat informavo Komisiją apie bylos eigą ir įvairias priemones, kurių imtasi nuo 2005 m. sausio mėn.;
180)
aptardamos šias priemones Prancūzijos institucijos mano, kad nė viena jų nėra pagalba, todėl EB sutarties 88 straipsnio 3 dalis in fine joms netaikoma, taigi ir sustabdyti jų įgyvendinimą neprivaloma;
5.2.2. Dėl priemonių, taikytų atlikus 2002 m. rekapitalizavimą
181)
aptardama pardavimo procedūrą Prancūzija patikslina, kad ji iš pat pradžių nustatė įprastus atrankos kriterijus, iš esmės remdamasi už SNCM vertybinius popierius pasiūlyta kaina ir papildomai - kitais kriterijais (pramoniniu planu, socialiniu planu ir t. t.), įskaitant sumą, kurią kandidatai, atlikdami rekapitalizavimą, pasirengę investuoti į bendrovę. Prancūzija griežtai atmeta trečiųjų šalių argumentą, kad pardavimo procedūra nebuvo skaidri, ir primena, kad šiuo atveju valstybė padarė netgi daugiau, nei privalėjo pagal ir taip griežtus privalomus įpareigojimus, nustatytus įstatymuose ir kituose teisės aktuose ir taikomus parduodant valstybės akcijas. Prancūzija primena, kad, BCP pateikus pasiūlymą išpirkti 100 % SNCM vertybinių popierių, toliau veiksmai buvo vykdomi labai sudėtingomis finansinėmis ir socialinėmis aplinkybėmis ir kad, prie BCP pasiūlymo prisidėjus VT, operacijos komercinės ir finansinės sąlygos nepasikeitė (išskyrus kapitalo pasiskirstymą);
182)
dėl neigiamos 158 mln. EUR kainos Prancūzijos institucijos primena, kad atsižvelgiant į 2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM finansinę padėtį įmonė buvo parduota rinkos kaina ir kad toks pardavimas ekonominiu požiūriu buvo naudingesnis nei įmonės likvidavimas. Šiuo klausimu Prancūzijos institucijos patikslina, kad įmonės, kuriai gresia likvidavimas, pardavimo atveju neformalaus investuotojo kriterijaus taikymas turi būti vertinamas ne kaip siekis gauti „valstybės investicijos grąžą“, o kaip pastangos išvengti didesnių nuostolių, kurių akcininkas patirtų brangesnio įmonės likvidavimo atveju;
183)
aptardama sumokėtą kainą Prancūzija ginčija argumentą, kad SNCM buvo parduota už jos tikrosios vertės neatitinkančią kainą. Visų pirma ji nesutinka su STIM apskaičiuota įmonės verte (apie 350 mln. EUR), nes STIM atsižvelgia tik į tuos balanso duomenis, dėl kurių įmonės vertė padidėja remiantis balanse nurodytu nuosavu kapitalu (ypatingieji atskaitymai, su laivais susijęs likutinis pelnas ir t. t.), ir neatsižvelgia į įsipareigojimų dalyje pateiktus duomenis, pagal kuriuos ši vertė sumažėja. Šis grynai buhalterinis apskaičiavimo metodas neatitinka laivybos įmonės, kokia yra SNCM, ekonominės tikrovės, - ši įmonė turi į balansą įtraukto vertingo turto, tačiau taip pat jos pelningumas nedidelis ir ji turi didelių į balansą neįtrauktų įsipareigojimų;
184)
Prancūzijos institucijos taip pat atmeta CFF argumentą, kad nustatyta SNCM laivyno rinkos vertė per maža (CFF skaičiavimais, ji siekia 406,5-426,5 mln. EUR). Prancūzijos institucijos teigia, kad į CFF skaičiavimus įtraukti laivai nėra 2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM priklausę laivai. Nesumažinant laivų rinkos vertės nepaisoma aplinkybių, kuriomis vyktų galimas teisminis šio turto likvidavimas, ir galiausiai data, pasirinkta šiai rinkos vertei apskaičiuoti, t. y. 2006 m. rugpjūčio mėn., nėra galimo SNCM likvidavimo data, kuria reikėtų remtis, t. y. 2005 m. rugsėjo 30 d. Beje, Prancūzija pažymi, kad jeigu būtų taikomas CFF siūlomas skaičiavimo metodas, neigiama kaina būtų tris kartus mažesnė nei pagal Sprendimą Gröditzer privaloma turto likvidavimo vertė, taigi tai būtų naudingiau nei pagal Prancūzijos institucijų Komisijai pateiktas prielaidas;
185)
atsakydamos į CFF argumentą, kuriuo Sprendimo Gröditzer taikymas ginčijamas remiantis tuo, kad bendrovei SNCM skirta valstybės kapitalo injekcija buvo susijusi su 75 % valstybės turėtų šios bendrovės akcijų pardavimu, todėl tiek pat sumažėjo tikimybė gauti pelno, Prancūzijos institucijos primena, kad neigiama 158 mln. EUR pardavimo kaina - tai viso SNCM kapitalo pardavimo kaina; pardavus šį kapitalą skirta nauja 25 % valstybės investicija, kurios metinė grąža yra […] (60) proc. Taigi Prancūzija mano, kad investicijos grąža užtikrinta, nes valstybė turi 25 % bendrovės akcijų, ir yra garantija, kad šių akcijų grąža bus labai didelė;
186)
Prancūzija taip pat ginčija CFF pateiktą argumentą, kad šiuo atveju negalima taikyti byloje ABX taikyto metodo, pirmiausia pagrįsto faktinių SNCM likvidavimo išlaidų analize ir tikimybė, kad valstybė gali būti laikoma atsakinga už įmonės įsipareigojimus, jei būtų pateiktas ieškinys dėl įsipareigojimų padengimo, nurodytas Prancūzijos kolektyvinių procedūrų nuostatose ir patvirtintas nacionalinių teismų praktika (2005 m. kovo 22 d. Ruano apeliacinio teismo sprendimas). Nors Prancūzijos institucijos mano, kad nagrinėjant šį ieškinį valstybės, kaip bendrovės SNCM vadovės, veiksmų nebūtų galima laikyti kalte, jos pabrėžia, jog yra labai didelė tikimybė, kad nacionalinis teismas pagal minėtą teismų praktiką, kuri šiuo atveju taikytina, valstybę pripažintų kalta dėl SNCM turto trūkumo, nes nustatyti lankstūs kriterijai, susiję su valdymo klaidos pripažinimu pagal Prekybos kodekso L. 651-2 straipsnį;
187)
dėl rekapitalizavimo, kuriam skirta 8,75 mln. EUR, Prancūzija primena, kad, kitaip nei tvirtina CFF ir STIM, ši kapitalo injekcija nėra valstybės pagalba, nes investicija atlikta kartu, panašiomis jos pasirašymo sąlygomis ir valstybė per CGMF gavo didesnę grąžą nei vidutinė;
188)
pirmiausia Prancūzijos institucijos patikslina, kad dėl atsisakymo perimti bendrovę nuostatų investuotojų lygybės principas nepažeistas, nes šios nuostatos buvo numatytos vykdant 100 % SNCM kapitalo pardavimą, o ne vėliau atliekant rekapitalizavimą, kuriam skirta 35 mln. EUR;
189)
be to, Prancūzija primena, kad, palyginti su perėmėjų investicija, jos investicija yra daug mažesnė, nes su perėmėjų investicija (26,25 mln. EUR) reikia lyginti tik 8,75 mln. EUR sumą. Iš tikrųjų pirmąjį rekapitalizavimą, kuriam skirta 142,5 mln. EUR, reikia nagrinėti tik lyginant su likvidavimo kaina;
190)
galiausiai Prancūzija ginčija STIM argumentą, kad ši kapitalo injekcija yra privatiems perėmėjams suteikta garantija, jog SNCM bus įgaliota teikti viešąsias maršrutų į Korsiką paslaugas. Prancūzijos institucijos teigia, kad šis kapitalo didinimas atliktas apdairiai, nesusijęs su įmonės veiklos rezultatais ir kad, bendrovę SNCM įgaliojus teikti viešąsias paslaugas, laukiama šios investicijos grąža nepadidėtų;
191)
aptardama 38,5 mln. EUR vertės socialines priemones Prancūzija pakartojo argumentą, kad šios priemonės - tai pagalba atskiriems asmenims ir kad valstybės įsipareigojimas jas finansuoti negali būti laikomas netiesioginės naudos suteikimu įmonei, nes šiomis priemonėmis papildomi įsipareigojimai, kurie SNCM tenka pagal tam tikrus teisės aktus ir sutartis. Be to, Prancūzija primena, jog taikant šias priemones būtų galima užtikrinti, kad darbuotojai neišeitų iš darbo (jei šių priemonių nebūtų, su tokiais darbuotojais susijusias išlaidas turėtų padengti SNCM);
192)
Prancūzijos institucijos patikslina, kad, kitaip nei teigia CFF, šie 38,5 mln. EUR nesusiję su darbuotojų skaičiaus mažinimu, numatytu pagal 2003 m. socialinį planą, nes darbuotojų skaičius, nors ir pavėluotai, jau buvo sumažintas. Taigi naujuoju socialiniu planu papildomos pirmosios 2003 m. socialinės priemonės;
5.2.3. Dėl suderinamumo su gairėmis
193)
Prancūzija mano, kad atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, nagrinėtina pagalbos suma yra 15,81 mln. EUR;
194)
Prancūzijos institucijos mano, kad, kitaip nei teigia CFF, atlikus pirmąjį rekapitalizavimą, dėl kurio SNCM galėjo atkurti savo nuosavą kapitalą, bendrovė išliko sunkumų patiriančia įmone pagal 2004 m. gairių 11 punktą, nes šio rekapitalizavimo tikslas buvo užtikrinti bendrovės veiklos tęstinumą;
195)
Prancūzija nesutinka su CFF teiginiais, kad atlikti naujų finansinių injekcijų į įmonės kapitalą valstybė neprivalėjo, nes SNCM galėjo pasinaudoti banko kreditu. Šiuo klausimu Prancūzijos institucijos nurodo, kad 2005 m. rugpjūčio 24 d. bankai atsisakė bendrovei SNCM suteikti naujų likvidumo linijų, todėl vienintelės įmanomos alternatyvos buvo privatizuoti arba likviduoti įmonę;
196)
Prancūzija ginčija CFF ir STIM pateiktus argumentus, kad 2002 m. restruktūrizavimo planas nebuvo įvykdytas; šis planas, nepaisant vėlavimo, buvo įgyvendintas ir padėjo pasiekti tikslus 2005 m. Dėl su SNCM nesusijusių veiksnių pablogėjus jos ekonominei ir finansinei padėčiai reikėjo pratęsti planą, apie kurį pranešta 2002 m., ir įtraukti naujų priemonių;
197)
Prancūzija mano, kad SNCM atgaivinimo perspektyvos geros ir kad taikant priemones, kurias numatė naujieji akcininkai, pirmiausia įgyvendinant socialinį planą, pertvarkant tam tikrus maršrutus ir atnaujinant kai kuriuos laivus, įmonės finansinį pajėgumą bus galima atkurti. Šiuo klausimu Prancūzija pažymi, kad atsižvelgiant į gautas pajamas, susijusias su įgaliojimu teikti viešąsias paslaugas (sudarančias apie [50-70] (60) proc. SNCM apyvartos), ir dideles nustatytąsias išlaidas bei didelius sunkumus, susijusius su šešių laivų, naudotų teikiant paslaugas maršrutu Marselis-Korsika, perkėlimu į kitą maršrutą, įgaliojimas teikti viešąsias paslaugas yra įmonės strategijos ir jos finansinio pajėgumo užtikrinimo pagrindas;
198)
aptardama klausimą, kad pagalba yra ne didesnė nei būtina, Prancūzija mano, kad restruktūrizavimo išlaidos neviršija restruktūrizavimui įgyvendinti būtinos sumos. Šiuo klausimu Prancūzijos institucijos primena, kad, kaip 2003 m. sprendime pripažino Komisija, pati įmonė savo ištekliais pakankamai prisidėjo prie restruktūrizavimo plano, pardavusi turto už 30,2 mln. EUR. Be to, atsižvelgiant į kitą už 12,2 mln. EUR SNCM parduotą turtą, visas įmonės nuosavas įnašas siekia 42,38 mln. EUR. Prancūzija mano, kad ši suma yra daug didesnė už nuosavo įnašo, būtino siekiant patvirtinti restruktūrizavimo pagalbą, sumą, kuri galiausiai siekia 15,81 mln. EUR, nes kitos priemonės nėra valstybės pagalba;
5.2.4. Dėl 2003 m. Komisijos sprendimu nustatytų sąlygų ir galimų naujų kompensacijų
199)
Prancūzijos institucijos tvirtina, kad, kitaip nei teigia STIM ir CFF, jos įvykdė visas 2003 m. sprendime nustatytas sąlygas, kurių laikėsi iki 2006 m. pabaigos, pirmiausia išlaikydamos vienuolikos laivų laivyną ir taikydamos mažesnius tarifus nei konkurentai;
200)
beje, Prancūzija mano, kad pagal naują galutinį sprendimą kompensacijų, kurių turi būti reikalaujama iš SNCM, dydį reikėtų patikslinti atsižvelgiant į tai, kad restruktūrizavimo pagalba dabar yra ne 69,3 mln. EUR, o 15,81 mln. EUR;
201)
šiuo klausimu Prancūzija nesutinka su STIM pateiktomis pastabomis, kad Komisija kaip kompensacijos iš SNCM gali reikalauti parduoti bendrovės valdomas CMN akcijas. Prancūzija ginčija STIM argumentą, kad 2004 m. gairėse strateginis turtas neva apibrėžiamas kitaip nei 1999 m. gairėse;
202)
dėl CFF minimų priemonių, kuriomis siekiama sumažinti SNCM užimamą rinkos dalį, Prancūzijos institucijos nurodo, kad (beje, savo 2003 m. sprendime (87 punkte) tai nustatė ir Komisija) atitinkamose rinkose (Prancūzija-Korsika ir Magribas) pajėgumų pertekliaus nėra ir kad pertvarkius maršrutus, kuriais pagal įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutartį ir ne pagal šią sutartį vykdomi maršrutai į Korsiką, įmonės finansiniam pajėgumui kiltų grėsmė;
203)
aptardamos CFF argumentą, kad įgyvendinus apibūdintas priemones, naudingas bendrovei SNCM, kiltų didelė grėsmė, kad iš rinkos, susijusios su maršrutais, kuriais žemyninė Prancūzija sujungiama su Korsika, pasitrauks jos pagrindinė konkurentė - CFF, Prancūzijos institucijos pažymi, jog atsižvelgiant į dabartinę šios rinkos struktūrą (CFF šiuo metu užima didžiausią jos dalį) konkurencinės struktūros išlaikymas priklauso nuo leidimo vykdyti SNCM restruktūrizavimo planą ir nuo SNCM veiklos aptariamoje rinkoje;
VI. PRIEMONIŲ VERTINIMAS
6.1. PAGALBA PAGAL EB SUTARTIES 107 STRAIPSNIO 1 DALĮ
204)
SESV 107 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „[i]šskyrus tuos atvejus, kai … [ši Sutartis] nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“;
205)
kad nacionalinė priemonė būtų laikoma valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, turi būti įvykdytos visos šios sąlygos: 1) taikant aptariamą priemonę suteikiama atrankioji ekonominė nauda; 2) ši nauda finansuojama iš valstybinių išteklių; 3) dėl tokios naudos iškraipoma arba gali būti iškraipyta konkurencija ir galiausiai 4) ši nauda daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai (105);
206)
Komisija pažymi, kad per CGMF, kurios 100 % kapitalo priklauso valstybei, SNCM iš valstybinių išteklių iš viso gavo 274,54 mln. EUR (106);
207)
SNCM veikia jūrų transporto sektoriuje, kuris atviras konkurencijai Europoje, todėl dėl gautos galimos ekonominės naudos gali būti iškraipyta konkurencija ir daroma įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai;
208)
dėl aplinkybės, kad Viduržemio jūros salų kabotažo rinkai iki 1999 m. sausio 1 d. laikinai nebuvo taikomas Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 3577/92, a priori negalima atmesti galimybės, kad subsidijos, išmokėtos už Viduržemio jūros salų kabotažo paslaugas tam tikrais maršrutais, suteiktas pagal įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutartį, galėjo turėti įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai ir kad dėl šių subsidijų galėjo būti iškraipyta konkurencija;
209)
bet kokiu atveju net jei subsidijos, skirtos kabotažo paslaugoms tam tikrais maršrutais teikti, iki 1999 m. sausio 1 d. įtakos prekybai galbūt neturėjo ir dėl jų konkurencija nebuvo iškraipyta, dabar padėtis yra kitokia, nes pagal Reglamentą (EEB) Nr. 3577/92 kabotažo veiklą šiuo metu gali vykdyti visi Europos Sąjungos veiklos vykdytojai. Be to, pabrėžtina, kad SNCM ne tik teikia kabotažo transporto paslaugas, bet ir veikia tarptautinėje jūrų transporto rinkoje, liberalizuotoje Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 4055/86 (107);
210)
todėl, Komisijos nuomone, šiuo atveju trys paskutiniosios SESV 107 straipsnio 1 dalies sąlygos, nurodytos šio sprendimo 205 punkte, yra įvykdytos. Taigi pagal 2012 m. rugsėjo 11 d. Bendrojo Teismo sprendimą Komisija turi paeiliui nagrinėti, ar taikant kiekvieną priemonę suteikta atrankioji ekonominė nauda;
6.1.1) Tyrimo laikotarpis
211)
pagal Bendrojo Teismo praktiką (108), jei panaikinamas Komisijos sprendimas, naują tyrimą ji turi atlikti remdamasi tik ta informacija, kurią turėjo priimdama panaikintąjį sprendimą (šiuo atveju 2008 m. liepos 8 d. turėta informacija);
212)
taigi į vėlesnius nei 2008 m. liepos 8 d. įvykius atsižvelgti nereikia. Atliekant tyrimą neturi būti atsižvelgta nei į rinkos pokyčius ar tendencijas, nei į pagalbos gavėjo padėtį. Komisija taip pat neatsižvelgia į restruktūrizavimo plano įgyvendinimo laikotarpį po 2008 m. liepos mėn. (109);
213)
be to, Komisija neprivalo nei iš naujo nagrinėti bylos, nei papildyti jos nauja technine ekspertize (110). Dokumento, kuriuo baigiama kelių etapų administracinė procedūra, panaikinimas nebūtinai reiškia visos procedūros panaikinimą. Jei, kaip šiuo atveju, nepaisant to, kad imtasi tyrimo veiksmų, leidžiančių atlikti išsamų pagalbos suderinamumo tyrimą, paaiškėja, kad Komisijos tyrimas neišsamus ir dėl to sprendimas neteisėtas, šio sprendimo pakeitimo procedūra iš naujo gali būti pradėta remiantis jau atliktu tyrimu (111);
214)
be to, kadangi savo naują tyrimą Komisija turi pagrįsti tik informacija, kurią ji turėjo 2008 m. liepos mėn., t. y. informacija, dėl kurios Prancūzijos institucijos ir SNCM jau išreiškė savo poziciją, su jomis iš naujo konsultuotis nereikia (112). Galiausiai suinteresuotųjų trečiųjų šalių teisė pateikti savo pastabas buvo užtikrinta (113) Oficialiajame leidinyje paskelbus sprendimą pradėti procedūrą, ir jokia Reglamento Nr. 659/1999 nuostata neįpareigojama tokią galimybę minėtoms šalims dar kartą suteikti tuo atveju, kai vykstant tyrimui pirminis restruktūrizavimo planas iš dalies pakeičiamas (114);
215)
taigi iš esmės šis sprendimas pagrįstas tik 2008 m. liepos 8 d. turėta informacija. Tačiau Komisija papildomai įrodys, kad, jeigu būtų atsižvelgta į 2013 m. gegužės 16 d. Prancūzijos institucijų pranešimą dėl nurodytų ankstesnių nei 2008 m. liepos 8 d. įvykių ir į 2013 m. rugpjūčio 27 d. SNCM pateiktą informaciją, tai jos išvadų nepakeistų;
6.1.2. SNCM pardavimas už neigiamą 158 mln. EUR kainą
216)
šiuo atveju Komisija turi išnagrinėti, ar 158 mln. EUR valstybės kapitalo injekcija, atlikta prieš parduodant SNCM privatiems perėmėjams, t. y. in fine neigiama įmonės pardavimo už tokią pat sumą kaina, nėra valstybės pagalba;
217)
jei surengiama vieša atvira, skaidri ir nediskriminacinė atrankos procedūra, kuriai pasibaigus valstybė parduoda įmonę, prieš tai atlikusi rekapitalizavimą (kurio suma didesnė už pardavimo kainą), tai nebūtinai reiškia, kad nesuteikta pagalba, kuri gali būti naudinga ir privatizuotai įmonei, ir jos pirkėjui (115);
218)
siekdama patikrinti, ar atlikus valstybės kapitalo injekciją įmonei suteikta nederama ekonominė nauda, Komisija iš esmės taiko neformalaus rinkos ekonomikos investuotojo kriterijų (toliau - neformalaus investuotojo kriterijus), jeigu pagalbos gavėjas nėra įpareigotas grąžinti kitos valstybės pagalbos ir jeigu ši injekcija gali būti nagrinėjama atsižvelgiant į minėtą kriterijų. Neformalaus investuotojo kriterijus pagrįstas vienodo požiūrio į viešąjį ir privatųjį sektorius principu, kylančiu iš SESV 345 straipsnio. Pagal šį principą kapitalas, kurį valstybė tiesiogiai ar netiesiogiai įmonei suteikia įprastines rinkos sąlygas atitinkančiomis aplinkybėmis, negali būti laikomas valstybės pagalba (116);
219)
šiuo tikslu Komisija pirmiausia gali įvertinti, ar išteklių teikėjas elgėsi kaip neformalus investuotojas, kuris laikosi bendros ar sektorių struktūrinės politikos ir vadovaujasi ilgalaikėmis investuoto kapitalo grąžos perspektyvomis. Šio požiūrio tinkamumą keliose bylose (117) yra patvirtinęs Europos Sąjungos teismas;
220)
pagal nusistovėjusią teismų praktiką viešojo investuotojo kapitalo injekcija, atlikta nesant jokių perspektyvų (netgi ilgalaikių) gauti pelno, yra valstybės pagalba (118);
221)
Europos Sąjungos teismas taip pat yra nustatęs, kad neformalus investuotojas, vadovaudamasis bendra ar sektorių struktūrine politika, pagrįsta ilgalaikės grąžos perspektyvomis, po kelerius metus iš eilės patiriamų nuostolių, logiškai mąstant, negalėtų sau leisti atlikti kapitalo injekcijos, kuri ekonominiu požiūriu ne tik atsieitų brangiau nei turto likvidavimas, bet ir būtų susijusi su įmonės pardavimu, kuris reiškia, kad neliktų jokių perspektyvų (netgi ilgalaikių) gauti pelno (119);
222)
konkrečiai Sprendime Gröditzer Teisingumo Teismas nusprendė, kad siekiant nustatyti, ar įmonės privatizavimas, kai sumokėta neigiama pardavimo kaina, yra valstybės pagalba, „reikia įvertinti, ar neformalus investuotojas, kurio dydį galima palyginti su viešąjį sektorių valdančių institucijų dydžiu, panašiomis aplinkybėmis būtų galėjęs atlikti tokio dydžio kapitalo injekciją ir parduoti minėtą įmonę, ar būtų pasirinkęs ją likviduoti“ (120);
223)
atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, ir siekdama nustatyti, ar aptariama priemonė yra pagalba, Komisija turi „įvertinti, ar valstybės pasirinktas sprendimas apskritai yra pigiausias, palyginti su bet kokiu kitu sprendimu, įskaitant neinvestavimą; jeigu toks sprendimas pigiausias, darytina išvada, kad valstybė pasielgė kaip neformalus investuotojas“ (121);
224)
kitaip tariant, Komisija turi patikrinti, ar pasirinkimas atlikti tokio dydžio kapitalo injekciją iš tikrųjų yra pigesnis negu likvidavimas;
6.1.2.1. Dėl likvidavimo išlaidų vertinimo
a) Dėl atsižvelgimo į papildomų išeitinių kompensacijų mokėjimą
225)
Prancūzijos institucijų nuomone, siekdamos apskaičiuoti akcininkui tenkančias likvidavimo išlaidas didelės įmonių grupės, uždarančios kai kuriuos skyrius ar likviduojančios patronuojamąsias bendroves, šiuo metu negali neatsižvelgti į socialinius tokių veiksmų padarinius. Taigi dažniausiai jos įgyvendina socialinius planus, į kuriuos gali būti įtrauktos su darbuotojų perkvalifikavimu, pagalba ieškant darbo ir išeitinėmis kompensacijomis susijusios priemonės ir net vietos ekonominei struktūrai poveikį turinčios priemonės, kurių apimtis platesnė, nei reikalaujama pagal įstatymus ir kolektyvines sutartis;
226)
Atsižvelgdamos į tai, Prancūzijos institucijos nurodė, kad pagal 2005 m. socialinį planą, pagrįstą 2002 m. socialiniu planu, vienam darbuotojui skirtina [90 000-100 000] (60)-[120 000-130 000] (60) EUR, taigi bendra suma yra [200-210] (60)-[250-260] (60) mln. EUR. Prancūzijos institucijos patikslina, kad mažesnioji intervalo suma nurodyta padidinus pagrindiniame socialiniame plane nurodytas išlaidas, atsižvelgiant į tai, kad labai daug darbuotojų, kurių amžius artėja prie pensinio, išeina iš darbo ypač palankiomis sąlygomis. Be to, taip pat atsižvelgta į tai, kad bendrovės likvidavimo ir visų darbuotojų atleidimo iš darbo aplinkybių negalima palyginti su pagrindiniame socialiniame plane numatyto darbuotojų skaičiaus koregavimo, dėl kurio darbą galima tęsti, aplinkybėmis;
227)
galiausiai Prancūzijos institucijos mano, kad net taikant analizės schemą, kurią Bendrasis Teismas nustatė savo 2012 m. rugsėjo 15 d. sprendime, SNCM kontrolės perleidimas už neigiamą 158 mln. EUR kainą nėra valstybės pagalba. Iš tikrųjų jos mano, kad Komisija turi visą būtiną informaciją, kad galėtų atsakyti į Bendrojo Teismo kritiką;
228)
šiuo atveju Komisija nepritaria tokiai analizei;
229)
pagal Bendrojo Teismo sprendimą (122) atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes papildomų išeitinių kompensacijų mokėjimas iš esmės gali būti teisėta ir tinkama praktika, siekiant sudaryti palankias sąlygas taikiam socialiniam dialogui ir išlaikyti bendrovės ar bendrovių grupės prekių ženklo įvaizdį. Likvidavus valstybinę įmonę, pagal vienodo požiūrio į privatųjį ir viešąjį sektorius principą valstybės narės taip pat turi galimybę mokėti papildomas išeitines kompensacijas, nors jų įsipareigojimai a priori negali viršyti to, kas yra būtina pagal įstatymus ir sutartis. Tačiau Bendrasis Teismas patikslina, kad „ … papildomomis sąnaudomis, prisiimtomis vadovaujantis teisėtais pagrindais, neturėtų būti siekiama tik socialinio ar net politinio tikslo, antraip būtų nebetenkinamas … privataus investuotojo kriterijus. Nesant jokio ekonominio pagrįstumo net ir ilguoju laikotarpiu, prisiimtos sąnaudos, viršijančios griežtas įstatymuose ir sutartyse numatytas pareigas, turėtų būti laikomos valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal EB 87 straipsnio 1 dalį“ (123);
230)
aptariant Prancūzijos institucijų argumentą dėl valstybės prekių ženklo įvaizdžio pažymėtina, kad Bendrasis Teismas mano, jog „ … valstybės narės, kaip globalios investuotojos į rinkos ekonomiką, prekių ženklo įvaizdžio apsauga, išskyrus ypatingas aplinkybes ir tik nesant labai įtikinamos motyvacijos, negali būti pakankamas pateisinimas, patvirtinantis papildomų sąnaudų, kaip antai papildomų išeitinių kompensacijų, prisiėmimo ekonominį prasmingumą ilguoju laikotarpiu“ (124). Tačiau šiuo atveju tokių ypatingų aplinkybių nėra;
231)
Komisija pažymi, kad pradėjus procedūrą Prancūzijos institucijos neapibūdino Prancūzijos valstybės ekonominės veiklos (visų pirma geografiniu ir sektorių požiūriu), į kurią atsižvelgiant reikėtų vertinti ekonominį aptariamų priemonių tikslingumą ilguoju laikotarpiu, nors galiausiai savo 2013 m. gegužės 16 d. rašte jos ir nurodė, kad valstybės veiksmai turi būti lyginami su įvairią veiklą vykdančios kontroliuojančiosios bendrovės, kaip universalaus verslininko, siekiančio gauti kuo didesnį pelną ir apsaugoti savo prekių ženklo įvaizdį (visų pirma darbuotojų valdymo srityje), veiksmais;
232)
dėl CGMF prekių ženklo įvaizdžio Komisija pažymi, kad jūrų transporto sektoriuje CGMF neturėjo jokio kito turto, tik SNCM. Todėl šis argumentas CGMF negali būti taikomas;
233)
aptariant valstybės akcininkės prekių ženklo įvaizdį pažymėtina, kad Prancūzijos institucijos nurodė didelę socialinių konfliktų riziką valstybės kontroliuojamose įmonėse, kuri patiriama ne tik tose geografinėse vietovėse, šalia kurių SNCM vykdo veiklą, bet ir visuose sektoriuose, ypač transporto sektoriuje. Viena vertus, Komisija pažymi, kad Prancūzijos institucijos neįrodė, jog ši rizika iš tikrųjų plinta ir apima visas valstybines įmones, kita vertus, ji mano, kad jos taip pat neįrodė, jog mokant šias papildomas kompensacijas buvo galima užkirsti kelią naujiems streikams. Galiausiai, Komisijos nuomone, siekiant atmesti galimybę, kad suteikta valstybės pagalba, valstybės padengtų papildomų kompensacijų neužtenka pagrįsti vien socialiniais argumentais;
234)
be to, Komisija mano, kad Prancūzijos institucijos nepateikė pakankamai objektyvios ir patikrinamos informacijos, kuria būtų galima įrodyti, kad papildomų išeitinių kompensacijų mokėjimas panašiomis aplinkybėmis yra nusistovėjusi tame pačiame sektoriuje veikiančių privačių verslininkų praktika. Iš tikrųjų Komisija pažymi, kad vien nuoroda, jog socialinių planų yra nedaug, negali būti įrodymas, kad panašiais atvejais kaip šis taikoma pakankamai nusistovėjusi praktika; ji taip pat pažymi, kad Prancūzijos institucijų minėti socialiniai planai susiję su restruktūrizavimo, o ne likvidavimo planais ir kad daug jų apima sektorius, kurie a priori visiškai nesusiję su transporto infrastruktūra, kaip antai kosmetikos (Yves Saint-Laurent Haute couture), žemės ūkio maisto produktų (Danone) ar elektronikos (Hewlett Packard) sektoriai. Be to, 2013 m. gegužės 16 d. pranešime Prancūzijos institucijų pateiktoje lentelėje, kurioje išvardyti socialiniai planai, yra nurodyti šeši po SNCM privatizavimo parengti planai, taigi siekiant pagrįsti papildomų išeitinių kompensacijų padengimą į juos atsižvelgti negalima;
235)
2013 m. rugpjūčio 27 d. pranešime SNCM pateikė naują sąrašą, kuriame nurodyti penki socialiniai planai. Komisija mano, kad šis sąrašas negali būti įrodymas, jog papildomų išeitinių kompensacijų mokėjimas panašiomis aplinkybėmis yra nusistovėjusi tame pačiame sektoriuje veikiančių privačių verslininkų praktika. Iš tikrųjų Komisija visų pirma pažymi, kad du iš penkių minėtų planų susiję su SNCM, įskaitant šiame sprendime aptariamą planą. Taigi šie du planai objektyvi lyginamoji informacija negali būti dėl dviejų priežasčių: viena vertus, norėdama pakankamai pagrįsti, kad ši praktika yra nusistovėjusi, SNCM negali remtis šioje srityje taikyta savo pačios ankstesne praktika, kita vertus, 2002 m. socialinis planas apima laikotarpį, kuriuo SNCM vis dar buvo valstybinė įmonė, o Bendrasis Teismas yra nustatęs kriterijų, pagal kurį lyginamos tame pačiame sektoriuje veikiančios privačiosios įmonės. Šiuo klausimu Komisija pažymi, kad į Marselio uosto socialinį planą negali būti atsižvelgiama, nes 2004 m. uostas buvo valstybinė, o ne privačioji įmonė. Galiausiai aptardama du paskutinius nurodytus socialinius planus (Air Lib ir Eurostar) Komisija pažymi, kad tai yra restruktūrizavimo, o ne likvidavimo planai. Be to, Komisija atkreipia dėmesį, kad šiuose dviejuose planuose minima vidutinė papildoma kompensacija yra daugiau negu perpus mažesnė už SNCM nurodytą papildomų kompensacijų vidurkį;
236)
galiausiai Komisija pažymi, kad Prancūzijos institucijos neįrodė, jog Prancūzijos valstybės veiksmai buvo vykdomi remiantis pagrįsta tikimybe, kad dėl šių veiksmų bus gauta netiesioginės materialinės naudos (net ir ilguoju laikotarpiu) ir dar labiau nepablogės socialinė aplinka įmonėje, nes atsižvelgiant į įmonės likvidavimo prielaidą ji turėjo nutraukti veiklą. Aptariant prielaidą, kad kitų valstybinių įmonių darbuotojai gavo daugiau naudos, pažymėtina, jog ji nepakankamai pagrįsta. Tai juo labiau matyti atsižvelgiant į tai, kad, net turint omenyje Prancūzijos institucijų argumentą dėl universalaus investuotojo, bendrovės darbuotojams skyrus labai dideles išeitines kompensacijas gali būti sunkiau vykdyti tikėtiną tam pačiam investuotojui priklausančių kitų bendrovių restruktūrizavimą. Be to, Prancūzijos institucijos neapskaičiavo galimų didelių socialinių išlaidų, kuriomis jos grindžia papildomų išeitinių kompensacijų mokėjimą, dydžio;
237)
Prancūzijos institucijos taip pat nurodė, kad likvidavimo procedūra būtų buvusi ilgesnė ir valstybei akcininkei galbūt rizikingesnė, palyginti su SNCM pardavimu už neigiamą kainą. Komisija pažymi, kad Prancūzijos institucijos nepateikė jokio šios rizikos įrodymo ir nepaaiškino, kodėl privatus akcininkas būtų atsižvelgęs į likvidavimo procedūros trukmę. Prancūzijos institucijų nurodyta byla Frucona Kosice (125) šiuo atveju netinka, nes ji susijusi su privataus kreditoriaus vertinimu. Likvidavimo procedūros trukmė yra tinkama siekiant išnagrinėti, ar valstybė, kaip bendrovės Frucona Kosice kreditorė, sutikusi atgauti dalį skolų, tačiau nedelsiant, pasiekė, kad jai būtų grąžinta didžiausia skolų dalis, ar galbūt ji turėjo palaukti įmonės likvidavimo rezultatų. Šiuo atveju padėtis kitokia, nes valstybė yra SNCM akcininkė, o ne privati kreditorė. Kadangi likvidavus bendrovę SNCM turto tikrai būtų neužtekę įsipareigojimams padengti, valstybė nebūtų galėjusi atgauti savo įnašo. Todėl šiuo atveju remtis likvidavimo procedūros trukme negalima;
238)
taigi Prancūzijos institucijos neįrodė, kad valstybė, pagal likvidavimo scenarijų veikianti kaip neformalus investuotojas, šių papildomų kompensacijų išlaidas padengė pagrįstai;
239)
šiuo tyrimo etapu Komisija turi nustatyti SNCM likvidacinę vertę, neįtraukdama papildomų išeitinių kompensacijų;
b) Dėl SNCM likvidacinės vertės
240)
pagal perkainoto grynojo turto metodą turto trūkumas nustatomas, kai ekonominė materialiojo turto vertė (paprastai didesnė už grynąją balansinę vertę) yra mažesnė negu ekonominė faktinių skolų vertė;
241)
siekdama šiuo atveju nustatyti turto trūkumą Komisija, kuriai padėjo jos ekspertas (126), patikrino ir nustatė (kaip paaiškinta toliau), jog 2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM turto vertė buvo per maža, kad būtų galima atsiskaityti su privilegijuotaisiais kreditoriais ir nepirmaeiliams kreditoriais;
242)
Komisija mano, kad grynojo turto vertinimas - tai metodas, kuris dažnai taikomas siekiant įvertinti jūrų transporto sektoriuje veikiančias bendroves. Be to, jos nuomone, šis metodas labai tinka atsižvelgiant į bendrovės SNCM padėtį, nes pagrindinis jos akcininkas gali rinktis tik iš dviejų galimybių: parduoti bendrovę arba ją likviduoti;
243)
dėl kitų vertinimo metodų, pirmiausia su veikla susijusių laisvų diskontuotų pinigų srautų metodo, Komisija mano, kad aptariamu atveju šis metodas netinka, nes jis taikomas tuomet, kai bendrovės veikla tęsiama, o SNCM atveju taip nėra - ją numatoma likviduoti;
244)
vertindama SNCM Komisija atskaitos data laiko 2005 m. rugsėjo 30 d., nes tai diena, kurią, 2005 m. rugsėjo 27 d. nusprendus pasirinkti BCP, faktiškai buvo pasirinkta, ar tęsti bendrovės veiklą, ar ją likviduoti;
i) Dėl SNCM turto vertės
245)
Komisija pirmiausia pažymi, kad SNCM akcininkas, bendradarbiaudamas su audito įmone Ernst & Young, 2005 m. rugsėjo 30 d. apskaičiavo įmonės likvidavimo išlaidas (minėta CGMF ataskaita), o šį skaičiavimą patikrino bendrovė Oddo Corporate Finance ir Paul Hastings advokatų kontora. Komisija primena, kad minėtoje Oddo-Hastings ataskaitoje bendrovės SNCM turtas įvertintas 190,3 mln. EUR;
246)
aptariant nuosavų laivų vertinimą (127) pažymėtina, kad, BRS specialiajam tarpininkui nustačius, jog bendroji SNCM laivų rinkos vertė 2005 m. rugsėjo 30 d. buvo 224 mln. EUR, Oddo ataskaitoje SNCM laivynas, sumažinus jo vertę (128), atskaičius komisinį tarpininkavimo mokestį (129) ir atsižvelgus į teisinę riziką (130), įvertintas 150,7 mln. EUR;
3 lentelė
2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM turto vertinimo scenarijai
Turto vertė pagal
Oddo ataskaitą
milijonais eurų
Turto vertė pagal
Komisijos ekspertą
milijonais eurų
Nematerialusis turtas
-
-
Materialusis turtas
Nuosavi laivai
150,7
151,7
Nekilnojamasis turtas
(131)
11,2
11,2
Ilgalaikis finansinis turtas
(132)
32,7
38,3
Ilgalaikis turtas
194,6
201,2
Atsargos
-
-
Išankstiniai mokėjimai ir daliniai mokėjimai
-
-
Iš klientų gautinos sumos
0,8
0,8
Kitos gautinos sumos
(133)
9,4
9,4
Grynieji grynųjų pinigų srautai
-14,5
-
Sukauptos pajamos
-
-
Kitas turtas
-4,3
10,20
Visas turtas
190,3
211,4
Šaltiniai:
Oddo-Hastings ataskaita, Komisijos eksperto ataskaita
247)
atsižvelgdama į šią lentelę Komisija pažymi, kad laivai yra įmonės turto vertinimo pagrindas. Šiuo klausimu Komisijos ekspertas, atlikęs lyginamąją analizę (kai tai buvo įmanoma), nusprendė, kad laivų bendroji rinkos vertė sumažinta ir į teisinę riziką atsižvelgta pagrįstai. Tuo remdamasis jis padarė išvadą, kad pagrindo nesutikti su valstybės nustatyta laivyno verte nėra;
248)
dėl vertės sumažinimo Komisija mano, kad vertė sumažinta tokiu pat dydžiu kaip ir tuo atveju, kai laivai parduodami vykdant teisminį likvidavimą. Komisijos ekspertas teigia, kad, pavyzdžiui, Régie des Transports Maritimes - nacionalinė Belgijos bendrovė, teikianti paslaugas maršrutu Ostendė-Ramsgeitas, -1997 m. pardavė du keleivių ir automobilių keltus, sumažinusi jų vertę 35 ir 45 % Bendrovė Festival Cruises neseniai pardavė tris kruizinius laivus, jų vertę sumažinusi vidutiniškai 20 % Taigi panašiais atvejais atliekamas vertės sumažinimas atitinka sumažinimą, kurį aptariamu atveju taikė Prancūzijos institucijos;
249)
dėl teisinės rizikos Komisija mano, kad rinkoje nesudarytas joks panašus sandoris, todėl argumentai, kuriuose nurodoma, kad į teisinę riziką atsižvelgta pagrįstai, yra tinkami atsižvelgiant į tipinių laivų, sukurtų gana specifinei veiklai vykdyti, rinkos mažumą;
250)
be to, Komisija pažymi, kad jos nepriklausomas ekspertas nustatė didesnę SNCM ilgalaikio finansinio turto, pirmiausia jos turimų bendrovės CMN akcijų, vertę (ją nuo 21,8 mln. EUR jis padidino iki 28 mln. EUR). Šiuo klausimu Komisija, atsižvelgdama į bendrovės Stef-TFE pasiūlymą išpirkti šias akcijas už 35,2 mln. EUR (toks pasiūlymas Komisijai pateiktas atliekant šį tyrimą), mano, kad atsižvelgiant į SNCM likvidavimą jos turimos bendrovės CMN akcijos pagrįstai vertintinos 28 mln. EUR;
251)
aptariant kitų su turtu susijusių punktų vertinimą pažymėtina, kad Komisijos ekspertas atskirų prieštaravimų dėl jų nepateikė. Vis dėlto punkto „grynieji grynųjų pinigų srautai“ jis nepriskyrė turtui, nes šiame punkte nurodytas trūkumas. Komisijos nuomone, iš tikrųjų šis punktas turi būti įtrauktas į SNCM įsipareigojimus;
252)
atsižvelgdama į patikslinimus, 2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM turtą Komisija vertina 211,4 mln. EUR;
ii) Dėl SNCM įsipareigojimų vertinimo
253)
Komisija pažymi, kad Prancūzijos institucijos sumą, mokėtiną padengiant pirmaeiles skolas, vertina 153,8 mln. EUR, o padengiant nepirmaeiles skolas - 170,9 mln. EUR (neįskaitant papildomų išeitinių kompensacijų);
254)
konkrečiai aptariant socialinius įsipareigojimus pažymėtina, kad Prancūzijos institucijos su sutartimis susijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidas vertina [70-80] (60) mln. EUR. Šios išlaidos atskirai nustatytos atsižvelgiant į kiekvieno darbuotojo sutarties rūšį (neterminuotoji ar terminuotoji sutartis), statusą ir taikytinas kolektyvines sutartis (laivuose dirbantys darbuotojai, krante dirbantys darbuotojai, vadovai), įmonėje dirbtą laiką, einamas pareigas ir darbo užmokestį. Į šią sumą įtrauktos kompensacijos už atleidimą iš darbo iš anksto neįspėjus ([20-30] (60) mln. EUR), kompensacijos už neišnaudotas atostogas ([0-10] (60) mln. EUR), kolektyvinėje sutartyje nustatytos išeitinės kompensacijos ([30-40] (60) mln. EUR) ir Delalande išmokos ([0-10] mln. EUR) (134);
255)
su sutartimis nesusijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidas Prancūzijos institucijos vertina [30-40] (60) mln. EUR. Šis socialinis planas apima visas paramos priemones, susijusias su įstatymuose ir kituose teisės aktuose nustatytais SNCM įsipareigojimais atleidimo iš darbo srityje (135) ir netiesioginėmis išlaidomis, patiriamomis vykdant su sutartimis susijusį socialinį planą (136);
256)
pagrindinių eksploatavimo sutarčių nutraukimo išlaidas iš esmės sudaro negrąžinta 7,4 mln. EUR banko garantija, kurią bendrovė SNCM pateikė siekdama užtikrinti tinkamą viešųjų paslaugų įsipareigojimų vykdymą; prie šios garantijos reikėtų pridėti sutartyje nurodytą baudą už paslaugas teikti įgalioto subjekto įsipareigojimų nevykdymą, lygią 2 % pagrindinės finansinės kompensacijos, 2005 m. siekusios 63 mln. EUR (taigi ši bauda yra maždaug 1,2 mln. EUR);
257)
dėl grynųjų įsipareigojimų, susijusių su pagal finansinės nuomos sutartį naudojamų laivų pardavimu (137), Prancūzijos institucijos pabrėžia, kad remiantis tam tikromis prielaidomis (138) grynosios pajamos, gautos pardavus laivus, BRS specialiojo tarpininko vertinimu, 2005 m. rugsėjo 30 d. siekė 144,8 mln. EUR, sumažinus vertę, atskaičius komisinį tarpininkavimo mokestį ir finansines transporto išlaidas. Kadangi sutaupytų mokesčių ir skolų bankams suma siekia 193,5 mln. EUR, grąžintinas skolų bankams, susijusių su laivų finansine nuoma, likutis yra 48,7 mln. EUR;
4 lentelė
2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM įsipareigojimų vertinimo scenarijai
Įsipareigojimų vertė pagal
Oddo ataskaitą
milijonais eurų
Įsipareigojimų vertė
pagal Komisijos ekspertą
milijonais eurų
Pirmaeilės skolos, iš kurių:
Socialinės ir mokesčių skolos
[20-30]*
[20-30]*
Turtu užtikrinti finansiniai įsipareigojimai
(139)
15,9
15,9
Su sutartimis susijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidos
[70-80]*
[70-80]*
Su savidraudos draugijomis, kurioms priklauso į pensiją išėję darbuotojai, susijusios išlaidos
(140)
10,2
10,2
Likvidavimo procedūros išlaidos
4,7
4,7
Papildomi veiklos nuostoliai
(141)
26,5
26,5
Atsiskaitymas su privilegijuotaisiais kreditoriais
153,8
153,8
Neužtikrintos skolos
(142)
69,7
84,2
Su sutartimis nesusijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidos
[30-40]*
[30-40]*
Pagrindinių eksploatavimo sutarčių nutraukimo išlaidos
[10-20]*
[10-20]*
Papildomos išlaidos, susijusios su pagal finansinės nuomos sutartį naudojamų laivų pardavimu
48,7
48,7
Atsiskaitymas su nepirmaeiliais kreditoriais
170,9
181,1
Šaltiniai:
Oddo-Hastings ataskaita, Komisijos eksperto ataskaita
258)
Komisija pažymi, kad daugiausia SNCM įsipareigojimų sudaro socialiniai įsipareigojimai. Aptariant su sutartimis susijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidas pažymėtina, kad Komisijos ekspertas, remdamasis apklausomis, patikrino visų plano sudedamųjų dalių apskaičiavimo formules ir nenustatė nei trūkumų, nei klaidų. Atsižvelgdama į šį patikrinimą Komisija mano, kad Prancūzijos institucijų nurodyta [70-80] (60) mln. EUR suma, priskiriama su sutartimis susijusiam socialiniam planui, yra pagrįsta;
259)
Komisija mano, kad papildomi veiklos nuostoliai vertinami atsargiai, atsižvelgiant į teisės aktus, pirmiausia į Prekybos kodekso L.622-10 straipsnį ir į 1985 m. gruodžio 27 d. Dekreto Nr. 85-1388 119-2 straipsnį, pagal kuriuos kompetentingas komercinių bylų teismas gali įpareigoti SNCM tęsti veiklą dar du mėnesius, o prokuratūros prašymu šis laikotarpis gali būti pratęstas atsižvelgiant į bendrovės prisiimtus viešųjų paslaugų įsipareigojimus;
260)
dėl neužtikrintų skolų Komisijos ekspertas konkrečių prieštaravimų nepateikė. Tačiau jis vietoj 69,7 mln. EUR sumos įrašė 14,5 mln. EUR sumą, gautą iš naujo įvertinus su turtu susijusį punktą „grynieji grynųjų pinigų srautai“. Komisija mano, kad toks įvertinimas atitinka pakeitimus, padarytus vertinant SNCM turtą;
261)
dėl su sutartimis nesusijusio socialinio plano įgyvendinimo išlaidų (neįskaitant papildomų išeitinių kompensacijų) Komisijos ekspertas mano, kad su teisiniais ginčais susijusias išlaidas reikėtų sumažinti ir vertinti [0-5] (60) mln. EUR, o ne [0-10] (60) mln. EUR, kuriuos nurodė Prancūzijos institucijos. Šiuo klausimu Komisija mano, kad profesinės sąjungos neabejotinai pareikalautų terminuotąsias darbo sutartis pakeisti neterminuotosiomis (143); tačiau, Komisijos nuomone, nurodyti skaičiai turi būti susiję tik su darbuotojais, dirbančiais pagal terminuotąsias darbo sutartis, nes beveik neabejotina, kad tokia su šiais darbuotojais susijusi rizika pasitvirtins (t. y. reikia atsižvelgti į 150 terminuotųjų sutarčių). Atsižvelgiant į tai, kad mėnesio darbo užmokestis neatskaičius mokesčių yra [2 000-2 500] (60) EUR, ir pridedant pirmosioms [100-120] (60) terminuotųjų darbo sutarčių taikomą kompensaciją, lygią devynių mėnesių darbo užmokesčiui, bei paskesnėms [50-70] (60) sutarčių taikomą kompensaciją, lygią šešių mėnesių darbo užmokesčiui, susidaro [0-10] (60) mln. EUR suma;
262)
dėl grynųjų įsipareigojimų, susijusių su pagal finansinės nuomos sutartį įsigytų laivų pardavimu, Komisija mano, kad prielaidos, pagal kurias atlikti skaičiavimai, yra pagrįstos, pirmiausia atsižvelgiant į sutarčių su ekonominių interesų grupėmis nuostatas, pagal kurias bendrovės SNCM negali pakeisti tretieji asmenys, o mokesčių lengvatos taikomos tik naudojant laivus, plaukiojančius su Prancūzijos vėliava. Be to, taip pat pagrįsta tai, kad teisinė rizika netaikoma pagal finansinės nuomos sutartį naudojamiems laivams, nes šiuos laivus parduoda ekonominių interesų grupėms paskolas suteikę bankai. Komisijos nuomone, šiomis aplinkybėmis atsižvelgti į finansines transporto išlaidas nuo 2005 m. rugsėjo 30 d. iki faktinės laivo pardavimo dienos yra pagrįsta;
263)
atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija mano, kad 2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM pirmaeiliai įsipareigojimai siekė 153,8 mln. EUR, o nepirmaeiliai - 181,1 mln. EUR;
iii) Dėl turto trūkumo nustatymo
264)
remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija mano, kad 2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM turto vertė (211,4 mln. EUR) buvo per maža, kad bendrovė atsiskaitytų su privilegijuotaisiais kreditoriais (153,8 mln. EUR) ir nepirmaeiliais kreditoriais (181,1 mln. EUR) - iš viso padengtų 334,9 mln. EUR. Taigi trūko maždaug 123,5 mln. EUR turto;
c) Dėl atsižvelgimo į ieškinį dėl įsipareigojimų padengimo
265)
Komisija taip pat išnagrinėjo SNCM ir Prancūzijos institucijų argumentą, kad valstybė, kaip kontrolinį akcijų paketą turinti akcininkė, bendrovės likvidavimo atveju galėtų būti įpareigota padengti įsipareigojimus. Viena iš suinteresuotųjų šalių (CFF) nepritarė tam, kad Prancūzijos institucijų nurodyta nacionalinė teismų praktika būtų taikoma šiuo atveju. Iš tikrųjų CFF mano, kad Ruano apeliacinio teismo sprendimu Aspocomp Group Oyj teismas Suomijos patronuojančiąją bendrovę įpareigojo išmokėti kompensacijas Prancūzijoje įsteigtos likviduojamos patronuojamosios bendrovės darbuotojams, nes pagal įmonės susitarimą, kurį patvirtino patronuojančioji bendrovė, šios kompensacijos buvo nustatytos socialiniame plane ir galiausiai neišmokėtos;
266)
Prancūzijos institucijos mano, kad visos faktinės išlaidos, kurias valstybė būtų turėjusi patirti kaip akcininkė (per CGMF), 2005 m. rugsėjo 30 d. siekė 312,1-361 mln. EUR. Jos taip pat teigia, kad nustatant šį įvertį pirmiausia atsižvelgta į riziką, kad valstybei būtų tekę padengti įsipareigojimus, jei teismas būtų nusprendęs ją laikyti faktine SNCM vadove, ir į riziką, kad valstybė būtų įpareigota išmokėti papildomas išeitines kompensacijas atleistiems darbuotojams. Prancūzijos institucijos mano, kad apskaičiuojant faktines galimo SNCM likvidavimo išlaidas į šią riziką reikia atsižvelgti;
267)
taigi reikia įvertinti, kiek iš viso faktinių išlaidų Prancūzijai, kaip akcininkei, būtų tekę patirti SNCM teisminio likvidavimo atveju, siekiant nustatyti, ar apdairus privatus akcininkas, atsižvelgdamas į tikimybę, kad gali būti įpareigotas padengti šias išlaidas, ir į jų dydį, nebūtų verčiau nedelsdamas pardavęs patronuojamąją bendrovę už neigiamą 158 mln. EUR kainą užuot rizikavęs;
268)
pagal Prancūzijos teisę įgaliotas bendrovės, kurios teisminis likvidavimas vykdomas, likvidatorius prieš buvusius bendrovės vadovus gali pareikšti ieškinį dėl atsakomybės nustatymo, vadinamąjį ieškinį dėl įsipareigojimų padengimo, jeigu nutraukiamas apsaugos plano įgyvendinimas arba jeigu vykdomas teisminis reorganizavimas, taip pat teisminis likvidavimas (144);
269)
ieškinio dėl įsipareigojimų padengimo pareiškimas prieš buvusius likviduojamos bendrovės vadovus grindžiamas būtinybe atkurti jos turtą - tai viena iš įgaliotam likvidatoriui patikėtų užduočių;
270)
keliuose Komisijai atsiųstuose raštuose Prancūzijos institucijos tvirtino, kad tikimybė, jog nacionalinis teismas įpareigos valstybę padengti jos vadovaujamos įmonės įsipareigojimus, yra daugiau nei tikėtina ir kad apskaičiuojant faktines galimo bendrovės SNCM likvidavimo išlaidas reikia į ją atsižvelgti;
271)
kartu su 2008 m. vasario 28 d. atsiųstais dokumentais SNCM pateikė Baker & McKenzie ataskaitą, kurioje įvertinti teisiniai ieškinio dėl įsipareigojimų padengimo pareiškimo prieš Prancūzijos valstybę padariniai. Šioje ataskaitoje padaryta išvada, kad labai tikėtina, jog išnagrinėjęs bylą komercinių bylų teismas nuspręs, kad atsakomybė už įsipareigojimus tenka valstybei, ir įpareigos ją padengti visas socialines SNCM skolas;
272)
atitinkamuose teisės aktuose nustatyta, kad buvę likviduojamos bendrovės teisiniai ar faktiniai vadovai gali būti įpareigoti padengti jos skolas, jeigu kartu įvykdytos keturios sąlygos;
i) Valstybės pripažinimas teisine ar faktine įmonės, kurios teisminis likvidavimas yra vykdomas, vadove
273)
advokatų kontoros Baker & McKenzie ataskaitoje, kurią Komisijai perdavė SNCM, pateikta analizė, kurią atlikus padaryta išvada, kad […] (60). Iš esmės minėtoje ekspertų ataskaitoje pagal atitinkamą teismų praktiką […] (145) siekiama įrodyti, kad valstybė ne kartą atliko […] (60). Visų pirma šioje ataskaitoje nurodyta, kad valstybė priėmė […] (60) sprendimus. Be to, akivaizdu, kad valdymo organai […] (60) įmonę. Galiausiai valstybė […] (60);
274)
Komisija pažymi, kad Prancūzijos institucijos savo 2008 m. kovo 28 d. atsiųstuose dokumentuose nurodė neabejojančios […] (60). 2006 m. lapkričio 20 d. rašte Prancūzijos institucijos pačios teigia, kad teismas […] (60) įmonė;
275)
tačiau Komisija mano, kad vien 2006 m. lapkričio 20 d. Prancūzijos institucijų pareiškimo, pateikto vykdant valstybės pagalbos procedūrą, negali pakakti norint teisiškai įrodyti, kad teismas nuspręstų nacionalines institucijas laikyti faktinėmis įmonės, kuriai taikomos aptariamos priemonės, vadovėmis, ir visų pirma norint nustatyti, kiek tokia galimybė yra tikėtina;
276)
visų pirma aptariant ginčijamus sprendimus pažymėtina, kad visiškai neįrodyta, jog naujausia valstybės sprendimų priėmimo praktika akivaizdžiai neatitinka praktikos, taikomos valstybei valdant jai priklausančias akcijas. NET Baker & McKenzie ataskaitoje primenama, kad dažnai kyla ginčų dėl to, kiek valstybė turėtų kištis į jai priklausančių akcijų valdymą, ir nurodyta, kad paprastai […] (60) vaidmuo labai didelis;
277)
tačiau ir valstybės, ir SNCM nurodytose nacionalinės teismų praktikos nuostatose tokia situacija tiesiogiai neaptarta. Pagrindinės nagrinėtos bylos susijusios su vietos valdžios institucijomis, o 2001 m. vasario 6 d. Sprendimas BRGM - su valstybine pramonės ir prekybos įmone;
278)
bet kokiu atveju visiškai neįrodyta, kad viešosios valdžios funkcijas vykdanti valstybė laikoma faktine vadove;
ii) Viena ar kelios valdymo klaidos, kurias padarė Prancūzijos valstybė - faktinė įmonės, kurios teisminis likvidavimas vykdomas, vadovė
279)
šiuo atveju Komisija pažymi, kad SNCM eksperto ataskaitoje, remiantis neišsamiu faktų sąrašu, paminėti tam tikri aspektai siekiant įrodyti, kad valstybė, […] (60), padarė valdymo klaidų;
280)
pirmiausia nurodyta, kad Prancūzijos valstybė padarė investavimo klaidų, susijusių su […] (60) SNCM. Ji taip pat padarė nemažai valdymo klaidų, susijusių su dydžio nustatymu […] (60) SNCM;
281)
2007 m. balandžio 30 d. rašte Prancūzijos institucijos nurodė labai didelę tikimybę, kad atsižvelgiant į kriterijus, kuriais vadovaujantis pagal Prekybos kodekso L. 651-2 straipsnį nustatoma valdymo klaida, valstybė būtų pripažinta atsakinga;
282)
Komisija dar kartą nurodo mananti, kad vien šio 2007 m. balandžio 30 d. pareiškimo, pateikto vykdant valstybės pagalbos procedūrą, nepakanka norint teisiškai įrodyti, kad teismas būtų nusprendęs, jog nacionalinės institucijos padarė nurodytų klaidų, ir visų pirma norint nustatyti, kiek tokia galimybė yra tikėtina. Tai juo labiau akivaizdu dėl to, kad Prancūzijos institucijos ginčija patį valdymo klaidų, kurios vis dėlto būtinos norint paduoti ieškinį dėl įsipareigojimų padengimo, padarymą;
283)
iš esmės pažymėtina, kad ir SNCM, ir Prancūzijos institucijos daugiausia remiasi labai senais valdymo sprendimais. Antai Baker & McKenzie ataskaitoje daugiausia dėmesio skiriama […] (60), atliktiems iki 2000 m. Joje nevengiama remtis 1993-1999 finansinių metų Audito Rūmų ataskaitomis. Nurodytos pagrindinės valdymo klaidos padarytos XX a. 10-ojo dešimtmečio viduryje. Tačiau SNCM kreditoriams apie šį valdymo būdą buvo pranešta tuo metu, kai jie bendrovei suteikė kreditą. Taigi jie bent netiesiogiai sutiko prisiimti su šiuo valdymo būdu susijusią riziką. Nėra jokių duomenų, kad valstybė gali būti tinkamai laikoma atsakinga už įsipareigojimų padengimą panašiu atveju;
284)
be to, šios tariamos valdymo klaidos paaiškinamos valdžios institucijų padarytais politiniais pasirinkimais, o duomenų, kad pagal teismų praktiką, susijusią su įsipareigojimų padengimu, šie politiniai pasirinkimai gali būti laikomi valdymo klaidomis, taip pat nėra;
285)
galiausiai Baker & McKenzie ataskaita nepakankamai patikima, visų pirma atsižvelgiant į joje pareikštą nuomonę, kad atitinkama SNCM padėtis susidarė dėl valstybės padarytų su išorės ryšiais susijusių klaidų (valstybė pranešė apie SNCM padėtį). Iš tikrųjų iš šios ataskaitos matyti tik tai, kad valstybė pranešė apie padėtį, kuri jau buvo visiems žinoma. Taigi valstybės veiksmai nepanašūs į valdymo klaidą;
iii) Turto trūkumo nustatymas
286)
šiuo atveju Komisija pažymi, kad Oddo-Hastings ataskaitoje nustatyta, jog 2005 m. rugsėjo 30 d. buvo susidaręs 134,4 mln. EUR turto trūkumas, apskaičiuotas kaip SNCM turto vertės (190,3 mln. EUR) ir įsipareigojimų vertės (pirmaeilės ir nepirmaeilės skolos, atitinkamai įvertintos 153,8 mln. EUR ir 170,9 mln. EUR) skirtumas;
287)
Komisija jau įvertino, kad 2005 m. rugsėjo 30 d. SNCM turto trūkumas siekė 123,5 mln. EUR (žr. 264 konstatuojamąją dalį);
iv) Priežastinis klaidų ir nustatyto turto trūkumo ryšys
288)
Prancūzijos institucijos teigia, kad pagal Prekybos kodekso L. 624-3 straipsnį juridinio asmens vadovas gali būti pripažintas atsakingu, net jei jo valdymo klaida tėra viena iš turto trūkumo priežasčių, ir gali būti įpareigotas padengti visas socialines skolas arba jų dalį, net jei tik dalis šių skolų susidarė dėl jo kaltės (146). Prancūzijos institucijų nuomone, Prancūzijos valstybė turėtų padengti 85-100 % nustatyto turto trūkumo, t. y. 114,3-134,4 mln. EUR;
289)
ši analizė niekuo patikimai nepagrįsta. Iš tikrųjų kadangi nurodytos valdymo klaidos pagrįstos XX a. 10-ojo dešimtmečio viduryje priimtais sprendimais, dėl kurių SNCM iš karto patyrė papildomų išlaidų, labai sunku tai laikyti 2005 m. atsiradusio turto trūkumo priežastimi, visų pirma atsižvelgiant į tai, kad nuo XX a. 10-ojo dešimtmečio vidurio iki 2005 m. įvyko daug įvykių;
290)
be to, nors iš tikrųjų atrodo, kad įsipareigojimams padengti skirta kompensacijos suma savaime nesusijusi su įsipareigojimų, padidėjusių dėl vadovo padarytos valdymo klaidos (jeigu ji bus įrodyta), suma, tai taip pat reiškia, kad teismas gali nuspręsti iš vadovo priteisti sumą, kuri būtų daug mažesnė už nustatytą turto trūkumą (147);
291)
tačiau kitaip nei, regis, mano Prancūzijos institucijos (ir SNCM), nėra jokių duomenų, kad įsipareigojimų padengimo klausimą nagrinėjantis teismas aptariamus sprendimus laikė tokiais svarbiais, kad dėl jų būtų pagrįsta įpareigoti valdžios institucijas padengti daug nustatytų įsipareigojimų. Iš tikrųjų atsižvelgiant į išnagrinėtus argumentus matyti, kad tai buvo protekcionistiniai tam tikromis politinėmis aplinkybėmis priimti sprendimai (be to, dauguma jų priimti prieš dešimt metų) arba naujesni sprendimai, priimti siekiant apsaugoti darbuotojus nuo prievolės didinti našumą arba bandyti atkurti geresnę socialinę aplinką;
v) Galimybės padengti papildomas išeitines kompensacijas, jeigu būtų vykdomas SNCM teisminis likvidavimas, nustatymas
292)
pasak Prancūzijos institucijų, atsižvelgiant į šios srities teismų praktiką (148), teismas neabejotinai būtų įpareigojęs valstybę ne tik padengti turto trūkumą, bet ir sumokėti papildomas išeitines kompensacijas (t. y. [200-210] (60)-[250-260] (60) mln. EUR). Prancūzijos institucijų nuomone, visos faktinės išlaidos, kurias kaip akcininkei būtų tekę patirti valstybei, siekia 212,1-361 mln. EUR;
293)
Prancūzijos institucijos patikslina, kad Prancūzijos teismai neseniai priimtuose sprendimuose yra įpareigoję teisinį ar faktinį vadovą padengti ne tik turto trūkumą, bet ir papildomas išeitines kompensacijas, apskaičiuotas pagal iki likvidavimo įmonės parengtą socialinį planą;
294)
pirmiausia Prancūzijos institucijos pažymi, kad bylos Aspocomp atveju Prancūzijos bendrovė Aspocomp SAS - patronuojamoji bendrovė, kurios 99 % kapitalo priklausė Suomijos bendrovei Aspocomp Group Oyj, 2002 m. sausio 18 d. pasirašė įmonės susitarimą, kuriame apibūdintos socialinio plano sąlygos, susijusios su kompensacijos išmokėjimu 210 darbuotojų (iš viso įmonėje dirbo 550 darbuotojų). Šiame susitarime pirmiausia buvo nurodytos kompensacinių išmokų ir papildomų kompensacijų sumos, taip pat nustatyta pagalba savo noru iš darbo išėjusiems darbuotojams. Tačiau pasikeitus grupės strategijai patronuojančioji bendrovė Aspocomp Group Oyj2002 m. vasario 21 d. nusprendė patronuojamosios bendrovės Aspocomp SAS nebefinansuoti ir taip privertė ją bankrutuoti. Dėl šio sprendimo patronuojamajai bendrovei de facto sutrukdyta įvykdyti pagal įmonės susitarimą prisiimtus įsipareigojimus ir ji buvo priversta atleisti visus likusius darbuotojus;
295)
tokiomis aplinkybėmis Ruano apeliacinio teismo sprendimu patvirtintas Evrė darbo ginčų teismo sprendimas ir, nusprendus, kad prisiimtų įsipareigojimų nesilaikiusios patronuojančiosios bendrovės veiksmai buvo nesąžiningi ir smerktinai lengvabūdiški, bendrovė Aspocomp Group Oyj, valdžiusi 99 % patronuojamosios bendrovės kapitalo, buvo įpareigota: i) darbuotojams, susijusiems su įmonės susitarimu, išmokėti visas kompensacines išmokas ir papildomas kompensacijas, nurodytas minėtame susitarime, taip pat kompensacijas dėl atleidimo be realios ir svarbios priežasties ir ii) darbuotojams, atleistiems bankrutavus bendrovei Aspocomp, išmokėti lygiavertes kompensacijas;
296)
nors pagrįsdama savo teoriją Prancūzija taip pat rėmėsi 2005 m. balandžio 19 d. Kasacinio teismo Komercinių bylų kolegijos sprendimu (149), Komisija šiame sprendime nemato jokios nuostatos, kuri būtų lemiama sprendžiant šį ginčą. Iš tikrųjų Kasacinis teismas tik nurodė, kad Apeliacinis teismas teisiškai neapibūdino patronuojančiosios bendrovės ir jos patronuojamosios bendrovės turto sutapties. Bet kokiu atveju Komisija pažymi, kad su Sprendimu Aspocomp susijusios faktinės aplinkybės nesutampa su šiuo atveju nagrinėjamomis aplinkybėmis. Iš tikrųjų šiuo atveju nenustatyta, kad CGMF nesilaikė įsipareigojimų mokėti papildomas išeitines kompensacijas;
297)
pažymėtina, kad ir SNCM, ir Prancūzijos institucijos svarbiu laiko faktą, kad socialinis planas […] (60). Labai abejotina, kad […] (60) gali būti laikomas valdymo klaida, dėl kurios valstybė gali būti atsakinga darbuotojų atžvilgiu […] (60). NET jeigu ypatingais atvejais […] (60) valstybė galėtų būti atsakinga darbuotojų atžvilgiu ir suteikti jiems teisę gauti valstybės mokamą kompensaciją (150), remiantis motyvais, analogiškais tiems, kurie pateikiami toliau dėl 38,5 mln. EUR pagalbos atskiriems asmenims priemonių, vien tokios teisės suteikimas būtų įmonei SNCM suteikta nauda, taigi valstybės pagalba. Iš tikrųjų taikant šią priemonę buvo galima šiek tiek pagerinti socialinę aplinką įmonėje;
vi) Išvados dėl atsižvelgimo į ieškinį dėl įsipareigojimų padengimo
298)
teisiškai neįrodyta, kad buvo gana didelė tikimybė, jog nacionalinis teismas įpareigos Prancūzijos institucijas mokėti kompensacijas padengiant įsipareigojimus; dar mažiau tikėtina, kad teismas būtų įpareigojęs mokėti sumą, didesnę negu neigiama kaina, už kurią SNCM buvo parduota;
299)
taip pat reikia atsižvelgti į tai, kad valstybės veiksmais (net darant prielaidą, kad šiuo atveju ji buvo bloga vadovė) siekta apsaugoti pramonės sektorius ir nacionalines įstaigas, įskaitant SNCM ir jos darbuotojus, visų pirma išvengti šių sektorių ir įstaigų pokyčių, dėl kurių būtų galėjusi kilti neigiama socialinė reakcija. Iš tikrųjų nors viešieji asmenys, įskaitant valstybę, tam tikromis aplinkybėmis gali būti laikomi faktiniais įmonės vadovais, nėra jokių duomenų, kad ieškinys dėl įsipareigojimų padengimo gali būti paduotas siekiant apskųsti valstybės politinius pasirinkimus, visų pirma panašiomis į šios bylos aplinkybėmis. Šio atvejo aplinkybės labai skiriasi nuo bylos Aspocomp, kuri visiškai nesusijusi su panašiomis problemomis, aplinkybių;
300)
bet kokiu atveju Komisija mano, kad siekdamos pagrįsti valstybės veiksmus, kurių tikslas - kompensuoti ankstesnių veiksmų poveikį, Prancūzijos institucijos šiuo metu negali remtis praeityje padarytais politiniais pasirinkimais. Atvirkščiai, šie du veiksmų įgyvendinimo atvejai - ankstesni ir nauji valstybės veiksmai - nagrinėjami kaip du bendri konkurencijos iškraipymo atvejai. Iš tikrųjų sutikus su tuo, kad valstybė atsakinga už įsipareigojimų padengimą, tai reikštų, kad valstybė, siekdama pagrįsti, jog finansinis įnašas nėra valstybės pagalba, gali pripažinti padariusi įmonės valdymo klaidų, todėl konkurencija būtų iškraipyta dar kartą. Tokiu atveju valstybė, siekdama pagrįsti papildomą finansinį įnašą, remtųsi savo pačios valdymo klaidomis, ir tai prieštarautų bendrajam principui, kad niekas negali remtis savo paties klaida (151);
301)
taip pat būtų visiškai nenatūralu valstybės, kaip „blogos vadovės“ (net jeigu šis faktas būtų įrodytas), veiksmus atsieti nuo valstybės, suteikusios pagalbą įmonei, kurią ji blogai valdė, veiksmų. Taigi valdymo klaida nepriskiriama įprastiems apdairaus neformalaus rinkos ekonomikos investuotojo veiksmams. Todėl pagalbos suteikimo priemonė, kuri neatsiejama nuo šios klaidos, tokiems investuotojo veiksmams taip pat nepriskiriama;
302)
be to, pritarus Prancūzijos institucijų ir SNCM teorijai, garantiją įmonei valstybė galėtų suteikti tyčia padariusi valdymo klaidą, o tai visiškai nepriimtina atsižvelgiant į pagalbos teikimo taisykles;
303)
šiuo atveju pagal SNCM ir Prancūzijos institucijų teoriją veiksmai, dėl kurių atsakinga valstybė, iš tikrųjų yra valstybės, vykdančios viešosios valdžios funkcijas, o ne veikiančios kaip akcininkė, veiksmai. Kadangi apdairus privatus akcininkas nebūtų priėmęs šiais viešais politiniais argumentais pagrįstų sprendimų, taikant apdairaus neformalaus rinkos ekonomikos investuotojo kriterijų į įsipareigojimų padengimo riziką, susijusią su tokiais sprendimais, atsižvelgti negalima (152);
304)
Prancūzijos institucijos primena, kad Komisija savo 2005 m. gruodžio 7 d. Sprendime ABX nurodė, jog atsižvelgiama į tai, kad „tam tikrais išimtiniais atvejais kai kurių valstybių nacionalinė teisė numato galimybę apkaltinti likviduojamos bendrovės akcininkus, ypač jei akcininkus galima laikyti [tekstas išbrauktas] ir (arba) padariusiais valdymo klaidų“ (153);
305)
tačiau Komisija primena, kad pagalbos sąvoka turi būti vertinama objektyviai, ir pažymi, kad su ta pačia byla susijusiame sprendime pradėti procedūrą nurodyta, jog „[g]aliausiai net darant mažai tikėtiną prielaidą, kad visos šios sąlygos, kurių pagal nacionalinę teisę reikalaujama laikytis siekiant nustatyti atsakomybę … , būtų įgyvendintos, tai vis dėlto nereikštų, kad šie patronuojamajai bendrovei naudingi veiksmai negali būti valstybės pagalba“ (154);
306)
šiuo atveju Komisija mano, kad Prancūzijos institucijos nepakankamai išsklaidė Komisijos abejones dėl to, ar SNCM akcininkas iš tikrųjų būtų buvęs patrauktas atsakomybėn;
307)
Atsižvelgusi į tai ir atmetusi galimybę atsižvelgti į papildomas išeitines kompensacijas (žr. 225 ir paskesnes konstatuojamąsias dalis), Komisija daro išvadą, kad valstybė SNCM likvidavimo išlaidų nebūtų patyrusi. Iš tikrųjų Komisija mano, kad valstybei, kaip akcininkei, likvidavimo išlaidų priskirti negalima, nes akcininko patiriama rizika susijusi su kapitalo injekcijos, kurią jis atliko į įmonės akcinį kapitalą, verte;
6.1.2.2. Išvada
308)
taigi Komisija mano, kad neformalus investuotojas pirmenybę būtų teikęs pigiausiam sprendimui, t. y. SNCM likvidavimui. Todėl Komisija daro išvadą, kad 158 mln. EUR neigiama kaina yra valstybės pagalba;
6.1.3. CGMF atlikta 8,75 mln. EUR vertės kapitalo injekcija
309)
savo pastabose, pateiktose paskelbus sprendimą pradėti procedūrą, Prancūzijos institucijos nurodo manančios, kad 8,75 mln. EUR vertės rekapitalizavimą valstybė atliko kartu su neformalių investuotojų skirta injekcija. Jos paaiškina, kad tai, jog abu veiksmai atlikti kartu, dar aiškiau matyti iš aplinkybės, kad valstybės dalis yra nedidelė, o daugiausia lėšų įnešė rinkos dalyviai. Be to, jos mano, kad valstybės injekcijos grąžos norma ([…] (60) proc. per metus) neformaliam investuotojui leidžia gauti tinkamą ilgalaikę investuoto kapitalo grąžą. Galiausiai 2013 m. gegužės 16 d. pranešime jos taip pat nurodo manančios, kad su atsisakymo perimti bendrovę nuostata susijusią riziką atsveria privatiems akcininkams suteikta išpirkimo galimybė;
310)
valstybės injekcija turi būti palyginta su privačių perėmėjų injekcija - 26,25 mln. EUR. Kaip įrodyta 6.1.2 skirsnyje, valstybės injekcija yra 158 mln. EUR, prie kurių reikia pridėti 38,5 mln. EUR pagalbą atskiriems asmenims ir 15,81 mln. sumą, išmokėtą įgyvendinant 2002 m. planą, kaip bus įrodyta 6.1.4 ir 6.1.5 skirsniuose;
311)
iš tikrųjų visos 2006 m. priemonės įtrauktos į susitarimo memorandumą. Šio memorandumo šalys - CGMF, BCP ir VT - jame susitarė atlikti 158 mln. injekciją, į einamąją sąskaitą pervesti 38,5 mln. avanso ir 8,75 mln. EUR padidinti kapitalą. Šiuo atveju tokios trys priemonės yra viena ir ta pati operacija, kuria siekiama privatizuoti SNCM. Kaip 2012 m. rugsėjo 11 d. sprendimo 125 punkte nurodė Bendrasis Teismas, „šis [8,75 mln. EUR] kapitalo įnašas yra bendro pardavimo protokolo, priimto per vienas derybas, dalis, kai perėmėjų įnašai yra didelių ir įvairių Prancūzijos valstybės įsipareigojimų atsvara“. Taigi minėtos trys priemonės turi būti vertinamos bendrai, kaip valstybės atlikta kapitalo injekcija, skirta bendrovei SNCM, ir palygintos su neformalių investuotojų injekcija siekiant įvertinti, ar šių investuotojų injekcija yra didelė;
312)
atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad privačių akcininkų injekcija, sudaranti 10,6 % visos injekcijos, negali būti laikomas didele;
313)
kaip jau nustatyta 311 konstatuojamojoje dalyje, šiuo atveju trys priemonės yra viena privatizavimo operacija. Todėl, Komisijos nuomone, valstybės ir privačių subjektų atliktos kapitalo injekcijos laikomos atliktomis kartu;
314)
galiausiai dėl panašiomis sąlygomis atliktų injekcijų kriterijaus Komisija visų pirma pažymi, kad suinteresuotosios šalys - CCF ir STIM - suabejojo privačių subjektų investicijos dydžiu, ypač tuo, kad valstybės investicija ir neformalių investuotojų lėšos skirtos panašiomis sąlygomis, nes taikyta atsisakymo perimti bendrovę nuostata;
315)
Komisijos nuomone, vien šio kapitalo didinimo sąlygos yra įrodymas, kad neformalių investuotojų ir valstybės investuotojų patirta rizika nevienoda. Vien iš to, kad taikyta atsisakymo perimti bendrovę nuostata, ir iš šios nuostatos sąlygų matyti, kad tuo atveju, kai įgyvendinamos nuostatoje išvardytos sąlygos, atitinkamai neformalių investuotojų ir valstybės investuotojų patiriama rizika skiriasi. Pagal susitarimo memorandumą neformalūs investuotojai gali pasitraukti ir atgauti investuotas lėšas, jeigu Komisija, Bendrasis Teismas arba Teisingumo Teismas priimtų neigiamą sprendimą arba jeigu įgaliojimas teikti viešąsias paslaugas nebūtų pratęstas. Pastaroji atsisakymo perimti bendrovę nuostatos dalis valstybei dar žalingesnė yra dėl to, kad ji susijusi su pagrindine SNCM veikla. Iš tikrųjų SNCM yra rinkos senbuvė, teikianti paslaugas maršrutais, kuriais Korsika sujungiama su žemynine Prancūzija. Pagal įgaliojimą teikti viešąsias paslaugas du trečdaliai jos veiklos vykdomi teikiant paslaugas maršrutais Marselis-Korsika ir Korsika-Marselis. Taigi taikant atsisakymo perimti bendrovę nuostatą neformalūs investuotojai apsaugomi nuo verslo rizikos, susijusios su didžiąja SNCM veiklos dalimi. Iš tikrųjų šią riziką patiria tik valstybė;
316)
tačiau taikant minėtą atsisakymo perimti bendrovę nuostatą, viena vertus, visas perėmėjų injekcijas SNCM privalėtų grąžinti šiems neformaliems investuotojams, kita vertus, CGMF ir vėl įgytų 100 % SNCM kapitalo, nors likvidavimo rizika, taigi ir rizika prarasti daug valstybės investicijų, būtų labai padidėjusi;
317)
aptariant pažadą, kad bendrovę nupirks privatūs akcininkai, pažymėtina, jog šio pažado CGMF negali vykdyti SNCM teisminio reorganizavimo arba likvidavimo atveju. Tai yra įrodymas, kad patyrus sunkumų šios galimybės negalima įgyvendinti ir kad riziką iš esmės patiria CGMF, taigi valstybė. Todėl Komisija mano, kad tokio pažado pirkti negalima nagrinėti kaip kompensacijos, kuria kompensuojama atsisakymo perimti bendrovę nuostata;
318)
be to, Komisija negali atsižvelgti į Prancūzijos institucijų argumentą, kad siekiant apsaugoti valstybės investiciją susitarimo memorandume buvo nustatytos kelios garantijos. Iš tikrųjų nustatyti perėmėjų įsipareigojimai nėra perėmėjų patiriama rizika ar papildomi jiems taikomi apribojimai, dėl kurių jų padėtis būtų panaši į CGMF padėtį. Šiais įsipareigojimais siekiama tik užtikrinti, kad laikotarpiu, kuriuo privatūs perėmėjai gali taikyti atsisakymo perimti bendrovę nuostatą, šie perėmėjai nepadarytų jokio su SNCM susijusio teisinio pakeitimo ir vykdytų tik tuos veiksmus, kurių reikia verslo planui ir socialiniam susitarimui įgyvendinti;
319)
be to, kaip 2012 m. rugsėjo 11 d. sprendime pabrėžia Bendrasis Teismas, norint padaryti išvadą, kad valstybė investavo rinkos sąlygomis, neužtenka tik išnagrinėti laukiamos grąžos, nes valstybė akcininkė ir privatūs akcininkai rizika dalijasi nevienodai;
320)
nors investavimo pari passu sąlyga neįgyvendinta, neformalaus rinkos ekonomikos investuotojo principą priemonė vis dar gali atitikti. Taigi reikėtų įrodyti, kad valstybės veiksmai prilygo veiksmams, kurių panašiomis aplinkybėmis būtų ėmęsis apdairus neformalus investuotojas, pavyzdžiui, įrodyti atlikus investicijos grąžos ex ante analizę. Tačiau Prancūzijos institucijos nepateikė jokio įrodymo, kad tokia ex ante analizė atlikta. Savo pastabose jos tik ex post nurodė manančios, kad pastovi […] (60) proc. grąžos norma neformaliam investuotojui yra tinkama, palyginusios ją su valstybės išleistos keičiamosios iždo obligacijos grąžos normomis, kurių grąža tuo metu buvo 3,72-3,95 % Tačiau jos nepateikė jokios analizės, kuria būtų įrodyta, kad neformaliam investuotojui būtų priimtina 10 % norma atsižvelgiant į valstybės patiriamą riziką, pavyzdžiui, susijusią su atsisakymo perimti bendrovę nuostata ir su įmonės padėtimi;
321)
[…] (60) proc. norma visų pirma taikoma tik 8,75 mln. EUR kapitalo injekcijai, tačiau atliekant tokią analizę reikėjo atsižvelgti į visą valstybės įnašą, dėl kurio susitarta memorandume. Kadangi nėra jokios grąžos, susijusios su neigiama 158 mln. EUR kaina arba į einamąją sąskaitą pervestu 38,5 mln. EUR avansu, tuo metu, kai 2006 m. bendrovė privatizuota, visos valstybės investicijos į bendrovę SNCM grąžos norma buvo aiškiai mažesnė už keičiamosios iždo obligacijos grąžos normą. Dėl susijusios rizikos neformalus rinkos ekonomikos investuotojas su tokia norma nebūtų sutikęs;
322)
atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija mano, kad teismų praktikoje nustatyti kriterijai, kuriais siekiama iš karto atmesti galimybę, kad aptariama priemonė yra pagalba, neįvykdyti. Todėl, Komisijos nuomone, dėl valstybės atliktos 8,75 mln. EUR kapitalo injekcijos bendrovei SNCM buvo suteikta ekonominė nauda, nes ši injekcija kartu su privataus kapitalo injekcija atlikta nepanašiomis sąlygomis, kaip tai suprantama pagal Sąjungos teismų praktiką. Todėl aptariama priemonė yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį;
6.1.4. Pagalbos atskiriems asmenims priemonės (38,5 mln. EUR)
323)
Prancūzijos institucijos mano, kad šis finansavimas - tai pagalba atskiriems asmenims, dėl kurios nauda įmonei nesuteikta, taigi ši pagalba nėra valstybės pagalba. Suinteresuotosios šalys - CCF ir STIM - nesutiko su tuo, kad ši priemonė būtų laikomas pagalba atskiriems asmenims, nes, jų nuomone, dėl jos visų pirma gali būti daromas netiesioginis teigiamas poveikis SNCM;
324)
Komisijos nuomone, to, kad tiesioginiai pagalbos atskiriems asmenims gavėjai yra darbuotojai, neužtenka norint įrodyti, kad pagalba nesuteikta jų darbdaviui. Iš tikrųjų Bendrasis Teismas nurodė: „ … to, kad tiesioginiai pagalbos asmenims gavėjai yra darbuotojai, nepakanka įrodyti, kad pagalba nėra teikiama jų darbdaviui“ (155);
325)
2012 m. rugsėjo 11 d. sprendimo 138 punkte Bendrasis Teismas tap pat nurodė, kad „[s]prendžiant, ar ši pagalba asmenims yra pagalba, kaip ji suprantama pagal EB 87 straipsnio 1 dalį, reikia nustatyti, ar SNCM gauna netiesioginį ekonominį pranašumą, leidžiantį jai nepatirti sąnaudų, kurios paprastai turėtų būti dengiamos iš jos finansinių išteklių, ir neleidžiantį rinkos jėgoms sukelti įprastų pasekmių“;
326)
be to, Komisija pažymi, kad pagal susitarimo memorandumą ši priemonė yra privačių partnerių atžvilgiu valstybės prisiimtas įsipareigojimas finansuoti „dalį išlaidų, kurios patiriamos dėl galimo darbuotojų savanoriško išėjimo iš darbo arba darbo sutarties (bet kokio pobūdžio) nutraukimo ir kuriomis papildomos bet kokio pobūdžio sumos, kurias darbdavys privalo sumokėti (tokia išlaidų dalis vadinama papildoma pagalba) … “. Kaip 2012 m. rugsėjo 11 d. sprendimo 145 punkte nurodė Bendrasis Teismas, tai, kad ši pagalba atskiriems asmenims įtraukta į pardavimo protokolą, rodo, kad ja suteikiama naudos. Šalys šią pagalbą numatė dėl to, kad iš jos galėjo gauti tam tikros naudos;
327)
todėl šia pagalba bendrovei SNCM galėjo būti suteikta ekonominės naudos - dėl jos ji galėjo nepatirti visų išlaidų, susijusių su galimu tam tikrų darbuotojų išėjimu iš darbo ateityje. Kadangi valstybė įmonę atleido nuo tokių išlaidų, taip įmonei suteikta naudos. Komisija primena, kad šių papildomų socialinių priemonių tikslas - padėti įgyvendinti darbuotojų atleidimo planus, kurie būtini siekiant įgyvendinti įmonės tikslus, ir kad šios priemonės nėra privalomos pagal teisės aktus. Šiuo atveju tai, kad bendrovėje SNCM dažnai imamasi kolektyvinių veiksmų, rodo, jog šioje įmonėje įgyvendinant socialinį planą beveik visuomet streikuojama ir vykdomi kiti kolektyviniai veiksmai. Taikant šias papildomas socialines priemones, bendrovei SNCM neabejotinai suteikta naudos;
328)
todėl Komisija mano, kad ši priemonė yra pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį;
6.1.5. 15,81 mln. EUR likutis, išmokėtas kaip 2002 m. restruktūrizavimo pagalba
329)
dėl 2006 m. priemonių labai padidėjo restruktūrizavimo pagalbos suma - ši pagalba nagrinėjama atsižvelgiant į 2002 m. planą, kurio suma siekia 69,29 mln. EUR ir nagrinėjama kaip restruktūrizavimo plano ir jo išlaidų pakeitimas. Iš tikrųjų tuo metu, kai numatyta bendrovę privatizuoti, restruktūrizavimo planas vis dar buvo įgyvendinamas. Tačiau SNCM šiame plane nustatytų tikslų atkurti finansinį pajėgumą nepasiekė. Kaip nurodė Bendrasis Teismas, „[š]iuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad … 2006 m. sprendime aiškiai teigiama, kad 2006 m. plane esančius restruktūrizavimo pagalbos elementus reikia nagrinėti kartu su 2002 m. plane numatyta restruktūrizavimo pagalba“ (156). Bendrasis Teismas pabrėžia, kad tokia analizė atlikta „teisingai“. 69,29 mln. suma atitinka 66 mln. EUR sumą, kuri 2002 m. skirta kaip pirmoji restruktūrizavimo plano dalis, ir 3,29 mln. pagalbos sumą, 2005 m. skirtą kaip antroji dalis;
330)
iš šios pagal 2002 m. restruktūrizavimo planą skirtos pagalbos sumos 53,4 mln. iš tikrųjų susiję su įgaliojimu teikti viešąsias paslaugas. Kadangi šios pagalbos teisėtumas patvirtintas 2012 m. rugsėjo 11 d. Bendrojo Teismo sprendimu, remdamasi 2004 m. gairėmis Komisija kartu turi nagrinėti pačios restruktūrizavimo pagalbos - 15,81 mln. EUR sumos, skirtos vykdant 2002 m. restruktūrizavimą, - suderinamumą ir visų 2006 m. priemonių suderinamumą;
6.2. 2002 IR 2006 m. IŠMOKĖTOS RESTRUKTŪRIZAVIMO PAGALBOS SUDERINAMUMO TYRIMAS
6.2.1. Gairės, į kurias reikia atsižvelgti
331)
Komisija pažymi, kad 2002 m. restruktūrizavimo planas buvo nagrinėjamas pagal 1999 m. gaires. Ji taip pat pažymi, kad naujos 2006 m. priemonės, į kurias įeina 2002 m. planas, priimtos įsigaliojus naujosioms 2004 m. gairėms ir įgyvendintos Komisijai dar nedavus leidimo;
332)
pagal 2004 m. gairėse nustatytas pereinamojo laikotarpio taisykles (157) šios gairės taikomos neteisėtai pagalbai, kurios dalis suteikta gairėms jau įsigaliojus;
333)
todėl kadangi 2006 m. priemonės yra pagalba, jos priskiriamos 2002 m. pradėtiems restruktūrizavimo veiksmams ir nagrinėjamos kartu su šiais veiksmais. Taigi visos šios pagalbos suderinamumas bus nagrinėjamas pagal 2004 m. gaires;
6.2.2. Sunkumų patirianti įmonė
334)
kad įmonė atitiktų reikalavimus gauti restruktūrizavimo pagalbą, ji turi būti laikoma sunkumų patiriančia įmone, kaip tai suprantama pagal gaires;
335)
šiuo atveju Komisija primena, kad ir 2002 m. liepos 17 d. Komisijos sprendime dėl sanavimo pagalbos bendrovei SNCM (158), ir 2002 m. rugpjūčio 19 d. sprendime, kuriuo, remiantis 2001 m. SNCM metinėmis ataskaitomis, pradedama oficiali rekapitalizavimo plano tyrimo procedūrą, ji yra nustačiusi, jog ši sąlyga įgyvendinta;
336)
siekdama priimti šį sprendimą Komisija, remdamasi 2002 m. SNCM metinėmis ataskaitomis, patikrino, ar įmonė šią sąlygą atitinka. Taigi įmonės nuosavas kapitalas, neįskaitant reglamentuojamų atidėjinių (159), išliko neigiamas: - 26,5 mln. EUR 2002 m. (- 30,7 mln. EUR 2001 m.). Iš šios sumos matyti, kad įmonės akcinis kapitalas sumažėjo daugiau kaip perpus; daugiau kaip ketvirtadaliu jis sumažėjo per dvylika mėnesių nuo pranešimo apie pagalbą, taigi tai rodo, kad gairių 5 punkto a papunktyje apibūdinta sąlyga įgyvendinta;
337)
be akcinio kapitalo pokyčių, Komisija dar nustatė, kad:
-
2001-2002 m. einamieji nuostoliai prieš įtraukiant mokesčių sąnaudas padidėjo nuo -5,1 mln. EUR 2001 m. iki -5,8 mln. EUR 2002 m.; 2002 m. sumažinti grynuosius nuostolius buvo galima tik pardavus kai kuriuos laivus;
-
SNCM savarankiško finansavimo pajėgumas, kuris 2001 m. pabaigoje siekė 39,2 mln. EUR, 2002 m. pabaigoje sumažėjo iki 35,7 mln. EUR;
-
grynieji finansiniai įsipareigojimai, neįskaitant finansinės nuomos, 2000-2002 m. padidėjo nuo 135,8 mln. EUR iki 144,8 mln. EUR;
-
finansiniai mokesčiai (palūkanos ir panašūs mokesčiai) nuo 7,0 mln. EUR 2000 m. padidėjo iki 9,503 mln. EUR 2002 m.;
338)
be to, Prancūzijos institucijos Komisijai patvirtino, kad dėl SNCM įsiskolinimo bankai jau atsisako jai suteikti paskolų, nors bendrovė ir siūlė įkeisti savo paskutinius laivus, kurie neįkeisti hipoteka ar kuriems netaikomas kitas panašus servitutas;
339)
galiausiai įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutartis neturėjo jokios įtakos šiam tyrimui. Nors šia sutartimi (kartu sėkmingai įgyvendinus restruktūrizavimo planą) bendrovei SNCM turėjo būti sudarytos sąlygos galiausiai gauti teigiamų veiklos pajamų, vis dėlto dėl didelio nuosavo kapitalo trūkumo, didėjančio įsiskolinimo ir išlaidų, susijusių su restruktūrizavimo plane nustatytomis veiklos priemonėmis, SNCM per tam tikrą laiką mokėjimus būtų turėjusi nutraukti;
340)
kadangi restruktūrizavimo laikotarpis apima 2002-2006 m., būtina patikrinti, ar SNCM šią sąlygą atitiko šiuo laikotarpiu, visų pirma tada, kai buvo priimtas sprendimas dėl naujų valstybės kapitalo injekcijų;
341)
2003 m. sprendime nustatyta, kad 2001 ir 2002 finansiniais metais SNCM šį kriterijų atitiko (160);
342)
reikėtų patikrinti, ar SNCM šią sąlygą taip pat atitiko 2003-2005 finansiniais metais - paskutiniaisiais ištisais finansiniais metais prieš įgyvendinant naujas 2006 m. priemones, susijusias su SNCM privatizavimu;
343)
kaip jau nurodyta 73 ir paskesnėse konstatuojamosiose dalyse, SNCM padėtis 2004 ir 2005 m. labai pablogėjo. Antai SNCM einamasis nuostolis 2004 m. buvo - 32,6 mln. EUR, o 2005 m. - - 25,8 mln. EUR. Grynasis nuostolis 2004 m. siekė - 29,7 mln. EUR, o 2005 m. - - 28,8 mln. EUR. 2005 m., palyginti su 2004 m., nuosavas kapitalas (-1,7 mln.) sumažėjo 25,5 mln. Šis sumažėjimas atitinka daugiau negu pusės bendrovės akcinio kapitalo praradimą - daugiau negu ketvirtadalis šio kapitalo buvo prarasta per pastaruosius dvylika mėnesių, ir tai yra įrodymas, kad 2004 m. gairių 10 punkto a papunktyje apibūdinta sąlyga tinkamai įgyvendinta;
344)
atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija mano, kad SNCM gali būti laikoma sunkumų patiriančia įmone pagal 2004 m. gaires;
6.2.2.1. Nuosavas įnašas
345)
gairių 43 punkte nurodyta: „Pagalbos dydis ir intensyvumas turi apsiriboti griežtu restruktūrizavimo sąnaudų minimumu, reikalingu restruktūrizavimui įvykdyti, atsižvelgiant į turimus bendrovės, jos akcininkų arba ją valdančios verslo grupės finansinius išteklius. Tokiame įvertinime bus atsižvelgta į anksčiau gautą sanavimo pagalbą. Tikimasi, kad pagalbos gavėjai savais ištekliais svariai prisidės prie restruktūrizavimo plano įgyvendinimo, įskaitant įmonės išlikimui nebūtino turto pardavimą arba pasinaudojimą rinkos sąlygomis gaunamu išoriniu finansavimu. Toks indėlis yra požymis to, kad rinkos tiki gyvybiškumo sugrįžimo galimybe. Toks indėlis turi būti tikras, t. y. faktiškas, neįtraukiant viso ateityje laukiamo pelno, tarkim, grynųjų pinigų srautų, ir kiek įmanoma didesnis.“;
346)
gairių 44 punkte patikslinta: „Komisija paprastai tinkamais laikys tokius indėlius į restruktūrizavimą(19): mažos įmonės - mažiausiai 25 %, vidutinės įmonė - mažiausiai 40 %, didelės įmonės - mažiausiai 50 %. Esant išskirtinėms aplinkybėms ir ypač sunkiai padėčiai, ką turės įrodyti valstybė narė, Komisija gali sutikti, kad pagalbos gavėjo indėlis būtų mažesnis.“;
347)
gairių 7 punkte taip pat nurodyta, kad „reikėtų tvirčiau pabrėžti principą, kad … [restruktūrizavimui skirtas didelis pagalbos gavėjo] indėlis turi būti tikras ir nefinansuojamas kitų. Pagalbos gavėjo indėlio tikslas yra dvejopas: viena vertus, būtų parodoma, kad rinkos (savininkai, kreditoriai) tiki, jog per priimtiną laikotarpį įmonė vėl galės tapti gyvybinga. Kita vertus, tai užtikrintų, kad restruktūrizavimo pagalba apsiribos tik būtinu minimumu įmonės gyvybingumui atkurti tuo pat metu ribojant konkurencijos iškraipymus. … “;
348)
teismų praktikoje taip pat buvo pabrėžta, kad nuosavu įnašu turi būti parodoma, jog rinkos tiki galimybe atkurti finansinį pajėgumą (161). Komisija pabrėžia, kad šis reikalavimas ypač tinkamas SNCM atveju, atsižvelgiant į bendrovėes padėtį nuo 2002 m. Iš tikrųjų Komisija primena, kad įgyvendinus pradines 2002 m. restruktūrizavimo priemones lauktų rezultatų nepasiekta. Kai kurios priemonės nebuvo įgyvendintos arba jų tikslai nepasiekti (žr. 351 konstatuojamąją dalį). Kadangi visiškai įgyvendinti šių pirmųjų restruktūrizavimo priemonių SNCM nepajėgė, nuo 2004 m. jos ekonominė ir finansinė padėtis toliau blogėjo (žr. 73-75 konstatuojamąsias dalis);
349)
2002 m. restruktūrizavimo išlaidos buvo 46 mln. EUR. Dėl 2006 m. priemonių Komisija mano, kad restruktūrizavimo išlaidų suma atitiko pagalbos sumą (162) - 202,55 mln. EUR; prie šios pagalbos sumos reikia pridėti 26,25 mln. EUR sumą, kuria privatūs partneriai padidino kapitalą, taigi bendra suma yra 274,8 mln. EUR. Nuosavą įnašą sudaro 42,385 mln. (grynoji suma, gauta pardavus turtą) ir 26,25 mln. (suma, kuria privatūs partneriai padidino kapitalą), taigi iš viso nuosavą įnašą sudaro 68,635 mln. EUR. Todėl atsižvelgiant į naujas 2006 m. priemones nuosavas įnašas siekia 25 %, nors gairėse reikalaujama, kad įnašas siektų ne mažiau kaip 50 % Komisija nurodo, kad Prancūzijos institucijos nesirėmė ypatingomis aplinkybėmis ir ypatingais sunkumais, dėl kurių Komisija sutinka, kad tikrasis nuosavas įnašas būtų mažesnis. Bet kokiu atveju Komisija mano, kad ypatingų aplinkybių, dėl kurių 2004 m. gairėse reikalaujamo nuosavo įnašo dydis būtų pagrįstai sumažintas, šiuo atveju nėra;
350)
taigi, Komisijos nuomone, atsižvelgiant į gairių nuostatas restruktūrizavimui skirto SNCM nuosavo įnašo nepakanka;
6.2.2.2. Ilgalaikio finansinio pajėgumo atkūrimas
351)
sprendime pradėti procedūrą Komisija buvo pareiškusi abejonių dėl SNCM ilgalaikio finansinio pajėgumo atkūrimo, kilusių visų pirma atsižvelgiant į šias aplinkybes:
-
SNCM nenumatė nutraukti visos nuostolingos veiklos;
-
sėkmingas restruktūrizavimo plano įgyvendinimas buvo glaudžiai susijęs su įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutarties skyrimu (pagal šią sutartį maršrutais Marselis-Korsika ir Korsika-Marselis paslaugos buvo teikiamos 2007 m. sausio 1 d.-2012 m. gruodžio 31 d.);
-
nebuvo įvykdytos prognozės sumažinti laivų įgulos narių skaičių (toks sumažinimas numatytas 2002 m. plane) ir nepasiektas tikslas 10 % padidinti našumą;
-
visą darbo dieną dirbančių darbuotojų skaičių neužteko sumažinti 400 ir 2006 m. plane nurodytos su našumu susijusios priemonės buvo nepakankamos, nes nukrypta nuo 2002 m. plano;
352)
Prancūzijos institucijos atsakė, kad pasikeitus akcininkams ir įgyvendinus tris privatizavimo plano priemones SNCM savo veiklą galės plėtoti tinkamai, taigi galima užtikrinti, kad kai kurios veiklos dalys nebebūtų nuostolingos;
353)
Komisija pažymi, kad 2002 m. restruktūrizavimo plane nurodytų priemonių nebuvo galima įgyvendinti, todėl 2004 ir 2005 m. bendrovės rezultatai labai pablogėjo. Tai, kad 2006 m. apyvarta padidėjo 20 mln. EUR, o kompensacija už viešąsias paslaugas - 9 mln. EUR, veiklos pajamų atkurti nepadėjo, nes degalų kaina ir veiklos išlaidos padidėjo daug daugiau, negu prognozuota. Komisijos ekspertas nustatė, kad dėl kelių įvykių (163) perėmėjai verslo planą įgyvendino daug lėčiau, taigi jis padarė išvadą, kad bendri nuostoliai gali būti daug didesni negu iš pradžių numatyti 2007 m. nuostoliai;
354)
todėl Komisija mano, kad pateikusios atsakymus Prancūzijos institucijos visų šių abejonių nepanaikino. Iš tikrųjų finansinio pajėgumo atkūrimą rizikinga sieti su 2007-2013 m. įgaliojimo teikti viešąsias paslaugas sutarties skyrimu ir trijų privatizavimo plano priemonių, kurių teisėtumas ir suderinamumas su vidaus rinka nepatvirtintas, įgyvendinimu. Kad įmonės ilgalaikio finansinio pajėgumo atkūrimo planas būtų įtikimas, turi būti bent jau nustatytos tikroviškos prielaidos. Tačiau šiuo atveju sėkmingas plano įgyvendinimas pagrįstas beveik vien dviem tariamais įvykiais, kurie nepriklauso nuo SNCM. Be to, atsižvelgiant į tuometę SNCM finansinę padėtį Komisijai kyla klausimas, ar bendrovė buvo pajėgi finansuoti būtiną tam tikrų savo keltų atnaujinimą. Šį atnaujinimą Prancūzijos institucijos nurodo kaip priemonę, dėl kurios galima pasiekti finansinio pajėgumo atkūrimo tikslus;
355)
todėl Komisija mano, kad ilgalaikio finansinio pajėgumo atkūrimo sąlyga, kurios reikalaujama gairėse, neįgyvendinta;
6.2.2.3. Bet kokio pernelyg didelio konkurencijos iškraipymo prevencija (kompensacinės priemonės)
356)
panaikintame 2008 m. sprendime nurodytos keturios kompensacinės priemonės:
-
patronuojamosios bendrovės Corsica Marittima (2000 m. suteikusios paslaugas 82 000 keleivių), kuri buvo įgaliota teikti paslaugas maršrutais Italija-Korsika ir Korsika-Italija, veiklos nutraukimas, taigi grupės SNCM pasitraukimas iš rinkos, susijusios su maršrutais Italija-Korsika ir Korsika-Italija;
-
beveik visiškas SNCM atsisakymas teikti paslaugas maršrutais Tulonas-Korsika ir Korsika-Tulonas, t. y. beveik visiškas pasitraukimas iš rinkos, kurioje 2002 m. suteikta paslaugų ne mažiau kaip 460 000 keleivių;
-
bendro siūlomų vietų skaičiaus ir reisų skaičiaus sumažinimas - nuo 2003 m. SNCM šiuos skaičius mažino kasmet, pirmiausia maršrutais Nica-Korsika ir Korsika-Nica;
-
keturių laivų pardavimas;
357)
Komisija nori priminti, kad Prancūzijos institucijos šias priemones pasiūlė atsižvelgdamos į 15,81 mln. pagalbos sumą, atitinkančią 2002 m. suteiktą restruktūrizavimo pagalbą;
358)
2012 m. rugsėjo 11 d. sprendimu panaikinus 2008 m. sprendimą, bendra pagalbos suma šiuo metu yra didesnė negu 210 mln. EUR. Komisijos nuomone, jos abejonių negalima panaikinti dėl toliau nurodytų priežasčių;
359)
aptardama 2002 m. vykdant restruktūrizavimą numatytą keturių laivų pardavimą Komisija pažymi, kad šį pardavimą iš dalies kompensavo tai, kad 2002 m. birželio mėn. įsigytas laivas Danielle Casanova, o 2003 m. - mišraus tipo krovininiai laivai Paglia Orba ir Pascal Paoli;
360)
dėl bendrovės Corsica Marittima veiklos nutraukimo pažymėtina, kad gairių 40 punkte visų pirma nurodyta, jog „[n]urašymai ir nuostolingos veiklos nutraukimas, kas, siekiant atkurti įmonės gyvybingumą, bet kokiu atveju būtų būtina, kompensacinių priemonių įvertinimo tikslais nebus laikomi pajėgumų ar dalyvavimo rinkoje sumažinimu“. Todėl bendrovės Corsica Marittima, kuri nuo jos įsteigimo 1990 m. veikė nuostolingai, veiklos nutraukimas negali būti laikomas kompensacine priemone - veikiau tai yra priemonė, padedanti atkurti ilgalaikį finansinį pajėgumą;
361)
šie argumentai taip pat tinka aptariant paslaugų teikimą maršrutais Korsika-Nica ir Nica-Korsika. Komisija pažymi, kad SNCM priklauso nedidelė rinkos dalis, o bendrovei Corsica Ferries France - 70 % rinkos (164). Pagal M. Stephens ataskaitą iš Nicos teikiamų transporto paslaugų paklausa, ypač vasarą, yra didelė. Be to, šiuo maršrutu teikiamos paslaugos taip pat paklausios ir ne vasarą. Tačiau 2004-2007 m. buvo patirta su šiuo maršrutu susijusių einamųjų nuostolių. Todėl ši priemonė negali būti laikoma kompensacine - veikiau tai yra priemonė, padedanti atkurti ilgalaikį finansinį pajėgumą;
362)
Komisija taip pat pažymi, kad maršrutais Korsika-Tulono uostas ir Tulono uostas-Korsika plukdomų keleivių srautas labai padidėjo: 1999 m. jų buvo mažiau kaip 200 000 per metus, o 2007 m. - beveik 1 mln. (165). Todėl beveik visiškas SNCM atsisakymas teikti paslaugas šiuo maršrutu galėtų būti laikomas kompensacine priemone. Tačiau Komisija pažymi, kad maršrutu Tulonas-Korsika SNCM plukdo mažiausiai keleivių;
363)
tačiau net jeigu ši priemonė būtų laikoma kompensacine, Komisija mano, kad jos anaiptol neužtektų. Iš tikrųjų gairių 40 punkte nurodyta, kad „[p]riemonės turi būti proporcingos pagalbos iškreipiančiam poveikiui … “. Kaip jau priminta 341 ir 342 konstatuojamosiose dalyse, Komisija pažymi, kad šias priemones Prancūzijos institucijos pasiūlė atsižvelgdamos į 15,81 mln. pagalbos sumą, atitinkančią 2002 m. suteiktą restruktūrizavimo pagalbą. Taigi bendra pagalbos suma šiuo metu yra apie 218 mln. EUR, todėl Komisija mano, kad pasiūlytų priemonių neužtenka, palyginti su konkurencijos iškraipymu, atsiradusiu suteikus šią pagalbą;
364)
todėl Komisija pažymi, kad abejonės dėl šių priemonių laikymo kompensacinėmis arba būtinomis finansiniam pajėgumui atkurti nepanaikintos. Bet kokiu atveju pasiūlytų priemonių visiškai neužtenka;
365)
Prancūzijos institucijos nurodė, kad tuo atveju, jeigu SNCM nutrauktų veiklą, kiltų CFF monopolio rizika. Komisijos nuomone, Prancūzijos institucijos nepateikė pakankamų įrodymų, kad ši rizika kiltų ir būtų didelė. Iš tikrųjų keleivių ir krovinių plukdymas iš žemyninės Prancūzijos į Korsiką ir atgal - tai atvira ir konkurencinga rinka, kurioje gali dalyvauti visi Viduržemio jūros regione veikiantys veiklos vykdytojai. Šiai rinkai taip pat būdinga tai, kad nėra kliūčių į ją patekti. Bet kokiu atveju remtis Corsica Ferries padėtimi negalima pateisinant tai, kad ginčijamomis priemonėmis iškraipoma konkurencija;
366)
atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad pasiūlytos priemonės neatitinka gairių 38-42 punktuose išvardytų kriterijų;
VII. IŠVADOS
7.1. KAPITALO INJEKCIJOS, APIE KURIĄ PRANCŪZIJOS INSTITUCIJOS PRANEŠĖ 2002 m., IR TRIJŲ NAUJŲ PRIEMONIŲ, KURIAS PRANCŪZIJOS INSTITUCIJOS ĮGYVENDINO 2006 m., NESUDERINAMUMAS IR JŲ SUMOS SUSIGRĄŽINIMAS
367)
15,81 mln. EUR kapitalo injekcija, apie kurią Prancūzijos institucijos pranešė 2002 m., ir trys naujos priemonės, kurias Prancūzijos institucijos įgyvendino 2006 m., t. y. 100 % SNCM kapitalo pardavimas už neigiamą 158 mln. EUR kainą, kapitalo padidinimas 8,75 mln. EUR, kurį įsipareigojo atlikti CGMF, ir SNCM darbuotojams skirto 38,5 mln. EUR avanso pervedimas į einamąją sąskaitą, yra pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Ši pagalba nesuderinama su vidaus rinka;
368)
Komisija primena, kad taikant Reglamento (EB) Nr. 659/1999 14 straipsnio 1 dalį bet kokia neteisėta ir su vidaus rinka nesuderinama pagalba turi būti susigrąžinta iš jos gavėjo;
369)
susigrąžindamos šią pagalbą Prancūzijos institucijos prie pagalbos sumos taip pat turi pridėti susigrąžinamos sumos palūkanas, skaičiuojamas nuo aptariamos pagalbos išmokėjimo įmonei dienos iki jos faktinio susigrąžinimo dienos (166), kaip nustatyta Komisijos reglamente (EB) Nr. 794/2004 (167);
7.2. SANAVIMO PAGALBOS NESUDERINAMUMAS IR SUSIGRĄŽINIMAS
370)
kadangi priemonės, apie kurias pranešta kaip apie restruktūrizavimo pagalbą, neatitinka gairėse nurodytų suderinamumo sąlygų, darytina įprasta išvada, kad sanavimo pagalba, kurią Prancūzijos institucijos leido teikti bendrovei SNCM ir dėl kurios priimtas 2002 m. liepos 17 d. Komisijos sprendimas, yra nesuderinama, ir turi būti reikalauti ją susigrąžinti;
371)
2002 m. lapkričio 19 d. Prancūzijos institucijos Komisijai perdavė SNCM ir CGMF grynųjų pinigų avanso sutarčių kopiją ir įrodymus, kad CGMF bendrovei SNCM avansą grąžino, atlikusi du mokėjimus: 2002 m. gegužės 13 d. ir birželio 14 d.,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
15,81 mln. EUR kapitalo injekcija ir trys naujos priemonės, kurias Prancūzijos institucijos įgyvendino 2006 m., t. y. 75 % SNCM kapitalo pardavimas už neigiamą 158 mln. EUR kainą, kapitalo padidinimas 8,75 mln. EUR, kurį įsipareigojo atlikti CGMF, ir SNCM darbuotojams skirto 38,5 mln. EUR avanso pervedimas į einamąją sąskaitą (Prancūzija šias bendrovei SNCM skirtas priemones įgyvendino pažeisdama SESV 108 straipsnio 3 dalį), yra neteisėta ir su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba.
2 straipsnis
1. Prancūzija privalo užtikrinti, kad 1 straipsnyje nurodytą pagalbą jos gavėjas grąžintų.
2. Susigrąžintinos sumos mokamos su palūkanomis, skaičiuojamomis nuo dienos, kurią šios sumos perduotos pagalbos gavėjui, iki faktinio jų susigrąžinimo dienos.
3. Palūkanos skaičiuojamos nuo pagrindinės sumos ir susikaupusių palūkanų pagal Reglamento (EB) Nr. 794/2004 V skyrių ir Komisijos reglamentą (EB) Nr. 271/2008 (168), kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (EB) Nr. 794/2004.
3 straipsnis
1. 1 straipsnyje nurodyta pagalba susigrąžinama nedelsiant ir veiksmingai.
2. Prancūzija užtikrina, kad šis sprendimas būtų įgyvendintas per keturis mėnesius nuo pranešimo apie jį dienos.
4 straipsnis
1. Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą Prancūzija Komisijai pateikia šią informaciją:
a)
bendrą sumą (pagrindinę sumą ir palūkanas), kuri turi būti susigrąžinta iš pagalbos gavėjo;
b)
išsamų šiam sprendimui įgyvendinti numatytų priemonių, kurių jau imtasi, aprašymą;
c)
dokumentus, kuriais įrodoma, kad pagalbos gavėjui oficialiai pranešta apie pagalbos grąžinimą.
2. Prancūzija praneša Komisijai apie nacionalinių priemonių, kurių imtasi šiam sprendimui įgyvendinti, taikymo eigą, kol bus visiškai susigrąžinta 1 straipsnyje nurodyta pagalba. Komisijos prašymu ji nedelsdama pateikia visą informaciją apie numatytas priemones, kurių jau imtasi šiam sprendimui įgyvendinti. Ji taip pat pateikia išsamią informaciją apie pagalbos sumas ir palūkanas, kurios iš pagalbos gavėjo jau susigrąžintos.
5 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Prancūzijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2013 m. lapkričio 20 d.