SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2014/61/EU
ze dne 15. května 2014
o opatřeních ke snížení nákladů na budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Digitální ekonomika zásadním způsobem mění vnitřní trh. Svými inovacemi, rychlostí a přeshraničním dosahem má potenciál posunout integraci vnitřního trhu na novou úroveň. Vizí Unie je digitální ekonomika s udržitelnými ekonomickými a sociálními přínosy, které jsou založeny na moderních on-line službách a rychlém internetovém připojení. Vysoce kvalitní digitální infrastruktura je základem prakticky všech odvětví moderní a inovativní ekonomiky a má strategický význam pro sociální a územní soudržnost. Všichni občané, jakož i soukromý a veřejný sektor musí proto dostat příležitost být součástí digitální ekonomiky.
(2)
Členské státy, uznávajíce význam zavádění vysokorychlostního širokopásmového připojení, schválily ambiciózní cíle pro širokopásmový Internet uvedené ve sdělení Komise nazvaném „Digitální agenda pro Evropu - Digitální růst pro Evropu“ („Digitální agenda“), a to konkrétně vybavit do roku 2013 základním širokopásmovým připojením všechny obyvatele Evropy a zajistit, aby do roku 2020 měli všichni obyvatelé Evropy přístup k výrazně rychlejšímu internetu (rychlejší než 30 Mb/s), a aby nejméně polovina domácností v Unii měla internetové připojení rychlejší než 100 Mb/s.
(3)
Vzhledem k rychlému vývoji technologií, exponenciálnímu růstu objemu širokopásmového datového provozu a rostoucí poptávce po elektronických službách by měly být cíle stanovené v Digitální agendě považovány za absolutní minimum a Unie by měla usilovat o ambicióznější cíle v oblasti širokopásmového připojení, aby dosáhla většího růstu, konkurenceschopnosti a produktivity. V souvislosti s přezkumem této směrnice by Komise měla posoudit, zda a jak by tato směrnice mohla přispět k dosažení tohoto cíle.
(4)
Digitální agenda rovněž upozornila na potřebu opatření, jejichž cílem je snížit náklady na zavádění širokopásmového připojení na celém území Unie, včetně řádného plánování a koordinace a snižování administrativní zátěže. V této souvislosti jsou zapotřebí značné počáteční investice ze strany členských států, jež by umožnily sdílení fyzické infrastruktury. S ohledem na cíle Digitální agendy a současně při zohlednění významného snížení finančních prostředků určených na širokopásmové připojení v rámci Nástroje pro propojení Evropy vytvořeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1316/2013 (4), by členské státy měly mít možnost pro účely dosažení cílů této směrnice využívat finančních prostředků Unie dostupných v souladu s platnými unijními předpisy.
(5)
Snížení nákladů na budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací by rovněž přispělo k dosažení digitalizace veřejného sektoru, což by kromě snížení nákladů na veřejnou správu a zvýšení účinnosti služeb poskytovaných občanům přineslo digitální pákový efekt pro všechna odvětví hospodářství.
(6)
V souvislosti s potřebou opatření na úrovni Unie s cílem zajistit lepší pokrytí širokopásmovým připojením, mimo jiné i snížením nákladů na infrastrukturu vysokorychlostního širokopásmového připojení, jak uvádí závěry ze zasedání Evropské rady ve dnech 13. a 14. prosince 2012, sdělení Komise nazvané „Akt o jednotném trhu II“ zdůrazňuje potřebu dalšího úsilí, aby bylo urychleně dosaženo cílů stanovených v Digitální agendě, mimo jiné řešením problému investic do vysokorychlostních sítí.
(7)
Zavádění pevných i bezdrátových vysokorychlostních sítí elektronických komunikací v celé Unii vyžaduje značné investice, jejichž významnou část představují náklady na stavební práce. Omezením některých nákladných stavebních prací by se zavádění širokopásmového připojení stalo účinnějším.
(8)
Hlavní část těchto nákladů lze přičíst neefektivnosti v procesu zavádění, související s využitím existující pasivní infrastruktury (jako jsou kabelovody, potrubí, šachty, rozvodné skříně, sloupy, stožáry, antény, věže a jiné podpůrné konstrukce), překážkám souvisejícím s koordinací stavebních prací, těžkopádným správním postupům udělování povolení a překážkám týkajícím se budování sítí uvnitř budov, což má za následek značné finanční překážky, zejména ve venkovských oblastech.
(9)
Opatření, jejichž cílem je zvýšit efektivitu využití existující infrastruktury a snížit náklady a zmenšit překážky při provádění nových stavebních prací, by měla poskytnout významný příspěvek k zajištění rychlého a rozsáhlého budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací za současného zachování účinné hospodářské soutěže, aniž by to mělo nepříznivý dopad na bezpečnost, zabezpečení a bezproblémový provoz existující veřejné infrastruktury.
(10)
Některé členské státy přijaly opatření, jejichž cílem je snížit náklady na zavádění širokopásmového připojení. Tato opatření jsou však i nadále ojedinělá a roztroušená. Rozšíření těchto opatření v rámci Unie by mohlo výrazně přispět k vytvoření jednotného digitálního trhu. Rozdílné regulační požadavky navíc někdy brání spolupráci podniků veřejných služeb a mohou vytvářet překážky vstupu na trh pro nové provozovatele sítí a nové obchodní příležitosti, což omezuje vývoj vnitřního trhu s využíváním a budováním fyzické infrastruktury pro vysokorychlostní sítě elektronických komunikací. Kromě toho iniciativy na úrovni členských států vždy nezohledňují celkovou situaci, zatímco v zájmu dosažení jednotného a významného výsledku je nutné přijmout opatření v rámci celého procesu zavádění a napříč odvětvími.
(11)
Cílem této směrnice je stanovit určitá minimální práva a povinnosti platné v celé Unii s cílem usnadnit zavádění vysokorychlostních sítí elektronických komunikací a meziodvětvovou koordinaci. Při zajištění rovných podmínek by tím neměly být dotčeny stávající osvědčené postupy a opatření přijatá na vnitrostátní a místní úrovni, obsahující podrobnější ustanovení a podmínky, jakož i další opatření doplňující uvedená práva a povinnosti, v souladu se zásadou subsidiarity.
(12)
Pokud jsou s ohledem na zásadu lex specialis v platnosti zvláštní regulační opatření v souladu s právem Unie, měla by mít přednost před minimálními právy a povinnostmi stanovenými touto směrnicí. Touto směrnicí by proto neměl být dotčen regulační rámec Unie pro elektronické komunikace stanovený ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES (5),jakož i směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES (6), směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES (7), směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES (8) a směrnici Komise 2002/77/ES (9), včetně vnitrostátních opatření přijatých v souladu s tímto regulačním rámcem, jako jsou např. specifická symetrická nebo asymetrická regulační opatření.
(13)
Pro provozovatele sítí elektronických komunikací, zejména nové účastníky na trhu, může být výrazně efektivnější opětovně využít pro účely zavádění sítí elektronických komunikací již existující fyzickou infrastrukturu včetně infrastruktury jiných veřejných služeb, zejména v oblastech, kde vhodná síť elektronických komunikací není k dispozici, nebo tam, kde vybudování nové fyzické infrastruktury nemusí být ekonomicky proveditelné. Synergie napříč odvětvími mohou navíc podstatně snížit potřebu stavebních prací pro budování sítí elektronických komunikací, a tím i společenské a ekologické náklady s nimi spojené, jako je znečištění, škodlivé vlivy a dopravní problémy. Tato směrnice by se proto měla použít nejen na poskytovatele veřejných komunikačních sítí, ale i na jakéhokoli vlastníka nebo držitele práv, přičemž v posledně uvedeném případě aniž jsou tím dotčena vlastnická práva jakékoli třetí strany, na užívání rozsáhlých a všudypřítomných fyzických infrastruktur vhodných pro uložení prvků sítí elektronických komunikací, mezi něž patří např. fyzické sítě pro poskytování elektřiny, plynu, vody a kanalizace a odvodňovacích systémů, vytápění a dopravních služeb.
(14)
Za účelem lepšího budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací na vnitřním trhu by tato směrnice měla stanovit práva pro poskytovatele veřejných komunikačních sítí na přístup k fyzické infrastruktuře bez ohledu na její umístění za spravedlivých a přiměřených podmínek v souladu s obvyklým výkonem vlastnických práv. Povinností umožnit přístup k fyzické infrastruktuře by neměla být dotčena práva vlastníka půdy nebo budovy, na níž nebo v níž je infrastruktura umístěna.
(15)
Vzhledem k nízké diferenciaci může být ve fyzických zařízeních sítě často uložena široká škála prvků sítí elektronických komunikací současně, včetně těch, které jsou schopny poskytovat služby širokopásmového připojení o rychlosti alespoň 30 Mb/s v souladu se zásadou technologické neutrality, a to bez vlivu na hlavní poskytovanou službu a s minimálními náklady na přizpůsobení. Fyzickou infrastrukturu, která je určena pouze k uložení jiných prvků sítě, aniž by se sama stala aktivním prvkem sítě, -jako v případě nenasvícených optických vláken, lze proto v zásadě využít k uložení kabelů nebo vybavení elektronických komunikací nebo jakéhokoli jiného prvku sítí elektronických komunikací, bez ohledu na její skutečné využití nebo její vlastnictví, pokud nevzniknou žádné obavy ohledně bezpečnosti ani nedojde k újmě na budoucích obchodních zájmech vlastníka infrastruktury. Fyzickou infrastrukturu veřejných komunikačních sítí lze také v zásadě využít k uložení prvků jiných sítí, a členské státy se proto mohou rozhodnout uplatnit ve vhodných případech zásadu vzájemnosti a umožnit provozovatelům veřejných komunikačních sítí, aby nabízeli přístup ke svým sítím pro účely budování jiných sítí. Aniž je dotčeno sledování specifického obecného zájmu spojeného s poskytováním hlavní služby, měly by být podporovány synergie mezi provozovateli sítí, aby současně přispívali k dosažení cílů Digitální agendy.
(16)
I když by touto směrnicí nemělo být dotčeno jakékoli specifické ochranné opatření potřebné k zajištění bezpečnosti a lidského zdraví, bezpečnosti a integrity sítí, zejména v rámci kritické infrastruktury, a k zajištění toho, že nebude dotčena hlavní služba poskytovaná provozovatelem sítě, zejména u sítí pro zásobování vodou určenou k lidské spotřebě, obecná pravidla ve vnitrostátních právních předpisech zakazující provozovatelům sítě sjednávat přístup k fyzické infrastruktuře ze strany poskytovatelů sítí elektronických komunikací by mohla bránit vytvoření trhu s přístupem k fyzické infrastruktuře. Taková obecná pravidla by proto měla být zrušena. Opatřeními stanovenými touto směrnicí by současně neměla být dotčena možnost, aby členské státy zatraktivnily poskytování přístupu k infrastruktuře provozovateli veřejných služeb tím, že příjmy plynoucí z této služby v souladu s platnými právními předpisy Unie vyloučí ze základu pro výpočet sazeb pro koncové uživatele u jejich hlavní činnosti nebo činností.
(17)
Provozovatel sítě může z objektivních důvodů odepřít přístup ke konkrétní fyzické infrastruktuře. Fyzická infrastruktura zejména nemusí být technicky vhodná s ohledem na konkrétní okolnosti týkající se infrastruktur, pro které byl vyžádán přístup; jako je momentální nedostatek prostoru, nebo kvůli budoucím potřebám prostoru, které jsou dostatečně prokázány např. prostřednictvím veřejně dostupných investičních plánů. Podobně by za určitých okolností mohlo sdílení infrastruktury ohrozit bezpečnost nebo veřejné zdraví, integritu a bezpečnost sítě, mimo jiné v rámci kritické infrastruktury, nebo poskytování služeb, které jsou prostřednictvím téže infrastruktury primárně zajišťovány. Dále, pokud provozovatel sítě již poskytuje velkoobchodní přístup k fyzické infrastruktuře sítě, která by splňovala potřeby žadatele o přístup, může mít přístup k uvedené fyzické infrastruktuře negativní hospodářský dopad na její obchodní model a investiční pobídky a může mít za následek i neefektivní zdvojování prvků sítě. Současně v případě povinností přístupu k fyzické infrastruktuře uložených v souladu s regulačním rámcem Unie v oblasti elektronických komunikací, jako jsou povinnosti uložené podnikům s významnou tržní silou, by se na ně již vztahovaly specifické regulační povinnosti, které by touto směrnicí neměly být dotčeny.
(18)
Požádají-li podniky zajišťující nebo oprávněné zajišťovat veřejné komunikační sítě o přístup ve specifikované oblasti, provozovatelé sítí by měli předložit nabídku sdíleného využívání svých zařízení za spravedlivých a přiměřených podmínek, včetně ceny, pokud není přístup odepřen z objektivních důvodů. V závislosti na okolnostech může podmínky, za nichž je takový přístup udělen, ovlivnit několik faktorů, mezi něž patří dodatečné náklady na údržbu a úpravy, preventivní ochranná opatření, která mají být přijata k omezení nepříznivých dopadů na bezpečnost, zabezpečení a integritu sítě, specifická ujednání o odpovědnosti v případě škody, využití jakékoli veřejné dotace udělené na vybudování infrastruktury, včetně konkrétních podmínek spojených s dotací nebo stanovených vnitrostátními právními předpisy v souladu s právními předpisy Unie, schopnost zajistit či poskytnout kapacitu infrastruktury za účelem splnění či zajištění závazků veřejné služby, případně omezení vyplývající z ustanovení vnitrostátních právních předpisů, jejichž cílem je ochrana životního prostředí, veřejného zdraví nebo veřejné bezpečnosti nebo dodržení městských a venkovských územních plánů.
(19)
V případě neshody během obchodního jednání o technických a obchodních podmínkách by každá ze stran měla mít možnost obrátit se na příslušný vnitrostátní orgán pro řešení sporů, jenž stranám uloží řešení, aby se zamezilo neodůvodněnému odepření ujednání nebo uložení nepřiměřených podmínek. Při stanovení cen za poskytnutí přístupu by orgán pro řešení sporů měl zajistit, aby poskytovatel přístupu měl přiměřenou možnost náhrady svých nákladů vzniklých při poskytování přístupu k jeho fyzické infrastruktuře, při zohlednění zvláštních vnitrostátních podmínek a všech cenových struktur zavedených za účelem poskytnutí přiměřené možnosti náhrady nákladů s ohledem na prostředky právní ochrany již dříve uložené vnitrostátními regulačními orgány. Orgán pro řešení sporů by přitom měl rovněž zohlednit dopad požadovaného přístupu na obchodní plán poskytovatele přístupu, včetně investic, jež poskytovatel přístupu, který byl o přístup požádán, vynaložil, a to zejména investic uskutečněných do fyzické infrastruktury, o přístup k níž bylo požádáno. V konkrétním případě přístupu k fyzické infrastruktuře poskytovatelů veřejných komunikačních sítí mohou investice do takové infrastruktury přímo přispět k dosažení cílů Digitální agendy a hospodářská soutěž na navazujících trzích může být ovlivněna parazitováním. Jakákoli povinnost přístupu by proto měla plně zohledňovat ekonomickou životaschopnost těchto investic na základě jejich rizikového profilu, časového harmonogramu návratnosti investic, vlivu, který má přístup na hospodářskou soutěž na navazujících trzích a v důsledku toho na ceny a na návratnost investice, odpisů aktiv sítě v době žádosti o přístup, obchodních důvodů podporujících investice, zejména do fyzické infrastruktury užívané k poskytování vysokorychlostních služeb elektronických komunikací a možnosti souběžného zavádění infrastruktury, jež je předběžně nabídnuta žadateli o přístup.
(20)
V zájmu efektivního plánování budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací a zajištění co nejefektivnějšího využití existujících infrastruktur vhodných k zavádění sítí elektronických komunikací by podniky zajišťující nebo oprávněné zajišťovat veřejné komunikační sítě měly mít přístup k minimálním informacím o fyzické infrastruktuře dostupné v oblasti budování. Tyto minimální informace by měly umožňovat posouzení potenciálu, pokud jde o využití existující infrastruktury v určité oblasti, jakož i snížení škody na jakékoli existující fyzické infrastruktuře. S ohledem na počet zúčastněných stran a v zájmu usnadnění přístupu k těmto informacím, a to i napříč odvětvími a přes hranice, by uvedené minimální informace měly být zpřístupněny prostřednictvím jednotného informačního místa. Toto jednotné informační místo by mělo umožnit přístup k minimálním informacím, které jsou již k dispozici v elektronické podobě, s dodržením omezení zajišťujících bezpečnost a integritu sítí, zejména v rámci kritické infrastruktury, nebo chránících legitimní provozní a obchodní tajemství.
(21)
Aniž by tato směrnice ukládala členským státům jakékoliv nové povinnosti v oblasti mapování, měly by směrnice stanovit, že minimální informace, které orgány veřejné správy již shromáždily a jež jsou k dispozici v elektronické podobě na základě vnitrostátních iniciativ i právních předpisů Unie, jako je např. směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/2/ES (10), by měly být zpřístupněny, například prostřednictvím hypertextového odkazu, jednotnému informačnímu místu. Tím by byl umožněn koordinovaný přístup k informacím o fyzické infrastruktuře pro poskytovatele sítí elektronických komunikací a zároveň zajistit bezpečnost a integritu veškerých takových informací, zejména pokud jde o kritickou infrastrukturu jednotlivých států. Zpřístupňováním takových informací by neměly být dotčeny požadavky na transparentnost, které již platí pro opakované použití informací veřejného sektoru na základě směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/98/ES (11). Pokud informace, které jsou veřejnému sektoru k dispozici, nezajišťují adekvátní znalost existující fyzické infrastruktury určitého typu nebo v určité oblasti, provozovatelé sítí by měli informace zpřístupnit podnikům zajišťujícím nebo oprávněným zajišťovat veřejné komunikační sítě.
(22)
Nejsou-li minimální informace k dispozici prostřednictvím jednotného informačního místa, měla by být přesto zajištěna možnost, aby si podniky zajišťující nebo oprávněné zajišťovat veřejné komunikační sítě takové specifické informace přímo vyžádaly od kteréhokoli provozovatele sítě v dané oblasti. Kromě toho, pokud je žádost přiměřená, zejména je-li to třeba s ohledem na možnost sdílení existující fyzické infrastruktury nebo na koordinaci stavebních prací, podniky zajišťující nebo oprávněné zajišťovat veřejné komunikační sítě by měly dostat možnost provést průzkum na místě a vyžádat si informace o plánovaných stavebních pracích za transparentních, přiměřených a nediskriminačních podmínek, aniž by byla dotčena ochranná opatření přijatá s cílem zajistit bezpečnost a integritu sítě, jakož i chránit důvěrnost a provozní a obchodní tajemství. Měla by být podporována zvýšená transparentnost plánovaných stavebních prací ze strany samotných provozovatelů sítí nebo prostřednictvím jednotných informačních míst, zejména v oblastech, kde je nejužitečnější, a to přesměrováním oprávněných provozovatelů k takovým informacím, kdykoli jsou k dispozici.
(23)
Pokud dojde v souvislosti s přístupem k informacím o fyzické infrastruktuře s ohledem na budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací ke sporům, příslušný orgán pro řešení sporů by měl mít pravomoc k jejich vyřešení formou závazného rozhodnutí. Rozhodnutími tohoto orgánu by v každém případě neměla být dotčena možnost kterékoli strany obrátit se na soud.
(24)
Koordinace stavebních prací týkajících se fyzické infrastruktury může zajistit značné úspory a minimalizovat zátěž pro oblast dotčenou budováním nových sítí elektronických komunikací. Z tohoto důvodu by měla být zakázána regulační omezení, která stanoví obecný zákaz jednání mezi provozovateli sítí s cílem koordinovat takové práce za účelem budování mimo jiné vysokorychlostních sítí elektronických komunikací. V případě stavebních prací, které nejsou financovány z veřejných prostředků, by touto směrnicí nemělo být dotčeno právo zúčastněných stran uzavírat dohody o koordinaci stavebních prací v souladu s jejich vlastními investičními a obchodními plány a jimi upřednostňovaným časovým rámcem.
(25)
Stavební práce zcela nebo částečně financované z veřejných prostředků by měly vést k maximalizaci pozitivního společného výsledku využitím pozitivních externalit takových prací napříč odvětvími a zajištěním rovných příležitostí při sdílení dostupné a plánované fyzické infrastruktury za účelem budování sítí elektronických komunikací. Provozovatel sítě provádějící přímo nebo nepřímo, např. prostřednictvím subdodavatele, dotčené stavební práce by měl včasným a přiměřeným žádostem o koordinaci budování prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací, zajišťující například pokrytí možných dodatečných nákladů, včetně nákladů z prodlení, a minimalizaci změn původních plánů, vyhovět za přiměřených, nediskriminačních a transparentních podmínek, čímž by neměl být nepříznivě dotčen hlavní účel stavebních prací financovaných z veřejných prostředků. Aniž jsou dotčena příslušná pravidla pro státní podporu, měly by mít členské státy možnost stanovit další pravidla pro rozdělení nákladů spojených s koordinovaným budováním. Měly by být k dispozici zvláštní postupy k zajištění rychlého řešení sporů týkajících se vyjednávání uvedených dohod o koordinaci, a to za přiměřených, spravedlivých a nediskriminačních podmínek. Těmito ustanoveními by nemělo být dotčeno právo členských států vyhradit kapacitu pro sítě elektronických komunikací i bez zvláštních žádostí, aby vyhověly budoucí poptávce po fyzické infrastruktuře a maximalizovaly hodnotu stavebních prací, nebo přijmout opatření zahrnující podobná práva na koordinaci stavebních prací pro provozovatele jiných druhů sítí, například pro plyn nebo elektřinu.
(26)
Při budování sítí elektronických komunikací nebo nových síťových prvků může být za účelem ochrany obecných zájmů členských států a Unie nezbytná řada různých povolení, včetně stavebního povolení, územního plánu, povolení z hlediska životního prostředí a jiných povolení. Počet povolení nutných pro budování různých typů sítí elektronických komunikací a místní charakter budování může vyústit v uplatnění řady postupů a podmínek. Při zachování práva každého příslušného orgánu na účast a uchování svých rozhodovacích pravomocí v souladu se zásadou subsidiarity by veškeré relevantní informace o postupech a obecných podmínkách týkajících se stavebních prací měly být dostupné prostřednictvím jednotného informačního místa. To by mohlo snížit složitost a zvýšit efektivitu a transparentnost, zejména pro nové subjekty na trhu nebo menší subjekty, které neprovozují činnost v dané oblasti. Členské státy by navíc měly mít možnost stanovit právo podniků zajišťujících nebo oprávněných zajišťovat veřejné komunikační sítě předložit svou žádost o povolení prostřednictvím jednotného kontaktního místa.
(27)
Členské státy by měly zajistit, aby rozhodnutí o povolení nebo zamítnutí žádosti o povolení týkající se budování sítí elektronických komunikací nebo nových síťových prvků byla v každém případě poskytnuta k dispozici nejpozději do čtyř měsíců, aniž jsou dotčeny jiné konkrétní lhůty nebo povinnosti stanovené pro řádný průběh řízení platné pro postup udělování povolení v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo právními předpisy Unie, aby se zajistilo, že postupy udělování povolení nepůsobí jako překážky investic a že nemají nepříznivý vliv na vnitřní trh. Takové rozhodnutí může být v souladu s platnými právními předpisy implicitní nebo explicitní. Členské státy by případně měly stanovit právo poskytovatelů, kteří utrpěli škodu z prodlení způsobenou některým příslušným orgánem, udělit povolení v rámci platných lhůt za účelem získání náhrady.
(28)
Aby se zajistilo, že tyto postupy pro udělování povolení budou dokončeny v přiměřené lhůtě, členské státy by mohly zvážit stanovení několika ochranných opatření, jako je např. implicitní schválení, nebo přijmout opatření zjednodušující postupy udělování povolení mimo jiné snížením počtu povolení nutných pro budování sítí elektronických komunikací nebo vynětím určitých kategorií stavebních prací malého rozsahu nebo standardizovaných stavebních prací z udělování povolení. Orgány na celostátní, regionální nebo místní úrovni by měly každé odmítnutí takového povolení v rámci jejich pravomoci odůvodnit na základě objektivních, transparentních, nediskriminačních a přiměřených kritérií a podmínek. Tím by neměla být dotčena jakákoli opatření přijatá členskými státy vyjímající některé prvky sítí elektronických komunikací, pasivní či aktivní, z udělování povolení.
(29)
Dosažení cílů Digitální agendy vyžaduje, aby se zavádění infrastruktury přiblížilo prostorám koncových uživatelů, přičemž bude plně respektována zásada proporcionality, pokud jde o jakákoli omezení vlastnických práv z hlediska sledovaného obecného zájmu. Mělo by být usnadněno vybudování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací až ke koncovým uživatelům a zároveň zajištěna technologická neutralita, zejména prostřednictvím fyzické infrastruktury uvnitř budovy, připravené pro vysokorychlostní připojení. S ohledem na skutečnost, že náklady na zástavbu minichrániček během výstavby budovy jsou relativně nízké, zatímco dovybavení budov vysokorychlostní infrastrukturou může představovat významnou část nákladů na budování vysokorychlostní sítě, měly by být všechny nové nebo podstatně renovované budovy vybaveny fyzickou infrastrukturou umožňující připojení koncových uživatelů k vysokorychlostním sítím. V zájmu zavádění vysokorychlostních sítí elektronických komunikací by nové a podstatně renovované vícebytové budovy měly být vybaveny přístupovým bodem, jehož prostřednictvím může poskytovatel získat přístup k infrastruktuře uvnitř budovy. Developeři budov by navíc měli zajistit vytvoření prázdných kabelovodů vedoucích z každého bytu do přístupového bodu umístěného ve vícebytové budově nebo mimo ni. Mohou se vyskytnout případy, jako jsou nové budovy s jedním bytem nebo významné renovace v izolovaných oblastech, kdy je perspektiva vysokorychlostního připojení z objektivních důvodů považována za příliš vzdálenou na to, aby odůvodnila vybavení budov fyzickou infrastrukturou uvnitř budovy, připravenou pro vysokorychlostní připojení, nebo přístupovým bodem, nebo kdy by takové vybavení budov bylo nepřiměřené z ekonomických důvodů nebo z důvodu ochrany městského dědictví či životního prostředí, jako v případě zvláštních kategorií památek.
(30)
S cílem pomoci potenciálním kupujícím a nájemcům při určování budov, které jsou vybaveny fyzickou infrastrukturou uvnitř budovy, připravenou pro vysokorychlostní připojení, a které tudíž mají značný potenciál úspory nákladů, a s cílem prosazovat vysokorychlostní připravenost budov by členské státy měly mít možnost vyvinout dobrovolné označení „připraveno pro širokopásmové připojení“ pro budovy vybavené takovou infrastrukturou a přístupovým bodem v souladu s touto směrnicí.
(31)
Když poskytovatelé veřejných komunikačních sítí budují vysokorychlostní sítě elektronických komunikací v určité oblasti, lze dosáhnout výrazných úspor z rozsahu, pokud mohou ukončit svou síť v přístupovém bodě budovy bez ohledu na to, zda účastník v té době vyjádřil výslovný zájem o uvedenou službu, avšak pod podmínkou, že je minimalizován dopad na soukromé vlastnictví, s využitím existující fyzické infrastruktury a s uvedením dotčené oblasti do původního stavu. Je-li síť ukončena v přístupovém bodě, připojení dalších zákazníků je možné za podstatně nižších nákladů, zejména prostřednictvím přístupu k vertikálnímu segmentu uvnitř budovy, připravenému pro vysokorychlostní připojení, pokud již existuje. Uvedeného cíle lze stejně tak dosáhnout v případě, kdy je budova sama již vybavena vysokorychlostní sítí elektronických komunikací, k níž mají za transparentních, přiměřených a nediskriminačních podmínek přístup všichni poskytovatelé veřejných komunikačních sítí, kteří mají v dané budově aktivního účastníka služeb. To může nastat zejména v členských státech, které přijaly opatření na základě článku 12 směrnice 2002/21/ES.
(32)
Nové budovy měly být vybaveny fyzickou infrastrukturou uvnitř budovy, připravenou pro vysokorychlostní připojení, a v případě vícebytových budov přístupovým bodem- Členské státy by k dosažení tohoto cíle měly mít možnost jisté flexibility. V tomto ohledu není cílem této směrnice harmonizace pravidel v oblasti souvisejících nákladů, včetně úhrady nákladů na vybavení budov fyzickou infrastrukturou uvnitř budovy, připravenou pro vysokorychlostní připojení, a přístupovým bodem.
(33)
Vzhledem ke společenským přínosům digitálního začlenění a k ekonomické logice budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací, pokud neexistuje pasivní ani aktivní infrastruktura připravená pro vysokorychlostní připojení, která obsluhuje prostory koncových uživatelů, ani alternativy k poskytnutí vysokorychlostních sítí elektronických komunikací účastníkovi, měl by mít jakýkoli poskytovatel veřejných komunikačních sítí právo ukončit svou síť na vlastní náklady v soukromých prostorech v případě, že dopad na soukromý majetek je minimalizovaný, např. opětovným využitím existující fyzické infrastruktury dostupné v budově, je-li to možné, nebo uvedením dotčených oblastí do původního stavu.
(34)
V souladu se zásadou subsidiarity by touto směrnicí neměla být dotčena možnost, aby členské státy přidělily regulační úkoly v něm stanovené orgánům, jež jsou nejvíce způsobilé je plnit v souladu s vnitrostátním ústavním systémem rozdělení pravomocí a s požadavky stanovenými touto směrnicí.
(35)
Určený vnitrostátní orgán pro řešení sporů by měl zajistit nestrannost a nezávislost vůči zúčastněným stranám a měl by mít odpovídající pravomoci a zdroje.
(36)
Členské státy by měly stanovit účinné, přiměřené a odrazující sankce pro případ nedodržení vnitrostátních opatření přijatých na základě této směrnice.
(37)
Aby byla zajištěna efektivita jednotných informačních míst stanovených touto směrnicí, členské státy by měly zajistit, aby v daném jednotném informačním místě, v němž lze zajistit zvýšenou efektivitu s ohledem na přidělené úkoly, mimo jiné i v rámci místního katastru nemovitostí, byly k dispozici dostatečné zdroje a příslušné informace o konkrétní oblasti s optimální mírou agregace. Se záměrem vycházet z existujících struktur a maximalizovat přínosy pro koncové uživatele by proto členské státy mohly zvážit možné synergie a úspory z rozsahu činnosti s jednotnými kontaktními místy ve smyslu článku 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES (12).
(38)
Jelikož cílů této směrnice, totiž usnadnit budování fyzické infrastruktury vhodné pro vysokorychlostní sítě elektronických komunikací v celé Unii, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich z důvodů jejich rozsahu či účinků může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(39)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznané zejména v Listině základních práv Evropské unie, zejména právo na soukromí a ochranu obchodního tajemství, svobodu podnikání, právo na vlastnictví a právo na účinnou právní ochranu. Členské státy musí tuto směrnici uplatňovat v souladu s těmito právy a zásadami,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Cílem této směrnice je usnadnit a podnítit zavádění vysokorychlostních sítí elektronických komunikací podporou společného využívání existující fyzické infrastruktury a usnadněním efektivnějšího budování nové fyzické infrastruktury, aby bylo možné tyto sítě zavádět s nižšími náklady.
2. Tato směrnice stanoví minimální požadavky týkající se stavebních prací a fyzické infrastruktury s cílem sblížit některé aspekty právních a správních předpisů členských států v těchto oblastech.
3. Členské státy mohou zachovat nebo zavést opatření v souladu s právními předpisy Unie, které jsou přísnější než minimální požadavky stanovené touto směrnicí s cílem lépe dosáhnout cíle uvedeného v odstavci 1.
4. Pokud jsou ustanovení této směrnice v rozporu s ustanoveními směrnic 2002/21/ES, 2002/19/ES, 2002/20/ES, 2002/22/ES nebo 2002/77/ES, použijí se příslušná ustanovení uvedených směrnic.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se použijí definice uvedené ve směrnici 2002/21/ES.
Použijí se rovněž tyto definice:
1)
„provozovatelem sítě“ se rozumí podnik zajišťující nebo oprávněný zajišťovat veřejné komunikační sítě, jakož i podnik, který zajišťuje fyzickou infrastrukturu určenou k poskytování:
a)
služeb výroby, přepravy nebo distribuce
i)
plynu,
ii)
elektrické energie včetně veřejného osvětlení,
iii)
vytápění,
iv)
vody včetně odstraňování nebo čištění odpadních a kanalizačních vod, a odvodňovacích systémů,
b)
dopravních služeb včetně železnic, silnic, přístavů a letišť;
2)
„fyzickou infrastrukturou“ se rozumí jakýkoli prvek sítě, který je určen k uložení jiných prvků sítě, aniž by se sám stal aktivním prvkem sítě, jako jsou potrubí, stožáry, kabelovody, inspekční komory, vstupní šachty, rozvodné skříně, budovy nebo vstupy do budov, antény, věže a sloupy; kabely, včetně nenasvícených optických vláken, jakož i prvky sítí používané v současné době k poskytování vody určené k lidské spotřebě podle definice uvedené v čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 98/83/ES (13) nejsou fyzickou infrastrukturou ve smyslu této směrnice;
3)
„vysokorychlostní sítí elektronických komunikací“ se rozumí síť elektronických komunikací, jež je schopna poskytovat služby širokopásmového připojení o rychlosti alespoň 30 Mb/s;
4)
„stavebními pracemi“ se rozumí každý výsledek stavebních nebo stavebně inženýrských prací jako celek, který je sám o sobě dostačující, aby plnil hospodářskou nebo technickou funkci, a zahrnuje jeden nebo více prvků fyzické infrastruktury;
5)
„subjektem veřejného sektoru“ se rozumí státní, regionální nebo místní orgán, veřejnoprávní subjekt nebo sdružení vytvořené jedním nebo několika takovými orgány nebo jedním nebo několika takovými veřejnoprávními subjekty;
6)
„veřejnoprávními subjekty“ se rozumějí subjekty se všemi těmito vlastnostmi:
a)
jsou založeny za zvláštním účelem spočívajícím v uspokojování potřeb obecného zájmu, které nemají průmyslovou nebo obchodní povahu;
b)
mají právní subjektivitu a
c)
jsou financovány zcela nebo převážně státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty; nebo podléhají řídicímu dohledu těchto orgánů nebo subjektů; nebo je v jejich správním, řídícím nebo dozorčím orgánu více než polovina členů jmenována státem, regionálními nebo místními orgány nebo jinými veřejnoprávními subjekty;
7)
„fyzickou infrastrukturou uvnitř budovy“ se rozumí fyzická infrastruktura nebo zařízení v místě koncového uživatele, včetně prvků ve spoluvlastnictví, určené k uložení kabelových nebo bezdrátových přístupových sítí, pokud jsou tyto přístupové sítě schopny poskytovat služby elektronických komunikací a propojovat přístupový bod budovy s koncovým bodem sítě;
8)
„fyzickou infrastrukturou uvnitř budovy, připravenou pro vysokorychlostní připojení“ se rozumí fyzická infrastruktura uvnitř budovy, určená k uložení prvků či umožnění poskytnutí vysokorychlostních sítí elektronických komunikací;
9)
„významnou renovací“ se rozumí stavební nebo stavebně inženýrské práce v místě koncového uživatele, které zahrnují strukturální změny celé fyzické infrastruktury uvnitř budovy nebo její značné části a vyžadují stavební povolení;
10)
„povolením“ se rozumí explicitní nebo implicitní rozhodnutí příslušného orgánu v návaznosti na jakýkoli postup, v jehož rámci je určitý podnik povinen učinit kroky umožňující legální provedení stavebních nebo stavebně inženýrských prací;
11)
„přístupovým bodem“ se rozumí fyzický bod umístěný uvnitř budovy či mimo ni přístupný pro podniky zajišťující nebo oprávněné zajišťovat veřejné komunikační sítě, jehož prostřednictvím je umožněno připojení k fyzické infrastruktuře uvnitř budovy, připravené pro vysokorychlostní připojení.
Článek 3
Přístup k existující fyzické infrastruktuře
1. Členské státy zajistí, aby každý provozovatel sítě měl právo nabízet podnikům zajišťujícím nebo oprávněným zajišťovat sítě elektronických komunikací přístup ke své fyzické infrastruktuře pro účely budování prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací. Členské státy mohou naproti tomu stanovit právo provozovatelů veřejných komunikačních sítí nabízet přístup k jejich fyzické infrastruktuře pro účely budování jiných sítí než sítí elektronických komunikací.
2. Členské státy zajistí, aby na základě písemné žádosti podniku zajišťujícího nebo oprávněného zajišťovat veřejné komunikační sítě měl každý provozovatel sítě povinnost vyhovět všem přiměřeným žádostem o přístup ke své fyzické infrastruktuře pro účely budování prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací, a to za spravedlivých a přiměřených podmínek včetně ceny. Taková písemná žádost specifikuje prvky projektu, pro nějž se požaduje přístup, včetně konkrétního časového rámce.
3. Členské státy vyžadují, aby každé odepření přístupu bylo založeno na objektivních, transparentních a přiměřených kritériích, jako jsou:
a)
technická vhodnost fyzické infrastruktury, k níž bylo požádáno o přístup, pro uložení jakéhokoli prvku vysokorychlostních sítí elektronických komunikací podle odstavce 2;
b)
dostupnost prostoru k uložení prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací podle odstavce 2, včetně budoucích potřeb provozovatele sítě ohledně prostoru, které jsou dostatečně prokázány;
c)
otázky týkající se bezpečnosti a veřejného zdraví;
d)
integrita a bezpečnost kterékoli sítě, zejména kritické infrastruktury jednotlivých států;
e)
riziko závažné interference plánovaných služeb elektronických komunikací s poskytováním jiných služeb prostřednictvím stejné fyzické infrastruktury;
f)
dostupnost použitelných alternativních prostředků pro velkoobchodní přístup k fyzické infrastruktuře sítě poskytnutých provozovatelem sítě a vhodných k poskytování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací za předpokladu, že tento přístup je nabízen za spravedlivých a přiměřených podmínek;
Členské státy zajistí, aby provozovatel sítě uvedl důvody zamítnutí do dvou měsíců ode dne přijetí úplné žádosti o přístup.
4. V případě, kdy byl odepřen přístup nebo kdy do dvou měsíců od data obdržení žádosti o přístup nebylo dosaženo dohody o konkrétních podmínkách včetně ceny, členské státy zajistí, aby kterákoli ze stran byla oprávněna předložit věc příslušnému vnitrostátnímu orgánu pro řešení sporů.
5. Členské státy vyžadují, aby vnitrostátní orgán pro řešení sporů uvedený v odstavci 4 vydal, s řádným ohledem na zásadu proporcionality, závazné rozhodnutí ve věci sporu zahájeného podle odstavce 4, včetně stanovení spravedlivých a přiměřených podmínek i cen, je-li to na místě.
Vnitrostátní orgán pro řešení sporů vyřeší spor v nejkratší možné době a v každém případě do čtyř měsíců ode dne přijetí úplné žádosti s výjimkou mimořádných okolností, aniž je dotčena možnost kterékoli ze stran předložit věc soudu.
Týká-li se spor přístupu k infrastruktuře poskytovatele sítě elektronických komunikací a je-li vnitrostátní orgán pro řešení sporů vnitrostátním regulačním orgánem, zohlední případně cíle stanovené v článku 8 směrnice 2002/21/ES. Jakákoli cena stanovená orgánem pro řešení sporů zajistí, aby poskytovatel přístupu měl přiměřenou možnost náhrady svých nákladů a zohlední dopad požadovaného přístupu na obchodní plán poskytovatele přístupu, včetně investic realizovaných provozovatelem sítě, který byl o přístup požádán, zejména do fyzických infrastruktur využívaných k poskytování vysokorychlostních služeb elektronických komunikací.
6. Tímto článkem není dotčeno vlastnické právo vlastníka fyzické infrastruktury v případě, že provozovatel sítě není jejím vlastníkem, ani vlastnické právo jakékoliv třetí strany, jako jsou vlastníci pozemků a vlastníci soukromých nemovitostí.
Článek 4
Transparentnost ve vztahu k fyzické infrastruktuře
1. Pro účely žádosti o přístup k fyzické infrastruktuře v souladu s čl. 3 odst. 2 členské státy zajistí, aby každý podnik zajišťující nebo oprávněný zajišťovat veřejné komunikační sítě měl na vyžádání právo na přístup k následujícímu souboru minimálních informací o existující fyzické infrastruktuře kteréhokoli provozovatele sítě:
a)
umístění a trasování;
b)
druh a současné využití infrastruktury a
c)
kontaktní místo.
Členské státy zajistí, aby podnik žádající o přístup specifikoval oblast, v níž plánuje budování prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací.
Členské státy mohou umožnit přístup k minimálním informacím, které mají být omezeny, pouze je-li to považováno za nutné v zájmu bezpečnosti a integrity sítí, národní bezpečnosti, veřejného zdraví nebo bezpečnosti, důvěrnosti nebo provozního či obchodního tajemství.
2. Členské státy mohou požadovat, aby každý subjekt veřejného sektoru, jenž je na základě svých úkolů držitelem částí minimálních informací uvedených v odstavci 1 a týkajících se fyzické infrastruktury provozovatele sítě v elektronické podobě, zpřístupnil tyto části informací elektronickými prostředky prostřednictvím jednotného informačního místa do 1. ledna 2017, a členské státy po takových subjektech veřejného sektoru požadují, aby je na požádání zpřístupnily podnikům zajišťujícím nebo oprávněným zajišťovat veřejné komunikační sítě, aniž jsou dotčena omezení podle odstavce 1. Veškeré aktualizace těchto informací a jakékoli nové prvky minimálních informací uvedených v odstavci 1, které subjekt veřejného sektoru obdrží, se zpřístupní jednotnému informačnímu místu do dvou měsíců ode dne jejich přijetí. Je-li třeba zaručit spolehlivost poskytnutých informací, lze tuto lhůtu prodloužit maximálně o jeden měsíc.
3. Minimální informace, které jsou zpřístupněny jednotnému informačnímu místu podle odstavce 2, se prostřednictvím jednotného informačního místa neprodleně zpřístupní v elektronické podobě za přiměřených, nediskriminačních a transparentních podmínek. Členské státy zajistí, aby byl přístup k minimálním informacím podle tohoto odstavce prostřednictvím jednotného informačního místa umožněn do 1. ledna 2017.
4. Nejsou-li minimální informace uvedené v odstavci 1 k dispozici prostřednictvím jednotného informačního místa, členské státy vyžadují, aby provozovatelé sítí tyto informace zpřístupnili na základě konkrétní písemné žádosti podniku zajišťujícího nebo oprávněného zajišťovat veřejné komunikační sítě. V této žádosti se specifikuje oblast, v níž je plánováno budování prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací. Přístup k informacím se poskytne do dvou měsíců od obdržení písemné žádosti za přiměřených, nediskriminačních a transparentních podmínek, aniž jsou dotčena příslušná omezení podle odstavce 1.
5. Na základě konkrétní písemné žádosti podniku zajišťujícího nebo oprávněného zajišťovat veřejné komunikační sítě členské státy vyžadují, aby provozovatelé sítí vyhověli přiměřeným žádostem o průzkum na místě týkajícím se konkrétních prvků jejich fyzické infrastruktury. V této žádosti se specifikují prvky sítě dotčené v souvislosti s budováním prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací. Průzkum na místě týkající se specifikovaných prvků sítě se povolí do jednoho měsíce od data obdržení písemné žádosti za přiměřených, nediskriminačních a transparentních podmínek, aniž jsou dotčena příslušná omezení podle odstavce 1.
6. Členské státy zajistí, aby v případě sporu vzniklého v souvislosti s právy a povinnostmi stanovenými v tomto článku měla kterákoli strana právo obrátit se ve věci sporu na vnitrostátní orgán pro řešení sporů. Vnitrostátní orgán pro řešení sporů plně zohlední zásadu proporcionality a vydá závazné rozhodnutí k vyřešení sporu v nejkratší možné době a v každém případě do dvou měsíců, s výjimkou mimořádných okolností, aniž je dotčena možnost kterékoli ze stran předložit věc soudu.
7. Členské státy mohou stanovit výjimky z povinností stanovených v odstavcích 1 až 5 v případě existujících fyzických infrastruktur, které se nepovažují za technicky vhodné pro budování vysokorychlostních sítí elektronických komunikací, nebo v případě kritické infrastruktury jednotlivých států Tyto výjimky musí být v tomto ohledu řádně odůvodněné. Zúčastněným stranám musí být poskytnuta příležitost vyjádřit se v přiměřené lhůtě k návrhům výjimek. Každá taková výjimka se musí oznámit Komisi.
8. Členské státy zajistí, aby podniky zajišťující nebo oprávněné zajišťovat veřejné komunikační sítě, které obdrží přístup k informacím podle tohoto článku, přijaly vhodná opatření pro zajištění zachování důvěrnosti a provozního a obchodního tajemství.
Článek 5
Koordinace stavebních prací
1. Členské státy zajistí, aby každý provozovatel sítě měl právo sjednávat dohody o koordinaci stavebních prací s podniky zajišťujícími nebo oprávněnými zajišťovat sítě elektronických komunikací s cílem budování prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací.
2. Členské státy zajistí, aby každý provozovatel sítě provádějící přímo nebo nepřímo stavební práce zcela nebo částečně financované z veřejných prostředků vyhověl všem přiměřeným žádostem podniků zajišťujících nebo oprávněných zajišťovat veřejné komunikační sítě o koordinaci stavebních prací s cílem budování prvků vysokorychlostní sítě elektronických komunikací, a to za transparentních a nediskriminačních podmínek. Těmto žádostem se vyhoví, pokud:
a)
si to nevyžádá žádné dodatečné náklady, mimo jiné z důvodu dalšího prodlení, pro původně plánované stavební práce;
b)
to nebrání kontrole nad koordinací prací a
c)
je žádost o koordinaci podána co nejdříve a v každém případě nejpozději jeden měsíc před předložením konečného projektu příslušným orgánům k udělení povolení.
Členské státy mohou stanovit pravidla pro rozdělení nákladů souvisejících s koordinací stavebních prací.
3. Pokud není dohody o koordinaci stavebních prací podle odstavce 2 dosaženo do jednoho měsíce od obdržení formální žádosti o jednání, členské státy zajistí, aby kterákoli ze stran měla právo předložit věc příslušnému vnitrostátnímu orgánu pro řešení sporů.
4. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní orgán pro řešení sporů uvedený v odstavci 3 vydal, s řádným ohledem na zásadu proporcionality, rozhodnutí k vyřešení sporu zahájeného podle odstavce 3, včetně stanovení spravedlivých a nediskriminačních podmínek a poplatků, je-li to na místě.
Vnitrostátní orgán pro řešení sporů vyřeší spor v nejkratší možné době a v každém případě do dvou měsíců ode dne přijetí úplné žádosti, s výjimkou mimořádných okolností, aniž je dotčena možnost kterékoli ze stran předložit věc soudu.
5. Členské státy mohou stanovit výjimky z povinností uvedených v tomto článku pro stavební práce malého významu, pokud jde o hodnotu, velikost či trvání, nebo v případě kritické národní infrastruktury. Tyto výjimky musí být v tomto ohledu řádně odůvodněné. Zúčastněným stranám se poskytne příležitost vyjádřit se v přiměřené lhůtě k návrhům výjimek. Každá taková výjimka se oznámí Komisi.
Článek 6
Transparentnost ve vztahu k plánovaným stavebním pracem
1. V zájmu sjednávání dohod o koordinaci stavebních prací uvedených v článku 5 členské státy vyžadují, aby kterýkoli provozovatel sítě na základě konkrétní písemné žádosti podniku zajišťujícího nebo oprávněného zajišťovat veřejné komunikační sítě zpřístupnil následující minimální informace o probíhajících nebo plánovaných stavebních pracích týkajících se jeho fyzické infrastruktury, pro něž bylo buď uděleno povolení, nebo povolovací řízení probíhá, nebo se první žádost příslušným orgánům o udělení povolení plánuje v následujících šesti měsících:
a)
umístění a druh prací;
b)
dotčené prvky sítě;
c)
předpokládaný termín zahájení prací a doba jejich trvání a
d)
kontaktní místo.
V žádosti podniku zajišťujícího nebo oprávněného zajišťovat veřejné komunikační sítě se specifikuje oblast, v níž je plánováno budování prvků vysokorychlostní sítě elektronických komunikací. Provozovatelé sítí do dvou týdnů od data obdržení písemné žádosti poskytnou požadované informace za přiměřených, nediskriminačních a transparentních podmínek. Členské státy mohou umožnit přístup k minimálním informacím, které mají být omezeny, pouze je-li to považováno za nutné v zájmu bezpečnosti a integrity sítí, národní bezpečnosti, veřejného zdraví nebo bezpečnosti, důvěrnosti nebo provozního a obchodního tajemství.
2. Provozovatel sítě může žádost podle odstavce 1 zamítnout, pokud:
a)
požadované informace zveřejnil v elektronické podobě, nebo
b)
je přístup k těmto informacím zajištěn prostřednictvím jednotného informačního místa.
3. Členské státy zajistí, aby provozovatel sítě zpřístupnil požadované minimální informace uvedené v odstavci 1 prostřednictvím jednotného informačního místa.
4. Členské státy zajistí, aby v případě sporu vzniklého v souvislosti s právy a povinnostmi stanovenými v tomto článku měla kterákoli strana právo obrátit se ve věci sporu na vnitrostátní orgán pro řešení sporů. Vnitrostátní orgán pro řešení sporů plně zohlední zásadu proporcionality a vydá závazné rozhodnutí k vyřešení sporu v nejkratší možné době a v každém případě do dvou měsíců, s výjimkou mimořádných okolností, aniž je dotčena možnost kterékoli ze stran předložit věc soudu.
5. Členské státy mohou stanovit výjimky z povinností stanovených v tomto článku pro stavební práce nevýznamné hodnoty nebo v případě kritické infrastruktury jednotlivých států. Tyto výjimky se řádně odůvodní. Zúčastněným stranám se poskytne příležitost vyjádřit se v přiměřené lhůtě k návrhům výjimek. Každá taková výjimka se oznámí Komisi.
Článek 7
Postup udělování povolení
1. Členské státy zajistí, aby všechny příslušné informace týkající se podmínek a postupů platných pro udělování povolení pro stavební práce nezbytné pro účely budování prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací, včetně jakýchkoliv informací týkajících se výjimek platných pro tyto prvky, pokud jde o některá nebo veškerá povolení požadovaná podle vnitrostátních právních předpisů byly přístupné prostřednictvím jednotného informačního místa.
2. Členské státy mohou stanovit, že každý podnik zajišťující nebo oprávněný zajišťovat veřejné komunikační sítě má právo předkládat elektronickými prostředky a prostřednictvím jednotného informačního místa žádosti o povolení požadovaná pro stavební práce, která jsou nezbytná za účelem budování prvků vysokorychlostních sítí elektronických komunikací.
3. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že aniž jsou dotčeny jiné konkrétní lhůty nebo povinnosti stanovené k zajištění řádného průběhu řízení nebo odvolacího řízení, platné pro postupy související s udělováním povolení v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo právními předpisy Unie, příslušné orgány povolení udělí či zamítnou do čtyř měsíců ode dne přijetí úplné žádosti. Členské státy mohou stanovit, že tuto lhůtu lze ve výjimečných a řádně odůvodněných případech prodloužit. Jakékoliv prodloužení bude co nejkratší, aby bylo možné povolení udělit či zamítnout. Každé odmítnutí musí být řádně odůvodněno na základě objektivních, transparentních, nediskriminačních a přiměřených kritérií.
4. Členské státy mohou zajistit, aby každý podnik zajišťující nebo oprávněný zajišťovat veřejné komunikační sítě, kterému v důsledku nedodržení lhůt platných podle odstavce 3 vznikla škoda, měl právo na náhradu škody v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
Článek 8
Fyzická infrastruktura uvnitř budovy
1. Členské státy zajistí, aby všechny nově postavené budovy pro něž byla žádost o stavební povolení podána po 31. prosinci 2016, byly v místě koncového uživatele, včetně prvků těchto budov ve spoluvlastnictví, vybaveny fyzickou infrastrukturou uvnitř budovy, připravenou pro vysokorychlostní připojení, až do koncových bodů sítě. Stejná povinnost platí v případě významné renovace, pro niž byla žádost o stavební povolení podána po 31. prosinci 2016.
2. Členské státy zajistí, aby všechny nově postavené vícebytové budovy, pro něž byla žádost o stavební povolení podána po 31. prosinci 2016, byly vybaveny přístupovým bodem. Stejná povinnost platí v případě významné renovace týkající se vícebytových budov, pro něž byla žádost o stavební povolení podána po 31. prosinci 2016.
3. Budovy vybavené v souladu s tímto článkem jsou způsobilé ke získání dobrovolného označení „připraveno pro širokopásmové připojení“ v těch členských státech, které se pro zavedení takového označení rozhodly.
4. Členské státy mohou pro určité kategorie budov, zejména budovy s jedním bytem, nebo významné renovace, stanovit výjimky z povinností stanovených v odstavcích 1 a 2, pokud je splnění těchto povinností nepřiměřené, například z hlediska nákladů pro jednotlivé vlastníky nebo společenství vlastníků nebo z hlediska druhů budov, jako jsou zvláštní kategorie památek, historické budovy, rekreační obydlí, vojenské budovy či jiné budovy využívané pro účely národní bezpečnosti. Tyto výjimky se řádně odůvodní. Zúčastněným stranám je poskytnuta příležitost vyjádřit se v přiměřené lhůtě k návrhům výjimek. Každá taková výjimka se oznámí Komisi.
Článek 9
Přístup k fyzické infrastruktuře uvnitř budovy
1. Členské státy zajistí, aby s výhradou odst. 3 prvního pododstavce měl každý poskytovatel veřejných komunikačních sítí právo zavést na vlastní náklady až k přístupovému bodu svou síť.
2. Členské státy zajistí, aby s výhradou odst. 3 prvního pododstavce měl každý poskytovatel veřejných komunikačních sítí právo na přístup ke kterékoli existující fyzické infrastruktuře uvnitř budovy za účelem budování vysokorychlostní sítě elektronických komunikací, pokud je duplikace technicky nemožná nebo ekonomicky neefektivní.
3. Členské státy zajistí, aby kterýkoliv držitel práva k užívání přístupového bodu a fyzické infrastruktury uvnitř budovy splňoval veškeré odůvodněné žádosti o přístup od poskytovatelů veřejných komunikačních sítí za spravedlivých a nediskriminačních podmínek, včetně ceny, je-li to na místě.
Pokud není dohody o přístupu uvedené v odstavci 1 nebo 2 dosaženo do dvou měsíců od obdržení formální žádosti o přístup, členské státy zajistí, aby každá strana měla právo předložit věc příslušnému vnitrostátnímu orgánu pro řešení sporů, aby posoudil dodržení požadavků stanovených v uvedených odstavcích. Vnitrostátní orgán pro řešení sporů plně zohlední zásadu proporcionality a vydá závazné rozhodnutí k vyřešení sporu v nejkratší možné době a v každém případě do dvou měsíců, s výjimkou mimořádných okolností, aniž je dotčena možnost kterékoli ze stran předložit věc soudu.
4. Členské státy mohou udělit výjimky z ustanovení v odstavcích 1 až 3 pro budovy, v nichž je přístup k existující síti, která končí v místě koncového uživatele a je vhodná k poskytování vysokorychlostní služeb elektronických komunikací, zajištěn za objektivních, transparentních, přiměřených a nediskriminačních podmínek.
5. Pokud infrastruktura uvnitř budovy, připravená pro vysokorychlostní připojení, neexistuje, členské státy zajistí, aby měl každý poskytovatel veřejných komunikačních sítí právo ukončit svou síť v prostorách účastníka, pokud s tím tento účastník souhlasí a pokud se tak minimalizuje dopad na soukromý majetek třetích stran.
6. Tímto článkem není dotčeno vlastnické právo vlastníka přístupového bodu nebo fyzické infrastruktury uvnitř budovy v případě, že držitel práva k užívání této infrastruktury nebo přístupového bodu není jejich vlastníkem, ani vlastnické právo jakýchkoliv třetích stran, jako jsou vlastníci pozemků a vlastníci budov.
Členské státy mohou stanovit pravidla pro odpovídající finanční náhradu pro osoby, jimž vznikla uplatňováním práv stanovených v tomto článku škoda.
Článek 10
Příslušné orgány
1. Členské státy zajistí, aby každý z úkolů svěřených vnitrostátnímu orgánu pro řešení sporů byl prováděn jedním nebo několika příslušnými orgány.
2. Vnitrostátní orgán pro řešení sporů určený členským státem podle odstavce 1 musí být právně samostatný a funkčně nezávislý na kterémkoliv provozovateli sítě. Členské státy mohou umožnit vnitrostátnímu orgánu pro řešení sporů účtovat poplatky na pokrytí nákladů souvisejících s plněním úkolů, které mu byly svěřeny.
3. Členské státy vyžadují, aby všechny strany s vnitrostátním orgánem pro řešení sporů plně spolupracovaly.
4. Členské státy jmenují jeden nebo více příslušných orgánů na celostátní, regionální nebo místní úrovni pro výkon funkcí jednotného informačního místa uvedených v článcích 4, 6 a 7. S cílem pokrýt náklady na plnění těchto funkcí členské státy mohou umožnit účtování poplatků za užívání jednotných informačních míst.
5. Členské státy oznámí Komisi totožnost každého příslušného orgánu v souladu s tímto článkem k plnění funkce podle této směrnice do 1. července 2016 a veškeré jejich změny předtím, než takové určení nebo změna vstoupí v platnost.
6. Proti veškerým rozhodnutím přijatým příslušnými orgány uvedenými v tomto článku se lze odvolat k soudu v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
Článek 11
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro sankce za porušení vnitrostátních opatření přijatých podle této směrnice a přijmou veškerá opatření nezbytná pro zajištění jejich provádění. Stanovené sankce musejí být vhodné, účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 12
Přezkum
Komise podá do 1. července 2018 zprávu o provádění této směrnice Evropskému parlamentu a Radě. Zpráva obsahuje shrnutí dopadu opatření stanovených touto směrnicí a posouzení pokroku při plnění jejích cílů, včetně toho, zda a jak by mohla směrnice více přispět k dosažení ambicióznějších cílů v oblasti širokopásmového připojení než těch, jež jsou stanoveny v Digitální agendě.
Článek 13
Provedení
Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 2016. Uvědomí o nich Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. července 2016.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 14
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 15
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 15. května 2014.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2014/61/ES
2014 m. gegužės 15 d.
dėl priemonių sparčiojo elektroninių ryšių tinklų diegimo sąnaudoms mažinti
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 114 straipsnį,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę (2),
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (3),
kadangi:
(1)
skaitmeninė ekonomika iš esmės keičia vidaus rinką. Jos inovacijos, sparta ir tarpvalstybinė aprėptis gali pastūmėti vidaus rinkos integravimą į kitą lygį. Sąjungos vizija - skaitmeninė ekonomika, teikianti tvarią ekonominę ir socialinę naudą, grindžiama moderniomis elektroninėmis paslaugomis ir sparčiu interneto ryšiu. Aukštos kokybės skaitmenine infrastruktūra grindžiami beveik visi šiuolaikinės novatoriškos ekonomikos sektoriai, ir ji yra strategiškai svarbi socialinei ir teritorinei sanglaudai. Todėl visi piliečiai, taip pat viešasis bei privatusis sektoriai turi turėti galimybę būti skaitmeninės ekonomikos dalyviais;
(2)
pripažindamos sparčiojo plačiajuosčio ryšio diegimo svarbą, valstybės narės patvirtino plataus užmojo plačiajuosčio ryšio tikslus, išdėstytus Komisijos komunikate „Europos skaitmeninė darbotvarkė. Skaitmeninėmis technologijomis grindžiamas Europos augimas“ (toliau - skaitmeninė darbotvarkė), būtent ne vėliau kaip 2013 m. užtikrinti, kad visi europiečiai galėtų naudotis baziniu plačiajuosčiu ryšiu, ir užtikrinti, kad ne vėliau kaip 2020 m. visi europiečiai turėtų galimybę naudotis daug spartesniu internetu (daugiau kaip 30 Mbps), o 50 % arba daugiau Sąjungos namų ūkių užsisakytų spartesnio kaip 100 Mbps interneto ryšio paslaugą;
(3)
atsižvelgiant į sparčią technologijų raidą, eksponentinį plačiajuosčio ryšio srauto augimą ir vis didesnę e. paslaugų paklausą, skaitmeninėje darbotvarkėje nustatytus tikslus reikėtų laikyti absoliučiu minimumu, o Sąjunga turėtų siekti platesnio užmojo tikslų plačiajuosčio ryšio srityje, kad būtų užtikrintas didesnis augimas, konkurencingumas ir našumas. Atlikdama šios direktyvos peržiūrą, Komisija turėtų įvertinti, ar šia direktyva būtų galima toliau prisidėti siekiant to tikslo ir kokiu būdu tai būtų galima padaryti;
(4)
skaitmeninėje darbotvarkėje taip pat nurodyta, jog reikia politikos, kuria būtų sumažintos plačiajuosčio ryšio diegimo visoje Sąjungos teritorijoje sąnaudos, įskaitant tinkamą planavimą ir koordinavimą bei administracinės naštos mažinimą. Todėl valstybėms narėms reikia vykdyti didelės apimties išankstines investicijas, kad būtų sudarytos sąlygos dalytis fizine infrastruktūra. Atsižvelgiant į skaitmeninės darbotvarkės tikslus ir kartu pripažįstant, kad buvo labai sumažinti pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1316/2013 (4) nustatytą Europos infrastruktūros tinklų priemonę plačiajuosčiam ryšiui skirti finansiniai ištekliai, valstybės narės šios direktyvos tikslams pasiekti turėtų galėti naudotis Sąjungos finansavimu, prieinamu vadovaujantis taikytinomis Sąjungos nuostatomis;
(5)
sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų diegimo sąnaudų mažinimas taip pat būtų naudingas užbaigiant viešojo sektoriaus skaitmeninimą, kuris visuose ekonomikos sektoriuose darytų skaitmeninio sverto poveikį ir leistų sumažinti viešojo administravimo sąnaudas ir veiksmingiau teikti paslaugas piliečiams;
(6)
atsižvelgiant į poreikį imtis veiksmų Sąjungos lygiu, kad būtų užtikrinta geresnė plačiajuosčio ryšio aprėptis, be kita ko, mažinant sparčiojo plačiajuosčio ryšio infrastruktūros sąnaudas, kaip pažymima 2012 m. gruodžio 13-14 d. Europos vadovų tarybos išvadose, Komisijos komunikate „II bendrosios rinkos aktas“ pabrėžiama, jog reikia papildomų pastangų, kad būtų greitai pasiekti Europos skaitmeninėje darbotvarkėje nustatyti tikslai, inter alia, sprendžiant investavimo į sparčiuosius tinklus uždavinį;
(7)
visoje Sąjungoje diegiant sparčiuosius fiksuotojo ir belaidžių elektroninių ryšių tinklus, reikia esminių investicijų, kurių didelę dalį sudaro civilinės inžinerijos darbų sąnaudos. Apribojus kai kuriuos daug sąnaudų reikalaujančius civilinės inžinerijos darbus plačiajuosčio ryšio diegimas taptų efektyvesnis;
(8)
didelę dalį tų sąnaudų galima priskirti diegimo proceso neveiksmingumui, kuris susijęs su egzistuojančios pasyviosios infrastruktūros (pvz., kanalų, vamzdžių, šulinių, spintų, stulpų, stiebų, antenų įrenginių, bokštų ir kitų atraminių konstrukcijų) naudojimu, kliūtimis, susijusiomis su inžinerinių darbų koordinavimu, sunkiomis administracinėmis leidimų suteikimo procedūromis ir kliūtimis, susijusiomis su tinklų diegimu pastatuose, dėl kurių atsiranda didelių finansinių kliūčių, ypač kaimo vietovėse;
(9)
priemonėmis, kuriomis siekiama padidinti egzistuojančios infrastruktūros naudojimo efektyvumą ir sumažinti naujų civilinės inžinerijos darbų vykdymo sąnaudas ir kliūtis, turėtų būti iš esmės prisidedama prie greito ir plataus masto sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų diegimo užtikrinimo, kartu palaikant veiksmingą konkurenciją, nedarant neigiamo poveikio esamos viešosios infrastruktūros saugai, saugumui ir sklandžiam veikimui;
(10)
kai kurios valstybės narės priėmė priemones, kuriomis ketinama sumažinti plačiajuosčio ryšio diegimo sąnaudas. Tačiau tos priemonės lieka nedidelio masto ir padrikos. Išplėtojus tas priemones Sąjungoje, būtų galima reikšmingai prisidėti prie bendrosios skaitmeninės rinkos kūrimo. Be to, dėl skirtingų reguliavimo reikalavimų kartais komunalinės įmonės negali bendradarbiauti ir gali atsirasti kliūčių naujiems tinklo operatoriams patekti į rinką, taip pat kliūčių naujoms verslo galimybėms, todėl tokie skirtumai trukdo plėtoti vidaus rinką sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų fizinei infrastruktūrai naudoti ir diegti. Galiausiai, ne visada atrodo, kad iniciatyvos, kurių imamasi valstybių narių mastu, sudaro visumą, tuo tarpu labai svarbu imtis veiksmų viso diegimo proceso metu ir visuose sektoriuose, kad būtų užtikrintas nuoseklus ir reikšmingas poveikis;
(11)
šia direktyva siekiama nustatyti visoje Sąjungoje taikomas būtiniausias teises ir pareigas, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų diegimui ir skirtinguose sektoriuose vykdomos veiklos koordinavimui. Užtikrinant būtiniausias vienodas sąlygas, tai turėtų būti daroma nedarant poveikio esamai geriausiai praktikai ir nacionaliniu bei vietos lygiu priimtoms priemonėms, kuriomis nustatytos išsamesnės nuostatos ir sąlygos, taip pat papildomoms priemonėms, kuriomis papildomos tos teisės ir pareigos, laikantis subsidiarumo principo;
(12)
atsižvelgiant į lex specialis principą, kai taikomos konkretesnės reguliavimo priemonės, laikantis Sąjungos teisės, tos priemonės turėtų būti viršesnės už šioje direktyvoje numatytas būtiniausias teises ir pareigas. Todėl šia direktyva neturėtų būti daromas poveikis Sąjungos elektroninių ryšių reguliavimo sistemai, įtvirtintai Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2002/21/EB (5), taip pat Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2002/19/EB (6), Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2002/20/EB (7), Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2002/22/EB (8) ir Komisijos direktyvoje 2002/77/EB (9), įskaitant pagal tą reguliavimo sistemą patvirtintas nacionalines priemones, kaip antai konkrečias simetrines ar asimetrines reguliavimo priemones;
(13)
elektroninių ryšių tinklo operatoriams, ypač naujiems rinkos dalyviams, gali būti daug veiksmingiau pakartotinai naudotis egzistuojančia fizine infrastruktūra, įskaitant kitų komunalinių įmonių infrastruktūrą, siekiant diegti elektroninių ryšių tinklus, ypač tuose rajonuose, kur nėra tinkamo elektroninių ryšių tinklo arba kur įrengti naują fizinę infrastruktūrą gali būti ekonomiškai nepagrįsta. Be to, dėl sektorių tarpusavio sinergijos, diegiant elektroninių ryšių tinklus gali labai sumažėti inžinerinių darbų poreikis, taigi ir su tais darbais susijusios socialinės ir aplinkosaugos sąnaudos, pavyzdžiui, tarša, trukdžiai ir eismo spūstys. Todėl šią direktyvą reikėtų taikyti ne tik viešojo ryšių tinklo paslaugų teikėjams, bet ir bet kuriam teisių naudotis elektroninių ryšių tinklo elementams įrengti tinkančiomis plataus masto visuotinėmis fizinėmis infrastruktūromis, pavyzdžiui, elektros energijos, dujų, vandentiekio, nuotekų ir kanalizacijos sistemų, šildymo ir transporto paslaugų, savininkui ar turėtojui, pastaruoju atveju nedarant poveikio bet kurios trečiosios šalies nuosavybės teisėms;
(14)
siekiant gerinti sparčiojo elektroninių ryšių tinklų diegimą vidaus rinkoje, šia direktyva turėtų būti nustatytos viešojo ryšių tinklo paslaugų teikėjų teisės sąžiningomis ir pagrįstomis sąlygomis, atitinkančiomis įprastą naudojimąsi nuosavybės teisėmis, gauti prieigą prie fizinės infrastruktūros, neatsižvelgiant į jos buvimo vietą. Pareiga suteikti prieigą prie fizinės infrastruktūros turėtų nedaryti poveikio žemės ar pastato, kuriame infrastruktūra yra, savininko teisėms;
(15)
atsižvelgiant į nedidelį diferenciacijos lygį, panaudojant tinklo fizinę infrastruktūrą dažnai galima kartu įrengti įvairius elektroninių ryšių tinklo elementus, įskaitant tuos, kuriais galima užtikrinti ne lėtesnio kaip 30 Mb/s plačiajuosčio ryšio prieigos paslaugas, laikantis technologinio neutralumo principo, nedarant poveikio pagrindinei teikiamai paslaugai ir patiriant minimalias pritaikymo sąnaudas. Todėl fizinę infrastruktūrą, kurioje tik ketinama įrengti kitus tinklo elementus, bet kuri netampa aktyviuoju tinklo elementu, pavyzdžiui, nenaudojamų šviesolaidžio skaidulų atveju, iš esmės galima naudoti elektroninių ryšių kabeliams, įrangai arba bet kuriam kitam elektroninių ryšių tinklų elementui įrengti, neatsižvelgiant į faktinį jos naudojimą arba jos nuosavybę, jei nėra jokių saugumo problemų ar žalos infrastruktūros savininko būsimiems verslo interesams. Viešųjų ryšių tinklų fizinė infrastruktūra taip pat iš esmės gali būti naudojama kitų tinklų elementams įrengti, todėl valstybės narės gali nuspręsti atitinkamais atvejais taikyti abipusiškumo principą ir leisti viešųjų ryšių tinklų operatoriams teikti prieigą prie jų tinklų diegiant kitus tinklus. Nedarant poveikio konkretaus bendro intereso, susijusio su pagrindinės paslaugos teikimu, siekimui reikėtų skatinti visų tinklo operatorių veiklos sinergiją, siekiant kartu padėti įgyvendinti Skaitmeninės darbotvarkės tikslus;
(16)
nors šia direktyva neturėtų būti daromas poveikis jokioms specialioms apsaugos priemonėms, kurios reikalingos siekiant užtikrinti saugą ir visuomenės sveikatą, tinklų, ypač ypatingos svarbos infrastruktūros, saugumą ir vientisumą, taip pat siekiant užtikrinti, kad nebūtų daromas poveikis tinklo operatoriaus teikiamai pagrindinei paslaugai, ypač tinklų, naudojamų tiekti vandenį, skirtą žmonėms vartoti, atveju, nacionalinės teisės aktų bendrosios taisyklės, kuriomis tinklo operatoriams draudžiama derėtis dėl elektroninių ryšių tinklo paslaugų teikėjų prieigos prie fizinės infrastruktūros, galėtų užkirsti kelią prieigos prie fizinės infrastruktūros rinkos sukūrimui. Todėl tokios bendrosios taisyklės turėtų būti panaikintos. Kartu šioje direktyvoje išdėstytomis priemonėmis neturėtų būti daromas poveikis valstybių narių galimybei komunalinių įmonių operatorių suteikiamą prieigą prie infrastruktūros padaryti patrauklesnę, neįtraukiant pajamų už tą paslaugą į jų pagrindinei veiklos rūšiai ar rūšims nustatytų galutiniams paslaugų gavėjams taikomų tarifų apskaičiavimo pagrindą pagal galiojančią Sąjungos teisę;
(17)
tinklo operatorius dėl objektyvių priežasčių gali atsisakyti suteikti prieigą prie konkrečios fizinės infrastruktūros. Visų pirma fizinė infrastruktūra gali būti techniškai netinkama dėl konkrečių aplinkybių, susijusių su infrastruktūra, prie kurios paprašyta prieigos, pavyzdžiui, atitinkamu metu turimos vietos trūkumo arba dėl būsimų vietos poreikių, kurie yra pakankamai įrodyti, pavyzdžiui, viešai paskelbtais investicijų planais. Panašiai, konkrečiomis aplinkybėmis dalijantis infrastruktūra gali kilti pavojus saugai ar visuomenės sveikatai, tinklo, įskaitant ypatingos svarbos infrastruktūrą, vientisumui ir saugumui arba gali kilti grėsmė paslaugų, kurios pirmiausia teikiamos naudojantis ta pačia infrastruktūra, teikimui. Be to, kai tinklo operatorius jau teikia didmeninę prieigą prie fizinės tinklo infrastruktūros, kuri atitiktų prieigos prašytojo poreikius, prieiga prie pagrindinės fizinės infrastruktūros gali daryti nepalankų ekonominį poveikį jo verslo modeliui ir paskatoms investuoti, taip pat dėl jos gali būti neefektyviai dubliuojami tinklo elementai. Kartu pagal Sąjungos elektroninių ryšių reguliavimo sistemą nustatyto įpareigojimo suteikti prieigą prie fizinės infrastruktūros, pavyzdžiui, įpareigojimo didelę įtaką rinkoje turinčioms įmonėms, atveju jau būtų taikomi specialūs reguliavimo įpareigojimai, kuriems ši direktyva neturėtų daryti poveikio;
(18)
jei įmonės, įgaliotos teikti ar teikiančios viešųjų ryšių tinklų paslaugas prašo prieigos konkrečiame rajone, tinklo operatoriai turėtų pateikti pasiūlymą dėl bendro jų įrenginių naudojimo sąžiningomis ir pagrįstomis sąlygomis, įskaitant kainą, nebent prieiga nesuteikiama dėl objektyvių priežasčių. Atsižvelgiant į aplinkybes, sąlygoms, kuriomis suteikiama prieiga, poveikį galėtų daryti keletas elementų, pavyzdžiui: bet kokios papildomos techninės priežiūros ir pritaikymo išlaidos; bet kokios prevencinės saugumo priemonės, kurias reikia patvirtinti, kad būtų apribotas neigiamas poveikis tinklo saugai, saugumui ir vientisumui; bet kokie specialūs susitarimai dėl atsakomybės žalos atveju; bet kokios viešosios subsidijos, suteiktos infrastruktūrai statyti, panaudojimas, įskaitant su subsidija susijusias arba laikantis Sąjungos teisės pagal nacionalinę teisę numatytas specialias sąlygas; gebėjimas suteikti arba pateikti infrastruktūros pajėgumą siekiant įvykdyti viešųjų paslaugų teikimo įpareigojimus; bet kokie nacionalinių nuostatų nulemti apribojimai, kuriais siekiama apsaugoti aplinką, visuomenės sveikatą, visuomenės saugumą arba siekiama miestų ir kaimo vietovių planavimo tikslų;
(19)
siekiant išvengti nepagrįstų atsisakymų sudaryti sandorį arba nepagrįstų sąlygų nustatymo, jeigu kyla nesutarimų vykstant komercinėms deryboms dėl techninių ir komercinių sąlygų, kiekviena šalis turėtų galėti kreiptis į nacionalinio lygio ginčų nagrinėjimo įstaigą, kad šalims būtų nustatytas sprendimas. Nustatydama prieigos suteikimo kainas, ginčų nagrinėjimo įstaiga turėtų užtikrinti, kad prieigos teikėjas turėtų objektyvią galimybę susigrąžinti suteikiant prieigą prie jo fizinės infrastruktūros patirtas išlaidas, atsižvelgiant į ypatingas nacionalines sąlygas ir tarifų struktūras, nustatytas siekiant suteikti objektyvią galimybę susigrąžinti išlaidas atsižvelgiant į nacionalinių reguliavimo institucijų anksčiau priimtas teisių gynimo priemones. Tai darydama ginčų nagrinėjimo įstaiga taip pat turėtų atsižvelgti į prašomos prieigos poveikį prieigos teikėjo verslo planui, įskaitant prieigos teikėjo, kurio prašoma suteikti prieigą, investicijas, visų pirma į fizinę infrastruktūrą, prie kurios prašoma suteikti prieigą. Konkrečiu prieigos prie viešojo ryšių tinklo paslaugų teikėjų fizinės infrastruktūros atveju investicijomis į tokią infrastruktūrą gali būti tiesiogiai prisidedama siekiant skaitmeninės darbotvarkės tikslų, o konkurenciją vartotojų grandies rinkoje gali paveikti galimybė nemokamai pasinaudoti esamais ištekliais. Taigi bet kokio įpareigojimo suteikti prieigą atveju reikėtų visiškai atsižvelgti į tų investicijų ekonominį perspektyvumą, remiantis jų rizikos profiliu, investicijų grąžos tvarkaraščiu, prieigos poveikiu konkurencijai vartotojų grandies rinkoje, taigi ir kainoms bei investicijų grąžai, tinklo turto nusidėvėjimui prašymo suteikti prieigą pateikimo metu, verslo modeliu, kuriuo grindžiamos investicijos, visų pirma į fizinę infrastruktūrą, naudojamą sparčiųjų elektroninių ryšių paslaugoms teikti, ir bet kokią bendro diegimo galimybę, anksčiau pasiūlytą prieigos prašytojui;
(20)
siekdamos veiksmingai planuoti sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų diegimą ir užtikrinti veiksmingiausią egzistuojančios infrastruktūros, tinkamos elektroninių ryšių tinklams diegti, naudojimą, įmonės, teikiančios arba įgaliotos teikti viešojo elektroninių ryšių tinklų paslaugas, turėtų turėti galimybę gauti būtiniausią informaciją, susijusią su diegimo vietoje turima fizine infrastruktūra. Tokia būtiniausia informacija turėtų leisti įvertinti egzistuojančios infrastruktūros konkrečiame rajone naudojimo potencialą, taip pat sumažinti žalą bet kuriai egzistuojančiai fizinei infrastruktūrai. Atsižvelgiant į dalyvaujančių suinteresuotųjų subjektų skaičių ir siekiant sudaryti palankesnes sąlygas prieigai prie tos informacijos, taip pat visuose sektoriuose ir tarpvalstybiniu mastu, tokia būtiniausia informacija turėtų būti teikiama per bendrą informacinį punktą. Tame bendrame informaciniame punkte turėtų būti suteikiama prieiga prie būtiniausios informacijos, kuri jau pateikta elektroniniu formatu, taikant apribojimus tinklo, ypač ypatingos svarbos infrastruktūros, saugumui ir vientisumui užtikrinti arba teisėtoms veiklos ir verslo paslaptims apsaugoti;
(21)
nenustatant jokio naujo kartografavimo įpareigojimo valstybėms narėms, šia direktyva turėtų būti numatyta, kad viešojo sektoriaus įstaigų jau surinkta būtiniausia informacija, pateikta elektroniniu formatu pagal nacionalines iniciatyvas ir pagal Sąjungos teisės aktus pavyzdžiui, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2007/2/EB (10), turėtų būti teikiama, pavyzdžiui, pateikiant interneto nuorodą, bendram informaciniam punktui. Tokiu būdu viešojo ryšių tinklo paslaugų teikėjams suteikiant koordinuotą prieigą prie informacijos apie fizinę infrastruktūrą ir kartu užtikrinant tokios informacijos saugumą ir vientisumą, visų pirma kiek tai susiję su nacionaline ypatingos svarbos infrastruktūra. Tokia informacija turėtų būti pateikiama nedarant poveikio skaidrumo reikalavimams, kurie jau taikomi viešojo sektoriaus informacijos pakartotiniam naudojimui pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/98/EB (11). Kai viešojo sektoriaus turima informacija neužtikrinama pakankamai žinių apie konkrečioje vietoje esančią fizinę infrastruktūrą arba apie tam tikros rūšies infrastruktūrą, tinklo operatoriai turėtų pateikti informaciją įmonėms, teikiančioms arba įgaliotoms teikti viešąsias viešųjų ryšių tinklų paslaugas;
(22)
kai per bendrą informacinį punktą negalima gauti būtiniausios informacijos, įmonėms, teikiančioms ar įgaliotoms teikti viešojo ryšių tinklo paslaugas vis tiek turėtų būti užtikrinta galimybė tiesiogiai prašyti bet kurio atitinkamo rajono tinklo operatoriaus tokios konkrečios informacijos. Be to, jeigu prašymas pagrįstas, ypač jeigu to reikia siekiant dalytis egzistuojanti fizine infrastruktūra arba koordinuoti inžinerinius darbus, įmonėms, teikiančioms ar įgaliotoms teikti viešojo elektroninių ryšių tinklo paslaugas turėtų būti suteikta galimybė atlikti apžiūras vietoje ir prašyti informacijos apie planuojamus inžinerinius darbus skaidriomis, proporcingomis ir nediskriminacinėmis sąlygomis ir nedarant poveikio apsaugos priemonėms, priimtoms tinklo saugumui ir vientisumui užtikrinti, taip pat konfidencialumui ir veiklos bei verslo paslaptims apsaugoti. Turėtų būti skatinamas didesnis planuojamų civilinių inžinerinių darbų skaidrumas, kurį užtikrintų patys tinklo operatoriai arba kuris būtų užtikrinamas per bendrus informacinius punktus, ypač naudingiausiose srityse, nurodant įgaliotiems operatoriams, kur yra tokios informacijos, kai jos turima;
(23)
kai kyla ginčų dėl prieigos prie informacijos apie fizinę infrastruktūrą siekiant diegti sparčiuosius elektroninių ryšių tinklus, ginčų nagrinėjimo įstaiga turėtų galėti išspręsti tokius ginčus priimdama privalomą sprendimą. Bet kuriuo atveju tokios įstaigos sprendimai turėtų nedaryti poveikio bet kurios iš šalių galimybei kreiptis į teismą;
(24)
koordinuojant su fizine infrastruktūra susijusius inžinerinius darbus galima sutaupyti daug lėšų ir kuo labiau sumažinti nepatogumus naujų elektroninių ryšių tinklų diegimo rajone. Dėl tos priežasties reikėtų uždrausti reguliavimo apribojimus, kuriais paprastai užkertamas kelias tinklo operatorių deryboms siekiant koordinuoti tokius darbus, kad taip pat būtų galima diegti sparčiųjų elektroninių ryšių tinklus. Viešosiomis lėšomis nefinansuojamų inžinerinių darbų atveju ši direktyva neturėtų kliudyti suinteresuotiesiems subjektams sudaryti inžinerinių darbų koordinavimo susitarimus pagal jų pačių investicinius ir verslo planus ir jų pageidaujamą tvarkaraštį;
(25)
inžinerinių darbų, visiškai ar iš dalies finansuojamų viešosiomis lėšomis, tikslas turėtų būti kuo labiau padidinti teigiamus bendrus rezultatus išnaudojant teigiamus tų darbų išorės veiksnius visuose sektoriuose ir užtikrinant vienodas galimybes dalytis esama ir planuojama fizine infrastruktūra siekiant diegti elektroninių ryšių tinklus. Nors neturėtų būti daromas neigiamas poveikis viešosiomis lėšomis finansuojamų inžinerinių darbų pagrindiniam tikslui, susijusius inžinerinius darbus tiesiogiai ar netiesiogiai, pavyzdžiui, per subrangovą, vykdantis tinklo operatorius proporcingomis, nediskriminacinėmis ir skaidriomis sąlygomis turėtų patenkinti laiku pateiktus pagrįstus prašymus koordinuoti sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų elementų diegimą, užtikrinant, pavyzdžiui, bet kokių papildomų išlaidų, be kita ko, patirtų dėl vėlavimų, padengimą ir kuo mažesnį pradinių planų keitimą. Nedarant poveikio taikomoms valstybės pagalbos taisyklėms, valstybės narės turėtų galėti papildomai numatyti taisykles dėl su koordinuojamu diegimu susijusių išlaidų paskirstymo. Siekiant užtikrinti greitą ginčų, susijusių su derybomis dėl tų koordinavimo susitarimų, sprendimą proporcingomis, sąžiningomis ir nediskriminacinėmis sąlygomis, turėtų būti numatytos konkrečios ginčų nagrinėjimo procedūros. Tokios nuostatos neturėtų daryti poveikio valstybių narių teisei rezervuoti elektroninių ryšių tinklų pajėgumus netgi nesant specialių prašymų, siekiant patenkinti būsimą fizinės infrastruktūros paklausą, kad būtų kuo labiau padidinta inžinerinių darbų vertė, arba priimti priemones, kuriomis nustatomos panašios teisės koordinuoti kitų rūšių tinklų, pavyzdžiui, dujų ar elektros energijos, operatorių inžinerinius darbus;
(26)
gali reikėti įvairių leidimų, susijusių su elektroninių ryšių tinklų arba naujų tinklo elementų diegimu, įskaitant statybos, miestų planavimo, aplinkosaugos ir kitus leidimus, siekiant apsaugoti nacionalinius ir Sąjungos bendruosius interesus. Įvairių rūšių elektroninių ryšių tinklų diegimui reikalingų leidimų skaičius ir vietinis diegimo pobūdis gali lemti įvairių procedūrų ir sąlygų taikymą. Užtikrinant kiekvienos kompetentingos institucijos teisę dalyvauti ir išlaikyti savo sprendimų priėmimo prerogatyvas laikantis subsidiarumo principo, visa atitinkama informacija apie inžineriniams darbams taikomas procedūras ir bendrąsias sąlygas turėtų būti prieinama per bendrą informacinį punktą. Tai galėtų sumažinti painiavą ir padidinti efektyvumą bei skaidrumą, ypač naujiems dalyviams ar mažesniems operatoriams, kurie nevykdo veiklos tame rajone. Be to, valstybės narės turėtų galėti numatyti, kad įmonės, teikiančios arba įgaliotos teikti viešųjų ryšių tinklų paslaugas, turėtų teisę pateikti prašymą dėl leidimo per bendrą kontaktinį punktą;
(27)
siekiant užtikrinti, kad leidimų suteikimo procedūros nebūtų kliūtis investicijoms ir nedarytų neigiamo poveikio vidaus rinkai, valstybės narės turėtų užtikrinti, kad sprendimas patenkinti arba atmesti prašymus dėl elektroninių ryšio tinklų ar naujų tinklo elementų diegimo bet kuriuo atveju turėtų būti priimtas ne vėliau kaip per keturis mėnesius, nedarant poveikio kitiems konkretiems terminams arba įpareigojimams, kurie nustatyti tinkamam procedūros vykdymui užtikrinti ir kurie taikomi leidimų suteikimo procedūrai pagal nacionalinę arba Sąjungos teisę. Toks sprendimas gali būti numanomo arba aiškaus pobūdžio laikantis galiojančių teisės nuostatų. Atitinkamais atvejais valstybės narės turėtų numatyti, kad paslaugų teikėjai, kurie patiria žalą dėl kompetentingos institucijos delsimo suteikti leidimus per taikytinus terminus, turėtų teisę gauti kompensaciją;
(28)
siekiant užtikrinti, kad tokios leidimų suteikimo procedūros būtų užbaigtos per pagrįstus terminus, valstybės narės galėtų svarstyti keleto apsaugos priemonių, pavyzdžiui, numanomą patvirtinimą, arba imtis priemonių, kad supaprastintų leidimų suteikimo procedūras, inter alia, sumažindamos elektroninių ryšių tinklų diegimui reikiamų leidimų skaičių arba netaikydamos leidimų suteikimo procedūros tam tikrų kategorijų nedidelio masto arba standartizuotiems inžineriniams darbams. Nacionalinės, regioninės arba vietos institucijos turėtų pagrįsti bet kokį atsisakymą suteikti tokius jų kompetencijai priskiriamus leidimus remiantis objektyviais, skaidriais, nediskriminaciniais ir proporcingais kriterijais ir sąlygomis. Tai neturėtų daryti poveikio jokiai valstybių narių priimtai priemonei, pagal kurią tam tikriems elektroninių ryšių tinklų elementams (neatsižvelgiant į tai, ar jie yra pasyvieji, ar aktyvieji) netaikomos leidimų suteikimo procedūros;
(29)
norint pasiekti skaitmeninės darbotvarkės tikslus, reikia, kad infrastruktūra būtų diegiama netoli nuo galutinių paslaugų gavėjų buvimo vietos, visiškai laikantis proporcingumo principo, kiek tai susiję su bet kokiu nuosavybės teisės apribojimu, atsižvelgiant į bendrą interesą, kurio siekiama. Reikėtų sudaryti palankesnes sąlygas užtikrinti sparčiųjų elektroninių ryšių tinklus iki pat galutinių paslaugų gavėjų, kartu užtikrinant technologinį neutralumą, visų pirma sparčiajam ryšiui parengta fizine pastato infrastruktūra. Atsižvelgiant į tai, kad mažiesiems kanalams įrengti pastato statybos metu reikia tik nedidelių ribinių sąnaudų, o naujos sparčiųjų elektroninių ryšių infrastruktūros įrengimo esamuose pastatuose sąnaudos gali sudaryti didelę dalį sparčiojo tinklo diegimo sąnaudų, visuose naujuose arba kapitališkai renovuojamuose pastatuose reikėtų įrengti fizinę infrastruktūrą, kad galutiniai paslaugų gavėjai galėtų prisijungti prie sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų. Kad būtų galima diegti sparčiųjų elektroninių ryšių tinklą, naujuose daugiabučiuose pastatuose ir kapitališkai renovuojamuose daugiabučiuose pastatuose turėtų būti įrengtas prieigos punktas, per kurį paslaugų teikėjas galėtų prisijungti prie pastato infrastruktūros. Be to, statybos įmonės turėtų numatyti, kad iš kiekvieno būsto būtų nutiesti kanalai į daugiabučio pastato viduje ar išorėje esantį prieigos punktą. Gali būti atvejų, kai, pavyzdžiui, naujuose individualiuose gyvenamuosiuose pastatuose ar atliekant tam tikrų kategorijų kapitalinę renovaciją izoliuotose teritorijose, dėl objektyvių priežasčių galimybė diegti spartųjį ryšį laikoma per menka, kad būtų galima pagrįsti sparčiajam ryšiui parengtos fizinės pastato infrastruktūros arba prieigos punkto įrengimą, arba kai tos infrastruktūros parengimas būtų neproporcingas dėl kitų ekonominių, urbanistinio paveldo išsaugojimo ar aplinkosaugos priežasčių, pavyzdžiui, tam tikrų kategorijų paminkluose;
(30)
siekiant padėti galimiems pirkėjams ir nuomininkams nustatyti, kuriuose pastatuose yra įrengta sparčiajam ryšiui parengta fizinė pastato infrastruktūra ir kurie dėl šios priežasties turi didelį sąnaudų mažinimo potencialą, ir siekiant paskatinti parengti pastatus sparčiajam ryšiui, valstybės narės turėtų galėti parengti savanorišką „parengties plačiajuosčiam ryšiui“ ženklą, skirtą pastatams, kuriuose pagal šią direktyvą įrengta tokia infrastruktūra ir prieigos punktas;
(31)
kai viešųjų ryšių tinklų paslaugų teikėjai konkrečioje teritorijoje diegia sparčiuosius elektroninių ryšių tinklus, užtikrinama didelė masto ekonomija, jei jie gali įrengti galinį savo tinklo įrenginį pastato prieigos punkte, neatsižvelgiant į tai, ar abonentas tuo metu yra aiškiai pareiškęs, kad jį domina tokia paslauga, tačiau su sąlyga, kad kuo labiau sumažinamas poveikis privačiajai nuosavybei panaudojant egzistuojančią fizinę infrastruktūrą ir atkuriant paveiktą aplinką. Užbaigus tinklą prieigos punkte, papildomą klientą galima prijungti daug mažesnėmis sąnaudomis, ypač suteikiant prieigą prie pastate jau įrengto sparčiajam ryšiui parengto vertikalaus segmento. Tas tikslas taip pat pasiekiamas, kai pačiame pastate jau yra įrengtas sparčiųjų elektroninių ryšių tinklas, prie kurio prieiga skaidriomis, proporcingomis ir nediskriminacinėmis sąlygomis suteikiama bet kuriam viešųjų ryšių tinklo paslaugų teikėjui, turinčiam aktyvų abonentą tame pastate. Tai visų pirma gali būti valstybių narių, kurios ėmėsi priemonių pagal Direktyvos 2002/21/EB 12 straipsnį, atveju;
(32)
naujuose pastatuose turėtų būti įrengta sparčiajam ryšiui parengta pastato infrastruktūra ir daugiabučiuose pastatuose prieigos punktas, turėtų būti numatytas tam tikras lankstumas, kaip valstybėms narėms pasiekti šį tikslą. Tuo požiūriu direktyva nesiekiama suderinti taisyklių dėl susijusių sąnaudų, be kita ko dėl sparčiajam ryšiui parengtos pastato fizinės infrastruktūros ir prieigos punkto įrengimo pastatuose sąnaudų susigrąžinimo;
(33)
atsižvelgiant į socialinę naudą, kurią lemia skaitmeninė įtrauktis, ir į sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų diegimo ekonominius aspektus, kai nėra nei pasyviosios ar aktyviosios sparčiajam ryšiui parengtos infrastruktūros į galutinių paslaugų gavėjų patalpas, nei alternatyvų teikti sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų paslaugas abonentui, bet kuris viešojo ryšių tinklo paslaugų teikėjas turėtų turėti teisę savo lėšomis įrengti tinklo galinį įrenginį privačiose patalpose su sąlyga, kad taip kuo labiau sumažinamas poveikis privačiajai nuosavybei, pavyzdžiui, jei įmanoma, pakartotinai panaudojant pastate jau egzistuojančią fizinę infrastruktūrą arba užtikrinant visišką paveiktos aplinkos atkūrimą;
(34)
laikantis subsidiarumo principo, šia direktyva neturėtų būti daromas poveikis valstybių narių galimybei skirti numatytas reguliavimo užduotis institucijoms, kurios turi geriausias galimybes jas atlikti pagal šalies konstitucinę kompetencijos ir įgaliojimų suteikimo sistemą ir šioje direktyvoje nustatytus reikalavimus;
(35)
paskirta nacionalinė ginčų nagrinėjimo įstaiga turėtų užtikrinti nešališkumą ir nepriklausomumą dalyvaujančių šalių atžvilgiu ir turėtų turėti tinkamą kompetenciją bei išteklius;
(36)
valstybės narės turėtų numatyti atitinkamas, veiksmingas, proporcingas ir atgrasomas sankcijas, taikomas pagal šią direktyvą priimtų nacionalinių priemonių nesilaikymo atveju;
(37)
siekiant užtikrinti šioje direktyvoje numatytų bendrų informacinių punktų veiksmingumą, valstybės narės turėtų užtikrinti tinkamus išteklius ir tai, kad su konkrečiu rajonu susijusi svarbi informacija bendruose informaciniuose punktuose būtų prieinama užtikrinant optimalų sutelkimo lygį, kad būtų galima užtikrinti vertiną paskirtų užduočių vykdymo efektyvumą, be kita ko, vietos kadastre. Tuo atžvilgiu valstybės narės galėtų atsižvelgti į galimą sinergiją ir įvairovės ekonomiją naudojantis kontaktiniais centrais, kaip nustatyta Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/123/EB (12) 6 straipsnyje, siekdamos remtis esamomis struktūromis ir kuo labiau padidinti naudą galutiniams paslaugų gavėjams;
(38)
kadangi šios direktyvos tikslų, t. y. sudaryti palankesnes sąlygas sparčiųjų elektroninių ryšių tinklams tinkamos fizinės infrastruktūros diegimą visoje Sąjungoje, valstybės narės negali deramai pasiekti, o dėl siūlomo veiksmo masto ir poveikio tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti;
(39)
šia direktyva gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi principų, kurie visų pirma pripažinti Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, ypač teisės į privatumą ir verslo paslapčių apsaugą, laisvės užsiimti verslu, teisės į nuosavybę ir teisės į veiksmingą teisinę gynybą. Valstybės narės šią direktyvą turi taikyti atsižvelgdamos į tas teises ir principus,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Dalykas ir taikymo sritis
1. Šios direktyvos tikslas - sudaryti palankesnes sąlygos sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų diegimui ir jį skatinti, skatinant bendrai naudotis egzistuojančia fizine infrastruktūra ir sudarant sąlygas veiksmingiau diegti naują fizinę infrastruktūrą, kad tokius tinklus būtų galima diegti mažesnėmis sąnaudomis.
2. Šia direktyva nustatomi su inžineriniais darbais ir fizine infrastruktūra susiję būtiniausi reikalavimai, siekiant suderinti tam tikrus tų sričių valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų aspektus.
3. Valstybės narės gali palikti galioti ar nustatyti Sąjungos teisę atitinkančias priemones, kuriomis numatoma daugiau nei šia direktyva nustatyti būtiniausi reikalavimai, kad būtų geriau pasiektas 1 dalyje nurodytas tikslas.
4. Jei kuri nors šios direktyvos nuostata prieštarauja Direktyvos 2002/21/EB, Direktyvos 2002/19/EB, Direktyvos 2002/20/EB, Direktyvos 2002/22/EB arba Direktyvos 2002/77/EB nuostatai, viršesnė yra atitinkama tų direktyvų nuostata.
2 straipsnis
Terminų apibrėžtys
Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys nustatytos Direktyvoje 2002/21/EB.
Kitos vartojamų terminų apibrėžtys:
1) tinklo operatorius - įmonė, teikianti arba įgalioti teikti viešųjų ryšių tinklų paslaugas, ir įmonė, teikianti fizinę infrastruktūrą, kuri skirta teikti šioms paslaugoms:
a)
gamybos, tiekimo ar paskirstymo:
i)
dujų,
ii)
elektros energijos, įskaitant viešąjį apšvietimą;
iii)
šildymo,
iv)
vandens įskaitant nuotekų išleidimo arba valymo ir kanalizacijos paslaugas bei drenažo sistemas;
b)
transporto paslaugoms, įskaitant geležinkelius, kelius, uostus ir oro uostus;
2) fizinė infrastruktūra - visi tinklo elementai, skirti kitiems tinklo elementams talpinti, tačiau patys netampantys aktyviais tinklo elementais, kaip antai vamzdžiai, stiebai, kanalai, apžiūros ir surenkamieji šuliniai, spintos, pastatai arba pastatų įėjimai, antenų įrenginiai, bokštai ir stulpai; kabeliai, įskaitant nenaudojamas šviesolaidžio skaidulas, taip pat tinklo elementai, naudojami žmonėms vartoti skirto vandens, kaip apibrėžta Tarybos direktyvos 98/83/EB (13) 2 straipsnio 1 punkte, tiekimui, šioje direktyvoje nėra laikomi fizine infrastruktūra;
3) sparčiųjų elektroninių ryšių tinklas - elektroninių ryšių tinklas, kuriuo naudojantis gali būti teikiamos ne mažesnės kaip 30 Mb/s spartos plačiajuosčio ryšio prieigos paslaugos;
4) inžineriniai darbai - bet kuri statybos arba civilinės inžinerijos darbų rezultatų visuma, kurios pakanka ekonominei ar techninei funkcijai savarankiškai vykdyti ir kuri apima vieną ar daugiau fizinės infrastruktūros elementų;
5) viešojo sektoriaus įstaiga - valstybės, regioninė ar vietos valdžios institucija, viešosios teisės reglamentuojama įstaiga arba vienos ar kelių tokių valdžios institucijų arba vienos ar kelių tokių viešosios teisės reglamentuojamų įstaigų asociacija;
6) viešosios teisės reglamentuojami subjektai - subjektai, pasižymintys visomis toliau išvardytomis charakteristikomis:
a)
jie įsteigti siekiant konkretaus tikslo - patenkinti bendrojo intereso poreikius, kurie nėra pramoninio ar komercinio pobūdžio;
b)
jie turi teisinį subjektiškumą ir
c)
visiškai arba didžiąja dalimi finansuojami valstybės, regionų ar vietos valdžios institucijų ar kitų viešosios teisės reglamentuojamų subjektų lėšomis arba jų valdymas yra prižiūrimas tų institucijų ar subjektų arba jie turi administracinį, valdymo ar priežiūros organą, kurio daugiau kaip pusę narių skiria valstybės, regionų ar vietos valdžios institucijos arba kiti viešosios teisės reglamentuojami subjektai;
7) fizinė pastato infrastruktūra - fizinė infrastruktūra arba įrenginiai galutinio paslaugų gavėjo vietoje, įskaitant bendros nuosavybės elementus, kurioje ketinama įrengti laidinės ir (arba) belaidės prieigos tinklus ir kurioje tokiais prieigos tinklais galima teikti elektroninių ryšių paslaugas ir sujungti pastato prieigos punktą su galutiniu tinklo punktu;
8) sparčiajam ryšiui parengta fizinė pastato infrastruktūra - fizinė pastato infrastruktūra, skirta sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų elementams įrengti arba sudaryti sąlygas teikti tokių tinklų paslaugas;
9) kapitalinės renovacijos darbai - statybos ar civilinės inžinerijos darbai galutinio paslaugų gavėjo vietoje, kurie apima struktūrinius visos pastato fizinės infrastruktūros arba didelės jos dalies pakeitimus ir kuriems atlikti reikalingas statybos leidimas;
10) leidimas - aiškus ar numanomas kompetentingos valdžios institucijos sprendimas, priimtas taikant procedūrą, pagal kurią įmonė turi atlikti tam tikrus veiksmus, kad galėtų teisėtai vykdyti statybos ar civilinės inžinerijos darbus;
11) prieigos punktas - fizinis punktas pastato viduje arba išorėje, prieinamas įmonėms, teikiančioms ar įgaliotoms teikti viešųjų ryšių tinklų paslaugas, kad būtų galima prisijungti prie sparčiajam ryšiui parengtos fizinės pastato infrastruktūros.
3 straipsnis
Prieiga prie egzistuojančios fizinės infrastruktūros
1. Valstybės narės užtikrina, kad kiekvienas tinklo operatorius turėtų teisę pasiūlyti įmonėms, teikiančioms ar įgaliotoms teikti elektroninių ryšių tinklų paslaugas, prieigą prie savo fizinės infrastruktūros siekiant diegti sparčiojo elektroninio ryšio tinklų elementus. Remiantis abipusiškumo principu valstybės narės gali numatyti viešojo ryšių tinklo operatoriams teisę siūlyti prieigą prie savo fizinės infrastruktūros siekiant diegti tinklus, kurie nėra elektroninių ryšių tinklai.
2. Valstybės narės užtikrina, kad įmonės, teikiančios ar įgaliotos teikti viešųjų ryšių tinklų paslaugas, rašytiniu prašymu bet kuris tinklo operatorius būtų įpareigotas patenkinti visus pagrįstus prašymus dėl prieigos prie jo fizinės infrastruktūros sąžiningomis ir pagrįstomis sąlygomis, įskaitant kainą, siekiant diegti sparčiojo elektroninių ryšių tinklų elementus. Tokiame rašytiniame prašyme išsamiai apibūdinami projekto, kuriam prašoma prieigos, elementai, įskaitant konkretų terminą.
3. Valstybės narės reikalauja, kad kiekvienas atsisakymas suteikti prieigą būtų grindžiamas objektyviais, skaidriais ir proporcingais kriterijais, kaip antai:
a)
fizinės infrastruktūros, prie kurios prašoma prieigos, techniniu tinkamumu, kad būtų galima įrengti bet kokius sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų elementus, kaip nurodyta 2 dalyje;
b)
turima vieta 2 dalyje nurodytiems sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų elementams įrengti, įskaitant pakankamai pagrįstus tinklo operatoriaus būsimus vietos poreikius;
c)
saugos ir visuomenės sveikatos klausimais;
d)
tinklo, visų pirma ypatingos svarbos nacionalinės infrastruktūros, vientisumu ir saugumu;
e)
rizika, kad planuojamos elektroninių ryšių paslaugos gali kelti didelių trukdžių kitoms ta pačia fizine infrastruktūra teikiamoms paslaugoms;
f)
galimybe naudoti perspektyvias alternatyvias priemones didmeninei prieigai prie fizinės tinklo infrastruktūros, kurią teikia tinklo operatorius ir kuri tinka sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų paslaugoms teikti, jei tokia prieiga teikiama sąžiningomis ir pagrįstomis sąlygomis.
Valstybės narės užtikrina, kad tinklo operatorius atsisakymo suteikti prieigą priežastis pateiktų per du mėnesius nuo išsamaus prašymo suteikti prieigą gavimo dienos.
4. Valstybės narės užtikrina, kad tuo atveju, kai atsisakoma suteikti prieigą, arba kai per du mėnesius nuo prašymo dėl prieigos gavimo dienos nesusitariama dėl specialių sąlygų, įskaitant kainą, bet kuri šalis turėtų teisę perduoti klausimą kompetentingai nacionalinei ginčų nagrinėjimo įstaigai.
5. Valstybės narės reikalauja, kad 4 dalyje nurodyta nacionalinė ginčų nagrinėjimo įstaiga, visapusiškai atsižvelgdama į proporcingumo principą, priimtų privalomą sprendimą, kuriuo išspręstų ginčą, inicijuotą pagal 4 dalį, įskaitant sąžiningų ir pagrįstų sąlygų, įskaitant prireikus kainą, nustatymą.
Nacionalinė ginčų nagrinėjimo įstaigą ginčą išsprendžia per kuo trumpesnį laiką ir bet kuriuo atveju per keturis mėnesius nuo išsamaus prašymo gavimo dienos, išskyrus išimtinių aplinkybių atvejus, nedarant poveikio šalių galimybei perduoti bylą teismui.
Tais atvejais, kai ginčas susijęs su prieiga prie elektroninių ryšių tinklo paslaugų teikėjo infrastruktūros, o nacionalinė ginčų nagrinėjimo įstaiga yra nacionalinė reguliavimo institucija, ji prireikus atsižvelgia į Direktyvos 2002/21/EB 8 straipsnyje nustatytus tikslus. Ginčų nagrinėjimo įstaigai nustatant kainas užtikrinama, kad prieigos teikėjas turėtų sąžiningą galimybę susigrąžinti patirtas išlaidas ir atsižvelgiama į prašomos prieigos poveikį prieigos teikėjo verslo planui, įskaitant tinklo operatoriaus, kurio prašoma suteikti prieigą, padarytas investicijas, visų pirma į fizinę infrastruktūrą, naudojamą sparčiųjų elektroninių ryšių paslaugoms teikti.
6. Šiuo straipsniu nedaroma poveikio fizinės infrastruktūros savininko teisei į nuosavybę tais atvejais, kai tinklo operatorius nėra savininkas, ir bet kurių kitų trečiųjų šalių, kaip antai, žemės savininkų ir privačiosios nuosavybės savininkų, teisei į nuosavybę.
4 straipsnis
Su fizine infrastruktūra susijęs skaidrumas
1. Valstybės narės užtikrina, kad siekiant prašyti prieigos prie fizinės infrastruktūros pagal 3 straipsnio 2 dalį, kiekviena įmonė, teikianti arba įgaliota teikti viešųjų ryšių tinklų paslaugas, turėtų teisę paprašiusi gauti šią būtiniausią informaciją apie bet kurio tinklo operatoriaus egzistuojančią fizinę infrastruktūrą:
a)
vietą ir maršrutą;
b)
infrastruktūros rūšį ir dabartinį naudojimą ir
c)
kontaktinį punktą.
Valstybės narės užtikrina, kad prieigos prašanti įmonė nurodytų rajoną, kuriame ji ketina diegti sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų elementus.
Prieigą prie būtiniausios informacijos valstybės narės gali leisti apriboti tik tuomet, jei tai būtina tinklų saugumo ir jų vientisumo, nacionalinio saugumo, visuomenės sveikatos ar saugos, konfidencialumo arba veiklos ir verslo paslapčių apsaugos tikslais.
2. Valstybės narės gali reikalauti, kad kiekviena viešojo sektoriaus įstaiga, dėl savo užduočių vykdymo elektroniniu formatu turinti 1 dalyje nurodytos būtiniausios informacijos elementų apie tinklo operatoriaus fizinę infrastruktūrą, elektroninėmis priemonėmis per bendrą informacinį punktą pateiktų šią informaciją anksčiau nei 2017 m. sausio 1 d.; be to, valstybės narės reikalauja, kad tokios viešojo sektoriaus įstaigos šią informaciją pateiktų to paprašiusioms įmonėms, teikiančioms arba įgaliotoms teikti viešųjų ryšių tinklų paslaugas, nedarant poveikio 1 dalyje numatytiems apribojimams. Visi viešojo sektoriaus įstaigos gauti tos 1 dalyje nurodytos būtiniausios informacijos atnaujinimai ir nauji elementai per du mėnesius nuo jų gavimo dienos pateikiami bendram informaciniam punktui. Jeigu tai yra būtina siekiant užtikrinti pateikiamos informacijos patikimumą, tas laikotarpis gali būti pratęstas ne daugiau kaip vienu mėnesiu.
3. Su būtiniausia informacija, pateikta bendram informaciniam punktui pagal 2 dalį, per bendrą informacinį punktą galima susipažinti elektroniniu formatu nedelsiant proporcingomis, nediskriminacinėmis ir skaidriomis sąlygomis. Valstybės narės užtikrina, prieiga prie būtiniausios informacijos pagal šią dalį per bendrą informacinį punktą būtų suteikta ne vėliau kaip 2017 m. sausio 1 d.
4. Kai bendrame informaciniame punkte negalima gauti 1 dalyje nurodytos būtiniausios informacijos, valstybės narės reikalauja, kad įmonės, teikiančios arba įgaliotos teikti viešųjų elektroninių ryšių tinklų paslaugas, konkrečiu rašytiniu prašymu tinklo operatoriai suteiktų prieigą prie tokios informacijos. Tokiame prašyme nurodomas rajonas, kuriame ketinama diegti sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų elementus. Prieiga prie informacijos suteikiama per du mėnesius nuo rašytinio prašymo gavimo dienos proporcingomis, nediskriminacinėmis ir skaidriomis sąlygomis, nedarant poveikio 1 dalyje numatytiems apribojimams.
5. Valstybės narės reikalauja, kad įmonės, teikiančios arba įgaliotos teikti viešųjų ryšių tinklų paslaugas, specialiu rašytiniu prašymu tinklo operatoriai patenkintų pagrįstus prašymus dėl jų fizinės infrastruktūros konkrečių elementų apžiūros vietoje. Tokiame prašyme nurodomi atitinkamo tinklo elementai, susiję su sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų elementų diegimu. Nurodytų tinklo elementų apžiūras vietoje leidžiama atlikti proporcingomis, nediskriminacinėmis ir skaidriomis sąlygomis per vieną mėnesį nuo rašytinio prašymo gavimo dienos, nedarant poveikio 1 dalyje numatytiems apribojimams.
6. Valstybės narės užtikrina, kad kilus ginčui dėl šiame straipsnyje numatytų teisių ir pareigų kiekviena šalis turėtų teisę ginčą perduoti spręsti nacionalinei ginčų nagrinėjimo įstaigai. Nacionalinė ginčų nagrinėjimo įstaiga, visapusiškai atsižvelgdama į proporcingumo principą, per kuo trumpesnį laikotarpį ir bet kuriuo atveju ne vėliau kaip per du mėnesius, išskyrus išimtinių aplinkybių atvejus, priima privalomą sprendimą, kuriuo išsprendžiamas ginčas, nedarant poveikio šalių galimybei perduoti bylą teismui.
7. Valstybės narės gali numatyti 1-5 dalyse numatytų pareigų taikymo išimtis, jeigu egzistuojanti fizinė infrastruktūra laikoma techniškai netinkama sparčiųjų elektroninių ryšių tinklams diegti, arba ypatingos svarbos nacionalinės infrastruktūros atveju. Tokios išimtys šiuo atžvilgiu tinkamai pagrįstos. Suinteresuotosioms šalims suteikiama galimybė per pagrįstą laikotarpį pateikti pastabas dėl planuojamų išimčių. Apie visas tokias išimtis pranešama Komisijai.
8. Valstybės narės užtikrina, kad įmonės, teikiančios arba įgaliotos teikti viešųjų ryšių tinklų paslaugas, gavusios prieigą prie informacijos pagal šį straipsnį, imtųsi tinkamų priemonių konfidencialumui ir veiklos bei verslo paslapčių apsaugai užtikrinti.
5 straipsnis
Inžinerinių darbų koordinavimas
1. Valstybės narės užtikrina, kad kiekvienas tinklo operatorius turėtų teisę vesti derybas dėl inžinerinių darbų koordinavimo susitarimų su įmonėmis, teikiančiomis ar įgaliotomis teikti elektroninių ryšių tinklų paslaugas siekiant diegti sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų elementus.
2. Valstybės narės užtikrina, kad kiekvienas tinklo operatorius, tiesiogiai ar netiesiogiai vykdantis inžinerinius darbus, kurie visiškai arba iš dalies finansuojami viešosiomis lėšomis, patenkintų visus pagrįstus įmonių, teikiančių ar įgaliotų teikti viešųjų ryšių tinklų paslaugas siekiant diegti sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų elementus, prašymus skaidriomis ir nediskriminacinėmis sąlygomis sudaryti inžinerinių darbų koordinavimo susitarimą. Toks prašymas patenkinamas, su sąlyga, kad:
a)
dėl to vykdant pirminius numatytus civilinius darbus neatsiras papildomų sąnaudų, be kita ko, dėl papildomo vėlavimo;
b)
nebus trukdoma darbų koordinavimo kontrolei ir
c)
prašymas koordinuoti darbus pateikiamas kuo greičiau ir bet kuriuo atveju ne vėliau kaip prieš mėnesį iki galutinio projekto pateikimo kompetentingoms valdžios institucijoms leidimui gauti.
Valstybės narės gali nustatyti su inžinerinių darbų koordinavimu susijusių išlaidų paskirstymo taisykles.
3. Valstybės narės užtikrina, kad tuo atveju, jei per vieną mėnesį nuo oficialaus prašymo pradėti derybas gavimo dienos nepavyksta sudaryti inžinerinių darbų koordinavimo susitarimo pagal 2 dalį, bet kuri šalis turėtų teisę perduoti klausimą kompetentingai nacionalinei ginčų nagrinėjimo įstaigai.
4. Valstybės narės užtikrina, kad 3 dalyje nurodyta nacionalinė ginčų nagrinėjimo įstaiga, visapusiškai atsižvelgdama į proporcingumo principą, priimtų sprendimą, kuriuo išsprendžiamas pagal 3 dalį inicijuotas ginčas, įskaitant sąžiningų ir nediskriminacinių sąlygų ir prireikus mokesčių nustatymą.
Nacionalinė ginčų nagrinėjimo įstaiga išsprendžia ginčą per kuo trumpesnį laikotarpį ir bet kuriuo atveju ne vėliau kaip per du mėnesius nuo išsamaus prašymo gavimo dienos, išskyrus išimtinių aplinkybių atvejus, nedarant poveikio šalių galimybei perduoti bylą teismui.
5. Valstybės narės gali numatyti šiame straipsnyje numatytų įpareigojimų išimtis, taikomas nedidelės svarbos inžineriniams darbams (pvz., atsižvelgiant į jų vertę, dydį ar trukmę) arba ypatingos svarbos nacionalinės infrastruktūros atveju. Tokios išimtys tinkamai pagrindžiamos. Suinteresuotosioms šalims suteikiama galimybė per pagrįstą laikotarpį pateikti pastabas dėl planuojamų išimčių. Apie visas tokias išimtis pranešama Komisijai.
6 straipsnis
Planuojamų inžinerinių darbų skaidrumas
1. Valstybės narės reikalauja, kad, vedant derybas dėl 5 straipsnyje nurodytų inžinerinių darbų koordinavimo susitarimų, bet kuris tinklo operatorius, gavęs įmonės, teikiančios arba įgaliotos teikti viešųjų elektroninių ryšių tinklų paslaugas, konkretų rašytinį prašymą, pateiktų toliau nurodytą būtiniausią informaciją apie vykdomus arba planuojamus su jo fizine infrastruktūra susijusius inžinerinius darbus, kuriems suteiktas leidimas, kurių atžvilgiu vyksta leidimo suteikimo procedūra arba kurių atveju numatoma per artimiausius šešis mėnesius pirmą kartą pateikti prašymą kompetentingoms valdžios institucijoms dėl leidimo suteikimo:
a)
darbų vieta ir rūšis;
b)
susiję tinklo elementai;
c)
numatoma darbų pradžios data ir darbų trukmė ir
d)
kontaktinis punktas.
Įmonės, teikiančios arba įgaliotos teikti viešųjų ryšių tinklų paslaugas, prašyme nurodoma vietovė, kurioje ji ketina diegti sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų elementus. Per dvi savaites nuo rašytinio prašymo gavimo dienos tinklo operatoriai proporcingomis, nediskriminacinėmis ir skaidriomis sąlygomis pateikia prašomą informaciją. Prieigą prie būtiniausios informacijos valstybės narės gali leisti apriboti tik tuomet, kai tai laikoma būtina tinklų saugumo ir jų vientisumo, nacionalinio saugumo, visuomenės sveikatos ar saugos, konfidencialumo arba veiklos ir verslo paslapčių apsaugos tikslais.
2. Tinklo operatorius gali atmesti pagal 1 dalį pateiktą prašymą, jeigu:
a)
prašomą informaciją jis yra viešai pateikęs elektroniniu formatu arba
b)
prieiga prie tokios informacijos yra užtikrinta per bendrą informacinį punktą.
3. Valstybės narės užtikrina, kad tinklo operatorius sudarytų galimybę su prašoma 1 dalyje nurodyta būtiniausia informacija susipažinti per bendrą informacinį punktą.
4. Valstybės narės užtikrina, kad kilus ginčui dėl šiame straipsnyje numatytų teisių ir pareigų kiekviena šalis turėtų teisę perduoti jį spręsti nacionalinei ginčų nagrinėjimo įstaigai. Nacionalinė ginčų nagrinėjimo įstaiga, visapusiškai atsižvelgdama į proporcingumo principą, per kuo trumpesnį laikotarpį ir bet kuriuo atveju ne vėliau kaip per du mėnesius, išskyrus išimtinių aplinkybių atvejus, priima privalomą sprendimą, kuriuo išsprendžiamas ginčas, nedarant poveikio šalių galimybei perduoti bylą teismui.
5. Valstybės narės gali numatyti šiame straipsnyje numatytų pareigų išimtis, taikomas nedidelės vertės inžineriniams darbams arba ypatingos svarbos nacionalinės infrastruktūros atveju. Tokios išimtys tinkamai pagrindžiamos. Suinteresuotosioms šalims suteikiama galimybė per pagrįstą laikotarpį pateikti pastabas dėl planuojamų išimčių. Apie visas tokias išimtis pranešama Komisijai.
7 straipsnis
Leidimų suteikimo procedūra
1. Valstybės narės užtikrina, kad per bendrą informacinį punktą būtų galima gauti visą atitinkamą informaciją, susijusią su sąlygomis ir procedūromis, taikytinomis suteikiant leidimus inžineriniams darbams, kurių reikia siekiant diegti sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų elementus, įskaitant informaciją apie tokiems elementams taikytinas išimtis, susijusias su kai kuriais ar visais pagal nacionalinę teisę reikalaujamais leidimais.
2. Valstybės narės gali numatyti teisę kiekvienai įmonei, teikiančiai arba įgaliotai teikti viešųjų ryšių tinklų paslaugas, elektroninėmis priemonėmis per bendrą informacinį punktą teikti paraiškas dėl leidimų inžineriniams darbams, kurie būtini siekiant diegti sparčiųjų elektroninių ryšių tinklų elementus.
3. Valstybės narės imasi būtinų priemonių siekdamos užtikrinti, kad kompetentingos valdžios institucijos suteiktų arba atsisakytų suteikti leidimus per keturis mėnesius nuo išsamaus prašymo suteikti leidimą gavimo dienos, nedarant poveikio kitiems konkretiems terminams arba pareigoms, nustatytoms tinkamam procedūros vykdymui užtikrinti, kurie taikomi leidimų suteikimo procedūrai pagal nacionalinę arba Sąjungos teisę, arba nustatytiems tinkamam apeliacinės procedūros vykdymui užtikrinti. Valstybės narės gali numatyti, kad tinkamai pagrįstais atvejais tas terminas išimties tvarka gali būti pratęstas. Terminas, per kurį suteikiamas leidimas arba atsisakoma jį suteikti, pratęsiamas kuo trumpesniam laikotarpiui. Bet koks atsisakymas suteikti leidimą tinkamai pagrindžiamas remiantis objektyviais, skaidriais, nediskriminaciniais ir proporcingais kriterijais.
4. Valstybės narės gali užtikrinti, kad kiekviena įmonė, teikianti ar įgaliota teikti viešųjų ryšių tinklų paslaugas, kuri patyrė žalą dėl to, kad nesilaikyta pagal 3 dalį taikytinų terminų, turėtų teisę pagal nacionalinę teisę gauti kompensaciją už patirtą žalą.
8 straipsnis
Pastato fizinė infrastruktūra
1. Valstybės narės užtikrina, kad visuose naujai pastatytuose pastatuose, kuriems statybos leidimo paprašyta po 2016 m. gruodžio 31 d., galutinio paslaugų gavėjo vietoje (įskaitant jų bendros nuosavybės elementus) būtų įrengta sparčiajam ryšiui parengta fizinė pastato infrastruktūra iki galutinių tinklo punktų. Ta pati pareiga taikoma kapitalinės renovacijos, kuriai statybos leidimo paprašyta po 2016 m. gruodžio 31 d., atveju.
2. Valstybės narės užtikrina, kad visuose naujai pastatytuose daugiabučiuose pastatuose, kuriems statybos leidimo paprašyta po 2016 m. gruodžio 31 d., būtų įrengtas prieigos punktas. Ta pati pareiga taikoma daugiabučių pastatų kapitalinės renovacijos, kuriai statybos leidimo paprašyta po 2016 m. gruodžio 31 d., atveju.
3. Pastatai, įrengti pagal šio straipsnio nuostatas, atitinka reikalavimus savanoriškam ženklui „Parengtas plačiajuosčiam ryšiui“ gauti valstybėse narėse, kurios nusprendė nustatyti tokį ženklą.
4. Valstybės narės gali numatyti 1 ir 2 dalyse nustatytų pareigų išimtis tam tikrų kategorijų pastatams, visų pirma individualiems gyvenamiesiems pastatams, arba kapitalinei renovacijai, tais atvejais, kai tų pareigų vykdymas yra neproporcingas, kaip antai atsižvelgiant į individualiems savininkams arba bendros nuosavybės teise valdomai bendrijai tenkančias sąnaudas arba į pastato rūšį, kaip antai, konkrečių kategorijų paminklams, istoriniams pastatams, poilsio namams, karinės paskirties pastatams ar kitiems nacionalinio saugumo tikslais naudojamiems pastatams. Tokios išimtys tinkamai pagrindžiamos. Suinteresuotosioms šalims suteikiama galimybė per pagrįstą laikotarpį pateikti pastabas dėl planuojamų išimčių. Apie visas tokias išimtis pranešama Komisijai.
9 straipsnis
Prieiga prie pastato fizinės infrastruktūros
1. Valstybės narės užtikrina, kad, laikantis 3 dalies pirmos pastraipos, kiekvienas viešojo ryšių tinklo paslaugų teikėjas turėtų teisę savo tinklą savo lėšomis atvesti iki prieigos punkto.
2. Valstybės narės užtikrina, kad, laikantis 3 dalies pirmos pastraipos, kiekvienas viešųjų ryšio tinklų paslaugų teikėjas turėtų teisę sparčiųjų elektroninių ryšių tinklo diegimo tikslais naudotis bet kokia egzistuojančia fizine pastato infrastruktūra, jeigu dubliavimas techniškai neįmanomas arba ekonomiškai neefektyvus.
3. Valstybės narės užtikrina, kad kiekvienas teisės naudoti prieigos punktą ir pastato fizinę infrastruktūrą turėtojas sąžiningomis ir nediskriminacinėmis sąlygomis, atitinkamais atvejais įskaitant kainą, patenkintų visus pagrįstus viešojo ryšių tinklo paslaugų teikėjų prašymus suteikti prieigą.
Valstybės narės užtikrina, kad, kai 1 arba 2 dalyje nurodyto susitarimo dėl prieigos nepavyksta pasiekti per du mėnesius nuo oficialaus prašymo dėl prieigos pateikimo gavimo dienos, kiekviena šalis turėtų teisę perduoti klausimą kompetentingai nacionalinei ginčų nagrinėjimo įstaigai, siekiant įvertinti, kaip laikomasi tose dalyse numatytų reikalavimų. Nacionalinė ginčų nagrinėjimo įstaiga, visapusiškai atsižvelgdama į proporcingumo principą, per kuo trumpesnį laikotarpį ir bet kuriuo atveju ne vėliau kaip per du mėnesius, išskyrus išimtinių aplinkybių atvejus, priima privalomą sprendimą, kuriuo išsprendžiamas ginčas, nedarant poveikio šalių galimybei perduoti bylą teismui.
4. Valstybės narės gali leisti netaikyti 1-3 dalių pastatams, kuriuose objektyviomis, skaidriomis, proporcingomis ir nediskriminacinėmis sąlygomis užtikrinama prieiga prie egzistuojančio tinklo, kurio galiniai įrenginiai yra galutinio paslaugų gavėjo vietoje ir kuris yra tinkamas sparčiųjų elektroninių ryšių paslaugoms teikti.
5. Valstybės narės užtikrina, kad, jei nėra sparčiajam ryšiui parengtos pastato infrastruktūros, kiekvienas viešojo ryšių tinklo paslaugų teikėjas turėtų teisę įrengti savo tinklo galutinį įrenginį abonento patalpose, jei gaunamas abonento sutikimas, su sąlyga, kad jis tai atlieka kuo labiau sumažindamas poveikį trečiųjų šalių privačiajai nuosavybei.
6. Šiuo straipsniu nedaroma poveikio prieigos punkto arba pastato fizinės infrastruktūros savininko nuosavybės teisėms tais atvejais, kai teisės naudotis ta infrastruktūra arba prieigos punktu turėtojas nėra jos (jo) savininkas, ir kitų trečiųjų šalių, kaip antai žemės savininkų ir pastato savininkų, nuosavybės teisėms.
Valstybės narės gali nustatyti tinkamo finansinio atlyginimo asmenims, patyrusiems nuostolių dėl šiame straipsnyje numatytų teisių įgyvendinimo, taisykles.
10 straipsnis
Kompetentingos įstaigos
1. Valstybės narės užtikrina, kad kiekvieną iš nacionalinei ginčų nagrinėjimo įstaigai pavestų užduočių vykdytų viena ar daugiau kompetentingų įstaigų.
2. Kiekviena valstybės narės pagal 1 dalį paskirta nacionalinė ginčų nagrinėjimo įstaiga yra teisiškai atskira ir funkciniu požiūriu nepriklausoma nuo bet kokio tinklo operatoriaus. Valstybės narės gali leisti nacionalinei ginčų nagrinėjimo įstaigai imti mokesčius, skirtus jai patikėtų užduočių vykdymo išlaidoms padengti.
3. Valstybės narės reikalauja, kad visos šalys visapusiškai bendradarbiautų su nacionaline ginčų nagrinėjimo įstaiga.
4. Valstybės narės paskiria vieną ar daugiau nacionalinio, regioninio ar vietos lygio kompetentingų įstaigų 4, 6 ir 7 straipsniuose nurodyto bendro informacinio punkto funkcijoms atlikti. Kad būtų padengtos tų funkcijų vykdymo išlaidos, valstybės narės gali leisti imti mokesčius už naudojimąsi bendrais informaciniais punktais.
5. Valstybės narės ne vėliau kaip 2016 m. liepos 1 d. praneša Komisijai kiekvienos kompetentingos įstaigos, pagal šį straipsnį vykdančios šioje direktyvoje numatytą funkciją, identifikuojamąją informaciją ir bet kokius jos pakeitimus iki tokio paskyrimo arba pakeitimo įsigaliojimo.
6. Visus sprendimus, kuriuos priėmė bet kuri šiame straipsnyje nurodyta kompetentinga įstaiga, galima užginčyti teisme pagal nacionalinę teisę.
11 straipsnis
Sankcijos
Valstybės narės nustato taisykles dėl sankcijų, taikytinų už pagal šią direktyvą priimtų nacionalinių priemonių pažeidimus, ir imasi visų būtinų priemonių jų įgyvendinimui užtikrinti. Numatytos sankcijos turi būti tinkamos, veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos.
12 straipsnis
Peržiūra
Komisija ne vėliau kaip 2018 m. liepos 1 d. pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai šios direktyvos įgyvendinimo ataskaitą. Ataskaitoje pateikiama šioje direktyvoje numatytų priemonių poveikio santrauka ir jos tikslų įgyvendinimo pažangos įvertinimas, įskaitant tai, ar direktyva būtų galima prisidėti siekiant siekti platesnio užmojo tikslų plačiajuosčio ryšio srityje, nei nustatytieji Skaitmeninėje darbotvarkėje, ir kaip tą būtų galima padaryti.
13 straipsnis
Perkėlimas į nacionalinę teisę
Valstybės narės ne vėliau kaip 2016 m. sausio 1 d. priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad būtų laikomasi šios direktyvos. Apie tai jos informuoja Komisiją.
Tas nuostatas jos taiko nuo 2016 m. liepos 1 d.
Valstybės narės, priimdamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
14 straipsnis
Įsigaliojimas
Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
15 straipsnis
Adresatai
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje 2014 m. gegužės 15 d.