NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) 2015/478
ze dne 11. března 2015
o společných pravidlech dovozu
(kodifikované znění)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 207 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Rady (ES) č. 260/2009 (3) bylo podstatně změněno (4). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno.
(2)
Společná obchodní politika by měla být založena na jednotných zásadách.
(3)
Evropské společenství uzavřelo Dohodu o zřízení Světové obchodní organizace (WTO). Příloha 1 A k uvedené dohodě obsahuje mimo jiné Všeobecnou dohodu o clech a obchodu 1994 (GATT 1994) a Dohodu o ochranných opatřeních.
(4)
Dohoda o ochranných opatřeních vyhovuje potřebě upřesnit a posílit disciplíny GATT 1994, zejména disciplínu článku XIX. Uvedená dohoda požaduje odstranění ochranných opatření, která se vymykají těmto pravidlům, jako jsou dobrovolná vývozní omezení, ujednání o řízení trhů nebo jiná podobná ujednání při dovozu nebo při vývozu.
(5)
Dohoda o ochranných opatřeních se vztahuje také na výrobky z odvětví uhlí a oceli. Proto platí společná pravidla dovozu, zejména se zřetelem na použití ochranných opatření, také pro tyto výrobky, aniž by byla dotčena případná opatření provádějící dohodu týkající se zvlášť výrobků z odvětví uhlí a oceli.
(6)
Textilní výrobky, na které se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 517/94 (5), jsou předmětem zvláštní úpravy na úrovni Unie i na mezinárodní úrovni. Měly by tudíž být vyňaty z oblasti působnosti tohoto nařízení.
(7)
Členské státy by měly Komisi informovat o každém nebezpečí, které vyplyne z vývoje dovozu a mohlo by si vyžádat zavedení kontroly Unie nebo uplatnění ochranných opatření.
(8)
V takovém případě by Komise měla zkoumat dovozní podmínky, vývoj dovozu a různá hlediska hospodářské a obchodní situace, jakož i případná opatření, která mají být uplatňována.
(9)
V případě uplatňování předchozí kontroly Unie by mělo být propuštění dotčených produktů do volného oběhu podmíněno předložením kontrolního dokladu, který odpovídá jednotným kritériím. Tento doklad by měly na prostou žádost dovozce vystavit v určité lhůtě orgány členských států, aniž by tím dovozci vznikalo právo dovozu. Kontrolní doklad by proto měl platit pouze tak dlouho, dokud nedojde ke změně dovozních pravidel.
(10)
Členské státy a Komise by se měly navzájem co nejpodrobněji informovat o výsledcích kontroly Unie.
(11)
Komisi přísluší, aby přijímala ochranná opatření, která jsou v zájmu Unie nutná. Tento zájem by se měl brát v úvahu jako celek, a zejména zahrnovat zájmy výrobců, uživatelů a spotřebitelů Unie.
(12)
Ochranná opatření vůči členu WTO mohou přicházet v úvahu pouze tehdy, jestliže je dotyčný produkt do Unie dovážen v tak zvýšeném množství a za takových podmínek, že vzniká nebo hrozí vážná újma výrobcům Unie obdobného nebo přímo soutěžícího produktu, ledaže mezinárodní závazky dovolují odchylku od tohoto pravidla.
(13)
Měly by být definovány pojmy „vážná újma“, „hrozba vážné újmy“ a „výrobce Unie“ a stanovena přesná kritéria pro určení újmy.
(14)
Před uplatněním ochranného opatření by se mělo provést šetření, avšak Komise by si měla zachovat možnost, aby v naléhavých případech uplatňovala prozatímní opatření.
(15)
Je třeba podrobně upravit zahájení šetření, potřebné kontroly a inspekce, přístup vyvážejících zemí a účastníků řízení k získaným informacím, slyšení účastníků řízení a možnost účastníků řízení předložit svá stanoviska.
(16)
Ustanoveními tohoto nařízení týkající se šetření nejsou dotčeny předpisy Unie a členských států států o profesním tajemství.
(17)
Pro zvýšení právní jistoty dotčených hospodářských subjektů a v zájmu rychlého rozhodování je dále nutno stanovit lhůty pro zahájení šetření a pro rozhodnutí o účelnosti opatření.
(18)
Pokud jsou přijata ochranná opatření ve formě kvóty, neměla by být její výše zpravidla nižší než průměr dovozu za alespoň tříleté reprezentativní období.
(19)
Jestliže se kvóta rozdělí mezi dodavatelské země, může se podíl každé země stanovit buď dohodou s těmito zeměmi, nebo na základě dovozu v reprezentativním období. V případě vážné újmy a neúměrného růstu dovozu by však mělo být možné se od těchto pravidel odchýlit pod podmínkou, že prověhne náležitá konzultace ve Výboru pro ochranná opatření WTO.
(20)
Měla by se určit maximální doba platnosti ochranných opatření a stanovit zvláštní ustanovení o prodloužení platnosti těchto opatření, jejich postupné liberalizaci a jejich přezkumu.
(21)
Měly by se stanovit okolnosti, za nichž mají být od ochranných opatření osvobozeny produkty pocházející z rozvojové země, která je členem WTO.
(22)
Kontrolní nebo ochranná opatření, která se omezují na jednu nebo více oblastí Unie, se mohou ukázat vhodnější než opatření uplatňovaná v celé Unii. Taková opatření by však měla být připuštěna pouze výjimečně, pokud neexistují žádná alternativní řešení. Je nutno zajistit, aby tato opatření byla dočasná a aby co nejméně omezovala fungování vnitřního trhu.
(23)
V zájmu sjednocení pravidel dovozu by měly být náležitosti, které mají dovozci splňovat, jednoduché a bez ohledu na místo odbavení zboží vždy stejné. Proto by mělo být zajištěno, aby všechny náležitosti byly splněny použitím tiskopisů odpovídajících vzoru připojenému k tomuto nařízení.
(24)
Kontrolní doklady vystavené v souvislosti s kontrolními opatřeními Unie by měly být nezávisle na vystavujícím členském státě platné v celé Unii.
(25)
Uplatňování tohoto nařízení vyžaduje jednotné podmínky pro přijímání prozatímních a konečných ochranných opatření a pro ukládání opatření předchozí kontroly. Tato opatření by měla přijímat Komise v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (6).
(26)
Pro přijímání kontrolních a prozatímních opatření by se měl s ohledem na účinky uvedených opatření a jejich posloupnost ve vztahu k přijímání konečných ochranných opatření použít poradní postup. V případě, že by prodlení při zavádění opatření mohlo způsobit škodu, kterou by bylo obtížné napravit, je nezbytné, aby Komise byla oprávněna přijmout okamžitě použitelná prozatímní opatření,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÉ ZÁSADY
Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje na dovoz produktů pocházejících ze třetích zemí, s výjimkou:
a)
textilních výrobků, na které se vztahují zvláštní pravidla dovozu podle nařízení (ES) č. 517/94;
b)
produktů pocházejících z některých třetích zemí uvedených v nařízení Rady (ES) č. 625/2009 (7).
2. Dovoz produktů uvedených v odstavci 1 do Unie je volný a nepodléhá žádnému množstevnímu omezení, aniž jsou dotčena případná ochranná opatření přijatá podle kapitoly V.
KAPITOLA II
INFORMAČNÍ A KONZULTAČNÍ POSTUP UNIE
Článek 2
Pokud by vývoj dovozu vyžadoval zavedení kontrolních a ochranných opatření, sdělí to členské státy Komisi. Toto sdělení musí obsahovat dostupné důkazy podle kritérií stanovených v článku 9. Komise toto sdělení neprodleně předá všem členským státům.
Článek 3
1. Komisi je nápomocen Výbor pro ochranná opatření (dále jen „výbor“), zřízený tímto nařízením. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 4 nařízení (EU) č. 182/2011.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
4. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 8 nařízení (EU) č. 182/2011 ve spojení s článkem 5 uvedeného nařízení.
5. Použije-li se písemný postup podle čl. 3 odst. 5 nařízení (EU) č. 182/2011 pro přijetí konečných opatření podle článku 16 tohoto nařízení, tento postup se ukončí bez výsledku, jestliže o tom ve lhůtě stanovené předsedou rozhodne předseda nebo o to požádá většina členů výboru definovaná v čl. 5 odst. 1 nařízení (EU) č. 182/2011. Použije-li se písemný postup v jiných případech, kdy návrh opatření projednává výbor, tento postup se ukončí bez výsledku, jestliže o tom ve lhůtě stanovené předsedou rozhodne předseda nebo o to požádá prostá většina členů výboru. Použije-li se písemný postup v jiných případech, kdy návrh opatření neprojednává výbor, tento postup se ukončí bez výsledku, jestliže o tom ve lhůtě stanovené předsedou rozhodne předseda nebo o to požádá nejméně čtvrtina členů výboru.
KAPITOLA III
ŠETŘENÍ UNIE
Článek 4
1. Aniž je dotčen článek 7, provede se před zavedením ochranného opatření šetření Unie.
2. Cílem šetření je, aby se na základě činitelů uvedených v článku 9 zjistilo, zda daným výrobcům Unie vzniká nebo hrozí vážná újma způsobená dovozem dotyčného produktu.
3. Použijí se tyto definice:
a)
„vážnou újmou“ se rozumí významné obecné poškození postavení výrobců Unie;
b)
„hrozbou vážné újmy“ se rozumí vážná újma, která jednoznačně a bezprostředně hrozí;
c)
„výrobci Unie“ se rozumějí výrobci obdobných nebo přímo soutěžících produktů jako celek, kteří působí na území Unie, nebo ti výrobci, jejichž společná výroba obdobných nebo přímo soutěžících produktů tvoří významný podíl na celkové výrobě Unie těchto produktů.
Článek 5
1. Pokud je Komisi zřejmé, že existují dostatečné důkazy odůvodňující zahájení šetření, zahájí je do jednoho měsíce po obdržení sdělení od některého členského státu a zveřejní oznámení v Úředním věstníku Evropské unie. Toto oznámení:
a)
obsahuje souhrn získaných informací a pokyn, že je nutno předat Komisi všechny užitečné informace;
b)
stanoví lhůtu, v níž mohou zúčastněné osoby vyjádřit písemné stanovisko a předat informace, pokud tato stanoviska a informace mají být vzaty v úvahu při šetření;
c)
stanoví lhůtu, v níž mohou zúčastněné osoby podat žádost o slyšení před Komisí podle odstavce 4.
Komise zahájí šetření v součinnosti s členskými státy.
Komise informuje členské státy o posouzení informací, které provedla, obvykle do 21 dnů ode dne, kdy jí byly informace předány.
2. Komise si vyžádá všechny informace, které považuje za nutné, a považuje-li to za vhodné, pokusí se poté, co informovala členské státy, ověřit tyto informace u dovozců, obchodníků, obchodních zástupců, výrobců, obchodních sdružení a organizací.
Komisi přitom poskytují pomoc zaměstnanci členského státu, na jehož území se toto prověřování provádí, pokud si to tento členský stát přeje.
3. Členské státy poskytnou Komisi na její žádost a podle postupů, které Komise stanoví, informace, které mají k dispozici o vývoji situace na trhu s produktem, jehož se šetření týká.
4. Zúčastněné osoby, které se přihlásily podle odst. 1 prvního pododstavce, a zástupci vyvážející země mohou na základě písemné žádosti nahlížet do všech informací poskytnutých Komisi v rámci šetření, kromě interních dokumentů úřadů Unie nebo jejích členských států, pokud jsou tyto informace významné pro uplatnění jejich argumentů, nejsou důvěrné ve smyslu článku 8 a Komise je při šetření používá.
Zúčastněné osoby, které se přihlásily, mohou Komisi sdělit stanovisko k těmto informacím. Jejich stanoviska lze vzít v úvahu, pokud se opírají o dostatečné důkazy.
5. Komise může zúčastněné osoby vyslechnout. Zúčastněné osoby musí být vyslechnuty, pokud o to písemně požádají ve lhůtě stanovené oznámením v Úředním věstníku Evropské unie a prokáží, že mohou být výsledkem šetření skutečně dotčeny a že existují zvláštní důvody pro jejich slyšení.
6. Pokud nejsou informace poskytnuty ve lhůtách stanovených tímto nařízením nebo Komisí na základě tohoto nařízení nebo pokud je šetření značně bráněno, mohou být zjištění učiněna na základě údajů, které jsou k dispozici. Jestliže Komise zjistí, že jí zúčastněná osoba nebo třetí osoba sdělily nesprávné nebo zavádějící informace, nebere tyto informace v úvahu a může využít údaje, které jsou k dispozici.
7. Pokud Komise dospěje k názoru, že stávající důkazy nepostačují k tomu, aby odůvodnily šetření, sdělí toto rozhodnutí členským státům do jednoho měsíce od obdržení sdělení od členských států.
Článek 6
1. Po ukončení šetření předkládá Komise výboru zprávu o výsledcích.
2. Pokud Komise během devíti měsíců po zahájení šetření dojde k závěru, že nejsou nutná žádná kontrolní nebo ochranná opatření Unie, ukončí se šetření do jednoho měsíce. Komise šetření ukončí poradním postupem podle čl. 3 odst. 2.
3. Pokud Komise dojde k závěru, že jsou nutná kontrolní a ochranná opatření Unie, přijme podle kapitol IV a V ve lhůtě devíti měsíců po zahájení šetření potřebná opatření. Ve výjimečných případech může být tato lhůta prodloužena o další nejvýše dva měsíce; v tom případě zveřejní Komise v Úředním věstníku Evropské unie oznámení o délce prodloužení se shrnutím důvodů.
Článek 7
1. Tato kapitola nevylučuje použití kontrolních opatření podle článků 10 až 14 nebo prozatímních ochranných opatření podle článků 15, 16 a 17 v kterémkoli okamžiku.
Prozatímní opatření se uplatňují,
a)
jestliže kritická situace, v níž by každé prodlení vedlo k obtížně napravitelné škodě, vyžaduje okamžitý zásah a
b)
jestliže bylo předběžně stanoveno, že je jasně prokázáno, že růstem dovozu vznikla nebo hrozí vážná újma.
Doba platnosti těchto opatření nesmí přesahovat 200 dnů.
2. Prozatímní ochranná opatření spočívají ve zvýšení cel oproti jejich stávající úrovni, nezávisle na tom, je-li nulová nebo vyšší, jestliže jsou tato opatření s to zabránit vážné újmě nebo ji napravit.
3. Komise provede bez odkladu veškerá vyšetřovací opatření, která jsou ještě zapotřebí.
4. Pokud jsou prozatímní ochranná opatření zrušena, protože nedošlo k žádné vážné újmě ani hrozbě vážné újmy, jsou cla vybraná na základě těchto opatření bez žádosti neprodleně vrácena. Použije se postup stanovený v článcích 235 a následujících nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (8).
Článek 8
1. Informace získané na základě tohoto nařízení smějí být použity pouze k účelu, k němuž byly vyžádány.
2. Komise, členské státy ani jejich úředníci nesdělí žádné důvěrné informace, které obdrželi podle tohoto nařízení, ani žádné důvěrně poskytnuté údaje bez výslovného souhlasu toho, kdo tyto informace poskytl.
3. Každá žádost o důvěrné zacházení musí uvádět důvody, proč je informace důvěrná.
Zdá-li se však žádost o důvěrné zacházení neoprávněná a nepřeje-li si ten, kdo informaci poskytl, povolit její zveřejnění ani její sdělení v obecné nebo souhrnné formě, nemusí být dotyčná informace brána v úvahu.
4. Informace je v každém případě považována za důvěrnou, pokud by její sdělení mohlo mít závažný nepříznivý účinek na toho, kdo ji poskytl nebo je jejím zdrojem.
5. Odstavce 1 až 4 nevylučují, aby se úřady Unie odvolávaly na obecné informace, a zejména na důvody, na kterých jsou založena rozhodnutí přijatá na základě tohoto nařízení. Tyto úřady však musí přihlížet k oprávněnému zájmu dotčených fyzických nebo právnických osob na zachování jejich obchodního tajemství.
Článek 9
1. Zkoumání vývoje dovozu, dovozních podmínek a vážné újmy nebo hrozby vážné újmy pro výrobce Unie se opírá zejména o tyto činitele:
a)
objem dovozu, zejména při podstatném zvýšení v absolutních číslech nebo v poměru k výrobě nebo spotřebě v Unii;
b)
cena dovážených produktů, zejména pokud je významně nižší v porovnání s cenou obdobného produktu v Unii;
c)
účinky na výrobce Unie, které jsou patrné ve vývoji některých hospodářských činitelů, jako jsou:
-
výroba,
-
využití kapacity,
-
zásoby,
-
prodej,
-
podíl na trhu,
-
ceny (tzn. pokles cen nebo zabránění nárůstu cen, k němuž by normálně došlo),
-
zisk,
-
kapitálový výnos,
-
peněžní toky,
-
zaměstnanost;
d)
jiné činitele než vývoj dovozu, jimiž vzniká nebo může vzniknout dotyčným výrobcům Unie újma.
2. Pokud se posuzuje existence hrozby vážné újmy, Komise také prověřuje, zda lze jasně předvídat, že určitá situace pravděpodobně povede ke skutečné újmě.
Přitom lze mimo jiné zohlednit tyto činitele:
a)
míru růstu vývozu do Unie;
b)
vývozní kapacitu v zemi původu nebo vývozu, která již existuje nebo vznikne v dohledné budoucnosti, a pravděpodobnost, že tato kapacita bude využita k vývozu do Unie.
KAPITOLA IV
KONTROLNÍ OPATŘENÍ
Článek 10
1. Pokud vývoj dovozu produktu pocházejícího ze třetí země, na který se vztahuje toto nařízení, hrozí způsobit újmu výrobcům Unie, může být dovoz tohoto produktu, pokud to vyžadují zájmy Unie, podroben:
a)
zpětné kontrole Unie podle rozhodnutí uvedeného v odstavci 2 nebo
b)
předchozí kontrole Unie podle článku 11.
2. Komise přijímá rozhodnutí o zavedení kontroly prostřednictvím prováděcích aktů poradním postupem podle čl. 3 odst. 2.
3. Doba platnosti kontrolních opatření je omezená. Pokud není stanoveno jinak, pozbývají platnosti uplynutím druhého pololetí, které následuje po pololetí, během nějž byla opatření zavedena.
Článek 11
1. Produkty, které podléhají předchozí kontrole Unie, smějí být propuštěny do volného oběhu pouze po předložení kontrolního dokladu. Tento doklad vydává příslušný orgán určený členskými státy pro všechna požadovaná množství bezplatně do nejvýše pěti pracovních dnů poté, co tento orgán obdrží žádost dovozce Unie, nezávisle na jeho místě usazení v Unii. Pokud se neprokáže opak, má se za to, že příslušný vnitrostátní orgán žádost obdržel nejpozději tři pracovní dny po jejím podání.
2. Kontrolní doklad se vyhotovuje na tiskopise odpovídajícím vzoru v příloze I.
Pokud není v rozhodnutí o zavedení kontroly stanoveno jinak, obsahuje žádost dovozce o vystavení kontrolního dokladu povinně pouze tyto údaje:
a)
jméno a úplnou adresu žadatele (včetně čísla telefonu, faxu a v případě potřeby identifikačního čísla u příslušných vnitrostátních orgánů), jakož i jeho daňové identifikační číslo, pokud je povinen platit DPH;
b)
případně jméno a úplnou adresu deklaranta nebo zástupce určeného žadatelem (včetně čísla telefonu a faxu);
c)
označení zboží s uvedením jeho:
-
obchodního názvu,
-
kódu kombinované nomenklatury,
-
místa původu a místa odeslání;
d)
deklarovaná množství v kilogramech a v případě potřeby v jiné jednotce (páry, kusy atd.);
e)
cenu zboží v eurech, CIF hranice Unie;
f)
následující prohlášení žadatele s datem, podpisem a jménem žadatele napsaným hůlkovým písmem:
„Já, níže podepsaný, potvrzuji, že údaje uvedené v této žádosti jsou pravdivé a byly poskytnuty v dobré víře a že jsem usazen na území Unie.“
3. Kontrolní doklad je platný v celé Unii nezávisle na tom, který členský stát jej vystavil.
4. Zjištění, že jednotková cena, za niž je obchod sjednán, překračuje cenu uvedenou v kontrolním dokladu o méně než 5 % nebo že celková hodnota nebo celkové množství produktů deklarovaných k dovozu překračuje o méně než 5 % hodnotu nebo množství, které jsou uvedeny v kontrolním dokladu, nevylučuje propuštění dotyčného produktu do volného oběhu. Komise může po vyslechnutí stanovisek vyjádřených ve výboru s přihlédnutím k vlastnostem produktů a k jiným zvláštním znakům transakcí stanovit jiný procentní podíl, který však zpravidla nesmí překročit 10 %.
5. Kontrolní doklad se může použít pouze tehdy, pokud zůstanou pro dané transakce použitelná ujednání o liberalizaci dovozu. Kontrolní doklad lze používat nejdéle po dobu, která se stanoví ke stejnému okamžiku a stejným postupem jako zavedení kontroly, přičemž se zohlední vlastnosti produktů a ostatní zvláštní znaky těchto transakcí.
6. Původ produktů kontrolovaných Unií se musí prokázat osvědčením o původu, pokud je to požadováno v rozhodnutí podle článku 10. Jiné předpisy o předložení takového osvědčení nejsou tímto odstavcem dotčeny.
7. Jestliže se na produkty podléhající předchozí kontrole Unie v některém členském státě vztahuje regionální ochranné opatření, může dovozní povolení udělené tímto členským státem nahradit kontrolní doklad.
8. Kontrolní doklady a výtahy z nich se vystavují ve dvou vyhotoveních, z nichž první je označeno jako „Originál pro žadatele“, má číslo 1 a předává se žadateli, zatímco druhé je označeno jako „Kopie pro příslušný orgán“, má číslo 2 a uchovává je orgán, který doklad vystavil. Pro správní účely může příslušný orgán k vyhotovení č. 2 připojit ještě další dodatečná vyhotovení.
9. Pro tiskopisy se použije bílý, bezdřevý, klížený psací papír s hmotností 55 až 65 g/m2. Tiskopisy mají formát 210 × 297 mm; odstup řádků je 4,24 mm (1/6); úprava tiskopisu se musí přesně dodržet. Přední i zadní strana vyhotovení č. 1, která představuje vlastní kontrolní doklad, je navíc opatřena tištěným žlutým gilošovaným vzorem, který zviditelní jakékoli padělání mechanickými nebo chemickými prostředky.
10. Za tisk tiskopisů odpovídají členské státy. Tiskopisy je možné tisknout v tiskárnách schválených členským státem, ve kterém jsou usazeny. V takovém případě musí každý tiskopis obsahovat odkaz na toto schválení. Na tiskopisech se musí uvést název a adresa tiskárny nebo značka, podle níž lze tiskárnu identifikovat.
Článek 12
Pokud nebyl dovoz produktu podroben předchozí kontrole Unie, může Komise v souladu s článkem 17 zavést kontrolu omezenou na dovoz určený pro jeden nebo více regionů Unie. Jakmile se Komise rozhodne zahájit kontrolu, uvědomí o tom členské státy.
Článek 13
1. Produkty pod regionální kontrolou smějí být propuštěny do volného oběhu pouze po předložení kontrolního dokladu. Tento doklad vydává příslušný orgán určený daným členským státem nebo státy pro všechna požadovaná množství bezplatně do nejvýše pěti pracovních dnů poté, co příslušný vnitrostátní orgán obdrží žádost dovozce Unie, nezávisle na jeho místě usazení v Unii. Pokud se neprokáže opak, má se za to, že příslušný vnitrostátní orgán žádost obdržel nejpozději tři pracovní dny po jejím podání. Kontrolní doklad se může použít jen po dobu, po kterou zůstávají účinná ujednání o liberalizaci dovozu odpovídající daným transakcím.
2. Použije se čl. 11 odst. 2.
Článek 14
1. Členské státy sdělí Komisi v případě kontroly Unie nebo regionální kontroly během prvních deseti dnů každého měsíce:
a)
v případě předchozí kontroly částky vypočtené podle ceny CIF a množství zboží, pro něž byly v předchozím období vydány kontrolní doklady;
b)
v každém případě dovoz během období, které předchází období uvedenému v písmenu a).
Informace členských států jsou rozčleněny podle produktů a zemí.
Odchylná ustanovení mohou být přijata ke stejnému okamžiku a stejným postupem, jakým byla zavedena kontrola.
2. Komise může na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu změnit časový rozvrh pro předkládání informací, pokud to vyžadují vlastnosti produktu nebo zvláštní okolnosti.
3. Komise o tom uvědomí členské státy.
KAPITOLA V
OCHRANNÁ OPATŘENÍ
Článek 15
1. Pokud je produkt dovážen do Unie v natolik zvýšeném množství nebo za takových podmínek, že tím výrobcům Unie vzniká nebo hrozí vážná újma, může Komise na ochranu zájmů Unie na žádost některého členského státu nebo z vlastního podnětu:
a)
zkrátit dobu platnosti kontrolních dokladů ve smyslu článku 11, které budou vydány po vstupu tohoto opatření v platnost;
b)
změnit pravidla pro dovoz dotyčného produktu tak, že smí být propuštěn do volného oběhu pouze po předložení dovozního povolení; toto povolení se uděluje podle pravidel a v mezích, které stanoví Komise.
Opatření uvedená v písmenech a) a b) jsou okamžitě použitelná.
2. Vůči členům WTO lze opatření podle odstavce 1 přijmout, jen jsou-li splněny obě podmínky prvního pododstavce uvedeného odstavce.
3. Je-li stanovena kvóta, zohlední se zvláště:
a)
zájem na co nejrozsáhlejším zachování tradičních obchodních toků;
b)
objem zboží dováženého na základě smluv uzavřených za obvyklých podmínek před vstupem ochranného opatření ve smyslu této kapitoly v platnost, pokud byly tyto smlouvy příslušným členským státem Komisi oznámeny;
c)
potřeba nepoškodit dosažení cíle sledovaného zavedením kvóty.
Výše kvóty nesmí být nižší než průměr dovozu za tři poslední reprezentativní roky, pro které jsou k dispozici statistiky, ledaže je k zabránění vážné újmě nebo k její nápravě nezbytná odlišná úroveň.
4. Pokud je kvóta rozdělena mezi dodavatelské země, může být rozdělení dohodnuto s těmi dodavatelskými zeměmi, které mají podstatný zájem na tom, aby dodávaly daný produkt k dovozu do Unie.
Není-li tomu tak, rozdělí se kvóta mezi dodavatelské země vždy podle jejich podílu na dovozu daného produktu do Unie během předchozího reprezentativního období, přičemž se vezmou v úvahu zvláštní činitele, které mohly nebo mohou ovlivnit obchod s tímto produktem.
Avšak za předpokladu, že je splněna povinnost Unie provádět konzultace ve Výboru pro ochranná opatření WTO, může být v případě vážné újmy od této metody rozdělení upuštěno, jestliže se dovoz z jedné nebo více dodavatelských zemí ve srovnání s celkovým růstem dovozu dotyčného produktu během předchozího reprezentativního období neúměrně zvýšil.
5. Opatření podle tohoto článku se po vstupu v platnost vztahují na všechny produkty propuštěné do volného oběhu. V souladu s článkem 17 mohou být omezena na jeden nebo více regionů Unie.
Tato opatření však nebrání propuštění do volného oběhu produktů, které již jsou na cestě do Unie, jestliže se jejich místo určení již nedá změnit a jestliže tyto produkty, které podle článků 10 a 11 mohou být propuštěny do volného oběhu pouze proti předložení kontrolního dokladu, jsou takovým dokladem doprovázeny.
6. Pokud o zásah Komise požádal některý členský stát, přijme Komise přezkumným postupem podle čl. 3 odst. 3, nebo v naléhavých případech podle čl. 3 odst. 4, rozhodnutí do pěti pracovních dnů od obdržení žádosti.
Článek 16
Pokud to vyžadují zájmy Unie, může Komise přezkumným postupem podle čl. 3 odst. 3 a v souladu s kapitolou III přijmout vhodná opatření k zabránění tomu, aby se určitý produkt do Unie dovážel v natolik zvýšeném množství nebo za takových podmínek, že by tím výrobcům obdobných nebo přímo konkurujících produktů z Unie vznikla nebo hrozila vzniknout vážná újma.
Použije se čl. 15 odst. 2 až 5.
Článek 17
Pokud se při kontrole zejména na základě činitelů uvedených v článku 9 zjistí, že v jednom nebo více regionech Unie jsou splněny podmínky pro přijetí opatření podle článků 10 a 15, může Komise po posouzení alternativních řešení výjimečně povolit uplatňování kontrolních a ochranných opatření omezených na daný region nebo regiony, pokud má za to, že uplatňování těchto opatření je vhodnější na této úrovni než na úrovni Unie.
Tato opatření musí být dočasná a musí co nejméně omezovat fungování vnitřního trhu.
Tato opatření se přijímají postupem podle článků 10 a 15.
Článek 18
Ochranná opatření se nesmějí vztahovat na produkt pocházející z rozvojové země, která je členem WTO, pokud její podíl na dovozu daného produktu do Unie nepřekračuje 3 %, za předpokladu, že dovoz z rozvojových zemí, které jsou členem WTO a jejichž podíl na dovozu je méně než 3 %, netvoří společně více než 9 % celkového dovozu dotyčného produktu do Unie.
Článek 19
1. Doba platnosti ochranných opatření se omezuje na dobu, která je nezbytná k zabránění vážné újmě nebo k její nápravě a pro usnadnění přizpůsobení výrobců Unie. Tato doba nesmí překročit, včetně doby platnosti případného prozatímního opatření, čtyři roky.
2. Původní doba platnosti ochranných opatření jiných než stanovených v čl. 15 odst. 4 třetím pododstavci může být prodloužena, pokud se zjistí, že
a)
prodloužení je nezbytné k zabránění vážné újmě nebo k její nápravě;
b)
výrobci Unie prokazatelně provádějí přizpůsobení.
3. Rozhodnutí o prodloužení jsou přijímána podle kapitoly III a stejnými postupy jako v případě původních opatření. Prodloužené opatření nesmí být více omezující než opatření na konci původní doby platnosti.
4. Pokud doba platnosti ochranného opatření překračuje jeden rok, je třeba je během doby uplatňování, včetně doby prodloužení, postupně liberalizovat v pravidelných odstupech.
5. Celková doba uplatňování ochranného opatření, včetně doby uplatňování případných prozatímních opatření, původní doby uplatňování a jejího případného prodloužení, nesmí překročit osm let.
Článek 20
1. V průběhu uplatňování kontrolních nebo ochranných opatření podle kapitol IV a V může Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu nejpozději v polovině doby uplatňování opatření přijatých na více než tři roky:
a)
posoudit účinky opatření;
b)
určit, zda a do jaké míry je vhodné urychlit proces liberalizace;
c)
ověřit, zda je zachování opatření nutné.
Pokud se Komise domnívá, že zachování opatření je nutné, uvědomí v tomto smyslu členské státy.
2. Pokud se Komise domnívá, že je nutné některá kontrolní nebo ochranná opatření podle článků 10, 12, 15, 16 a 17 zrušit nebo změnit, učiní tak přezkumným postupem podle čl. 3 odst. 3.
Pokud se rozhodnutí týká regionálních kontrolních opatření, použije se od šestého dne po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 21
1. Dovoz produktu, který byl předmětem ochranného opatření, nesmí být po dobu, která odpovídá době platnosti dřívějšího opatření, znovu podroben ochrannému opatření. Tato doba nesmí být kratší než dva roky.
2. Odchylně od odstavce 1 se může ochranné opatření s dobou platnosti 180 dnů nebo méně opětně použít na dovoz produktu, jestliže:
a)
od zavedení ochranného opatření na dovoz tohoto produktu uplynul alespoň jeden rok a
b)
toto ochranné opatření nebylo v období pěti let předcházejících jeho zavedení použito na tento produkt více než dvakrát.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 22
Pokud to zájmy Unie vyžadují, může Komise přezkumným postupem podle čl. 3 odst. 3 přijmout vhodná opatření, jimiž se provádějí legislativní akty, aby umožnila výkon práv a povinností Unie nebo všech členských států na mezinárodní úrovni, zejména v oblasti obchodu s komoditami.
Článek 23
Komise zahrne informace o uplatňování tohoto nařízení do své výroční zprávy o uplatňování a provádění opatření na ochranu obchodu, kterou má předkládat Evropskému parlamentu a Radě podle článku 22a nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 (9).
Článek 24
1. Tímto nařízením není dotčeno plnění povinností vyplývajících ze zvláštních pravidel obsažených v dohodách mezi Unií a třetími zeměmi.
2. Aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Unie, nevylučuje toto nařízení přijetí nebo uplatňování členskými státy:
a)
zákazů, množstevních omezení nebo kontrolních opatření, které jsou odůvodněny veřejnou mravností, veřejným pořádkem, veřejnou bezpečností, ochranou zdraví a života lidí a zvířat, ochranou rostlin, ochranou národního kulturního pokladu, jenž má uměleckou, historickou nebo archeologickou hodnotu, nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví;
b)
zvláštních devizových náležitostí;
c)
náležitostí, které byly zavedeny na základě mezinárodních dohod v souladu se Smlouvou.
Členské státy sdělí Komisi opatření nebo náležitosti, které zamýšlejí zavést nebo změnit podle prvního pododstavce.
V případech zvláštní naléhavosti sdělí Komisi vnitrostátní opatření nebo náležitosti bezprostředně po jejich přijetí.
Článek 25
1. Tímto nařízením není dotčeno uplatňování předpisů, které zřizují společnou organizaci zemědělských trhů, ani z nich odvozených správních předpisů Unie nebo vnitrostátních správních předpisů, ani zvláštních předpisů týkajících se zboží vzniklého zpracováním zemědělských produktů. Použije se k těmto předpisům doplňkově.
2. Články 10 až 14 a článek 21 se nevztahují na produkty uvedené v odstavci 1, u kterých pravidla Unie pro obchod se třetími zeměmi vyžadují předložení dovozního osvědčení nebo jiného dovozního dokladu.
Články 15, 17, a 20 až 24 se nevztahují na produkty, u kterých pravidla Unie pro obchod se třetími zeměmi vyžadují použití množstevních omezení dovozu.
Článek 26
Nařízení (ES) č. 260/2009 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 27
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 11. března 2015.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS (ES) 2015/478
2015 m. kovo 11 d.
dėl bendrų importo taisyklių
(Kodifikuota redakcija)
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 207 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (2),
kadangi:
(1)
Tarybos reglamentas (EB) Nr. 260/2009 (3) buvo iš esmės keičiamas (4). Siekiant aiškumo ir racionalumo tas reglamentas turėtų būti kodifikuotas;
(2)
bendroji prekybos politika turėtų būti grindžiama vienodais principais;
(3)
Europos bendrija pasirašė Pasaulio prekybos organizacijos (toliau - PPO) steigimo sutartį. Šios sutarties 1A priede, be kita ko, yra Bendrasis susitarimas dėl muitų tarifų ir prekybos 1994 (toliau - GATT 1994) ir Susitarimas dėl apsaugos priemonių;
(4)
Susitarimas dėl apsaugos priemonių yra būtinas, siekiant paaiškinti ir įtvirtinti GATT 1994, ypač XIX straipsnio taisykles. Tas Susitarimas reikalauja panaikinti neatitinkančias šių taisyklių apsaugos priemones, tokias kaip savanoriškus eksporto suvaržymus, susitarimus dėl reguliuojamos rinkodaros ar kitus panašius importo ar eksporto susitarimus;
(5)
Susitarimas dėl apsaugos priemonių taip pat taikomas anglies ir plieno produktams. Dėl to bendros importo, ypač su apsaugos priemonėmis susijusios taisyklės taip pat taikomos šiems produktams nepažeidžiant jokių konkrečių priemonių taikymo pagal su anglies ir plieno produktais susijusius susitarimus;
(6)
tekstilės gaminiams, patenkantiems į Tarybos reglamento (EB) Nr. 517/94 (5) taikymo sritį, Sąjungos ir tarptautiniu mastu yra taikomas specialus režimas. Dėl to jie neturėtų patekti į šio reglamento taikymo sferą;
(7)
valstybės narės turėtų informuoti Komisiją apie bet kokį dėl importo tendencijų kylantį pavojų, dėl kurio reikėtų įvesti Sąjungos stebėjimą arba taikyti apsaugos priemones;
(8)
tokiais atvejais Komisija turėtų ištirti importo sąlygas, importo raidos tendencijas, įvairius ekonominės ir prekybos padėties aspektus ir prireikus taikytinas priemones;
(9)
taikant išankstinį Sąjungos stebėjimą atitinkamų produktų išleidimas į laisvą apyvartą turėtų būti siejamas su vienodus kriterijus atitinkančio priežiūros dokumento pateikimu. Tą dokumentą, importuotojui kreipusis, per tam tikrą laikotarpį turi išduoti valstybių narių valdžios institucijos, importuotojui dėl to neįgyjant teisės importuoti. Dėl to tas dokumentas turėtų galioti tik tol, kol importo taisyklės lieka nepakeistos;
(10)
valstybės narės ir Komisija turėtų kuo didesniu mastu keistis Sąjungos stebėjimo teikiama informacija;
(11)
Komisijos pareiga yra priimti apsaugos priemones, kurių reikia dėl Sąjungos interesų. Tie interesai turėtų būti vertinami kaip visuma ir turėtų konkrečiai aprėpti Sąjungos gamintojų, naudotojų ir vartotojų interesus;
(12)
apsaugos priemonės PPO nario atžvilgiu gali būti svarstomos tik tais atvejais, kai į Sąjungą importuojamas daug didesnis atitinkamų prekių kiekis ir tokiomis sąlygomis, kad gali arba gresia padaryti Sąjungos panašių arba tiesiogiai konkuruojančių prekių gamintojams didelę žalą, nebent tarptautiniai įsipareigojimai leidžia nukrypti nuo šios taisyklės;
(13)
reikėtų apibrėžti terminus „didelė žala“, „didelės žalos grėsmė“ ir „Sąjungos gamintojai“ bei išdėstyti tikslius žalos nustatymo kriterijus;
(14)
prieš taikant kokią nors apsaugos priemonę, laikantis išlygos, kad Komisijai leidžiama neatidėliotinais atvejais taikyti laikinąsias priemones, reikėtų atlikti tyrimą;
(15)
reikėtų išsamių nuostatų dėl tyrimo inicijavimo, reikiamų patikrinimų ir apžiūrų, galimybės eksportuojančioms valstybėms ir suinteresuotosioms šalims gauti surinktą informaciją, suinteresuotųjų šalių išklausymo ir galimybės toms šalims reikšti savo nuomones suteikimo;
(16)
šiuo reglamentu įvedamų tyrimų nuostatos nepažeidžia profesinę paslaptį reglamentuojančių Sąjungos arba nacionalinių taisyklių;
(17)
taip pat reikia numatyti tyrimų inicijavimo ir nustatymo, ar priemonės yra tinkamos, ar ne, terminus, užtikrinti, kad toks nustatymas būtų greitas, siekiant padidinti teisinį susijusių ūkio subjektų užtikrintumą;
(18)
tais atvejais, kai apsaugos priemonės yra kvotų formos, jų dydis iš principo turėtų būti nustatomas ne žemesnis negu vidutinis importo kiekis reprezentatyviu bent trejų metų laikotarpiu;
(19)
tais atvejais, kai kvota skirstoma šalims tiekėjoms, kiekvienos šalies kvota gali būti nustatoma susitariant su pačiomis šalimis arba remiantis importo lygiu per reprezentatyvų laikotarpį. Kai padaroma didelė žala ir neproporcingai padidėja importas, vis dėlto turėtų būti galima nukrypti nuo šių taisyklių su sąlyga, kad būtų surengtos PPO Apsaugos priemonių komiteto remiamos konsultacijos;
(20)
turėtų būti nustatyta didžiausia apsaugos priemonių taikymo trukmė ir įteisintos konkrečios nuostatos, reglamentuojančios tokių priemonių taikymo pratęsimą, laipsnišką liberalizavimą ir peržiūras;
(21)
turėtų būti nustatytos aplinkybės, kuriomis PPO nare esančios besivystančios šalies produktams apsaugos priemonės nebūtų taikomos;
(22)
stebėjimo arba apsaugos priemonės, taikomos tik vienam ar keliems Sąjungos regionams, gali pasirodyti tinkamesnės už visai Sąjungai taikomas priemones. Vis dėlto tokios priemonės turėtų būti leidžiamos tik išimties tvarka ir tik tais atvejais, kai nėra jokios alternatyvos. Reikia užtikrinti, kad tokios priemonės būtų laikinos ir kuo mažiau trikdytų vidaus rinkos veikimą;
(23)
siekiant importo taisyklių vienodumo formalumai, kurių turi laikytis importuotojai, turėtų būti paprasti ir vienodi, nepaisant to, kur atliekami muitinės formalumai. Dėl to pageidautina nustatyti, kad bet kokie formalumai būtų atliekami naudojant prie šio reglamento pridedamą pavyzdį atitinkančius blankus;
(24)
priežiūros dokumentai, išduoti dėl Sąjungos stebėjimo priemonių, turėtų galioti visoje Sąjungoje nepriklausomai nuo to, kokia valstybė narė juos išdavė;
(25)
šiam reglamentui įgyvendinti reikalingos vienodos laikinųjų ir galutinių apsaugos priemonių patvirtinimo ir išankstinių priežiūros priemonių nustatymo sąlygos. Tos priemonės turėtų būti tvirtinamos pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 182/2011 (6);
(26)
tvirtinant priežiūros ir laikinąsias priemones, atsižvelgiant į tokių priemonių poveikį ir jų loginę seką, susijusią su galutinių apsaugos priemonių patvirtinimu, turėtų būti taikoma patariamoji procedūra. Tais atvejais, kai delsiant nustatyti priemones būtų padaryta sunkiai atitaisoma žala, reikia sudaryti galimybę Komisijai patvirtinti nedelsiant taikytinas laikinąsias priemones,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
I SKYRIUS
BENDROSIOS NUOSTATOS
1 straipsnis
1. Šis reglamentas taikomas trečiųjų šalių kilmės produktų importui, išskyrus:
a)
tekstilės gaminius, kuriems taikomos specialios importo taisyklės pagal Reglamentą (EB) Nr. 517/94;
b)
tam tikrų trečiųjų šalių, išvardytų Tarybos reglamente (EB) Nr. 625/2009 (7), kilmės produktus.
2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodyti produktai importuojami į Sąjungą laisvai ir atitinkamai jiems netaikomi jokie kiekybiniai apribojimai, tačiau neribojant apsaugos priemonių, kurių gali būti imamasi pagal V skyrių, taikymo.
II SKYRIUS
SĄJUNGOS INFORMAVIMAS IR KONSULTACIJŲ TVARKA
2 straipsnis
Paaiškėjus, kad importo tendencijos reikalauja imtis stebėjimo arba apsaugos priemonių, valstybės narės apie tai informuoja Komisiją. Ši informacija turi apimti pagal 9 straipsnyje nustatytus kriterijus prieinamus įrodymus. Šią informaciją Komisija nedelsdama perduoda visoms valstybėms narėms.
3 straipsnis
1. Komisijai padeda Apsaugos priemonių komitetas. Tas komitetas - tai komitetas, kaip nustatyta Reglamente (ES) Nr. 182/2011.
2. Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomas Reglamento (ES) Nr. 182/2011 4 straipsnis.
3. Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomas Reglamento (ES) Nr. 182/2011 5 straipsnis.
4. Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomas Reglamento (ES) Nr. 182/2011 8 straipsnis kartu su to reglamento 5 straipsniu.
5. Remiantis Reglamento (ES) Nr. 182/2011 3 straipsnio 5 dalimi, tais atvejais, kai siekiant patvirtinti galutines priemones pagal šio reglamento 16 straipsnį laikomasi rašytinės procedūros, tokia procedūra nutraukiama nepasiekus rezultatų tais atvejais, kai per pirmininko nurodytą laikotarpį taip nusprendžia pirmininkas arba to prašo dauguma komiteto narių, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 182/2011 5 straipsnio 1 dalyje. Kai rašytinės procedūros laikomasi kitais atvejais, kai komitete buvo diskutuojama dėl priemonės projekto, tokia procedūra nutraukiama nepasiekus rezultatų tais atvejais, kai per pirmininko nurodytą laikotarpį taip nusprendžia pirmininkas arba to prašo paprastoji komiteto narių dauguma. Kai rašytinės procedūros laikomasi kitais atvejais, kai komitete nebuvo diskutuojama dėl priemonės projekto, tokia procedūra nutraukiama nepasiekus rezultatų tais atvejais, kai per pirmininko nurodytą laikotarpį taip nusprendžia pirmininkas arba to prašo bent vienas ketvirtadalis komiteto narių.
III SKYRIUS
SĄJUNGOS TYRIMO PROCEDŪRA
4 straipsnis
1. Nedarant poveikio 7 straipsniui, prieš taikant kokią nors apsaugos priemonę atliekama Sąjungos tyrimo procedūra.
2. Remiantis 9 straipsnyje nurodytais veiksniais, tyrimo metu siekiama nustatyti, ar svarstomo produkto importo kiekiai daro ar gresia padaryti didelę žalą atitinkamiems Sąjungos gamintojams.
3. Taikomos šios sąvokos:
a) didelė žala- tai reikšmingas visa apimantis pakenkimas Sąjungos gamintojų būklei;
b) didelės žalos grėsmė- reiškia didelę žalą, kuri yra akivaizdžiai neišvengiama;
c) Sąjungos gamintojai- tai Sąjungos teritorijoje veikiantys panašių arba tiesiogiai konkuruojančių produktų gamintojai kaip visuma, arba tie gamintojai, kurių bendra panašių arba tiesiogiai konkuruojančių produktų gamybos apimtis sudaro didžiąją šių produktų gamybos Sąjungoje dalį.
5 straipsnis
1. Tais atvejais, kai Komisijai paaiškėja, kad yra pakankamai įrodymų tyrimo inicijavimui pagrįsti, Komisija per vieną mėnesį nuo informacijos iš valstybės narės gavimo inicijuoja tyrimą ir paskelbia pranešimą Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Tame pranešime:
a)
pateikiama gautos informacijos santrauka ir nurodoma, kad visa susijusi informacija būtų siunčiama Komisijai;
b)
nustatomas terminas, per kurį suinteresuotosios šalys gali raštu pareikšti savo nuomones ir pateikti informaciją, jei į tokias nuomones ir tą informaciją, jų manymu, turi būti atsižvelgta tyrimo metu;
c)
nurodomas terminas, per kurį suinteresuotosios šalys gali kreiptis, kad Komisija pagal 4 dalį jas išklausytų žodžiu.
Komisija pradeda tyrimą bendradarbiaudama su valstybėmis narėmis.
Komisija paprastai per 21 dieną nuo informacijos pateikimo Komisijai dienos valstybėms narėms suteikia informaciją apie jos atliktą informacijos tyrimą.
2. Komisija siekia gauti visą, jos manymu, reikalingą informaciją ir prireikus, informavusi valstybes nares, stengiasi tą informaciją patikrinti, pasitelkdama importuotojus, prekybininkus, prekybos atstovus, gamintojus, prekybos asociacijas ir organizacijas.
Atlikti šią užduotį Komisijai padeda valstybės narės, kurios teritorijoje tie patikrinimai atliekami, darbuotojai su sąlyga, kad ta valstybė narė to pageidauja.
3. Komisijos prašymu ir laikydamosi jos nustatytos tvarkos, valstybės narės turi pateikti jai turimą informaciją apie svarstomo produkto rinkos pokyčius.
4. Pagal šio straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą suinteresuotumą parodžiusios šalys ir eksportuojančios šalies atstovai, pateikę raštišką prašymą, gali susipažinti su visa tyrimo metu Komisijos gauta informacija, išskyrus Sąjungos arba jos valstybių narių institucijų parengtus vidaus dokumentus, su sąlyga, kad ji yra svarbi joms ginant savo interesus ir nekonfidenciali, kaip nurodyta 8 straipsnyje, ir kad Komisija ja naudojasi tyrimo metu.
Suinteresuotumą parodžiusios šalys dėl tos informacijos gali pranešti Komisijai savo nuomonę. Į tokią nuomonę gali būti atsižvelgiama, jei ji pakankamai argumentuota.
5. Komisija gali suinteresuotąsias šalis išklausyti. Tokios šalys turi būti išklausytos tais atvejais, kai jos Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbtame pranešime nustatytu terminu raštu pateikia prašymą, parodantį, kad jos tikrai gali būti paveiktos tyrimo išvadų ir kad yra ypatingų priežasčių, dėl kurių jos turi būti išklausytos žodžiu.
6. Kai šiuo reglamentu arba Komisijos pagal šį reglamentą nustatytais terminais informacija nepateikiama arba kai tai tyrimui ženkliai trukdo, išvados gali būti daromos remiantis turimais faktais. Jei Komisija nustato, kad kuri nors suinteresuotoji šalis ar trečioji šalis pateikė melagingą arba klaidinančią informaciją, ji į tą informaciją neatsižvelgia ir gali remtis tik turimais faktais.
7. Jei Komisija mano, kad įrodymų tyrimui pagrįsti nepakanka, ji apie savo sprendimą praneša valstybėms narėms per vieną mėnesį nuo informacijos iš valstybės narės gavimo dienos.
6 straipsnis
1. Tyrimo pabaigoje Komisija turi pateikti Komitetui ataskaitą apie jo rezultatus.
2. Kai per devynis mėnesius nuo tyrimo inicijavimo Komisija nusprendžia, kad Sąjungos stebėjimo arba apsaugos priemonių nereikia, tyrimas baigiamas per vieną mėnesį. Komisija baigia tyrimą laikydamasi 3 straipsnio 2 dalyje nurodytos patariamosios procedūros.
3. Jei Komisija nusprendžia, kad Sąjungos stebėjimo arba apsaugos priemonių reikia, ji ne vėliau kaip per devynis mėnesius nuo tyrimo inicijavimo priima reikalingus sprendimus pagal IV ir V skyrius. Išskirtinėmis aplinkybėmis šis terminas gali būti pratęstas daugiausia dar dviem mėnesiais; tada Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje Komisija skelbia pranešimą, kuriame nustatoma pratęsimo trukmė ir glaustai pateikiami jo motyvai.
7 straipsnis
1. Šio skyriaus nuostatos neužkerta kelio bet kuriuo metu imtis stebėjimo priemonių pagal 10-14 straipsnius arba laikinųjų apsaugos priemonių pagal 15, 16 ir 17 straipsnius.
Laikinosios apsaugos priemonės taikomos
a)
susidarius kritiškai padėčiai, kai delsimas padarytų sunkiai atitaisomą žalą ir reikia neatidėliotinų veiksmų; ir
b)
tais atvejais, kai preliminariai nustatoma, jog yra aiškių įrodymų, kad padidėję importo kiekiai padarė arba gresia padaryti didelę žalą.
Tokių priemonių trukmė neturi viršyti 200 dienų.
2. Laikinąją apsaugos priemonę sudaro esamo muito mokesčio dydžio (nepaisant to, ar jis yra nulinis ar didesnis) padidinimas, jei toks veiksmas tikrai galėtų užkirsti kelią didelei žalai arba ją atitaisyti.
3. Komisija turi nedelsdama imtis būtinų tyrimo priemonių.
4. Jei laikinosios apsaugos priemonės turėtų būti panaikintos dėl to, kad didelės žalos nepadaryta arba didelės žalos grėsmės nėra, tai kaip laikinosios priemonės surinkti muito mokesčiai nedelsiant grąžinami. Taikoma Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92 (8) 235 straipsnyje ir paskesniuose straipsniuose nustatyta tvarka.
8 straipsnis
1. Pagal šį reglamentą gauta informacija naudojama tik tuo tikslu, kuriuo ji buvo prašoma.
2. Nei Komisija, nei valstybės narės, įskaitant bet kurios iš jų pareigūnus, neatskleidžia jokios pagal šį reglamentą gautos konfidencialaus pobūdžio informacijos arba konfidencialiai pateiktos informacijos be tokios informacijos pateikėjo specialaus leidimo.
3. Kiekviename prašyme išlaikyti konfidencialumą turi būti nurodytos priežastys, dėl kurių ta informacija yra konfidenciali.
Tačiau jei pasirodo, kad prašymas išlaikyti konfidencialumą yra nepagrįstas, ir jei informacijos pateikėjas nenori jos viešinti ar leisti jos atskleisti bendro pobūdžio arba santraukos forma, į šią informaciją gali būti neatsižvelgiama.
4. Informacija bet kokiu atveju laikoma konfidencialia, jei jos atskleidimas galėtų turėti didesnių neigiamų pasekmių tokios informacijos teikėjui arba šaltiniui.
5. Šio straipsnio 1-4 dalys neužkerta kelio Sąjungos institucijoms suteikti bendro pobūdžio informaciją ir ypač nurodyti motyvus, kuriais grindžiami pagal šį reglamentą priimami sprendimai. Tačiau šios institucijos privalo atsižvelgti į atitinkamų juridinių ir fizinių asmenų teisėtus interesus, kad nebūtų atskleistos jų komercinės paslaptys.
9 straipsnis
1. Importo tendencijų, sąlygų, kuriomis importuojama, ir tokio importo daromos didelės žalos arba keliamos didelės žalos grėsmės Sąjungos gamintojams nagrinėjimas visų pirma apima šiuos veiksnius:
a)
importo kiekį, ypač tais atvejais, kai yra ženklus importo padidėjimas absoliučiais dydžiais ar palyginti su gamyba arba suvartojimu Sąjungoje;
b)
importo kainą, ypač tais atvejais, kai yra ženklus kainų mažėjimas palyginti su panašaus produkto kaina Sąjungoje;
c)
iš to sekantį poveikį Sąjungos gamintojams, pasireiškiantį pokyčiais tam tikrų ekonominių veiksnių, tokių kaip:
-
gamybos kiekio,
-
gamybos pajėgumų naudojimo,
-
prekių atsargų lygio,
-
pardavimų kiekio,
-
rinkos dalies,
-
kainų (t. y. kainų mažėjimas arba trukdymas tikėtinam kainų padidėjimui, kuris paprastai būtų įvykęs),
-
pelno,
-
investuoto kapitalo atsipirkimo,
-
pinigų srautų,
-
užimtumo;
d)
kitus veiksnius, išskyrus importo tendencijas, kurie daro arba galėjo padaryti žalą atitinkamiems Sąjungos gamintojams.
2. Tais atvejais, kai iškyla tariama didelės žalos grėsmė, Komisija taip pat tiria, ar aiškiai galima numatyti, kad tam tikros būklės raida gali tikrai padaryti faktiškos žalos.
Šiuo atveju gali būti atsižvelgiama į tokius veiksnius:
a)
eksporto į Sąjungą didėjimą;
b)
prekės kilmės ar eksportuojančios šalies eksporto pajėgumą arba į jau egzistuojantį ar artimiausioje ateityje galimą eksporto dydį ir tikėtinumą, kad tas pajėgumas bus naudojamas eksportui į Sąjungą.
IV SKYRIUS
STEBĖJIMAS
10 straipsnis
1. Kai dėl trečiosios šalies kilmės prekės, kuriai taikomas šis reglamentas, importo tendencijų Sąjungos gamintojams kyla žalos grėsmė ir kai to reikia dėl Bendrijos interesų, tos prekės importui gali būti atitinkamai taikomas:
a)
retrospektyvus Sąjungos stebėjimas, atliekamas pagal šio straipsnio 2 dalyje nurodyto sprendimo nuostatas;
b)
išankstinis Sąjungos stebėjimas, atliekamas pagal 11 straipsnį.
2. Sprendimą įvesti stebėjimą priima Komisija įgyvendinimo aktais, laikydamasi 3 straipsnio 2 dalyje nurodytos patariamosios procedūros.
3. Stebėjimo priemonės galioja ribotą laikotarpį. Jeigu nenumatyta kitaip, jos nustoja galiojusios pasibaigus kitam šešių mėnesių laikotarpiui po šešių mėnesių, kai tos priemonės buvo pradėtos taikyti.
11 straipsnis
1. Produktai, kuriems taikoma išankstinė Sąjungos priežiūra, į laisvą apyvartą gali būti išleidžiamos tik pateikus priežiūros dokumentą. Tokį dokumentą valstybių narių paskirta kompetentinga institucija išduoda nemokamai bet kokiam prašomam kiekiui ir ne vėliau kaip per penkias darbo dienas nuo tos dienos, kai nacionalinė kompetentinga institucija gauna Sąjungos importuotojo paraišką, nepaisant jo verslo vietos Sąjungoje. Ši paraiška yra laikoma nacionalinės kompetentingos institucijos gauta ne vėliau kaip per tris darbo dienas nuo pateikimo, jeigu neįrodoma kitaip.
2. Priežiūros dokumentas turi būti parengtas pagal formą, atitinkančią I priede pateiktą pavyzdį.
Išskyrus atvejus, kai sprendimas taikyti priežiūrą nustato kitaip, importuotojo paraiškoje priežiūros dokumentams gauti pateikiami:
a)
pareiškėjo vardas, pavardė ir adresas (įskaitant telefono ir fakso numerius bei kokį kitą numerį, pagal kurį nacionalinė kompetentinga institucija gali nustatyti pareiškėjo tapatybę), pareiškėjo PVM registracijos numeris, jei jis privalo mokėti PVM;
b)
prireikus deklaracijos pateikėjo arba pareiškėjo paskirto atstovo vardas, pavardė ir adresas (įskaitant telefono ir fakso numerius);
c)
prekių aprašymas, nurodant jų:
-
prekybinį pavadinimą,
-
kombinuotosios nomenklatūros kodą,
-
kilmės ir išsiuntimo vietą;
d)
deklaruotas kiekis kilogramais ir prireikus kitais papildomais vienetais (poromis, vienetais ir kt.);
e)
prekių vertė ir CIF kaina iki Sąjungos sienos eurais;
f)
data pažymėtas ir pareiškėjo parašu patvirtintas, pareiškėjo pavardę rašant didžiosiomis raidėmis, pareiškimas:
„Aš, toliau pasirašęs, patvirtinu, kad šioje paraiškoje nurodyta informacija yra teisinga ir pateikta sąžiningai ir kad esu įsikūręs Sąjungoje.“
3. Priežiūros dokumentas, nepriklausomai nuo to, kuri valstybė narė jį išdavė, galioja visoje Sąjungoje.
4. Nustatymas, kad prekės vieneto kaina, pagal kurią sudarytas sandoris, viršija priežiūros dokumente nurodytą kainą mažiau kaip 5 %, arba kad importui pateiktų prekių bendroji vertė arba bendras kiekis viršija priežiūros dokumente pateiktą vertę arba kiekį mažiau kaip 5 %, neužkerta kelio tą prekę išleisti laisvai cirkuliuoti. Išklausiusi komitete pareikštas nuomones ir atsižvelgdama į prekių pobūdį bei kitas atitinkamų sandorių ypatybes, Komisija gali nustatyti kitokį procentinį dydį, tačiau apskritai jis neturėtų būti didesnis kaip 10 %.
5. Priežiūros dokumentai gali būti naudojami tik tol, kol atitinkamų sandorių atžvilgiu galioja importo liberalizavimo tvarka. Tokie priežiūros dokumentai jokiu būdu negali būti naudojami pasibaigus tuo pačiu metu ir ta pačia tvarka kaip ir stebėjimas nustatomam terminui, kurį nustatant atsižvelgiama į prekių pobūdį bei kitas sandorių ypatybes.
6. Tais atvejais, kai to reikalauja pagal 10 straipsnį priimtas sprendimas, prekės kilmė, įvedus Sąjungos stebėjimą, privalo būti įrodyta kilmės sertifikatu. Ši dalis nedaro poveikio kitoms nuostatoms dėl tokio sertifikato pateikimo.
7. Tais atvejais, kai prekė, kuriai įvestas Sąjungos stebėjimas, yra bet kurioje valstybėje narėje taikomos regioninės apsaugos priemonės objektas, priežiūros dokumentą gali pakeisti tos valstybės narės išduotas importo leidimas.
8. Priežiūros dokumento formos ir jų išrašai parengiami dviem vienodais egzemplioriais: vienas egzempliorius, pažymėtas žodžiais „dokumento pateikėjui“ ir skaitmeniu „1“, išduodamas pareiškėjui, o kitas, pažymėtas žodžiais „kompetentingai institucijai“ ir skaitmeniu „2“, laikomas dokumentą išdavusioje institucijoje. Administravimo tikslais kompetentinga institucija gali papildomai padidinti skaitmeniu „2“ pažymėtų kopijų skaičių.
9. Formos išspausdinamos ant mechaninės celiuliozės neturinčio balto taurinto rašymo popieriaus, kurio kvadratinis metras sveria nuo 55 iki 65 gramų. Jų dydis - 210 × 297 mm; tarpas tarp eilučių - 4,24 mm (viena šeštoji colio); tiksliai laikomasi formų išdėstymo. Abi skaitmeniu „1“ pažymėto egzemplioriaus, kuris yra priežiūros dokumentas, pusės papildomai turi geltonai išspausdintą giljoširuotę, kad būtų galima nustatyti mechaninę ar cheminę klastotę.
10. Už formų išspausdinimą atsakingos valstybės narės. Jas taip pat gali išspausdinti valstybės narės paskirta ir joje įsteigta spaustuvė. Pastaruoju atveju ant kiekvienos formos daroma to valstybės narės paskyrimo nuoroda. Ant kiekvienos formos nurodomas spaustuvės pavadinimas ir adresas arba spaustuvę atpažinti padedantis ženklas.
12 straipsnis
Tais atvejais, kai dėl produkto importo neįvedamas išankstinis Sąjungos stebėjimas, Komisija pagal 17 straipsnį gali įvesti importo į vieną ar kelis Sąjungos regionus stebėjimą. Nusprendusi įvesti stebėjimą, Komisija suteikia informaciją valstybėms narėms.
13 straipsnis
1. Produktai, kuriems taikoma regioninė priežiūra, į laisvą apyvartą tame regione gali būti išleidžiami tik pateikus priežiūros dokumentą. Tokį dokumentą išduoda valstybės narės paskirta kompetentinga institucija nemokamai bet kokiam prašomam kiekiui ne vėliau kaip per penkias darbo dienas nuo tos dienos, kai nacionalinė kompetentinga institucija gauna Sąjungos importuotojo paraišką, nepaisant jo verslo vietos Sąjungoje. Ši paraiška yra laikoma nacionalinės kompetentingos institucijos gauta ne vėliau kaip per tris darbo dienas po pateikimo, jeigu neįrodoma kitaip. Priežiūros dokumentai gali būti naudojami tik tol, kol atitinkamų sandorių atžvilgiu galioja liberalizuota importo tvarka.
2. Taikoma 11 straipsnio 2 dalis.
14 straipsnis
1. Sąjungos arba regioninio stebėjimo atveju per pirmas dešimt kiekvieno mėnesio dienų valstybės narės turi pranešti Komisijai:
a)
išankstinio stebėjimo atveju - duomenis apie pinigų sumas (apskaičiuotas pagal CIF kainas) ir prekių kiekius, dėl kurių ankstesniu laikotarpiu buvo išduoti priežiūros dokumentai;
b)
visais atvejais - duomenis apie importą, įvykusį anksčiau nei a punkte nurodytas laikotarpis.
Valstybių narių pateikta informacija turi būti suskirstyta pagal prekes ir šalis.
Tuo pačiu metu ir ta pačia tvarka kaip ir stebėjimas gali būti nustatomos ir kitokios nuostatos.
2. Jei to reikalauja prekės pobūdis arba ypatingos aplinkybės, valstybės narės prašymu arba savo iniciatyva Komisija gali pakeisti šios informacijos pateikimo tvarkaraštį.
3. Komisija turi atitinkamai informuoti valstybes nares.
V SKYRIUS
APSAUGOS PRIEMONĖS
15 straipsnis
1. Kai produktas į Sąjungą importuojamas tokiais padidėjusiais kiekiais ir (arba) tokiomis sąlygomis, kad daro ar gresia padaryti didelę žalą Sąjungos gamintojams, Komisija, kad apsaugotų Sąjungos interesus, veikdama valstybės narės prašymu arba savo pačios iniciatyva, gali:
a)
apriboti priežiūros dokumentų, kurie bus išduoti šiai priemonei įsigaliojus kaip nustatyta 11 straipsnyje, galiojimo laiką;
b)
pakeisti svarstomo produkto importo taisykles taip, kad jis būtų išleidžiamas į laisvą apyvartą tik pateikus importo leidimą, kurio išdavimas reglamentuojamas Komisijos nustatytomis nuostatomis ir apribojimais.
a ir b punktuose nurodytos priemonės įsigalioja nedelsiant.
2. PPO narių atžvilgiu 1 dalyje nurodytų priemonių gali būti imamasi tik tada, kai tenkinamos abi tos dalies pirmoje pastraipoje nurodytos sąlygos.
3. Jei nustatoma kvota, ypač turi būti atsižvelgiama į:
a)
tikslingumą kiek įmanoma išlaikyti įprastus prekybos srautus;
b)
eksportuojamų prekių kiekį pagal sutartis, sudarytas normaliais terminais ir sąlygomis prieš įsigaliojant apsaugos priemonei, kaip nurodyta šiame skyriuje, tais atvejais, kai atitinkama valstybė narė apie tokias sutartis yra pranešusi Komisijai;
c)
būtinumą nustatoma kvota vengti rizikos dėl siekiamo tikslo.
Bet kokia kvota turi būti nustatyta ne mažesnė negu importo per paskutinius trejus reprezentatyvius metus, už kuriuos yra prieinami statistiniai duomenys, vidurkis, nebent kitoks kvotos dydis reikalingas užkirsti kelią didelei žalai arba ją atitaisyti.
4. Kvotą paskirstant šalims tiekėjoms, dėl paskirstymo galima tartis su tomis iš jų, kurios turi esminį interesą tiekti svarstomą produktą į Sąjungą.
Nepavykus susitarti, kvota šalims tiekėjoms paskirstoma proporcingai joms tenkančiai svarstomo produkto importo į Sąjungą daliai per ankstesnį reprezentatyvų laikotarpį, deramai atsižvelgiant į konkrečius veiksnius, kurie galėjo ar gali turėti įtakos prekybai šiuo produktu.
Su sąlyga, kad bus laikomasi įsipareigojimo surengti PPO Apsaugos priemonių komiteto remiamas konsultacijas, Sąjunga vis dėlto gali nesilaikyti šio paskirstymo būdo didelės žalos atveju, jei importo kiekis iš vienos ar daugiau šalių tiekėjų padidėjo procentiniu dydžiu, neproporcingu palyginti su bendru svarstomo produkto importo kiekio padidėjimu ankstesniu reprezentatyviu laikotarpiu.
5. Šiame straipsnyje nurodytos priemonės, joms įsigaliojus, taikomos kiekvienam į laisvą apyvartą išleidžiamam produktui. Vadovaujantis 17 straipsniu, jos gali būti taikomos vienam arba keliems Sąjungos regionams.
Tačiau tokios priemonės neužkerta kelio išleisti į laisvą apyvartą jau pakeliui į Sąjungą esančių produktų su sąlyga, kad tokių produktų paskirties vietos negalima pakeisti ir kad tie produktai, kurie pagal 10 ir 11 straipsnius gali būti išleisti į laisvą apyvartą tik pateikus priežiūros dokumentą, yra faktiškai gabenami su tokiu dokumentu.
6. Valstybei narei paprašius, kad Komisija įsikištų, Komisija, laikydamasi 3 straipsnio 3 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros, arba, jei reikia veikti nedelsiant, pagal 3 straipsnio 4 dalį priima sprendimą ne vėliau kaip per penkias darbo dienas nuo tokio prašymo gavimo dienos.
16 straipsnis
Kai to reikia dėl Sąjungos interesų, Komisija, laikydamasi 3 straipsnio 3 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros ir pagal III skyriaus sąlygas, gali patvirtinti atitinkamas priemones, kuriomis užkertamas kelias importuoti į Sąjungą daug didesnį produktų kiekį ir (arba) tokiomis sąlygomis, kurios padarytų arba keltų grėsmę padaryti didelę žalą Sąjungos panašių arba tiesiogiai konkuruojančių produktų gamintojams.
Taikomos 15 straipsnio 2-5 dalys.
17 straipsnis
Kai, remiantis pirmiausia 9 straipsnyje nurodytais veiksniais, paaiškėja, kad viename ar keliuose Sąjungos regionuose yra susidariusios aplinkybės, reikalaujančios imtis priemonių pagal 10 ir 15 straipsnius, Komisija, apsvarsčiusi alternatyvius sprendimus, gali išimties tvarka leisti stebėjimo arba apsaugos priemones taikyti tik tame regione arba tuose regionuose, jei ji mano, kad tuo lygiu taikomos tokios priemonės yra tinkamesnės už taikomas visos Sąjungos mastu.
Šios priemonės privalo būti laikinos ir kiek įmanoma mažiau trikdyti vidaus rinkos veikimą.
Šios priemonės įteisinamos pagal 10 ir 15 straipsniuose išdėstytas nuostatas.
18 straipsnis
Jokios apsaugos priemonės netaikomos besivystančios šalies PPO narės kilmės produktui tol, kol šios šalies svarstomo produkto importo į Sąjungą dalis neviršija 3 %, jei tik besivystančioms šalims PPO narėms, atskirai neviršijančioms 3 %, kartu tenka mažiau kaip 9 % tokio produkto bendro importo į Sąjungą.
19 straipsnis
1. Apsaugos priemonės taikomos tiek laiko, kiek tai būtina, kad užkirsti kelią didelei žalai, arba ją atitaisyti ir padėti Sąjungos gamintojams prisitaikyti. Šis laikotarpis neturi viršyti ketverių metų, įskaitant bet kokios laikinosios priemonės taikymo trukmę.
2. Toks pradinis laikotarpis gali būti pratęstas, išskyrus 15 straipsnio 4 dalies trečioje pastraipoje nurodytą priemonių taikymo atvejį, jei nustatoma, kad:
a)
taikoma apsaugos priemonė ir toliau reikalinga užkirsti kelią didelei žalai arba ją atitaisyti;
b)
yra įrodymų, kad Sąjungos gamintojai prisitaiko.
3. Pratęsimas įteisinamas pagal III skyriaus reikalavimus ir ta pačia tvarka kaip ir nustatant pradines priemones. Priemonė, kurios taikymo laikas pratęsiamas, negali būti labiau suvaržanti negu ji buvo pradinio laikotarpio pabaigoje.
4. Jei priemonė taikoma ilgiau negu metus, ji privalo būti palaipsniui liberalizuojama reguliariais intervalais per priemonės taikymo laikotarpį, įskaitant pratęsimą.
5. Bendras apsaugos priemonės taikymo laikotarpis, įskaitant bet kokių laikinųjų priemonių taikymo laikotarpį, pradinį taikymo ir jo bet kokio laikino nutraukimo laikotarpį, negali viršyti aštuonerių metų.
20 straipsnis
1. Kol galioja bet kuri pagal IV ir V skyrius taikoma stebėjimo arba apsaugos priemonė, Komisija valstybės narės prašymu arba savo iniciatyva gali ne vėliau kaip priemonių, kurių trukmė viršija trejų metų laikotarpį, taikymo laikotarpio viduryje:
a)
ištirti priemonės poveikį;
b)
nustatyti, ar tikslinga ir kokiu būdu tiktų paspartinti liberalizavimą;
c)
įvertinti, ar vis dar reikia taikyti priemonę.
Kai Komisija mano, kad vis dar reikia taikyti priemonę, ji atitinkamai informuoja valstybes nares.
2. Jei Komisija mano, kad kuri nors 10, 12, 15, 16 ir 17 straipsniuose nurodyta stebėjimo arba apsaugos priemonė turėtų būti panaikinta arba pakeista, ji panaikina arba iš dalies pakeičia priemonę laikydamasi 3 straipsnio 3 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
Kai sprendimas yra susijęs su regioninėmis stebėjimo priemonėmis, jis turi būti taikomas nuo šeštos dienos po paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
21 straipsnis
1. Jei kokiam nors importuojamam produktui jau buvo taikyta apsaugos priemonė, tokia priemonė tam produktui toliau negali būti taikoma tol, kol nepraeina ankstesnės priemonės taikymo trukmei prilygstantis laikotarpis. Tas laikotarpis negali būti trumpesnis kaip dveji metai.
2. Nepaisant 1 dalies, 180 dienų arba mažesnės trukmės apsaugos priemonė gali būti dar kartą taikoma produktui, jei:
a)
nuo apsaugos priemonės įvedimo to produkto importui praėjo mažiausiai metai; ir
b)
tokia apsaugos priemonė nebuvo taikoma tam pačiam produktui daugiau kaip du kartus per penkerius metus prieš pat priemonės įvedimo datą.
VI SKYRIUS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
22 straipsnis
Kai to reikia dėl Sąjungos interesų, Komisija, laikydamasi 3 straipsnio 3 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros, gali patvirtinti atitinkamas priemones, kuriomis įgyvendinami teisėkūros procedūra priimami aktai, kad leistų Sąjungai arba visoms valstybėms narėms naudotis teisėmis ir vykdyti įsipareigojimus, ypatingai susijusius su prekyba prekėmis tarptautiniu lygiu.
23 straipsnis
Vadovaudamasi Tarybos reglamento (EB) Nr. 1225/2009 (9) 22a straipsniu, Komisija į savo metinę ataskaitą Europos Parlamentui ir Tarybai dėl prekybos apsaugos priemonių taikymo ir įgyvendinimo įtraukia informaciją apie šio reglamento įgyvendinimą.
24 straipsnis
1. Šis reglamentas neužkerta kelio vykdyti įsipareigojimus, kylančius iš Sąjungos ir trečiųjų šalių susitarimų specialių nuostatų.
2. Nepažeidžiant kitų Sąjungos nuostatų, šis reglamentas valstybėms narėms neužkerta kelio priėmimui arba taikymui:
a)
draudimų, kiekybinių apribojimų arba stebėjimo priemonių, grindžiamų viešosios moralės, visuomenės interesų ar viešojo saugumo, žmonių, gyvulių sveikatos, augalų sveikumo ir gyvybės apsaugos, meninę, istorinę ar archeologinę vertę turinčių nacionalinių vertybių apsaugos arba pramoninės ar komercinės nuosavybės apsaugos motyvais;
b)
specialių užsienio valiutos keitimo formalumų;
c)
formalumų, nustatytų sutinkamai su tarptautiniais susitarimais pagal Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo.
Valstybės narės, norinčios pagal pirmą pastraipą įvesti ar pakeisti priemones ar formalumus, turi informuoti Komisiją.
Ekstremalių aplinkybių atveju pritaikius nacionalines priemones ar formalumus Komisijai turi būti pranešta nedelsiant jas nustačius.
25 straipsnis
1. Šis reglamentas nepažeidžia bendrą žemės ūkio rinkų organizaciją nustatančių dokumentų ar iš jų kylančių Sąjungos ar nacionalinių valdymo nuostatų, arba perdirbtų žemės ūkio produktų kilmės prekėms taikomų specifinių dokumentų galiojimo. Jis galioja papildydamas tuos dokumentus.
2. Produktams, kuriems taikomi šio straipsnio 1 dalyje minėti dokumentai, 10-14 straipsnių ir 21 straipsnio nuostatos netaikomos tiems iš jų, kurių atžvilgiu Sąjungos prekybos su trečiosiomis šalimis taisyklės reikalauja licencijos arba kitokio importo dokumento pateikimo.
15, 17 ir 20-24 straipsniai netaikomi toms prekėms, kurių atžvilgiu tokios taisyklės numato importo kiekybinių apribojimų taikymą.
26 straipsnis
Reglamentas (EB) Nr. 260/2009 panaikinamas.
Nuorodos į panaikintą reglamentą laikomos nuorodomis į šį reglamentą ir skaitomos pagal III priede pateiktą atitikties lentelę.
27 straipsnis
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Šis reglamentas privalomas ir tiesiogiai taikomas visoms valstybėms narėms.
Priimta Strasbūre 2015 m. kovo 11 d.