ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY č. 1386/2013/EU
ze dne 20. listopadu 2013
o všeobecném akčním programu Unie pro životní prostředí na období do roku 2020 „Spokojený život v mezích naší planety“
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Evropská unie si dala za cíl stát se do roku 2020 inteligentní a udržitelnou inkluzivní ekonomikou prostřednictvím souboru politik a opatření zaměřených na nízkouhlíkové hospodářství účinně využívající zdroje (4).
(2)
Navazující akční programy pro životní prostředí vytvářejí od roku 1973 rámec pro činnost Unie v oblasti životního prostředí.
(3)
Šestý akční program Společenství pro životní prostředí (5) (dále jen „6. program pro životní prostředí“) skončil v červenci 2012, ale mnoho opatření a akcí, jež byly v rámci tohoto programu zahájeny, je prováděno i nadále.
(4)
Závěrečné posouzení 6. programu pro životní prostředí dospělo k závěru, že program byl přínosem pro životní prostředí a stanovil zastřešující strategický směr environmentální politiky. I navzdory těmto úspěchům lze však nadále pozorovat neudržitelné trendy ve všech čtyřech prioritních oblastech, které byly v 6. programu pro životní prostředí stanoveny: změna klimatu; příroda a biologická rozmanitost; životní prostředí; lidské zdraví a kvalita života; a přírodní zdroje a odpady.
(5)
Závěrečné posouzení poukázalo na některé nedostatky 6. programu pro životní prostředí. Dosažení cílů stanovených v sedmém akčním programu pro životní prostředí (dále jen „7. akční program pro životní prostředí“) proto vyžaduje bezpodmínečný závazek členských států a příslušných orgánů Unie i ochotu převzít odpovědnost za dosažení přínosů, které mají z programu vyplynout.
(6)
Podle zprávy Evropské agentury pro životní prostředí nazvané „Evropské životní prostředí - stav a výhled 2010“ (SOER 2010) přetrvávají v oblasti životního prostředí některé významné problémy, které budou mít závažné důsledky, pokud nebudou řešeny.
(7)
Globální systémové trendy a výzvy související s dynamikou populace, urbanizací, nemocemi a pandemiemi, urychlováním technologických změn a neudržitelným hospodářským růstem přispívají k tomu, že řešení výzev v oblasti životního prostředí a dosažení dlouhodobě udržitelného rozvoje je složité. V zájmu zajištění dlouhodobé prosperity Unie je k řešení těchto výzev nutné přijmout další opatření.
(8)
S ohledem na jasnou dlouhodobou vizi pro rok 2050 je nezbytné stanovit prioritní cíle Unie pro rok 2020. To by rovněž zajistilo stabilní prostředí pro udržitelné investice a růst. 7. akční program pro životní prostředí by měl vycházet z politických iniciativ v rámci strategie Evropa 2020 (6), včetně klimatického a energetického balíčku Unie (7), sdělení Komise o plánu přechodu na nízkouhlíkové hospodářství do roku 2050 (8), strategie Unie v oblasti biologické rozmanitosti do roku 2020 (9), plánu pro Evropu účinněji využívající zdroje (10), stěžejní iniciativy Unie inovací (11) a strategie Evropské unie pro oblast udržitelného rozvoje.
(9)
7. akční program pro životní prostředí by měl přispět k dosažení cílů v oblasti životního prostředí a změny klimatu, které již Unie schválila, a odhalit nedostatky v politice, které by mohly vyžadovat stanovení dodatečných cílů.
(10)
Unie/rozhodla, že do roku 2020 dosáhne snížení emisí skleníkových plynů EU alespoň o 20 % (respektive 30 %, pokud se ostatní rozvinuté země zaváží ke srovnatelnému snížení emisí a rozvojové země přispějí úměrně svým povinnostem a schopnostem); zajistí, aby 20 % spotřeby energie pocházelo do roku 2020 z obnovitelných zdrojů energie, a docílí 20 % snížení spotřeby primární energie ve srovnání s předpokládanou úrovní, jehož má být dosaženo větší energetickou účinností (12).
(11)
Unie rozhodla, že do roku 2020 zastaví úbytek biologické rozmanitosti a zhoršování ekosystémových služeb v Unii, v maximálním proveditelném rozsahu je obnoví a současně zvýší příspěvek Unie k odvrácení úbytku biologické rozmanitosti v celosvětovém měřítku (13).
(12)
Unie podporuje cíle zaměřené na zastavení úbytku čisté celosvětové zalesněné plochy do roku 2030 a na snížení hrubého úbytku tropických lesů do roku 2020 nejméně o 50 % ve srovnání s úrovněmi v roce 2008 (14).
(13)
Unie rozhodla, že do roku 2015 dosáhne dobrého stavu všech vod v EU, včetně vod sladkých (řeky a jezera, podzemní vody), brakických (ústí/delty) a pobřežních do jedné námořní míle od pobřeží (15).
(14)
Unie rozhodla, že do roku 2020 dosáhne dobrého stavu prostředí ve všech mořských vodách Unie (16).
(15)
Unie rozhodla, že dosáhne úrovní kvality ovzduší, které nemají výrazné nepříznivé dopady na lidské zdraví a životní prostředí ani nepředstavují riziko pro lidské zdraví a životní prostředí (17).
(16)
Unie rozhodla, že do roku 2020 dosáhne cíle, aby byly chemické látky vyráběny a používány způsobem, který povede k minimalizaci významných nepříznivých účinků na lidské zdraví a životní prostředí (18).
(17)
Unie rozhodla, že ochrání životní prostředí a lidské zdraví tím, že zabrání nepříznivým vlivům vzniku odpadů a nakládání s nimi nebo tyto vlivy omezí, omezí celkový dopad využívání zdrojů a zvýší účinnost tohoto využívání při uplatnění následující hierarchie způsobů nakládání s odpady: předcházení vzniku, příprava k opětovnému použití, recyklace, jiné využití a odstranění (19).
(18)
Unie rozhodla, že bude stimulovat přechod k zelené ekonomice a usilovat o absolutní zrušení vazby mezi hospodářským růstem a zhoršováním životního prostředí (20).
(19)
Unie rozhodla, že v rámci udržitelného rozvoje bude usilovat o svět neutrální z hlediska znehodnocování půdy (21).
(20)
Podle čl. 191 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) je cílem politiky Unie v oblasti životního prostředí vysoká úroveň ochrany přihlížející k rozdílné situaci v jednotlivých regionech Unie a je založena na zásadě obezřetnosti, zásadě odvracení ohrožení životního prostředí především u zdroje, a na zásadě „znečišťovatel platí“.
(21)
Opatření nutná ke splnění prioritních cílů 7. akčního programu pro životní prostředí by měla být v souladu se zásadou subsidiarity přijata na různých úrovních správy.
(22)
Aby byl zajištěn úspěch 7. akčního programu pro životní prostředí a bylo dosaženo jeho prioritních cílů, je důležité do něj transparentním způsobem zapojit nevládní subjekty.
(23)
Úbytek biologické rozmanitosti a poškození ekosystémů v Unii mají nejen významný vliv na životní prostředí a dobré životní podmínky lidí, ale mají rovněž dopady na budoucí generace a jsou nákladné pro celou společnost, zejména pro hospodářské subjekty působící v odvětvích, která přímo závisejí na ekosystémových službách.
(24)
Existuje značný prostor pro snížení emisí skleníkových plynů a zvýšení účinnosti využívání energie a zdrojů v Unii. Tím se uvolní tlak na životní prostředí a zajistí větší konkurenceschopnost a nové zdroje růstu a pracovních míst díky úsporám nákladů, jichž se docílí vyšší účinností, zpeněžením inovací a lepším řízením zdrojů během celého jejich životního cyklu. Aby se tento potenciál využil, je třeba v rámci komplexnější politiky Unie zaměřené na změnu klimatu zohlednit skutečnost, že všechna odvětví ekonomiky musí k řešení této otázky přispět.
(25)
Environmentální problémy a dopady na životní prostředí i nadále představují významná rizika pro zdraví a dobré životní podmínky člověka, takže opatření ke zlepšení stavu životního prostředí mohou být prospěšná.
(26)
Úplné a rovnoměrné provádění acquis v oblasti životního prostředí v celé Unii je solidní investicí do životního prostředí a lidského zdraví, jakož i hospodářství.
(27)
Politika Unie v oblasti životního prostředí by se měla nadále opírat o pevnou znalostní základnu a měla by zajistit, aby faktické podklady, na nichž se zakládá vytváření politik, včetně případů uplatnění zásady obezřetnosti, byly na všech úrovních lépe chápány.
(28)
Cíle v oblasti životního prostředí a klimatu by se měly opírat o odpovídající investice a finanční prostředky by měly být vynakládány efektivněji v souladu s těmito cíli. Mělo by být podpořeno využívání iniciativ veřejného a soukromého sektoru.
(29)
Ke zmírnění tlaku, který na životní prostředí vyvíjí politika a činnost jiných odvětví, a ke splnění cílů v oblasti životního prostředí a klimatu je nezbytné začlenit problematiku životního prostředí do všech relevantních oblastí politik.
(30)
Unie je hustě zalidněna a více než 70 % jejích občanů žije v městských a příměstských oblastech a čelí specifickým problémům souvisejícím se životním prostředím a změnou klimatu.
(31)
Zatímco mnoho problémů v oblasti životního prostředí je povahy globální, a lze je tedy celkově řešit pouze prostřednictvím komplexního globálního přístupu, jiné problémy v oblasti životního prostředí mají rozměr převážně regionální. To vyžaduje spolupráci s partnerskými zeměmi, včetně sousedních zemí a zámořských zemí a území.
(32)
7. akční program pro životní prostředí by měl na úrovni Unie a na mezinárodní úrovni podporovat plnění závěrů a závazků, jež byly přijaty roku 2012 na konferenci Organizace spojených národů o udržitelném rozvoji (dále jen „konference Rio + 20“) a jejichž cílem je změnit světové hospodářství v inkluzivní a zelenou ekonomiku v rámci udržitelného rozvoje a omezování chudoby.
(33)
Vhodná kombinace politických nástrojů umožní podnikům a spotřebitelům lépe chápat dopad jejich činností na životní prostředí a tento dopad řídit. Mezi tyto politické nástroje patří ekonomické pobídky, tržní nástroje, požadavky na informace a dobrovolné nástroje a opatření, které by doplnily právní rámec a zapojily zúčastněné strany na různých úrovních.
(34)
Všechna opatření, akce a cíle stanovené v 7. akčním programu pro životní prostředí by měly být rozvíjeny v souladu se zásadami inteligentní regulace (22) a tam, kde je to vhodné, by měly podléhat komplexnímu posouzení dopadů.
(35)
Pokrok dosažený při plnění cílů 7. akčního programu pro životní prostředí by měl být sledován, posuzován a hodnocen na základě dohodnutých ukazatelů.
(36)
V souladu s čl. 192 odst. 3 Smlouvy o fungování EU by měly být prioritní cíle politiky Unie v oblasti životního prostředí stanoveny v obecném akčním programu.
(37)
Pokud jde o prioritní cíle stanovené v tomto rozhodnutí, stanoví 7. akční program pro životní prostředí řadu opatření a akcí uvedených v příloze za účelem dosažení uvedených cílů.
(38)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž zavedení všeobecného akčního programu Unie v oblasti životního prostředí, jímž se stanoví prioritní oblasti, nelze uspokojivým způsobem dosáhnout na úrovni členských států, ale spíše jej může být z důvodu rozsahu a účinků tohoto akčního programu lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle,
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přijímá se všeobecný akční program Unie v oblasti životního prostředí na období do 31. prosince 2020 (dále jen „7. akční program pro životní prostředí“) ve znění uvedeném v příloze.
Článek 2
1. 7. akční program pro životní prostředí má tyto prioritní cíle:
a)
chránit, zachovávat a rozvíjet přírodní bohatství Unie;
b)
změnit Unii v zelené a konkurenceschopné nízkouhlíkové hospodářství účinně využívající zdroje;
c)
chránit občany Unie před environmentálními tlaky a riziky ovlivňujícími jejich zdraví a dobré životní podmínky;
d)
maximalizovat přínos právních předpisů Unie v oblasti životního prostředí na základě jejich lepšího provádění;
e)
zlepšit znalostní a faktickou základnu pro politiku Unie v oblasti životního prostředí;
f)
zajistit investice pro politiku v oblasti životního prostředí a klimatu a zabývat se environmentálními externalitami;
g)
zlepšit začlenění problematiky životního prostředí a soudržnost politik;
h)
posílit udržitelnost měst Unie;
i)
zvýšit efektivnost Unie při řešení mezinárodních problémů v oblasti životního prostředí a klimatu.
2. 7. akční program pro životní prostředí je založen na zásadě obezřetnosti, zásadě odvrácení ohrožení životního prostředí u zdroje a na zásadě „znečišťovatel platí“.
3. 7. akční program pro životní prostředí přispívá k vysoké úrovni ochrany životního prostředí a vyšší kvalitě života a sociálního blahobytu občanů.
4. Všechna opatření, akce a cíle stanovené v 7. akčním programu pro životní prostředí jsou navrhovány a prováděny v souladu se zásadami inteligentní regulace („smart regulation“) a případně podléhají komplexnímu posouzení dopadů.
Článek 3
1. Příslušné orgány Unie a členských států přijmou vhodná opatření s cílem splnění prioritních cílů stanovených v 7. akčním programu pro životní prostředí. Při přijímání těchto opatření se řádně zohlední zásady svěření pravomocí, subsidiarity a proporcionality v souladu s článkem 5 Smlouvy o Evropské unii.
2. Veřejné orgány na všech úrovních spolupracují při provádění 7. akčního programu pro životní prostředí s podniky a sociálními partnery, zástupci z řad občanské společnosti a jednotlivými občany.
Článek 4
1. Komise zajistí, aby provádění jednotlivých prvků 7. akčního programu pro životní prostředí bylo sledováno v rámci pravidelného sledování v souvislosti se strategií Evropa 2020. Toto sledování by mělo vycházet z informací vyplývajících z ukazatelů stavu životního prostředí Evropské agentury pro životní prostředí, jakož i z ukazatelů používaných ke sledování pokroku při dosahování stávajících právních předpisů v oblasti životního prostředí a změny klimatu a cílů, jako jsou cíle v oblasti klimatu a energetiky, biologické rozmanitosti a účinného využívání zdrojů.
2. Komise rovněž provede hodnocení 7. akčního programu pro životní prostředí. Toto hodnocení se zakládá mimo jiné na zprávě Evropské agentury pro životní prostředí o stavu životního prostředí a na konzultacích se zainteresovanými subjekty. Komise předloží zprávu založenou na uvedeném hodnocení Evropskému parlamentu a Radě ve vhodné lhůtě před ukončením 7. akčního programu pro životní prostředí.
3. S ohledem na uvedené hodnocení a další politický vývoj v dané oblasti Komise včas předloží, bude-li to vhodné, návrh 8. programu pro životní prostředí, aby se tak zamezilo proluce mezi 7. akčním programem pro životní prostředí a 8. programem pro životní prostředí.
Článek 5
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Ve Štrasburku dne 20. listopadu 2013.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS SPRENDIMAS Nr. 1386/2013/ES
2013 m. lapkričio 20 d.
dėl bendrosios Sąjungos aplinkosaugos veiksmų programos iki 2020 m. „Gyventi gerai pagal mūsų planetos išgales“
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 192 straipsnio 3 dalį,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę (2),
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (3),
kadangi:
(1)
Sąjunga išsikėlė tikslą ne vėliau kaip 2020 m. užtikrinti, kad jos ekonomika taptų sumani, tvari ir visa apimanti, ir apibrėžė politikos kryptis ir veiksmus, skirtus, kad ji taptų mažo anglies dioksido kiekio technologijų ir efektyvaus išteklių naudojimo ekonomika (4);
(2)
viena po kitos priimamos aplinkosaugos veiksmų programos nuo 1973 m. sudarė Sąjungos veiksmų aplinkos srityje pagrindą;
(3)
Šeštoji Bendrijos aplinkosaugos veiksmų programa (5) (toliau - 6-oji AVP) baigė galioti 2012 m. liepos mėn., tačiau daug priemonių ir veiksmų, kurių imtasi pagal tą programą, įgyvendinami toliau;
(4)
atlikus galutinį 6-osios AVP vertinimą padaryta išvada, kad programa buvo naudinga aplinkai ir ji suformavo bendrą strateginę kryptį aplinkos politikai. Nepaisant tų pasiekimų, netvarių tendencijų vis dar yra keturiose 6-ojoje AVP nustatytose prioritetinėse srityse: klimato kaitos; gamtos ir biologinės įvairovės; aplinkosaugos ir sveikatos bei gyvenimo kokybės; ir gamtos išteklių bei atliekų;
(5)
atlikus galutinį 6-osios AVP vertinimą, paaiškėjo tam tikrų trūkumų. Todėl siekiant Septintojoje aplinkosaugos veiksmų programoje (toliau - 7-oji AVP) nustatytų tikslų būtinas visapusiškas valstybių narių ir atitinkamų Sąjungos institucijų įsipareigojimas ir pasiryžimas prisiimti atsakomybę, kad būtų suteikta ta nauda, kurią suteikti užsibrėžta programoje;
(6)
remiantis Europos aplinkos agentūros 2010 m. Europos aplinkos būklės ir perspektyvų ataskaita („SOER 2010“) vis dar yra didelių su aplinka susijusių problemų, kurios turės didelį poveikį, jeigu nebus imtasi veiksmų joms spręsti;
(7)
dėl pasaulinių sisteminių tendencijų ir iššūkių, susijusių su populiacijos dinamika, urbanizacija, ligomis ir pandemijomis, sparčia technologijų kaita ir netvariu ekonomikos augimu, spręsti aplinkos iššūkius ir pasiekti ilgalaikius darnaus vystymosi tikslus tampa dar sunkiau. Siekiant užtikrinti ilgalaikį Sąjungos klestėjimą, reikia imtis tolesnių veiksmų tiems iššūkiams spręsti;
(8)
labai svarbu, kad 2020 m. Sąjungos prioritetiniai tikslai būtų nustatyti atsižvelgiant į aiškią ilgalaikę viziją 2050 m. Tokiu būdu taip pat būtų užtikrinta stabili aplinka tvarioms investicijoms ir augimui. 7-oji AVP turėtų būti grindžiama strategijos „Europa 2020“ (6) politikos iniciatyvomis, įskaitant Sąjungos klimato kaitos ir energetikos dokumentų rinkinį (7), Komisijos komunikatą dėl Konkurencingos mažo anglies dioksido kiekio technologijų ekonomikos sukūrimo iki 2050 m. plano (8), ES biologinės įvairovės strategiją iki 2020 m. (9), Efektyvaus išteklių naudojimo Europos planą (10), pavyzdinę iniciatyvą „Inovacijų sąjunga“ (11) ir Europos Sąjungos darnaus vystymosi strategiją;
(9)
7-oji AVP turėtų padėti pasiekti aplinkos ir klimato kaitos tikslus, dėl kurių Sąjunga jau susitarė, ir nustatyti politikos trūkumus, dėl kurių gali tekti nustatyti papildomų tikslų;
(10)
Sąjunga susitarė ne vėliau kaip 2020 m. bent 20 % sumažinti savo išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų (toliau - ŠESD) kiekį (30 %, su sąlyga, kad kitos išsivysčiusios šalys prisiims panašius išmetamųjų teršalų mažinimo įsipareigojimus ir jei besivystančios šalys prisidės tinkamai laikydamosi savo įsipareigojimų ir pagal atitinkamus pajėgumus); užtikrinti, kad ne vėliau kaip 2020 m. 20 % suvartojamos energijos sudarytų atsinaujinančių išteklių energija; ir pasiekti 20 % mažesnį pirminės energijos suvartojimą, palyginti su prognozuojamais lygiais, didinant energijos vartojimo efektyvumą (12);
(11)
Sąjunga susitarė ne vėliau kaip 2020 m. sustabdyti Sąjungoje biologinės įvairovės nykimą ir ekosistemų paslaugų blogėjimą ir jas kuo labiau atkurti, kartu intensyvinant Sąjungos veiksmus, kad būtų užkirstas kelias visuotiniam biologinės įvairovės nykimui (13);
(12)
Sąjunga remia tikslus ne vėliau kaip 2030 m. sustabdyti pasaulio miškų ploto mažėjimą ir ne vėliau kaip 2020 m. sumažinti bendrą atogrąžų miškų naikinimą ne mažiau kaip 50 %, palyginti su 2008 m. lygiu (14);
(13)
Sąjunga susitarė ne vėliau kaip 2015 m. užtikrinti gerą visų Sąjungos vandenų, įskaitant gėlą vandenį (upes, ežerus ir požeminį vandenį), tarpinius vandenis (upių žiotis ir (arba) deltas) ir priekrantės vandenis vienos jūrmylės atstumu nuo kranto, būklę (15);
(14)
Sąjunga susitarė ne vėliau kaip 2020 m. užtikrinti gerą visų Sąjungos jūros vandenų aplinkos būklę (16);
(15)
Sąjunga susitarė užtikrinti tokią oro kokybę, kad žmonių sveikatai ir aplinkai nebūtų daromas didelis neigiamas poveikis ir keliamas pavojus (17);
(16)
Sąjunga susitarė ne vėliau kaip 2020 m. pasiekti tikslą, kad cheminės medžiagos būtų gaminamos ir naudojamos taip, kad kuo labiau sumažėtų jų didelis neigiamas poveikis žmonių sveikatai ir aplinkai (18);
(17)
Sąjunga susitarė, kad turi būti apsaugota aplinka ir žmonių sveikata, užkertant kelią neigiamam atliekų susidarymo ir tvarkymo poveikiui ar jį sumažinant, taip pat sumažinant bendrą išteklių naudojimo poveikį bei padidinant tokio naudojimo efektyvumą, laikantis tokios atliekų hierarchijos: prevencija, parengimas pakartotiniam naudojimui, perdirbimas, kitas naudojimas ir šalinimas (19);
(18)
Sąjunga susitarė skatinti perėjimą prie žaliosios ekonomikos ir stengtis visiškai atsieti ekonomikos augimą nuo aplinkos būklės blogėjimo (20);
(19)
Sąjunga susitarė siekti sukurti pasaulį, kuriame, siekiant darnaus vystymosi, žemė neblogėtų (21);
(20)
pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau - SESV) 191 straipsnio 2 dalį Sąjungos aplinkos politika siekiama aukšto apsaugos lygio atsižvelgiant į skirtingų Sąjungos regionų būklės įvairovę ir yra grindžiama atsargumo principu ir principais, numatančiais poreikį imtis prevencinių veiksmų, kad žala aplinkai pirmiausia turėtų būti atitaisoma ten, kur yra jos šaltinis, ir jog žalą turėtų atlyginti teršėjas;
(21)
veiksmų prioritetiniams 7-osios AVP tikslams pasiekti reikėtų imtis įvairiais valdymo lygmenimis laikantis subsidiarumo principo;
(22)
siekiant užtikrinti 7-osios AVP sėkmę ir pasiekti jos prioritetinius tikslus, svarbu skaidriai bendradarbiauti su nevyriausybiniais subjektais;
(23)
biologinės įvairovės nykimas ir ekosistemų būklės blogėjimas Sąjungoje turi ne tik svarbių pasekmių aplinkai bei žmonių gerovei, jie taip pat daro poveikį būsimoms kartoms ir brangiai kainuoja visai visuomenei, visų pirma ekonominės veiklos subjektams tuose sektoriuose, kurie tiesiogiai priklauso nuo ekosistemų paslaugų;
(24)
esama didelių galimybių Sąjungoje sumažinti išmetamųjų ŠESD kiekį ir efektyviau naudoti energiją ir išteklius. Dėl to sumažės spaudimas aplinkai, padidės konkurencingumas, rasis naujų augimo šaltinių ir bus kuriama daugiau darbo vietų, nes padidinus efektyvumą bus sutaupyta lėšų, inovacijos pasieks rinką, o ištekliai bus geriau valdomi per visą jų gyvavimo ciklą. Siekiant pasinaudoti šiomis galimybėmis, reikėtų pripažinti, kad visi ekonomikos sektoriai turi prisidėti sprendžiant klimato kaitos problemą įgyvendinant Sąjungos klimato kaitos politiką;
(25)
su aplinka susijusios problemos ir poveikis aplinkai toliau kelia didelę riziką žmonių sveikatai ir gerovei; priemonės aplinkos būklei gerinti gali būti naudingos sprendžiant šias problemas;
(26)
visapusiškas ir vienodas aplinkos acquis įgyvendinimas visoje Sąjungoje - patikima investicija, naudinga aplinkai, žmonių sveikatai, taip pat ir ekonomikai;
(27)
Sąjungos aplinkos politika ir toliau turėtų būti formuojama remiantis patikimomis žiniomis ir ji turėtų užtikrinti, kad visais lygmenimis būtų geriau suprantami įrodymai, kuriais grindžiamas politikos formavimas, taip pat ir tais atvejais, kai taikomas atsargumo principas;
(28)
kad būtų pasiekti aplinkos ir klimato tikslai, reikėtų pakankamai investicijų ir reikėtų veiksmingiau leisti lėšas vadovaujantis tais tikslais. Reikėtų skatinti naudotis viešojo ir privataus sektoriaus iniciatyvomis;
(29)
aplinkos aspektų integravimas į visas atitinkamas politikos sritis svarbus, siekiant sumažinti spaudimą aplinkai, kurį kelia kitų sektorių politika ir veikla, ir įgyvendinti su aplinka ir klimatu susijusius tikslus;
(30)
Sąjungos teritorija yra tankiai apgyvendinta, ir daugiau nei 70 % jos piliečių gyvena miestuose ir priemiesčiuose ir jiems kyla specifinių aplinkos ir su klimatu susijusių problemų;
(31)
daug aplinkos problemų yra visuotinės ir jas galima visiškai išspręsti tik taikant visapusišką visuotinį požiūrį; nors kitos aplinkos problemos turi aiškų regioninį aspektą. Todėl jas sprendžiant būtina bendradarbiauti su šalimis partnerėmis, įskaitant kaimynines šalis bei užjūrio šalis ir teritorijas;
(32)
7-oji AVP turėtų remti 2012 m. Jungtinių Tautų konferencijos darnaus vystymosi klausimais (toliau - Rio + 20) rezultatų ir joje prisiimtų įsipareigojimų įgyvendinimą Sąjungos ir tarptautiniu lygmeniu, kuriais siekiama pasauliniu mastu pereiti prie visa apimančios žaliosios ekonomikos darnaus vystymosi ir skurdo mažinimo kontekste;
(33)
tinkamas politikos priemonių derinys suteiktų galimybę verslo subjektams ir vartotojams geriau suprasti savo vykdomos veiklos poveikį aplinkai ir tą poveikį valdyti. Tarp tokių politikos priemonių - ekonominės paskatos, rinkos priemonės, informavimo reikalavimai, taip pat savanoriškos priemonės, kurios papildo teisines sistemas ir skatina suinteresuotųjų subjektų dalyvavimą įvairiais lygmenimis;
(34)
visos priemonės, veiksmai ir tikslai, nustatyti 7-ojoje AVP, turėtų būti vykdomi pagal sumanaus reglamentavimo principus (22) ir prireikus turėtų būti atliekamas išsamus jų poveikio vertinimas;
(35)
pažangą, padarytą siekiant 7-osios AVP tikslų, reikėtų stebėti, pamatuoti ir įvertinti pagal sutartus rodiklius;
(36)
vadovaujantis SESV 192 straipsnio 3 dalimi bendrojoje veiksmų programoje reikėtų nustatyti su Sąjungos aplinkos politika susijusius prioritetinius tikslus;
(37)
šiame sprendime nustatytiems prioritetiniams tikslams pasiekti priede pateikta 7-oji AVP nustato daug priemonių ir veiksmų;
(38)
kadangi šio sprendimo tikslo, t. y. sukurti bendrąją Sąjungos aplinkosaugos veiksmų programą, nustatančią prioritetinius tikslus, valstybės narės negali deramai pasiekti, o dėl tos veiksmų programos masto ir poveikio tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo sprendimu neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Bendroji Sąjungos veiksmų programa aplinkosaugos srityje laikotarpiui iki 2020 m. gruodžio 31 d. (toliau - 7-oji Aplinkosaugos veiksmų programa arba 7-oji AVP) patvirtinama taip, kaip nustatyta priede.
2 straipsnis
1. Nustatomi šie prioritetiniai 7-osios Aplinkosaugos veiksmų programos tikslai:
a)
saugoti, tausoti ir puoselėti Sąjungos gamtinį kapitalą;
b)
pasiekti, kad Sąjungos ekonomika taptų efektyviai išteklius naudojančia, žaliąja ir konkurencinga mažą anglies dioksido kiekį išskiriančia ekonomika;
c)
apsaugoti Sąjungos piliečius nuo neigiamo su aplinka susijusio spaudimo ir rizikos sveikatai bei gerovei;
d)
maksimaliai padidinti Sąjungos aplinkos teisės aktų naudingumą gerinant jų įgyvendinimą;
e)
tobulinti Sąjungos aplinkos politikos žinių ir faktinių duomenų bazę;
f)
užtikrinti investicijas į aplinkos ir klimato politiką ir spręsti su aplinka susijusių sąnaudų klausimus;
g)
didinti aplinkos aspektų integraciją ir politikos nuoseklumą;
h)
didinti Sąjungos miestų tvarumą;
i)
didinti Sąjungos veiksmų efektyvumą sprendžiant tarptautinius aplinkos ir su klimatu susijusius iššūkius.
2. 7-oji AVP grindžiama atsargumo principu, prevencinių veiksmų bei taršos mažinimo ten, kur yra jos šaltinis, principais ir principu „teršėjas moka“.
3. Įgyvendinant 7-ąją AVP padedama užtikrinti aukšto lygio aplinkos apsaugą ir geresnę piliečių gyvenimo kokybę bei gerovę.
4. Visos priemonės, veiksmai ir tikslai, nustatyti 7-ojoje AVP, siūlomi ir įgyvendinami laikantis išmanaus reglamentavimo principų, o prireikus atliekamas išsamus jų poveikio vertinimas.
3 straipsnis
1. Atitinkamos Sąjungos institucijos ir valstybės narės atsako už tai, kad būtų imtasi tinkamų veiksmų siekiant įgyvendinti 7-ojoje AVP nustatytus prioritetinius tikslus. Veiksmų imamasi deramai atsižvelgiant į įgaliojimų suteikimo, subsidiarumo ir proporcingumo principus pagal Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnį.
2. Įgyvendindamos 7-ąja AVP, visų lygių viešosios valdžios institucijos bendradarbiauja su verslo subjektais ir socialiniais partneriais, pilietine visuomene ir atskirais piliečiais.
4 straipsnis
1. Komisija užtikrina, kad atitinkamų 7-osios AVP dalių įgyvendinimas būtų stebimas vykdant nuolatinę strategijos „Europa 2020“ įgyvendinimo stebėseną. Apie šį procesą sužinoma iš Europos aplinkos agentūros aplinkos būklės rodiklių ir iš rodiklių, naudojamų stebėti esamų aplinkos ir su klimatu susijusių teisės aktų bei tikslų (kaip antai klimato ir energetikos tikslų, biologinės įvairovės tikslų ir efektyvaus išteklių naudojimo pagrindinių etapų) įgyvendinimo pažangą.
2. Komisija taip pat atlieka 7-osios AVP vertinimą. Tas vertinimas grindžiamas, inter alia, Europos aplinkos agentūros aplinkos būklės ataskaita ir konsultacijomis su suinteresuotaisiais subjektais. Komisija remiantis šiuo vertinimu parengtą ataskaitą pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai tinkamu laiku prieš 7-osios AVP pabaigą.
3. Atsižvelgdama į tą vertinimą ir kitus aktualius politikos pokyčius, Komisija, prireikus, laiku pateikia pasiūlymą dėl 8-osios AVP siekiant išvengti reguliavimo spragos tarp 7-osios AVP ir 8-osios AVP.
5 straipsnis
Šis sprendimas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Priimta Strasbūre 2013 m. lapkričio 20 d.