NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 656/2014
ze dne 15. května 2014,
kterým se stanoví pravidla pro ostrahu vnějších námořních hranic v kontextu operativní spolupráce koordinované Evropskou agenturou pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 77 odst. 2 písm. d) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Cílem politiky Unie v oblasti vnějších hranic Unie je zajistit účinné monitorované překračování vnějších hranic, mimo jiné prostřednictvím ostrahy hranic, a zároveň přispívat k zajišťování ochrany a záchrany lidských životů. Účelem ostrahy hranic je zabránit nedovolenému překračování hranic, čelit přeshraniční trestné činnosti a zadržovat osoby, které překročily hranice nedovoleným způsobem, nebo přijímat vůči nim jiná opatření. Ostraha hranic by měla účinně bránit osobám v obcházení kontrol na hraničních přechodech a měla by od takového chování účinně odrazovat. Za tímto účelem není ostraha hranic omezena na odhalování pokusů o nepovolené překročení hranice, ale zahrnuje rovněž taková opatření, jako je zajištění plavidel, o nichž je důvod se domnívat, že se pokoušejí proniknout do Unie bez toho, aby se podrobila hraničním kontrolám, jakož i pravidla zaměřená na řešení situací, jako jsou pátrací a záchranné situace, které mohou nastat v průběhu operace na moři související s ostrahou hranic, a pravidla, která jsou určena k úspěšnému zakončení této operace.
(2)
Politika Unie v oblasti správy hranic, azylu a přistěhovalectví a její provádění by se měly řídit zásadou solidarity a spravedlivého rozdělení odpovědnosti mezi členskými státy podle článku 80 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“). Kdykoli je to nutné, mají akty Unie přijaté v rámci této politiky obsahovat vhodná opatření pro uplatňování uvedené zásady a podporu rozdělení zátěže, spočívající mimo jiné v dobrovolném přesunu osob požívajících mezinárodní ochrany.
(3)
Oblast působnosti tohoto nařízení by měla být omezena na operace související s ostrahou hranic prováděné členskými státy na jejich vnějších námořních hranicích v kontextu operativní spolupráce koordinované Evropskou agenturou pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie („dále jen agentura“), zřízenou nařízením Rady (ES) č. 2007/2004 (2). Vyšetřovací a represivní opatření se řídí vnitrostátním trestním právem a stávajícími nástroji vzájemné právní pomoci v oblasti justiční spolupráce v trestních věcech v Unii.
(4)
Agentura odpovídá za koordinaci operativní spolupráce mezi členskými státy v oblasti správy vnějších hranic, mimo jiné v oblasti ostrahy hranic. Agentura rovněž pomáhá členským státům za okolností, které vyžadují zvýšenou technickou pomoc na vnějších hranicích, s přihlédnutím ke skutečnosti, že některé situace mohou představovat humanitární nouzi a vyžadovat záchranné operace na moři. V zájmu posílení operativní spolupráce koordinované agenturou jsou zapotřebí zvláštní pravidla pro činnosti související s ostrahou hranic prováděné námořními, pozemními a leteckými jednotkami jednoho členského státu na námořních hranicích jiných členských států nebo na volném moři v kontextu této spolupráce.
(5)
Pro předcházení nepovolenému překračování hranic, boj proti přeshraniční trestné činnosti a zamezení ztrátám na životech na moři je zásadní spolupráce se sousedními třetími zeměmi. V souladu s nařízením (ES) č. 2007/2004 a za předpokladu, že je zajištěno plné dodržování základních práv migrantů, může agentura spolupracovat s příslušnými orgány třetích zemí, zejména v oblasti analýzy rizik a odborné přípravy, a měla by usnadňovat operativní spolupráci mezi členskými státy a třetími zeměmi. V případě, že spolupráce se třetími zeměmi probíhá na území či teritoriálním moři těchto zemí, by členské státy a agentura měly dodržovat standardy alespoň rovnocenné standardům stanoveným v právu Unie.
(6)
Cílem Evropského systému ostrahy hranic (EUROSUR), zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1052/2013 (3), je posílit výměnu informací a operativní spolupráci mezi členskými státy a s agenturou. Tím má být zajištěno, aby se značně zlepšila situační orientace a schopnost reakce členských států, a to i s podporou agentury, pro účely odhalování nedovoleného přistěhovalectví a přeshraniční trestné činnosti, předcházení těmto jevům a boje proti nim, jakož i za účelem přispění k zajištění ochrany a záchrany životů migrantů na jejich vnějších hranicích. Při koordinaci operací souvisejících s ostrahou hranic by agentura měla poskytovat členským státům informace a analýzy týkající se těchto operací v souladu s uvedeným nařízením.
(7)
Toto nařízení nahrazuje rozhodnutí Rady 2010/252/EU (4), které zrušil Soudní dvůr Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“) rozsudkem ze dne 5. září 2012 ve věci C-355/10. Soudní dvůr ve zmíněném rozsudku stanovil zachování účinnosti rozhodnutí 2010/252/EU do té doby, než vstoupí v platnost nové předpisy. Uvedené rozhodnutí proto ke dni vstupu tohoto nařízení v platnost pozbývá účinnosti.
(8)
Během operací souvisejících s ostrahou hranic na moři by členské státy měly respektovat své závazky podle mezinárodního práva, zejména Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu, Mezinárodní úmluvy o bezpečnosti lidského života na moři, Mezinárodní úmluvy o pátrání a záchraně na moři, Úmluvy Organizace spojených národů proti nadnárodnímu organizovanému zločinu a jejího protokolu proti pašování přistěhovalců po zemi, po moři a letecky, Úmluvy Organizace spojených národů o právním postavení uprchlíků, Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, Mezinárodního paktu o občanských a politických právech, Úmluvy Organizace spojených národů proti mučení a jinému krutému, nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestání, Úmluvy Organizace spojených národů o právech dítěte a dalších příslušných mezinárodních nástrojů.
(9)
Při koordinaci operací na moři souvisejících s ostrahou hranic by agentura měla své úkoly plnit zcela v souladu s příslušným právem Unie včetně Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) a s příslušnými mezinárodními právními předpisy, zejména těmi uvedenými v 8. bodě odůvodnění.
(10)
V souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 (5) a s obecnými zásadami práva Unie by opatření přijatá v průběhu operace související s ostrahou hranic měla být přiměřená sledovaným cílům, nediskriminační a měla by plně respektovat lidskou důstojnost, základní práva a práva uprchlíků a žadatelů o azyl, včetně zásady nenavracení. Pokud jde o žádosti o mezinárodní ochranu podané na území členských států, mimo jiné i na jejich hranicích, v teritoriálních vodách nebo v tranzitních zónách, jsou členské státy a agentura vázány ustanoveními acquis v oblasti azylu, zejména směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU (6).
(11)
Uplatňováním tohoto nařízení není dotčena směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/36/EU (7), zejména pokud jde o pomoc poskytovanou obětem obchodování s lidmi.
(12)
Toto nařízení by mělo být uplatňováno v plném souladu se zásadou nenavracení, jak ji vymezuje Listina a vykládá judikatura Soudního dvora a Evropského soudu pro lidská práva. V souladu s touto zásadou by neměl být nikdo vyloděn v zemi, nucen do ní vstoupit, být do ní dopraven nebo jinak předán orgánům země, v níž mimo jiné hrozí vážné nebezpečí, že by mohl být vystaven trestu smrti, mučení, pronásledování nebo jinému nelidskému nebo ponižujícímu zacházení anebo trestu, nebo v níž by jeho život nebo svoboda byly ohroženy z důvodů rasových, náboženských nebo národnostních nebo z důvodu sexuální orientace, příslušnosti k určité společenské vrstvě nebo zastávání určitého politického názoru, nebo v níž hrozí vážné nebezpečí vyhoštění, vystěhování nebo vydání osob do jiné země v rozporu se zásadou nenavracení.
(13)
Možná existence ujednání mezi členským státem a třetí zemí nezprošťuje členské státy jejich závazků podle práva Unie a mezinárodního práva, zejména pokud jde o dodržování zásady nenavracení, pokud jim je známo nebo by jim mělo být známo, že systematické nedostatky azylového řízení a podmínek přijímání žadatelů o azyl v uvedené třetí zemi představují závažné důvody pro domněnku, že žadatel o azyl bude vystaven vážnému riziku nelidského nebo ponižujícího zacházení, nebo pokud jim je známo nebo by jim mělo být známo, že tato třetí země uplatňuje praktiky v rozporu se zásadou nenavracení.
(14)
Během operace na moři související s ostrahou hranic může dojít k situaci, kdy bude zapotřebí poskytnout pomoc nalezeným osobám v tísni. V souladu s mezinárodním právem musí každý stát od kapitána plavidla plujícího pod jeho vlajkou vyžadovat, aby, pokud tak může učinit bez vážného ohrožení plavidla, jeho posádky nebo cestujících, neodkladně poskytl pomoc každé osobě nalezené na moři, která je v nebezpečí života, a co nejrychleji podnikl kroky k záchraně osob v tísni. Taková pomoc by měla být poskytována bez ohledu na státní příslušnost či status osob, jimž má být poskytnuta, nebo na okolnosti, za jakých jsou nalezeny. Kapitán a posádka by neměli být vystaveni trestním sankcím pouze proto, že zachránili osoby v tísni na moři a dopravili je na bezpečné místo.
(15)
Povinnost poskytnout pomoc nalezeným osobám v tísni by členské státy měly splnit v souladu s použitelnými ustanoveními mezinárodních nástrojů upravujících pátrací a záchranné situace a v souladu s požadavky na dodržování základních práv. Tímto nařízením by neměla být dotčena odpovědnost orgánů pověřených pátracími a záchrannými akcemi, včetně odpovědnosti za zajištění koordinace a spolupráce tak, aby zachráněné osoby mohly být dopraveny na bezpečné místo.
(16)
Pokud operační oblast operace na moři zahrnuje oblast pátrání a záchrany třetí země, mělo by se při plánování operace na moři usilovat o zřízení komunikačních kanálů s orgány dané třetí země pověřenými pátracími a záchrannými akcemi, aby se zajistilo, že tyto orgány budou schopny reagovat na případy pátrání a záchrany, k nimž dojde v jejich oblasti pátrání a záchrany.
(17)
Podle nařízení (ES) č. 2007/2004 jsou operace související s ostrahou hranic koordinované agenturou prováděny v souladu s operačním plánem. Pokud jde o operace na moři, měl by operační plán obsahovat zvláštní informace o uplatňování příslušné soudní příslušnosti a právních předpisů v zeměpisné oblasti, ve které probíhá společná operace, pilotní projekt nebo zásah rychlé reakce, včetně odkazů na právo Unie a mezinárodní právo týkající se zajištění, záchrany na moři a vylodění. Operační plán by měl být vypracován v souladu s ustanoveními tohoto nařízení upravujícími zajištění, záchranu na moři a vylodění v kontextu operací na moři souvisejících s ostrahou hranic koordinovaných agenturou a s ohledem na konkrétní okolnosti dané operace. V operačním plánu by měly být obsaženy postupy zajišťující, aby osoby, které potřebují mezinárodní ochranu, oběti obchodování s lidmi, nezletilé osoby bez doprovodu a jiné zranitelné osoby byly identifikovány a byla jim poskytnuta náležitá pomoc, včetně přístupu k mezinárodní ochraně.
(18)
Podle nařízení (ES) č. 2007/2004 se postupuje tak, že pro každou operaci na moři je v hostitelském členském státě zřízena koordinační struktura složená z příslušníků sil z hostitelského členského státu, vyslaných příslušníků a zástupců agentury, včetně koordinátora z agentury. Tato koordinační struktura, která se obvykle nazývá mezinárodním koordinačním centrem, by měla sloužit pro zprostředkování komunikace mezi příslušníky, kteří se účastní operace na moři, a příslušnými orgány.
(19)
Toto nařízení ctí základní práva a zásady uznané v článcích 2 a 6 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“) a v Listině, zejména respektování lidské důstojnosti, právo na život, zákaz mučení a nelidského či ponižujícího zacházení anebo trestu, zákaz obchodování s lidmi, právo na svobodu a bezpečnost, právo na ochranu osobních údajů, právo na azyl a ochranu před vystěhováním nebo vyhoštěním, zásadu nenavracení a zákaz diskriminace, právo na účinnou právní ochranu a práva dítěte. Členské státy a agentura by měly toto nařízení uplatňovat v souladu s uvedenými právy a zásadami.
(20)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž přijetí zvláštních pravidel pro ostrahu námořních hranic prováděnou příslušníky pohraniční stráže za koordinace agentury, nemůže být z důvodu rozdílů v právní úpravě a praxi dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jej, z důvodu nadnárodní povahy operací, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(21)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování EU, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto nařízení a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné. Vzhledem k tomu, že toto nařízení navazuje na schengenské acquis, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 4 uvedeného protokolu do šesti měsíců ode dne přijetí tohoto nařízení Radou, zda je provede ve svém vnitrostátním právu.
(22)
Pokud jde o Island a Norsko, rozvíjí toto nařízení ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu Dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis (8), která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodě A rozhodnutí Rady 1999/437/ES (9).
(23)
Pokud jde o Švýcarsko, rozvíjí toto nařízení ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu Dohody mezi Evropskou unií, Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přidružení Švýcarské konfederace k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis (10), která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodě A rozhodnutí 1999/437/ES ve spojení s článkem 3 rozhodnutí Rady 2008/146/ES (11).
(24)
Pokud jde o Lichtenštejnsko, rozvíjí toto nařízení ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu Protokolu mezi Evropskou unií, Evropským společenstvím, Švýcarskou konfederací a Lichtenštejnským knížectvím o přistoupení Lichtenštejnského knížectví k dohodě mezi Evropskou unií, Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o přidružení Švýcarské konfederace k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis (12), která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodě A rozhodnutí 1999/437/ES ve spojení s článkem 3 rozhodnutí Rady 2011/350/EU (13).
(25)
Toto nařízení rozvíjí ta ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Spojené království v souladu s rozhodnutím Rady 2000/365/ES (14); Spojené království se tedy nepodílí na jeho přijímání a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné.
(26)
Toto nařízení rozvíjí ta ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Irsko v souladu s rozhodnutím Rady 2002/192/ES (15); Irsko se tedy nepodílí na jeho přijímání a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Oblast působnosti
Toto nařízení se vztahuje na operace související s ostrahou hranic prováděné členskými státy na jejich vnějších námořních hranicích v kontextu operativní spolupráce koordinované Evropskou agenturou pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„agenturou“ Evropská agentura pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie, zřízená nařízením (ES) č. 2007/2004;
2)
„operací na moři“ společná operace, pilotní projekt nebo zásah rychlé reakce prováděné členskými státy za účelem ostrahy jejich vnějších námořních hranic za koordinace agenturou;
3)
„hostitelským členským státem“ členský stát, v němž se provádí operace na moři nebo z něhož se zahajuje;
4)
„zúčastněným členským státem“ členský stát, který se účastní operace na moři poskytnutím technického vybavení, příslušníků pohraniční stráže vyslaných v evropských jednotkách pohraniční stráže či jiného příslušného personálu, ale který není hostitelským členským státem;
5)
„zúčastněnou jednotkou“ námořní, pozemní nebo letecká jednotka, za niž odpovídá hostitelský členský stát nebo zúčastněný členský stát a jež se účastní operace na moři;
6)
„mezinárodním koordinačním centrem“ koordinační struktura zřízená v hostitelském členském státě pro koordinaci operace na moři;
7)
„národním koordinačním centrem“ národní koordinační centrum zřízené pro účely evropského systému ostrahy hranic (EUROSUR) podle nařízení (EU) č. 1052/2013;
8)
„operačním plánem“ operační plán uvedený v článcích 3a a 8e nařízení (ES) č. 2007/2004;
9)
„plavidlem“ jakékoli plavidlo včetně lodí, člunů, plovoucích plošin, plachtících plavidel a hydroplánů, které se používá či může používat na moři;
10)
„plavidlem bez státní příslušnosti“ plavidlo bez státní příslušnosti nebo plavidlo považované za plavidlo bez státní příslušnosti, neobdrželo-li toto plavidlo od žádného státu právo plout pod jeho vlajkou nebo pluje-li pod vlajkami dvou nebo více států, kterých používá podle svého uvážení;
11)
„protokolem proti pašování přistěhovalců“ Protokol proti pašování přistěhovalců po zemi, po moři a letecky doplňující Úmluvu Organizace spojených národů proti nadnárodnímu organizovanému zločinu, podepsaný v italském Palermu v prosinci 2000;
12)
„bezpečným místem“ místo, kde jsou záchranné operace považovány za ukončené a kde bezpečnost života zachráněných osob není ohrožena, kde lze uspokojit jejich základní lidské potřeby a z něhož lze zajistit jejich přepravu do následujícího místa určení nebo konečného místa určení, se zohledněním ochrany jejich základních práv v souladu se zásadou nenavracení;
13)
„záchranným koordinačním centrem“ jednotka odpovědná za podporu účinné organizace pátrací a záchranné služby a za koordinaci pátracích a záchranných operací uvnitř oblasti pátrání a záchrany, jak ji vymezuje Mezinárodní úmluva o pátrání a záchraně na moři;
14)
„přilehlou zónou“ zóna přilehlá k teritoriálnímu moři podle definice v článku 33 Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu tam, kde je formálně vyhlášena;
15)
„pobřežním členským státem“ členský stát, na jehož teritoriálním moři či v přilehlé zóně dojde k zajištění.
KAPITOLA II
OBECNÁ PRAVIDLA
Článek 3
Bezpečnost na moři
Opatření přijatá pro účely operace na moři se provádějí způsobem, který v každém případě zajišťuje bezpečnost zajištěných či zachráněných osob a bezpečnost zúčastněných jednotek či třetích stran.
Článek 4
Ochrana základních práv a zásada nenavracení
1. Nikdo nesmí být v rozporu se zásadou nenavracení vyloděn v zemi, nucen do ní vstoupit, být do ní dopraven nebo jinak předán orgánům země, v níž mimo jiné hrozí vážné nebezpečí, že by mohl být vystaven trestu smrti, mučení, pronásledování nebo jinému nelidskému nebo ponižujícímu zacházení anebo trestu, nebo v níž by jeho život nebo svoboda byly ohroženy z důvodů rasových, náboženských nebo národnostních nebo z důvodu sexuální orientace, příslušnosti k určité společenské vrstvě nebo zastávání určitého politického názoru, nebo v níž hrozí vážné nebezpečí vyhoštění, vystěhování nebo vydání osob do jiné země v rozporu se zásadou nenavracení.
2. Hostitelský členský stát v koordinaci se zúčastněnými členskými státy a agenturou zohlední při zvažování možného vylodění ve třetí zemi v kontextu plánování operace na moři obecnou situaci v dané třetí zemi.
Posouzení obecné situace v dané třetí zemi vychází z informací z celé řady zdrojů, mezi nimiž mohou být ostatní členské státy, orgány, úřady a agentury Unie a příslušné mezinárodní organizace, a může zohlednit existenci dohod a projektů v oblasti migrace a azylu prováděných v souladu s právem Unie a prostřednictvím financování Unie. Toto obecné posouzení musí být součástí operačního plánu, musí být poskytnuto zúčastněným jednotkám a musí být aktualizováno podle potřeby.
Zajištěné či zachráněné osoby nesmějí být v třetí zemi vyloděny, nuceny do ní vstoupit, dopraveny do ní či jinak předány jejím orgánům, pokud je hostitelskému členskému státu nebo zúčastněným členským státům známo nebo by jim mělo být známo, že tato třetí země uplatňuje praktiky uvedené v odstavci 1.
3. Zúčastněné jednotky během operace na moři před tím, než jsou zajištěné nebo zachráněné osoby v třetí zemi vyloděny, nuceny do ní vstoupit, dopraveny do ní či jinak předány jejím orgánům, se zohledněním posouzení obecné situace v dané třetí zemi v souladu s odstavcem 2 a aniž je dotčen článek 3, použijí veškeré prostředky ke zjištění totožnosti zajištěných či zachráněných osob, posoudí jejich osobní situaci, informují je o jejich místě určení způsobem, který je pro ně srozumitelný nebo o který lze důvodně předpokládat, že je pro ně srozumitelný, a umožní jim sdělit důvody, proč se domnívají, že by jejich vylodění v navrhovaném místě bylo v rozporu se zásadou nenavracení.
Pro tyto účely se v operačním plánu uvedou další podrobnosti, v případě nutnosti i to, zda je na pobřeží k dispozici lékařský personál, tlumočníci, právní poradci a jiní příslušní odborníci hostitelského členského státu a zúčastněných členských států. Mezi členy každé zúčastněné jednotky musí být alespoň jedna osoba, která absolvovala kurz základů první pomoci.
Zpráva uvedená v článku 13 obsahuje na základě informací poskytnutých hostitelským i zúčastněným členským státem další podrobnosti o případech vylodění ve třetích zemích a o způsobu, jakým zúčastněné jednotky uplatnily jednotlivé prvky postupů stanovených v prvním pododstavci tohoto odstavce s cílem zajistit soulad se zásadou nenavracení.
4. Po celou dobu operace na moři zúčastněné jednotky dbají na zvláštní potřeby dětí, včetně nezletilých osob bez doprovodu, obětí obchodování s lidmi, osob, které potřebují rychlou lékařskou pomoc, zdravotně postižených osob, osob vyžadujících mezinárodní ochranu a dalších osob ve zvláště zranitelném postavení.
5. Výměna osobních údajů získaných během operace na moři pro účely tohoto nařízení se třetími zeměmi je přísně omezena na naprosto nezbytnou úroveň a probíhá v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES (16), rámcovým rozhodnutím Rady 2008/977/SVV (17) a příslušnými vnitrostátními předpisy o ochraně údajů.
Výměna osobních údajů týkajících se zajištěných či zachráněných osob a získaných během operace na moři se třetími zeměmi je zakázána, pokud hrozí vážné nebezpečí, že dojde k porušení zásady nenavracení.
6. Zúčastněné jednotky při výkonu svých povinností plně respektují lidskou důstojnost.
7. Tento článek se vztahuje na všechna opatření, která členské státy či agentura přijmou v souladu s tímto nařízením.
8. Příslušníci pohraniční stráže a jiný personál účastnící se operací na moři musí být v souladu s čl. 5 druhým pododstavcem nařízení (ES) č. 2007/2004 vyškoleni v oblasti příslušných ustanovení týkajících se základních práv, uprchlického práva a mezinárodního právního režimu pro pátrání a záchranu.
KAPITOLA III
ZVLÁŠTNÍ PRAVIDLA
Článek 5
Zjištění
1. Po zjištění plavidla podezřelého z převážení osob, které se vyhýbají nebo mají v úmyslu vyhnout se kontrolám na hraničních přechodech či podezřelého z pašování migrantů po moři, se k němu zúčastněné jednotky přiblíží, aby zjistily jeho totožnost a státní příslušnost, a až do dalších opatření toto plavidlo z bezpečné vzdálenosti sledují a přijmou veškerá nezbytná preventivní opatření. Zúčastněné jednotky shromáždí informace o tomto plavidle a okamžitě je sdělí mezinárodnímu koordinačnímu centru, pokud možno včetně informací o situaci osob na palubě, zejména pokud se nacházejí v bezprostředním ohrožení života nebo pokud naléhavě potřebují lékařskou pomoc. Mezinárodní koordinační centrum předá tyto informace národnímu koordinačnímu centru hostitelského členského státu.
2. Pokud se plavidlo chystá vplout nebo již vplulo do teritoriálního moře či přilehlé zóny členského státu, jenž se operace na moři neúčastní, zúčastněné jednotky shromáždí informace o tomto plavidle a sdělí je mezinárodnímu koordinačnímu centru, které je předá národnímu koordinačnímu centru dotčeného členského státu.
3. Zúčastněné jednotky shromáždí informace o jakémkoli plavidle podezřelém ze zapojení do nezákonných činností na moři, které nejsou předmětem dané operace na moři, a sdělí je mezinárodnímu koordinačnímu centru, které je předá národnímu koordinačnímu centru dotčeného členského státu.
Článek 6
Zajištění na teritoriálním moři
1. Na teritoriálním moři hostitelského členského státu nebo sousedního zúčastněného členského státu zmocní tento stát zúčastněné jednotky k přijetí jednoho nebo více z následujících opatření, jestliže existuje důvodné podezření, že plavidlo může přepravovat osoby, které mají v úmyslu vyhnout se kontrolám na hraničních přechodech, nebo je zapojeno do pašování migrantů po moři:
a)
vyžádat si informace a doklady o vlastnictví, registraci a aspektech souvisejících s plavbou plavidla a o totožnosti, státní příslušnosti a jiných relevantních údajích o osobách na palubě, včetně informací o přítomnosti osob, které naléhavě potřebují lékařskou pomoc, a informovat osoby na palubě o tom, že jim může být odepřeno povolení překročit hranice;
b)
zastavit plavidlo, vstoupit na jeho palubu a provést prohlídku plavidla, lodního nákladu a osob na palubě, vyslechnout osoby na palubě a informovat je o skutečnosti, že osoby řídící plavidlo mohou být za umožnění plavby vystaveny postihu.
2. Potvrdí-li se toto podezření, může dotčený hostitelský členský stát nebo zúčastněný sousední členský stát zmocnit zúčastněné jednotky k přijetí jednoho či více z těchto opatření:
a)
zabavit plavidlo a zadržet osoby na palubě;
b)
vydat příkaz posádce plavidla ke změně kurzu a odplutí z teritoriálního moře či přilehlé zóny nebo směrem k jinému místu určení, než je teritoriální moře či přilehlá zóna, včetně doprovodu plavidla či zdržování se v jeho blízkosti, dokud se nepotvrdí, že pluje ve změněném kurzu;
c)
dopravit plavidlo nebo osoby na jeho palubě do pobřežního členského státu v souladu s operačním plánem.
3. Každé opatření přijatí v souladu s odstavcem 1 nebo 2 musí být přiměřené a nesmí překračovat míru nutnou k dosažení cílů tohoto článku.
4. Pro účely odstavců 1 a 2 vydá hostitelský členský stát zúčastněné jednotce prostřednictvím mezinárodního koordinačního centra vhodné pokyny.
Zúčastněná jednotka uvědomí prostřednictvím mezinárodního koordinačního centra hostitelský členský stát, pokud kapitán plavidla požaduje, aby byl informován diplomatický či konzulární pracovník státu vlajky.
5. Pokud existuje důvodné podezření, že plavidlo bez státní příslušnosti přepravuje osoby, které mají v úmyslu vyhnout se kontrolám na hraničních přechodech, nebo je zapojeno do pašování migrantů po moři, povolí hostitelský členský stát nebo zúčastněný sousední členský stát, na jehož teritoriálním moři bylo toto plavidlo bez státní příslušnosti zajištěno, jedno či více z opatření stanovených v odstavci 1 a může povolit jedno či více opatření stanovených v odstavci 2. Hostitelský členský stát vydá zúčastněné jednotce prostřednictvím mezinárodního koordinačního centra vhodné pokyny.
6. Veškeré činnosti v rámci operace na teritoriálním moři členského státu, který se neúčastní operace na moři, se provádějí v souladu s povolením tohoto členského státu. Hostitelský členský stát vydá zúčastněné jednotce prostřednictvím mezinárodního koordinačního centra pokyny v závislosti na průběhu akce, k níž tento členský stát vydal povolení.
Článek 7
Zajištění na volném moři
1. Na volném moři jestliže existuje důvodné podezření, že plavidlo je zapojeno do pašování migrantů po moři, přijmou zúčastněné jednotky jedno nebo více z následujících opatření, s výhradou povolení státu vlajky v souladu s protokolem proti pašování přistěhovalců, a případně s vnitrostátním a mezinárodním právem:
a)
vyžádat si informace a doklady o vlastnictví, registraci a aspektech souvisejících s plavbou plavidla a o totožnosti, státní příslušnosti a jiných relevantních údajích o osobách na palubě, včetně informací o přítomnosti osob, které naléhavě potřebují lékařskou pomoc;
b)
zastavit plavidlo, vstoupit na jeho palubu a provést prohlídku plavidla, lodního nákladu a osob na palubě, vyslechnout osoby na palubě a informovat je o skutečnosti, že osoby řídící plavidlo mohou být za umožnění plavby vystaveny postihu.
2. Potvrdí-li se toto podezření, mohou zúčastněné jednotky přijmout jedno nebo více z následujících opatření, s výhradou povolení státu vlajky v souladu s protokolem proti pašování přistěhovalců a případně s vnitrostátním a mezinárodním právem:
a)
zabavit plavidlo a zadržet osoby na palubě;
b)
varovat posádku plavidla a vydat příkaz, aby plavidlo nevplouvalo do teritoriálního moře či přilehlé zóny, a v případě potřeby požádat posádku plavidla o změnu kurzu a odplutí z teritoriálního moře či přilehlé zóny směrem k jinému místu určení, než je teritoriální moře či přilehlá zóna;
c)
dopravit plavidlo nebo osoby na jeho palubě do třetí země nebo jinak předat plavidlo nebo osoby na jeho palubě orgánům třetí země;
d)
dopravit plavidlo nebo osoby na jeho palubě do hostitelského členského státu nebo sousedního zúčastněného členského státu, který se operace účastní.
3. Každé opatření přijaté v souladu s odstavcem 1 nebo 2 musí být přiměřené a nesmí překračovat míru nutnou k dosažení cílů tohoto článku.
4. Pro účely odstavců 1 a 2 vydá hostitelský členský stát zúčastněné jednotce prostřednictvím mezinárodního koordinačního centra vhodné pokyny.
5. Pluje-li plavidlo pod vlajkou nebo vykazuje-li znaky registrace hostitelského členského státu či zúčastněného členského státu, může daný členský stát po potvrzení státní příslušnosti plavidla povolit jedno nebo více z opatření stanovených v odstavcích 1 a 2. Hostitelský členský stát poté vydá zúčastněné jednotce prostřednictvím mezinárodního koordinačního centra vhodné pokyny.
6. Pluje-li plavidlo pod vlajkou nebo vykazuje-li znaky registrace členského státu, který se neúčastní operace na moři, nebo třetí země, hostitelský členský stát nebo zúčastněný členský stát, podle toho, čí zúčastněná jednotka toto plavidlo zajistila, uvědomí stát vlajky, požádá o potvrzení registrace, a je-li státní příslušnost potvrzena, požádá stát vlajky, aby přijal opatření zamezující tomu, aby jeho plavidlo bylo používáno k pašování migrantů. Není-li stát vlajky ochoten či schopen tak učinit, přímo nebo s pomocí členského státu, jemuž patří zúčastněná jednotka, požádá tento členský stát stát vlajky o povolení přijmout kterékoli z opatření stanovených v odstavcích 1 a 2. Hostitelský členský stát nebo zúčastněný členský stát informuje mezinárodní koordinační centrum o veškeré komunikaci se státem vlajky a o zamýšlených krocích či opatřeních povolených státem vlajky. Hostitelský členský stát poté vydá zúčastněné jednotce prostřednictvím mezinárodního koordinačního centra vhodné pokyny.
7. Existuje-li důvodné podezření, že plavidlo, třebaže pluje pod cizí vlajkou či odmítá vlajku vyvěsit, má ve skutečnosti stejnou státní příslušnost jako zúčastněná jednotka, ověří zúčastněná jednotka právo plavidla plout pod jeho vlajkou. Za tímto účelem se může k podezřelému plavidlu přiblížit. Pokud podezření přetrvává, provede jednotka na palubě plavidla s největší možnou ohleduplností další prohlídku.
8. Existuje-li důvodné podezření, že plavidlo, třebaže pluje pod cizí vlajkou či odmítá vlajku vyvěsit, má ve skutečnosti státní příslušnost hostitelského členského státu nebo zúčastněného členského státu, ověří zúčastněná jednotka právo plavidla plout pod jeho vlajkou.
9. Pokud se v případě uvedeném v odstavci 7 nebo 8 podezření ohledně státní příslušnosti plavidla potvrdí, může dotčený hostitelský členský stát nebo zúčastněný členský stát povolit jedno nebo více z opatření stanovených v odstavcích 1 a 2. Hostitelský členský stát poté vydá zúčastněné jednotce prostřednictvím mezinárodního koordinačního centra vhodné pokyny.
10. Během čekání na povolení státu vlajky nebo v případě, že toto povolení nebylo vydáno, je plavidlo z bezpečné vzdálenosti sledováno. Bez výslovného povolení státu vlajky nesmí být přijata žádná další opatření, s výjimkou těch, jež jsou nezbytná k odvrácení bezprostředního nebezpečí pro lidské životy nebo jež vycházejí z dvoustranných či mnohostranných dohod.
11. Existuje-li důvodné podezření, že je plavidlo bez státní příslušnosti zapojeno do pašování migrantů po moři, může zúčastněná jednotka vstoupit na palubu a prohledat takové plavidlo za účelem ověření, že loď je bez státní příslušnosti. Pokud se podezření potvrdí, informuje zúčastněná jednotka hostitelský členský stát, který může přímo či za pomoci členského státu, jemuž zúčastněná jednotka patří, přijmout další vhodná opatření, jak je stanoveno v odstavcích 1 a 2, v souladu s vnitrostátními a mezinárodním právem.
12. Členský stát, jehož zúčastněná jednotka přijala opatření podle odstavce 1, neprodleně informuje stát vlajky o výsledcích tohoto opatření.
13. Zástupce hostitelského členského státu nebo zúčastněného členského státu v mezinárodním koordinačním centru odpovídá za usnadnění komunikace s příslušnými orgány dotčeného členského státu žádajícího o povolení k ověření práva plavidla plout pod jeho vlajkou nebo k přijetí kteréhokoli z opatření stanovených v odstavcích 1 a 2.
14. Pokud se důvody pro podezření, že plavidlo je zapojeno do pašování migrantů na volném moři, prokáží jako neopodstatněné nebo pokud zúčastněná jednotka nemá pravomoc jednat, ale přetrvává důvodné podezření, že plavidlo přepravuje osoby, které mají v úmyslu dosáhnout hranice členského státu a vyhnout se kontrolám na hraničních přechodech, uvedené plavidlo se nadále monitoruje. Mezinárodní koordinační centrum sdělí informace o tomto plavidle národnímu koordinačnímu centru členských států, ke kterým plavidlo směřuje.
Článek 8
Zajištění v přilehlé zóně
1. V přilehlé zóně hostitelského členského státu nebo sousedního zúčastněného členského státu se opatření stanovená v čl. 6 odst. 1 a 2 přijímají v souladu s uvedenými odstavci a s čl. 6 odst. 3 a 4. Jakékoli povolení uvedené v čl. 6 odst. 1 a 2 lze udělit pouze pro opatření nutná k tomu, aby se zabránilo porušování příslušných právních předpisů na území či v teritoriálním moři daného členského státu.
2. Opatření stanovená v čl. 6 odst. 1 a 2 nelze přijmout v přilehlé zóně členského státu, který se neúčastní operace na moři, bez povolení tohoto členského státu. Mezinárodní koordinační centrum je informováno o veškeré komunikaci s tímto členským státem a o následném průběhu akce povolené tímto členským státem. Pokud tento členský stát povolení nevydá a existuje důvodné podezření, že dané plavidlo přepravuje osoby, které mají v úmyslu dosáhnout hranice členského státu, použije se čl. 7 odst. 14.
3. Pokud přilehlou zónou proplouvá plavidlo bez státní příslušnosti, použije se čl. 7 odst. 11.
Článek 9
Pátrací a záchranné situace
1. Členské státy dodržují povinnost poskytnout pomoc jakémukoli plavidlu či osobě v tísni na moři a během operací na moři a zajistí, aby jejich zúčastněné jednotky tuto povinnost dodržovaly v souladu s mezinárodním právem a při respektování základních práv. Činí tak bez ohledu na státní příslušnost či status dané osoby a bez ohledu na okolnosti, za jakých je tato osoba nalezena.
2. Pro účely řešení pátracích a záchranných situací, k nimž může dojít během operace na moři, musí operační plán, v souladu s příslušným mezinárodním právem, včetně práva v oblasti pátrání a záchrany, obsahovat alespoň tato ustanovení:
a)
Pokud mají zúčastněné jednotky v průběhu operace na moři důvod se domnívat, že se v případě plavidla či jakékoli osoby na palubě jedná o stadium nejistoty, pohotovosti nebo tísně, neprodleně předají záchrannému koordinačnímu centru odpovědnému za oblast pátrání a záchrany, v níž k situaci došlo, veškeré dostupné informace a jsou tomuto záchrannému koordinačnímu centru k dispozici.
b)
Zúčastněné jednotky informují co nejdříve mezinárodní koordinační centrum o veškerém kontaktu se záchranným koordinačním centrem a o krocích, které učinily.
c)
Plavidlo nebo osoby na palubě se nacházejí ve stadiu nejistoty, zejména pokud:
i)
je někdo pohřešován či plavidlo je přetížené nebo
ii)
osoba či plavidlo neučinily očekávané hlášení polohy nebo hlášení, že jsou v pořádku.
d)
Plavidlo nebo osoby na palubě se nacházejí ve stadiu pohotovosti, zejména pokud:
i)
po stadiu nejistoty selhaly pokusy navázat kontakt s osobou či plavidlem a nebylo úspěšné ani šetření u jiných vhodných zdrojů nebo
ii)
byly obdrženy informace, ze kterých vyplývá, že provozuschopnost plavidla je narušena, nikoliv však do té míry, že pravděpodobně nastane stav tísně.
e)
Plavidlo nebo osoby na palubě se nacházejí ve stadiu tísně, zejména pokud:
i)
byly obdrženy konkrétní informace, že osoba či plavidlo jsou v ohrožení a potřebují okamžitou pomoc, nebo
ii)
po stadiu pohotovosti další neúspěšné pokusy navázat kontakt s osobou či plavidlem a rozsáhlejší neúspěšné šetření naznačuje, že došlo ke stavu tísně, nebo
iii)
byly obdrženy informace, ze kterých vyplývá, že provozuschopnost plavidla je narušena do té míry, že pravděpodobně nastane stav tísně.
f)
Za účelem posouzení toho, zda se plavidlo nachází ve stadiu nejistoty, pohotovosti či tísně, zohlední zúčastněné jednotky veškeré relevantní informace a poznatky a předají je odpovědnému záchrannému koordinačnímu centru, včetně údajů o:
i)
existenci žádosti o pomoc, i když taková žádost není jediným faktorem pro určení stavu tísně;
ii)
způsobilosti plavidla k plavbě na moři a pravděpodobnosti, že plavidlo nedopluje do svého konečného místa určení;
iii)
počtu osob na palubě vzhledem k typu a stavu plavidla;
iv)
dostupnosti zásob, jako je palivo, voda a potraviny, nezbytných k doplutí k pobřeží;
v)
přítomnosti kvalifikované posádky a velení plavidla;
vi)
dostupnosti a spolehlivosti bezpečnostního, navigačního a komunikačního vybavení;
vii)
přítomnosti osob na palubě, které naléhavě potřebují lékařskou pomoc;
viii)
přítomnosti zesnulých osob na palubě;
ix)
přítomnosti těhotných žen nebo dětí na palubě;
x)
povětrnostních a námořních podmínkách, včetně předpovědí počasí a námořních meteorologických předpovědí.
g)
Během čekání na pokyny od záchranného koordinačního centra přijmou zúčastněné jednotky veškerá vhodná opatření k zajištění bezpečnosti dotčených osob.
h)
Pokud se má za to, že plavidlo je ve stavu nejistoty, pohotovosti či tísně, avšak osoby na palubě odmítají přijmout pomoc, informuje zúčastněná jednotka odpovědné záchranné koordinační centrum a řídí se jeho pokyny. Zúčastněná jednotka pokračuje v plnění svých povinností řádné péče tím, že plavidlo sleduje a přijímá veškerá nezbytná opatření k zajištění bezpečnosti dotčených osob, a zároveň se vyvaruje všech činností, které by mohly zhoršit situaci či zvýšit riziko zranění či ztrát na životech.
i)
Pokud záchranné koordinační centrum třetí země odpovědné za oblast pátrání a záchrany nereaguje na informace předané zúčastněnou jednotkou, kontaktuje tato zúčastněná jednotka záchranné koordinační centrum v hostitelském členském státě, ledaže se tato zúčastněná jednotka domnívá, že koordinace pátrací a záchranné situace se může lépe zhostit jiné mezinárodně uznávané záchranné koordinační centrum.
Operační plán může obsahovat podrobnosti přizpůsobené okolnostem dané operace na moři.
3. Po skončení pátrací a záchranné situace pokračuje zúčastněná jednotka za konzultace s mezinárodním koordinačním centrem v operaci na moři.
Článek 10
Vylodění
1. Operační plán obsahuje v souladu s mezinárodním právem a při dodržování základních práv alespoň následující způsoby vyloďování zajištěných či zachráněných osob při operaci na moři:
a)
v případě zajištění na teritoriálním moři nebo v přilehlé zóně, jak je stanoveno v čl. 6 odst. 1, 2 či 6 nebo v čl. 8 odst. 1 či 2, se vylodění uskuteční v pobřežním členském státě, aniž je dotčen čl. 6 odst. 2 písm. b);
b)
v případě zajištění na volném moři, jak je stanoveno v článku 7, se vylodění může uskutečnit ve třetí zemi, o níž se předpokládá, že z ní plavidlo vyplulo. V případě, že to není možné, se vylodění uskuteční v hostitelském členském státě;
c)
v případě pátracích a záchranných situací, jak je stanoveno v článku 9, a aniž je dotčena odpovědnost záchranného koordinačního centra, spolupracují hostitelský členský stát a zúčastněné členské státy s odpovědným záchranným koordinačním centrem za účelem nalezení bezpečného místa a poté, co odpovědné záchranné koordinační centrum toto bezpečné místo určí, zajistí hostitelský členský stát a zúčastněné členské státy rychlé a účinné vylodění zachráněných osob.
Není-li možné zprostit zúčastněnou jednotku její povinnosti uvedené v čl. 9 odst. 1, povolí se v nejkratší přiměřené době s ohledem na bezpečnost zachráněných osob a samotné zúčastněné jednotky vylodění zachráněných osob v hostitelském členském státě.
Tyto způsoby vyloďování nesmějí mít za následek uložení povinností členským státům, které se neúčastní operace na moři, ledaže výslovně udělily povolení k přijetí opatření na svém teritoriálním moři nebo v přilehlé zóně v souladu s čl. 6 odst. 6 nebo čl. 8 odst. 2.
Operační plán může obsahovat podrobnosti přizpůsobené okolnostem dané operace na moři.
2. Zúčastněné jednotky informují mezinárodní koordinační centrum o přítomnosti jakýchkoli osob ve smyslu článku 4 a mezinárodní koordinační centrum tyto informace předá příslušným vnitrostátním orgánům země vylodění.
V operačním plánu musí být uvedeny kontaktní údaje příslušných vnitrostátních orgánů, které přijímají vhodná návazná opatření.
Článek 11
Změny nařízení (ES) č. 2007/2004
V čl. 3a odst. 1 písm. j) a v čl. 8e odst. 1 písm. j) nařízení (ES) č. 2007/2004 se doplňuje nová věta, která zní:
„V tomto ohledu musí být operační plán vypracován v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 656/2014 (18).
Článek 12
Mechanismy solidarity
1. Členský stát, který čelí naléhavému a mimořádnému tlaku na svých vnějších hranicích, může:
a)
požádat o vyslání evropských jednotek pohraniční stráže v souladu s článkem 8a nařízení (ES) č. 2007/2004, které tomuto členskému státu poskytnou rychlou operativní pomoc;
b)
v souladu s článkem 8 nařízení (ES) č. 2007/2004 požádat agenturu o technickou a operativní pomoc v otázkách koordinace mezi členskými státy nebo o vyslání odborníků za účelem podpory příslušných vnitrostátních orgánů;
c)
požádat o mimořádnou pomoc podle článku 14 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 515/2014 (19) s cílem řešit naléhavé a konkrétní potřeby v případě mimořádné situace.
2. Členský stát, jenž je vystaven silným migračním tlakům, které kladou neodkladné nároky na jeho přijímací zařízení a azylové systémy, může požádat:
a)
Evropský podpůrný úřad pro otázky azylu o vyslání azylového podpůrného týmu v souladu s článkem 13 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 439/2010 (20), aby přispěl svými odbornými znalostmi, například pokud jde o tlumočnické služby, informace o zemích původu a znalosti zpracovávání a správy azylových spisů;
b)
o mimořádnou pomoc podle článku 21 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 516/2014 (21) s cílem řešit naléhavé a konkrétní potřeby v případě mimořádné situace.
Článek 13
Zpráva
1. Agentura předloží Evropskému parlamentu, Radě a Komisi zprávu o používání tohoto nařízení v praxi do 18. července 2015 a poté každý rok.
2. Zpráva obsahuje popis postupů zavedených agenturou za účelem uplatňování tohoto nařízení během operací na moři a informace o používání tohoto nařízení v praxi, včetně podrobných informací o souladu se základními právy a dopadu na tato práva, i o všech případných incidentech, k nimž došlo.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 14
Účinek rozhodnutí 2010/252/EU
Rozhodnutí 2010/252/EU pozbývá účinku dnem vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 15
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
V Bruselu dne 15. května 2014.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 656/2014
2014 m. gegužės 15 d.
kuriuo nustatomos išorės jūrų sienų stebėjimo vykdant Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūros koordinuojamą operatyvų bendradarbiavimą taisyklės
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 77 straipsnio 2 dalies d punktą,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (1),
kadangi:
(1)
Sąjungos politikos Sąjungos išorės sienų srityje tikslas - užtikrinti, kad išorės sienų kirtimas būtų veiksmingai kontroliuojamas, be kita ko, vykdant sienų stebėjimą, kartu padedant užtikrinti žmonių gyvybių apsaugą ir išgelbėjimą. Sienų stebėjimo tikslas - užkirsti kelią neleidžiamam sienų kirtimui, kovoti su tarpvalstybiniu nusikalstamumu ir sulaikyti neteisėtai sieną kirtusius asmenis arba imtis prieš juos kitų priemonių. Sienų stebėjimas turėtų būti veiksminga priemonė užkertant kelią asmenims išvengti patikrinimų sienos perėjimo punktuose ir juos nuo to atgrasant. Šiuo tikslu sienų stebėjimas neapsiriboja bandymų neteisėtai kirsti sieną nustatymu, bet apima ir kitus veiksmus, pavyzdžiui, laivų, įtariamų bandymu patekti į Sąjungą išvengiant patikrinimų kertant sieną, sulaikymą, taip pat veiksmus, kuriais siekiama reaguoti į sienų stebėjimo operacijos jūroje metu susiklosčiusias paieškos ir gelbėjimo situacijas, ir veiksmus, kuriais siekiama sėkmingai užbaigti tokią operaciją;
(2)
Sąjungos sienų valdymo, prieglobsčio ir imigracijos politika bei jos įgyvendinimas turėtų būti reglamentuojamas solidarumo ir teisingo atsakomybės pasidalijimo tarp valstybių narių principu pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau - SESV) 80 straipsnį. Prireikus į Sąjungos aktus, priimamus vykdant tą politiką, turi būti įtrauktos atitinkamos priemonės, kuriomis būtų įgyvendinamas tas principas ir skatinamas naštos pasidalijimas, be kita ko, savanoriškai perduodant asmenis, kuriems suteikta tarptautinė apsauga;
(3)
šis reglamentas turėtų būti taikomas tik valstybių narių vykdomoms sienų stebėjimo operacijoms prie jų išorės jūrų sienų, įgyvendinant Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūros (toliau - Agentūra), įsteigtos Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2007/2004 (2), koordinuojamą operatyvų bendradarbiavimą. Tyrimo ir baudžiamąsias priemones reglamentuoja nacionalinė baudžiamoji teisė ir Sąjungoje galiojantys dokumentai dėl savitarpio teisinės pagalbos teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose srityje;
(4)
Agentūra yra atsakinga už valstybių narių operatyvaus bendradarbiavimo koordinavimą išorės sienų valdymo srityje, įskaitant sienų stebėjimą. Agentūra yra taip pat atsakinga už pagalbos teikimą valstybėms narėms susiklosčius aplinkybėms, kai reikia didesnės techninės pagalbos prie išorės sienų, atsižvelgiant į tai, kad kai kurie atvejai gali apimti ekstremaliąsias humanitarines situacijas ir gelbėjimą jūroje. Siekiant dar labiau sustiprinti Agentūros koordinuojamą operatyvų bendradarbiavimą, reikalingos konkrečios taisyklės dėl sienų stebėjimo veiklos, kurią vienos valstybės narės jūrų, sausumos ir oro padaliniai vykdo prie kitų valstybių narių jūrų sienos arba atviroje jūroje vykdydamos tokį bendradarbiavimą;
(5)
siekiant užkirsti kelią neleidžiamam sienų kirtimui, kovoti su tarpvalstybiniu nusikalstamumu ir išvengti žūčių jūroje, itin svarbu bendradarbiauti su kaimyninėmis trečiosiomis šalimis. Vadovaudamasi Reglamentu (EB) Nr. 2007/2004, jei užtikrinama, kad būtų visapusiškai gerbiamos migrantų pagrindinės teisės, Agentūra gali bendradarbiauti su trečiųjų šalių kompetentingomis valdžios institucijomis, ypač rizikos analizės ir mokymo klausimais, ir turėtų sudaryti palankesnes sąlygas valstybių narių ir trečiųjų šalių operatyviam bendradarbiavimui. Kai bendradarbiavimas su trečiosiomis šalimis vykdomas tų šalių teritorijoje arba tų šalių teritorinėje jūroje, valstybės narės ir Agentūra turėtų laikytis normų ir standartų, kurie būtų bent lygiaverčiai Sąjungos teisės aktuose nustatytoms normoms ir standartams;
(6)
Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1052/2013 (3) sukurta Europos sienų stebėjimo sistema (EUROSUR) siekiama sustiprinti valstybių narių ir Agentūros keitimąsi informacija ir operatyvų bendradarbiavimą. Tuo siekiama užtikrinti, kad valstybės narės būtų daug geriau informuotos apie padėtį ir sustiprėtų jų reagavimo pajėgumai, be kita ko, padedant Agentūrai, siekiant nustatyti neteisėtą imigraciją ir tarpvalstybinį nusikalstamumą, užkirsti tam kelią ir su tuo kovoti, ir padėti užtikrinti migrantų gyvybių apsaugą ir išgelbėjimą prie jų išorės sienų. Koordinuodama sienų stebėjimo operacijas Agentūra turėtų teikti valstybėms narėms informaciją apie tas operacijas ir jų analizę pagal tą reglamentą;
(7)
šiuo reglamentu pakeičiamas Tarybos sprendimas 2010/252/ES (4), kurį 2012 m. rugsėjo 5 d. sprendimu byloje C-355/10 panaikino Europos Sąjungos Teisingumo Teismas (toliau - Teismas). Tame sprendime Teismas paliko galioti Sprendimą 2010/252/ES, kol įsigalios naujos taisyklės. Todėl nuo to reglamento įsigaliojimo dienos tas sprendimas netenka galios;
(8)
sienų stebėjimo operacijų jūroje metu valstybės narės turėtų laikytis atitinkamų savo įsipareigojimų pagal tarptautinę teisę, visų pirma pagal Jungtinių Tautų jūrų teisės konvenciją, Tarptautinę konvenciją dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje, Tarptautinę jūrų paieškos ir gelbėjimo konvenciją, Jungtinių Tautų konvenciją prieš tarptautinį organizuotą nusikalstamumą ir jos Protokolą dėl neteisėto migrantų įvežimo sausuma, jūra ir oru, Jungtinių Tautų konvenciją dėl pabėgėlių statuso, Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvenciją, Tarptautinį pilietinių ir politinių teisių paktą, Jungtinių Tautų konvenciją prieš kankinimą ir kitokį žiaurų, nežmonišką ar žeminantį elgesį ir baudimą, Jungtinių Tautų vaiko teisių konvenciją bei kitus atitinkamus tarptautinius dokumentus;
(9)
koordinuodama sienų stebėjimo operacijas jūroje, Agentūra turėtų vykdyti savo užduotis visapusiškai laikydamasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų, įskaitant Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartiją (toliau - Chartija) ir atitinkamus tarptautinius teisės aktus, ypatingai tuos, kurie nurodyti 8 konstatuojamojoje dalyje;
(10)
pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 562/2006 (5) ir bendruosius Sąjungos teisės principus bet kuri priemonė, kurios imamasi vykdant stebėjimo operaciją, turėtų būti proporcinga siekiamiems tikslams, nediskriminacinio pobūdžio, o ją taikant turėtų būti visapusiškai gerbiamas žmogaus orumas, pagrindinės teisės ir pabėgėlių bei prieglobsčio prašytojų teisės, be kita ko, laikomasi negrąžinimo principo. Valstybių narių teritorijoje, įskaitant prie jų sienos, teritorinėje jūroje arba tranzito zonose pateiktų tarptautinės apsaugos prašymų atžvilgiu valstybės narės ir Agentūra privalo laikytis prieglobsčio acquis, visų pirma Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/32/ES (6), nuostatų;
(11)
taikant šį reglamentą neturėtų būti daromas poveikis Europos Parlamento ir Tarybos direktyvai 2011/36/ES (7), visų pirma jos nuostatoms dėl prekybos žmonėmis aukoms teiktinos pagalbos;
(12)
šis reglamentas turėtų būti taikomas visapusiškai laikantis negrąžinimo principo, kaip apibrėžta Chartijoje ir aiškinama Teismo ir Europos žmogaus teisių teismo praktikoje. Pagal tą principą joks asmuo neturėtų būti išlaipinamas, verčiamas atvykti, palydimas ar kitu būdu perduodamas valdžios institucijoms tos šalies, kurioje, inter alia, esama didelės rizikos, kad tokiam asmeniui būtų taikoma mirties bausmė, jis būtų kankinamas, persekiojamas arba su juo būtų kitaip nežmoniškai ar žeminančiai elgiamasi arba jis būtų taip baudžiamas, arba kurioje kiltų grėsmė to asmens gyvybei ar laisvei dėl jo rasės, religijos, pilietybės, seksualinės orientacijos, narystės tam tikroje socialinėje grupėje ar politinių pažiūrų; arba esama didelės rizikos, kad jis būtų iš tos šalies išsiųstas, išvežtas arba perduotas į kitą šalį pažeidžiant negrąžinimo principą;
(13)
dėl galimo valstybės narės ir trečiosios šalies susitarimo egzistavimo valstybės narės būti neatleidžiamos nuo jų įsipareigojimų pagal Sąjungos ir tarptautinę teisę, visų pirma nuo negrąžinimo principo laikymosi, kai tik joms yra arba turi būti žinoma, kad prieglobsčio procedūros ir prieglobsčio prašytojų priėmimo sąlygų sisteminiai trūkumai toje trečiojoje šalyje sudaro pakankamą pagrindą manyti, kad prieglobsčio prašytojams kiltų rimtas pavojus patirti nežmonišką ar žeminantį elgesį, arba jeigu joms yra arba turi būti žinoma, kad ta trečioji šalis laikosi negrąžinimo principo neatitinkančios praktikos;
(14)
vykdant sienų stebėjimo operaciją jūroje gali susidaryti situacija, kai nelaimės ištiktiems asmenims reikės suteikti pagalbą. Pagal tarptautinę teisę kiekviena valstybė privalo įpareigoti su jos vėliava plaukiojančio laivo kapitoną, kiek tai įmanoma nesukeliant didelio pavojaus pačiam laivui, įgulai ar keleiviams, nedelsiant suteikti pagalbą bet kuriam jūroje aptiktam asmeniui, jei iškyla jo žūties pavojus, ir didžiausiu galimu greičiu vykti gelbėti nelaimės ištiktų asmenų. Tokia pagalba turėtų būti teikiama neatsižvelgiant į asmenų, kuriems teiktina pagalba, pilietybę ar statusą arba aplinkybes, kuriomis jie aptinkami. Laivo kapitonui ir įgulai neturėtų būti taikomos baudžiamosios sankcijos vien dėl to, kad jie išgelbėjo nelaimės jūroje ištiktus asmenis ir nugabeno juos į saugią vietą;
(15)
įsipareigojimo suteikti pagalbą aptiktiems nelaimės ištiktiems asmenims valstybės narės turėtų laikytis pagal taikytinas tarptautinių dokumentų, kuriais reglamentuojamos paieškos ir gelbėjimo situacijos, nuostatas ir laikydamosi su pagrindinių teisių apsauga susijusių reikalavimų. Šiuo reglamentu neturėtų būti daromas poveikis paieškos ir gelbėjimo tarnybų įsipareigojimams, įskaitant įsipareigojimą užtikrinti, kad koordinavimas ir bendradarbiavimas vyktų taip, jog išgelbėtus asmenis būtų galima pristatyti į saugią vietą;
(16)
kai jūrų operacijos veiksmų teritorija apima trečiosios šalies paieškos ir gelbėjimo regioną, planuojant jūrų operaciją su tos trečiosios šalies paieškos ir gelbėjimo tarnybomis turėtų būti siekiama nustatyti ryšių kanalus, taip užtikrinant, kad tos tarnybos galės reaguoti į paieškos ir gelbėjimo atvejus, atsirandančius jų paieškos ir gelbėjimo regione;
(17)
pagal Reglamentą (EB) Nr. 2007/2004 Agentūros koordinuojamos sienų stebėjimo operacijos vykdomos pagal veiklos planą. Todėl jūrų operacijų atveju į veiklos planą turėtų būti įtraukta konkreti informacija apie atitinkamos jurisdikcijos galiojimą ir atitinkamų teisės aktų taikymą geografinėje vietovėje, kurioje vykdoma bendra operacija, bandomasis projektas arba skubios pagalbos veiksmai, įskaitant nuorodas į Sąjungos ir tarptautinę teisę dėl sulaikymo, gelbėjimo jūroje ir išlaipinimo. Veiklos planas turėtų būti sudarytas pagal šio reglamento nuostatas, kuriomis reglamentuojamas sulaikymas, gelbėjimas jūroje ir išlaipinimas vykdant Agentūros koordinuojamas sienų stebėjimo operacijas jūroje, atsižvelgiant į konkrečias atitinkamos operacijos jūroje aplinkybes. Į veiklos planą turėtų būti įtrauktos procedūros, užtikrinančios, kad būtų nustatyti asmenys, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, prekybos žmonėmis aukos, nelydimi nepilnamečiai bei kiti pažeidžiami asmenys ir jiems būtų suteikta tinkama pagalba, įskaitant galimybę pasinaudoti tarptautine apsauga;
(18)
taikant Reglamentą (EB) Nr. 2007/2004 paprastai priimančiojoje valstybėje narėje sukuriama kiekvienos jūrų operacijos koordinavimo struktūra, kurią sudaro priimančiosios valstybės narės pareigūnai, kviestiniai pareigūnai ir Agentūros atstovai, įskaitant Agentūros koordinuojantį pareigūną. Ši koordinavimo struktūra, paprastai vadinama Tarptautiniu koordinavimo centru, turėtų būti naudojama kaip ryšių kanalas tarp jūrų operacijoje dalyvaujančių pareigūnų ir susijusių tarnybų;
(19)
šiuo reglamentu gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi principų, pripažintų Europos Sąjungos sutarties (toliau - ES sutartis) 2 bei 6 straipsniuose ir Chartijoje, kurie visų pirma yra: pagarba žmogaus orumui, teisė į gyvybę, kankinimo ir nežmoniško ar žeminančio elgesio arba baudimo uždraudimas, prekybos žmonėmis uždraudimas, teisė į laisvę ir saugumą, teisė į asmens duomenų apsaugą, teisė į prieglobstį, apsauga nuo perkėlimo ir išsiuntimo, negrąžinimo ir nediskriminavimo principai, teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir vaiko teisės. Šį reglamentą valstybės narės ir Agentūra turėtų taikyti laikydamosi šių teisių ir principų;
(20)
kadangi šio reglamento tikslo, t. y. konkrečių taisyklių dėl jūros sienų stebėjimo, kurį sienos apsaugos pareigūnai vykdo koordinuojant Agentūrai valstybės narės negali deramai priimti dėl jų teisės ir praktikos skirtumų, bet dėl operacijų tarptautinio pobūdžio to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi ES sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina tam tikslui pasiekti;
(21)
pagal prie ES sutarties ir SESV pridėto Protokolo Nr. 22 dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šį reglamentą, ir jis nėra jai privalomas ar taikomas. Kadangi šis reglamentas grindžiamas Šengeno acquis, remdamasi to Protokolo 4 straipsniu, per šešis mėnesius po to, kai Taryba priima sprendimą dėl šio reglamento, Danija nusprendžia, ar jį įgyvendins savo nacionalinėje teisėje;
(22)
Islandijos ir Norvegijos atžvilgiu šiuo reglamentu plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip apibrėžta Europos Sąjungos Tarybos ir Islandijos Respublikos bei Norvegijos Karalystės susitarime dėl pastarųjų asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis (8), patenkančios į Tarybos sprendimo 1999/437/EB (9) 1 straipsnio A punkte nurodytą sritį;
(23)
Šveicarijos atžvilgiu šiuo reglamentu plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip apibrėžta Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarime dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis (10), kurios patenka į Sprendimo 1999/437/EB 1 straipsnio A punkte nurodytą sritį, minėtą sprendimą taikant kartu su Tarybos sprendimo 2008/146/EB 3 straipsniu (11).
(24)
Lichtenšteino atžvilgiu šiuo reglamentu plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip apibrėžta Europos Sąjungos, Europos bendrijos, Šveicarijos Konfederacijos ir Lichtenšteino Kunigaikštystės protokole dėl Lichtenšteino Kunigaikštystės prisijungimo prie Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis (12), kurios patenka į Sprendimo 1999/437/EB 1 straipsnio A punkte nurodytą sritį, minėtą sprendimą taikant kartu su Tarybos sprendimo 2011/350/ES (13) 3 straipsniu;
(25)
šis reglamentas yra Šengeno acquis nuostatų, kurias įgyvendinant Jungtinė Karalystė nedalyvauja pagal Tarybos sprendimą 2000/365/EB (14), plėtojimas; todėl Jungtinė Karalystė nedalyvauja jį priimant, ir jis nėra jai privalomas ar taikomas;
(26)
šis reglamentas yra Šengeno acquis nuostatų, kurias įgyvendinant Airija nedalyvauja pagal Tarybos sprendimą 2002/192/EB (15), plėtojimas; todėl Airija nedalyvauja jį priimant, ir jis nėra jai privalomas ar taikomas,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
I SKYRIUS
BENDROSIOS NUOSTATOS
1 straipsnis
Taikymo sritis
Šis reglamentas taikomas valstybių narių vykdomoms sienų stebėjimo operacijoms prie jų išorės jūrų sienų, įgyvendinant Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūros koordinuojamą operatyvų bendradarbiavimą.
2 straipsnis
Apibrėžtys
Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
1. Agentūra- Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūra, įsteigta Reglamentu (EB) Nr. 2007/2004;
2. jūrų operacija- bendra operacija, bandomasis projektas ar skubios pagalbos veiksmai, kuriuos koordinuojant Agentūrai vykdo valstybės narės savo išorės jūrų sienų stebėjimo tikslu;
3. priimančioji valstybė narė- valstybė narė, kurioje vykdoma jūrų operacija arba iš kurios ją pradedama vykdyti;
4. dalyvaujančioji valstybė narė- valstybė narė, kuri dalyvauja jūrų operacijoje teikdama techninę įrangą, siųsdama sienos apsaugos pareigūnus dalyvauti Europos sienos apsaugos pareigūnų būriuose arba kitą atitinkamą personalą, ir kuri nėra priimančioji valstybė narė;
5. dalyvaujantysis padalinys- jūrų, sausumos ar oro padalinys, už kurį atsakinga priimančioji valstybė narė arba dalyvaujančioji valstybė narė, kuri dalyvauja jūrų operacijoje;
6. Tarptautinis koordinavimo centras- jūrų operacijos koordinavimo tikslu priimančiojoje valstybėje narėje sukurta koordinavimo struktūra;
7. Nacionalinis koordinavimo centras- Europos sienų stebėjimo sistemos (EUROSUR) tikslais pagal Reglamentą (ES) Nr. 1052/2013 įsteigtas nacionalinis koordinavimo centras;
8. veiklos planas- veiklos planas, nurodytas Reglamento (EB) Nr. 2007/2004 3a ir 8e straipsniuose;
9. laivas- bet kurio tipo vandens transporto priemonė, kuri yra arba gali būti naudojama jūroje, įskaitant valtis, valteles, plaukiojančiąsias platformas, laivus su oro pagalve ir vandens lėktuvus;
10. jokiai valstybei nepriklausantis laivas- nacionalinės priklausomybės neturintis laivas arba laivas, galintis būti prilygintas nacionalinės priklausomybės neturinčiam laivui, jeigu jokia valstybė nėra suteikusi jam teisės plaukioti su jos vėliava arba jeigu jis plaukioja su dviejų ar daugiau valstybių vėliavomis, kurias naudoja kaip patogiau;
11. Protokolas dėl neteisėto migrantų įvežimo- Protokolas dėl neteisėto migrantų įvežimo sausuma, jūra ir oru, kuriuo papildoma Jungtinių Tautų Organizacijos konvencija prieš tarptautinį organizuotą nusikalstamumą, kuri buvo pasirašyta 2000 m. gruodžio mėn. Palerme, Italijoje;
12. saugi vieta- vieta, kuri laikoma gelbėjimo operacijų užbaigimo vieta ir kurioje nekyla grėsmės išgelbėtų asmenų gyvybei, kurioje gali būti patenkinti jų pagrindiniai žmogiškieji poreikiai ir iš kurios galima suorganizuoti išgelbėtų asmenų nugabenimą į kitą paskirties ar galutinės paskirties vietą, atsižvelgiant į jų pagrindinių teisių apsaugą ir laikantis negrąžinimo principo;
13. Gelbėjimo koordinavimo centras- padalinys, atsakingas už veiksmingo paieškos ir gelbėjimo tarnybų veiklos organizavimo skatinimą bei paieškos ir gelbėjimo operacijų vykdymo koordinavimą paieškos ir gelbėjimo regione, kaip apibrėžta Tarptautinėje jūrų paieškos ir gelbėjimo konvencijoje;
14. gretutinė zona- oficialiai paskelbta gretutinė teritorinei jūrai zona, kaip apibrėžta Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijos 33 straipsnyje;
15. pakrantės valstybė narė- valstybė narė, kurios teritorinėje jūroje arba gretutinėje zonoje vykdomas sulaikymas.
II SKYRIUS
BENDROSIOS TAISYKLĖS
3 straipsnis
Saugumas jūroje
Priemonės, kurių imamasi jūrų operacijos tikslu, vykdomos taip, kad bet kuriuo atveju būtų užtikrintas sulaikytų ar išgelbėtų asmenų saugumas ir dalyvaujančiųjų padalinių arba trečiųjų šalių saugumas.
4 straipsnis
Pagrindinių teisių apsauga ir negrąžinimo principas
1. Joks asmuo, pažeidžiant negrąžinimo principą, nėra išlaipinamas, verčiamas atvykti, palydimas ar kitu būdu perduodamas valdžios institucijoms tos šalies, kurioje, inter alia, esama didelės rizikos, kad tokiam asmeniui būtų taikoma mirties bausmė, jis būtų kankinamas, persekiojamas arba su juo būtų kitaip nežmoniškai ar žeminančiai elgiamasi arba jis būtų taip baudžiamas, arba kurioje kiltų grėsmė to asmens gyvybei ar laisvei dėl jo rasės, religijos, pilietybės, seksualinės orientacijos, narystės tam tikroje socialinėje grupėje ar politinių pažiūrų; arba esama didelės rizikos, pavyzdžiui, kad jis būtų iš tos šalies išsiųstas, išvežtas arba perduotas į kitą šalį pažeidžiant negrąžinimo principą.
2. Svarstydama išlaipinimo trečiojoje šalyje galimybę planuojant jūrų operaciją, priimančioji valstybė narė, derindama savo veiksmus su dalyvaujančiosiomis valstybėmis narėmis ir Agentūra, atsižvelgia į bendrą padėtį toje trečiojoje šalyje.
Atliekant bendros padėties trečiojoje šalyje vertinimą remiamasi iš įvairių šaltinių, kurie gali apimti kitas valstybes nares, Sąjungos įstaigas, organus bei agentūras ir atitinkamas tarptautines organizacijas, gauta informacija ir jo metu gali būti atsižvelgiama į tai, ar esama susitarimų ir projektų dėl migracijos ir prieglobsčio, vykdomų pagal Sąjungos teisę ir Sąjungos lėšomis. Tas vertinimas yra veiklos plano dalis, jo rezultatai pateikiami dalyvaujantiesiems padaliniams, o prireikus jis atnaujinamas.
Sulaikyti arba išgelbėti asmenys nėra išlaipinami, verčiami atvykti, palydimi ar kitu būdu perduodami trečiosios šalies valdžios institucijoms, jeigu priimančiajai valstybei narei arba dalyvaujančiosioms valstybėms narėms yra arba turėtų būti žinoma, kad ta trečioji šalis laikosi 1 dalyje apibūdintos praktikos.
3. Jūrų operacijos metu prieš sulaikytų ar išgelbėtų asmenų išlaipinimą, vertimą atvykti, palydėjimą ar perdavimą kitu būdu trečiosios šalies valdžios institucijoms ir atsižvelgiant į bendros padėties toje trečiojoje šalyje įvertinimą pagal 2 dalį, dalyvaujantieji padaliniai, nedarydami poveikio 3 straipsniui, imasi visų priemonių sulaikytų ar išgelbėtų asmenų tapatybei nustatyti, jų asmeninėms aplinkybėms įvertinti, informuoti juos apie jų paskirties vietą tiems asmenimis suprantamu būdu arba tokiu būdu, kurį galima pagrįstai laikyti jiems suprantamu, ir suteikti jiems galimybę nurodyti visas priežastis, dėl kurių, jų manymu, juos išlaipinus siūlomoje vietoje būtų pažeistas negrąžinimo principas.
Tais tikslais veiklos plane numatomi papildomi duomenys, įskaitant, jei reikia, galimybę kreiptis į krante esančius medicinos darbuotojus, vertėjus žodžiu, patarėjus teisės klausimais ir kitus atitinkamus priimančiųjų ir dalyvaujančiųjų valstybių narių ekspertus. Kiekviename dalyvaujančiajame padalinyje turi būti bent vienas asmuo, baigęs pagrindinius pirmosios medicinos pagalbos kursus.
Į 13 straipsnyje nurodytą ataskaitą, grindžiamą informacija, kurią pateikia priimančiosios ir dalyvaujančiosios valstybės narės, įtraukiami papildomi duomenys apie išlaipinimo trečiosiose šalyse atvejus ir apie tai, kaip dalyvaujantieji padaliniai, siekdami užtikrinti negrąžinimo principo laikymąsi, taikė kiekvieną šios dalies pirmoje pastraipoje nustatytų procedūrų elementą.
4. Visos jūrų operacijos metu dalyvaujantieji padaliniai atsižvelgia į ypatingus vaikų, įskaitant nelydimus nepilnamečius, prekybos žmonėmis aukų, asmenų, kuriems būtina skubi medicinos pagalba, neįgaliųjų, asmenų, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, ir kitų itin pažeidžiamoje padėtyje esančių asmenų poreikius.
5. Keitimasis su trečiosiomis šalimis asmens duomenimis, gautais vykdant jūrų operaciją šio reglamento tikslais, griežtai apsiriboja tais tikslais, kuriems jo absoliučiai reikia, ir vykdomas laikantis Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 95/46/EB (16), Tarybos pamatinio sprendimo 2008/977/TVR (17) ir atitinkamų nacionalinių nuostatų dėl duomenų apsaugos.
Keitimasis su trečiosiomis šalimis asmens duomenimis apie sulaikytus arba išgelbėtus asmenis, gautais vykdant jūrų operaciją, draudžiamas, jei esama didelės rizikos, kad bus nesilaikoma negrąžinimo principo.
6. Vykdydami savo pareigas dalyvaujantieji padaliniai visapusiškai gerbia žmogaus orumą.
7. Šis straipsnis taikomas visoms priemonėms, kurių imasi valstybės narės arba Agentūra pagal šį reglamentą.
8. Jūrų operacijoje dalyvaujantys sienos apsaugos pareigūnai ir kiti darbuotojai mokomi apie atitinkamas pagrindinių teisių, pabėgėlių teisės ir paieškos ir gelbėjimo veiklos tarptautinio teisinio režimo nuostatas pagal Reglamento (EB) Nr. 2007/2004 5 straipsnio antrą pastraipą.
III SKYRIUS
KONKREČIOS TAISYKLĖS
5 straipsnis
Aptikimas
1. Aptikus laivą, kuriuo, kaip įtariama, gabenami patikrinimų sienos perėjimo punktuose vengiantys ar siekiantys jų išvengti asmenys arba kuris, kaip įtariama, vykdo neteisėtą migrantų gabenimą jūra, dalyvaujantieji padaliniai prie jo prisiartina, kad nustatytų jo tapatybę ir nacionalinę priklausomybę, ir, kol nebus imtasi tolesnių priemonių, tą laivą stebi per saugų atstumą, imdamiesi visų reikiamų atsargumo priemonių. Dalyvaujantieji padaliniai surenka ir Tarptautiniam koordinavimo centrui nedelsdami perduoda informaciją apie tą laivą, įskaitant, jei įmanoma, informaciją apie laive esančių asmenų būklę, ypač jei esama neišvengiamo pavojaus jų gyvybei, arba jei laive yra asmenų, kuriems reikia skubios medicinos pagalbos. Tarptautinis koordinavimo centras tą informaciją perduoda priimančiosios valstybės narės Nacionaliniam koordinavimo centrui.
2. Jeigu laivas netrukus įplauks arba įplaukė į jūrų operacijoje nedalyvaujančios valstybės narės teritorinę jūrą arba jos gretutinę zoną, dalyvaujantieji padaliniai surenka informaciją apie tą laivą ir ją perduoda Tarptautiniam koordinavimo centrui, kuris tą informaciją perduoda atitinkamos valstybės narės Nacionaliniam koordinavimo centrui.
3. Dalyvaujantieji padaliniai informaciją apie bet kurį laivą, kuris, kaip įtariama, vykdo neteisėtą veiklą jūroje, nesusijusią su jūrų operacija, renka ir perduoda Tarptautiniam koordinavimo centrui, kuris tą informaciją perduoda atitinkamos valstybės narės Nacionaliniam koordinavimo centrui.
6 straipsnis
Sulaikymas teritorinėje jūroje
1. Priimančiosios valstybės narės arba kaimyninės dalyvaujančiosios valstybės narės teritorinėje jūroje ta valstybė dalyvaujantiesiems padaliniams leidžia taikyti vieną ar daugiau toliau nurodytų priemonių, jei yra pagrįstų priežasčių įtarti, kad laivas gali gabenti asmenis, siekiančius išvengti patikrinimų sienos perėjimo punktuose, arba vykdo neteisėtą migrantų gabenimą jūra:
a)
prašyti informacijos ir dokumentų apie nuosavybę, registraciją ir aspektus, susijusius su laivo kelione, taip pat apie laive esančių asmenų tapatybę, pilietybę ir kitų susijusių duomenų, be kita ko, prašyti informacijos apie tai, ar laive yra asmenų, kuriems skubiai reikia medicinos pagalbos, o laive esančius asmenis informuoti apie tai, kad jiems gali būti neleidžiama kirsti sienos;
b)
sustabdyti laivą, įlipti į jį ir patikrinti laivą, jo krovinį, taip pat patikrinti bei apklausti laive esančius asmenis ir juos informuoti apie tai, kad laivui vadovaujantiems asmenims gali būti taikomos sankcijos už padėjimą vykdyti kelionę.
2. Jei aptinkama tą įtarimą patvirtinančių įrodymų, ta priimančioji valstybė narė arba kaimyninė dalyvaujančioji valstybė narė gali dalyvaujantiesiems padaliniams leisti taikyti vieną ar daugiau toliau nurodytų priemonių:
a)
areštuoti laivą ir sulaikyti laive esančius asmenis;
b)
įsakyti laivui pakeisti kursą ir palikti teritorinę jūrą ar gretutinę zoną arba plaukti link kitos paskirties vietos, be kita ko, palydint laivą arba plaukiant šalia jo, kol patvirtinama, kad laivas laikosi to sutarto maršruto;
c)
nukreipti laivą ar jame esančius asmenis į pakrantės valstybę narę pagal veiklos planą.
3. Bet kurios priemonės, kurių imamasi pagal 1 ar 2 dalis, turi būti proporcingos ir neviršyti to, kas būtina siekiant šio straipsnio tikslų.
4. 1 ir 2 dalių tikslais priimančioji valstybė narė per Tarptautinį koordinavimo centrą atitinkamai informuoja dalyvaujantįjį padalinį.
Dalyvaujantysis padalinys per Tarptautinį koordinavimo centrą informuoja priimančiąją valstybę narę, kai laivo kapitonas reikalauja, kad būtų informuotas vėliavos valstybės diplomatas ar konsulinis pareigūnas.
5. Jei yra pagrįstų priežasčių įtarti, kad jokiai valstybei nepriklausantis laivas gabena asmenis, siekiančius išvengti patikrinimų sienos perėjimo punktuose, arba vykdo neteisėtą migrantų gabenimą jūra, priimančioji valstybė narė arba kaimyninė dalyvaujančioji valstybė narė, kurios teritorinėje jūroje yra sulaikytas tas jokiai valstybei nepriklausantis laivas, leidžia taikyti vieną ar daugiau 1 dalyje nustatytų priemonių ir gali leisti taikyti vieną ar daugiau 2 dalyje nustatytų priemonių. Priimančioji valstybė narė per Tarptautinį koordinavimo centrą atitinkamai informuoja dalyvaujantįjį padalinį.
6. Bet kuri operatyvinė veikla jūrų operacijoje nedalyvaujančios valstybės narės teritorinėje jūroje vykdoma vadovaujantis tos valstybės narės leidimu. Priimančioji valstybė narė, remdamasi tos valstybės narės leidžiama veiksmų eiga, per Tarptautinį koordinavimo centrą informuoja dalyvaujantįjį padalinį.
7 straipsnis
Sulaikymas atviroje jūroje
1. Būdami atviroje jūroje, jei yra pagrįstų priežasčių įtarti, kad laivas užsiima neteisėtu migrantų gabenimu jūra, dalyvaujantieji padaliniai, gavę vėliavos valstybės leidimą, pagal Protokolą dėl neteisėto migrantų įvežimo ir, atitinkamais atvejais, pagal nacionalinę ir tarptautinę teisę taiko vieną ar daugiau toliau nurodytų priemonių,:
a)
prašo informacijos ir dokumentų apie nuosavybę, registraciją ir aspektus, susijusius su laivo kelione, taip pat apie laive esančių asmenų tapatybę, pilietybę ir kitų susijusių duomenų, be kita ko, prašo informacijos apie tai, ar laive yra asmenų, kuriems skubiai reikia medicinos pagalbos;
b)
sustabdo laivą, įlipa į jį ir patikrina laivą, jo krovinį, taip pat patikrina bei apklausia laive esančius asmenis ir juos informuoja apie tai, kad laivui vadovaujantiems asmenims gali būti taikomos sankcijos už padėjimą vykdyti kelionę.
2. Jei aptinkama tą įtarimą patvirtinančių įrodymų, dalyvaujantieji padaliniai, gavę vėliavos valstybės leidimą, pagal Protokolą dėl neteisėto migrantų įvežimo ir, atitinkamais atvejais, pagal nacionalinę ir tarptautinę teisę gali taikyti vieną ar daugiau toliau nurodytų priemonių:
a)
areštuoti laivą ir sulaikyti laive esančius asmenis;
b)
įspėti laivą ir nurodyti jam neplaukti į teritorinę jūrą ar gretutinę zoną, o prireikus prašyti laivo pakeisti maršrutą ir plaukti link kitos nei teritorinė jūra ar gretutinė zona paskirties vietos;
c)
nukreipti laivą ar jame esančius asmenis į trečiąją šalį ar kitu būdu perduoti laivą ar jame esančius asmenis trečiosios šalies valdžios institucijoms;
d)
nukreipti laivą ar jame esančius asmenis į priimančiąją valstybę narę arba į dalyvaujančią kaimyninę valstybę narę.
3. Bet kurios priemonės, kurių imamasi pagal 1 ar 2 dalis, turi būti proporcingos ir neviršyti to, kas būtina siekiant šio straipsnio tikslų.
4. 1 ir 2 dalių tikslais priimančioji valstybė narė per Tarptautinį koordinavimo centrą atitinkamai informuoja dalyvaujantįjį padalinį.
5. Jei laivas plaukioja su priimančiosios valstybės narės arba dalyvaujančiosios valstybės narės vėliava arba yra pažymėtas jos nacionalinės priklausomybės registracijos žyma, patvirtinus laivo nacionalinę priklausomybę ta valstybė narė gali leisti taikyti vieną ar daugiau 1 ir 2 dalyse nustatytų priemonių. Tokiu atveju priimančioji valstybė narė per Tarptautinį koordinavimo centrą atitinkamai informuoja dalyvaujantįjį padalinį.
6. Jei laivas plaukioja su jūrų operacijoje nedalyvaujančios valstybės narės arba trečiosios šalies vėliava arba yra pažymėtas jų nacionalinės priklausomybės registracijos žyma, priimančioji valstybė narė arba dalyvaujančioji valstybė narė, atsižvelgiant į tai, kurios valstybės dalyvaujantysis padalinys sulaikė tą laivą, informuoja vėliavos valstybę, paprašo patvirtinti registraciją ir, jeigu patvirtinama nacionalinė priklausomybė, paprašo vėliavos valstybės imtis veiksmų tam, kad būtų sustabdytas jos laivo naudojimas neteisėtam migrantų gabenimui. Jeigu vėliavos valstybė nenori arba negali to padaryti nei tiesiogiai, nei padedant valstybei narei, kuriai priklauso dalyvaujantysis padalinys, ta valstybė narė paprašo vėliavos valstybės leidimo taikyti kurią nors iš 1 ir 2 dalyse nustatytų priemonių. Priimančioji valstybė narė arba dalyvaujančioji valstybė narė informuoja Tarptautinį koordinavimo centrą apie visus ryšius su vėliavos valstybe ir apie vėliavos valstybės leidžiamus numatomus veiksmus ar priemones. Tokiu atveju priimančioji valstybė narė per Tarptautinį koordinavimo centrą atitinkamai informuoja dalyvaujantįjį padalinį.
7. Jei yra pagrįstų priežasčių įtarti, kad nors laivas ir plaukioja su užsienio vėliava arba atsisako rodyti savo vėliavą, iš tikrųjų jo nacionalinė priklausomybė yra tokia pati kaip ir dalyvaujančiojo padalinio, tas dalyvaujantysis padalinys patikrina laivo teisę plaukioti su savo vėliava. Tuo tikslu jis gali priartėti prie įtariamo laivo. Jei toks įtarimas išlieka, dalyvaujantysis padalinys tęsia laivo tikrinimą, kuris atliekamas imantis visų būtinų atsargumo priemonių.
8. Jei yra pagrįstų priežasčių įtarti, kad nors laivas ir plaukioja su užsienio vėliava arba atsisako rodyti savo vėliavą, iš tikrųjų jo nacionalinė priklausomybė yra tokia pati kaip ir priimančiosios valstybės narės arba dalyvaujančiosios valstybės narės, dalyvaujantysis padalinys patikrina laivo teisę plaukioti su savo vėliava.
9. Jeigu 7 arba 8 dalyje nurodytais aptinkama įtarimą dėl laivo nacionalinės priklausomybės patvirtinančių įrodymų, ta priimančioji valstybė narė arba ta dalyvaujančioji valstybė narė gali leisti taikyti vieną ar daugiau 1 ir 2 dalyse nustatytų priemonių. Tokiu atveju priimančioji valstybė narė per Tarptautinį koordinavimo centrą atitinkamai informuoja dalyvaujantįjį padalinį.
10. Laukiant vėliavos valstybės leidimo arba jo negavus, laivas stebimas per saugų atstumą. Be aiškaus vėliavos valstybės leidimo nesiimama jokių kitų priemonių, išskyrus tas, kurios būtinos neišvengiamam pavojui asmenų gyvybei sumažinti, arba tas, kurios numatytos susijusiuose dvišaliuose ar daugiašaliuose susitarimuose.
11. Jei yra pagrįstų priežasčių įtarti, kad jokiai valstybei nepriklausantis laivas užsiima neteisėtu migrantų gabenimu jūra, dalyvaujantysis padalinys, siekdamas patikrinti laivo nacionalinę nepriklausomybę, gali į jį įlipti ir jį apieškoti. Jei aptinkama tą įtarimą patvirtinančių įrodymų, dalyvaujantysis padalinys informuoja priimančiąją valstybę narę, kuri tiesiogiai ar padedant valstybei narei, kuriai priklauso dalyvaujantysis padalinys, pagal nacionalinę ir tarptautinę teisę gali imtis 1 ir 2 dalyse nustatytų atitinkamų papildomų priemonių.
12. Valstybė narė, kurios dalyvaujantysis padalinys ėmėsi bet kurios priemonės pagal 1 dalį, nedelsdama informuoja vėliavos valstybę apie tos priemonės rezultatus.
13. Tarptautiniame koordinavimo centre priimančiajai valstybei narei arba dalyvaujančiajai valstybei narei atstovaujantis nacionalinis pareigūnas atsako už tai, kad būtų sudarytos sąlygos palaikyti ryšius su atitinkamomis tos valstybės narės valdžios institucijomis siekiant gauti leidimą patikrinti laivo teisę plaukioti su jos vėliava arba taikyti kurią nors iš 1 ir 2 dalyse nustatytų priemonių.
14. Jeigu paaiškėja, kad nėra pagrįstų priežasčių įtarti, kad laivas užsiima neteisėtu migrantų gabenimu atvira jūra, arba jeigu dalyvaujantysis padalinys neturi jurisdikcijos imtis veiksmų, bet išlieka pagrįsta priežastis įtarti, kad laivas gabena asmenis, ketinančius pasiekti valstybės narės sieną ir išvengti patikrinimų sienos perėjimo punktuose, tas laivas toliau stebimas. Tarptautinis koordinavimo centras perduoda informaciją apie laivą valstybių narių, kurių kryptimi plaukia laivas, nacionaliniam koordinavimo centrui.
8 straipsnis
Sulaikymas gretutinėje zonoje
1. Gretutinėje priimančiosios valstybės narės arba kaimyninės dalyvaujančiosios valstybės narės zonoje 6 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatytų priemonių imamasi vadovaujantis tomis dalimis ir to straipsnio 3 ir 4 dalimis. 6 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytas leidimas gali būti suteikiamas tik toms priemonėms, kurios yra būtinos tam, kad būtų užkirstas kelias atitinkamų įstatymų ir kitų teisės aktų pažeidimui tos valstybės narės teritorijoje arba teritorinėje jūroje.
2. 6 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatytos priemonės netaikomos jūrų operacijoje nedalyvaujančios valstybės narės gretutinėje zonoje be tos valstybės narės leidimo. Tarptautiniam koordinavimo centrui pranešama apie visus ryšius su ta valstybe nare ir apie tos valstybės narės leidžiamą tolesnę veiksmų eigą. Jeigu ta valstybė narė leidimo nesuteikia ir jeigu pagrįstai priežasčių įtarti, kad laivas gabena asmenis, ketinančius pasiekti valstybės narės sieną, taikoma 7 straipsnio 14 dalis.
3. Kai jokiai valstybei nepriklausantis laivas tranzitu plaukia per gretutinę zoną, taikoma 7 straipsnio 11 dalis.
9 straipsnis
Paieškos ir gelbėjimo situacijos
1. Valstybės narės laikosi savo įsipareigojimo teikti pagalbą bet kuriam jūroje ir jūrų operacijos metu nelaimės ištiktam laivui ar asmeniui ir užtikrina, kad jų dalyvaujantieji padaliniai laikytųsi to įsipareigojimo pagal tarptautinę teisę ir užtikrindami pagarbą pagrindinėms teisėms. Jos tai daro neatsižvelgdamos į tokio asmens pilietybę arba statusą ar aplinkybes, kuriomis tas asmuo surandamas.
2. Siekiant imtis veiksmų jūrų operacijos metu susidarius paieškos ir gelbėjimo situacijoms, veiklos plane pagal atitinkamą tarptautinę teisę, įskaitant teisės aktus dėl paieškos ir gelbėjimo, numatomos bent šios nuostatos:
a)
jei jūrų operacijos metu dalyvaujantieji padaliniai turi priežasčių manyti, kad laivas ar bet kuris iš jame esančių asmenų atsidūrė neaiškioje, pavojaus ar nelaimės padėtyje, jie nedelsdami perduoda visą turimą informaciją Gelbėjimo koordinavimo centrui, atsakingam už paieškos ir gelbėjimo regioną, kuriame susidarė tokia situacija, ir tam Gelbėjimo koordinavimo centrui pasiūlo savo paslaugas;
b)
dalyvaujantieji padaliniai nedelsdami informuoja Tarptautinį koordinavimo centrą apie visus ryšius su Gelbėjimo koordinavimo centru ir apie veiksmų, kurių jie ėmėsi, eigą;
c)
laikoma, kad laivas arba jame esantys asmenys atsidūrė neaiškioje padėtyje, visų pirma tada, kai:
i)
pranešama apie dingusį asmenį arba kai laivas neatvyksta laiku arba
ii)
asmuo ar laivas nepateikia laukiamo pranešimo apie buvimo vietą ar saugumą;
d)
laikoma, kad laivas arba jame esantys asmenys yra atsidūrė pavojaus padėtyje, visų pirma tada, kai:
i)
nustačius neaiškią padėtį, nepavyksta užmegzti ryšio su asmeniu ar laivu, o užklausos kreipiantis į kitus tinkamus šaltinius yra nesėkmingos, arba
ii)
gaunama informacijos, rodančios, kad laivo eksploatacinis efektyvumas pablogėjęs, bet ne tiek, kad būtų tikėtina nelaimės situacija;
e)
laikoma, kad laivas arba jame esantys asmenys atsidūrė nelaimės padėtyje, visų pirma tada, kai:
i)
gaunama tikslios informacijos, patvirtinančios, kad asmeniui ar laivui gresia pavojus ir reikalinga skubi pagalba, arba
ii)
nustačius pavojaus padėtį, tolesni nesėkmingi bandymai užmegzti ryšį su asmeniu ar laivu ir platesnio pobūdžio nesėkmingos užklausos rodo, kad gali būti susidariusi nelaimės situacija, arba
iii)
gaunama informacijos, rodančios, kad laivo eksploatacinis efektyvumas pablogėjęs tiek, kad gali būti tikėtina nelaimės situacija;
f)
dalyvaujantieji padaliniai, svarstydami, ar laivas atsidūrė neaiškioje, pavojaus ar nelaimės padėtyje, atsižvelgia į visą susijusią informaciją bei pastabas ir perduoda atsakingam Gelbėjimo koordinavimo centrui, įskaitant:
i)
tai, ar pateiktas pagalbos prašymas, nors toks prašymas nėra vienintelis veiksnys nustatant, kad yra susidariusi nelaimės situacija;
ii)
tai, ar laivas tinkamas plaukioti, ir kokia tikimybė, kad laivas nepasieks galutinės paskirties vietos;
iii)
laive esančių asmenų skaičių atsižvelgiant į laivo tipą ir būklę;
iv)
tai, ar turima krantui pasiekti būtinų išteklių, pavyzdžiui, degalų, vandens ir maisto;
v)
tai, ar laive yra kvalifikuota įgula ir kapitonas;
vi)
tai, ar turima saugos, navigacijos bei ryšių įranga, ir kokie jos pajėgumai;
vii)
tai, ar laive yra asmenų, kuriems būtina skubi medicininė pagalba;
viii)
tai, ar laive yra mirusių asmenų;
ix)
tai, ar laive yra nėščiųjų arba vaikų;
x)
oro ir jūros sąlygas, įskaitant oro ir jūrų prognozes;
g)
laukdami Gelbėjimo koordinavimo centro nurodymų, dalyvaujantieji padaliniai imasi visų reikiamų priemonių atitinkamų asmenų saugumui užtikrinti;
h)
jei laikoma, kad laivas atsidūrė neaiškioje, pavojaus ar nelaimės situacijoje, bet laive esantys asmenys atsisako priimti pagalbą, dalyvaujantysis padalinys informuoja atsakingą Gelbėjimo koordinavimo centrą ir laikosi jo nurodymų. Dalyvaujantysis padalinys toliau vykdo savo pareigą pasirūpinti, stebėdamas laivą ir imdamasis visų būtinų priemonių atitinkamų asmenų saugumui užtikrinti, vengdamas bet kokių veiksmų, kurie galėtų pabloginti situaciją arba padidinti sužalojimo ar mirties riziką;
i)
jei už paieškos ir gelbėjimo regioną atsakingas trečiosios šalies Gelbėjimo koordinavimo centras neatsako į dalyvaujančiojo padalinio perduotą informaciją, pastarasis susisiekia su priimančiosios valstybės narės Gelbėjimo koordinavimo centru, nebent tas dalyvaujantysis padalinys mano, kad kitas tarptautiniu lygiu pripažintas Gelbėjimo koordinavimo centras gali geriau prisiimti paieškos ir gelbėjimo situacijos koordinavimą.
Veiklos plane gali būti nurodyti prie atitinkamos jūrų operacijos aplinkybių pritaikyti aspektai.
3. Kai paieškos ir gelbėjimo situacija baigiasi, dalyvaujantysis padalinys, pasikonsultavęs su Tarptautiniu koordinavimo centru, tęsia jūrų operaciją.
10 straipsnis
Išlaipinimas
1. Į veiklos planą pagal tarptautinę teisę ir užtikrinant pagarbą pagrindinėms teisėms įtraukiamos bent šios jūrų operacijos metu sulaikytų arba išgelbėtų asmenų išlaipinimo sąlygos:
a)
sulaikymo teritorinėje jūroje arba gretutinėje zonoje atveju, kaip nustatyta 6 straipsnio 1, 2 arba 6 dalyje, arba 8 straipsnio 1 arba 2 dalyje, išlaipinimas vykdomas pakrantės valstybėje narėje, nedarant poveikio 6 straipsnio 2 dalies b punktui;
b)
sulaikymo atviroje jūroje atveju, kaip nustatyta 7 straipsnyje, išlaipinimas gali būti vykdomas toje trečiojoje šalyje, iš kurios, manoma, laivas išplaukė. Jeigu tai nėra įmanoma, išlaipinimas vykdomas priimančiojoje valstybėje narėje;
c)
paieškos ir gelbėjimo situacijų atveju, kaip nustatyta 9 straipsnyje ir nedarant poveikio Gelbėjimo koordinavimo centro atsakomybei, priimančioji valstybė narė ir dalyvaujančiosios valstybės narės bendradarbiauja su atsakingu Gelbėjimo koordinavimo centru, siekdamos nustatyti saugią vietą, o atsakingam Gelbėjimo koordinavimo centrui paskyrus tokią saugią vietą užtikrina, kad išgelbėtų asmenų išlaipinimas būtų vykdomas greitai ir veiksmingai.
Jeigu neįmanoma užtikrinti, kad 9 straipsnio 1 dalyje nurodytos dalyvaujančiojo padalinio pareigos būtų panaikintos, kai tik tai tampa praktiškai įmanoma, atsižvelgiant į išgelbėtų asmenų ir paties dalyvaujančiojo padalinio saugumą, jam leidžiama išlaipinti išgelbėtus asmenis priimančiojoje valstybėje narėje.
Jūrų operacijoje nedalyvaujančioms valstybėms narėms tose sąlygose pareigos nenustatomos, nebent jos suteikia aiškų leidimą imtis priemonių jų teritorinėje jūroje arba gretutinėje zonoje pagal 6 straipsnio 6 dalį arba 8 straipsnio 2 dalį.
Veiklos plane gali būti nurodyti prie atitinkamos jūrų operacijos aplinkybių pritaikyti aspektai.
2. Dalyvaujantieji padaliniai informuoja Tarptautinį koordinavimo centrą apie bet kurių asmenų, kaip apibrėžta 4 straipsnyje, buvimą, o Tarptautinis koordinavimo centras perduoda tą informaciją valstybės, kurioje vykdomas išlaipinimas, kompetentingoms nacionalinėms valdžios institucijoms.
Veiklos plane nurodomi tų kompetentingų nacionalinių valdžios institucijų, kurios imasi atitinkamų tolesnių priemonių, kontaktiniai duomenys.
11 straipsnis
Reglamento (EB) Nr. 2007/2004 dalinis pakeitimas
Reglamento (EB) Nr. 2007/2004 3a straipsnio 1 dalies ir 8e straipsnio 1 dalies j punktų pabaigoje įrašomas šis sakinys:
„Tuo atžvilgiu parengiamas veiklos planas, vadovaujantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 656/2014 (18).
12 straipsnis
Solidarumo mechanizmas
1. Skubų ir išimtinio pobūdžio spaudimą prie savo išorės sienos patyrusi valstybė narė gali prašyti:
a)
pagal Reglamento (EB) Nr. 2007/2004 8a straipsnį panaudoti Europos sienos apsaugos pareigūnų būrius, kad tai valstybei narei būtų greitai suteikta operatyvi pagalba;
b)
Agentūros suteikti techninę ir operatyvią pagalbą, kaip numatyta Reglamento (EB) Nr. 2007/2004 8 straipsnyje, kad valstybei narei būtų suteikta pagalba valstybių narių veiksmų koordinavimo klausimais, ir (arba) pasinaudoti ekspertų paslaugomis siekiant padėti kompetentingoms nacionalinėms valdžios institucijoms;
c)
pagalbos ekstremaliosios situacijos atveju pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 515/2014 (19) 14 straipsnį, kad susidarius ekstremaliajai situacijai būtų skubiai patenkinti konkretūs poreikiai.
2. Valstybė narė, susidūrusi su dideliu migracijos spaudimu, dėl kurio jos priėmimo infrastruktūrai ir prieglobsčio sistemoms atsiranda skubių poreikių, gali prašyti:
a)
Europos prieglobsčio paramos biuro pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 439/2010 13 (20) straipsnį panaudoti prieglobsčio paramos grupę, kuri suteiktų ekspertinių žinių, pavyzdžiui, susijusių su vertimo žodžiu paslaugomis, informacija apie kilmės šalis, ir prieglobsčio bylų sprendimo bei administravimo žinių;
b)
pagalbos ekstremaliosios situacijos atveju pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 516/2014 (21) 21 straipsnį, kad susidarius ekstremaliajai situacijai būtų skubiai patenkinti konkretūs poreikiai.
13 straipsnis
Ataskaita
1. Ne vėliau kaip 2015 m. liepos 18 d., o vėliau - kasmet Agentūra pateikia praktinio šio reglamento taikymo ataskaitą Europos Parlamentui, Tarybai ir Komisijai.
2. Ataskaitoje apibūdinamos Agentūros įdiegtos šio reglamento taikymo jūrų operacijos metu procedūros ir informacija apie šio reglamento taikymą praktikoje, įskaitant išsamią informaciją apie pagarbos pagrindinėms teisėms užtikrinimą ir poveikį šioms teisėms, ir visus incidentus, kurie galėjo įvykti.
IV SKYRIUS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
14 straipsnis
Sprendimo 2010/252/ES poveikis
Sprendimas 2010/252/ES netenka savo poveikio šio reglamento įsigaliojimo datos.
15 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Šis reglamentas pagal Sutartis privalomas visas ir tiesiogiai taikomas valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2014 m. gegužės 15 d.