NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 231/2013
ze dne 19. prosince 2012,
kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU, pokud jde o výjimky, obecné podmínky provozování činnosti, depozitáře, pákový efekt, transparentnost a dohled
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů a o změně směrnic 2003/41/ES a 2009/65/ES a nařízení (ES) č. 1060/2009 a (EU) č. 1095/2010 (1), a zejména na čl. 3 odst. 6, čl. 4 odst. 3, čl. 9 odst. 9, čl. 12 odst. 3, čl. 14 odst. 4, čl. 15 odst. 5, čl. 16 odst. 3, článek 17, čl. 18 odst. 2, čl. 19 odst. 11, čl. 20 odst. 7, čl. 21 odst. 17, čl. 22 odst. 4, čl. 23 odst. 6, čl. 24 odst. 6, čl. 25 odst. 9, čl. 34 odst. 2, čl. 35 odst. 11, čl. 36 odst. 3, čl. 37 odst. 15, čl. 40 odst. 11, čl. 42 odst. 3 a čl. 53 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 2011/61/EU zmocňuje Komisi k přijetí aktů v přenesené pravomoci specifikujících zejména pravidla týkající se výpočtu prahové hodnoty, pákového efektu, podmínek provozování činnosti správců alternativních investičních fondů (dále jen „správci“), včetně řízení rizika a likvidity, oceňování a pověření jiné osoby úkoly správce, požadavků na úkoly a povinnosti depozitářů alternativních investičních fondů, pravidel ohledně transparentnosti a specifických požadavků týkajících se třetích zemí. Je důležité, aby se veškerá tato doplňující pravidla začala uplatňovat současně se směrnicí 2011/61/EU, aby bylo možné nové požadavky na správce účinně provádět. Ustanovení tohoto nařízení spolu úzce vzájemně souvisí, jelikož se zabývají povolováním, provozem a transparentností správců, kteří spravují, případně nabízejí alternativní investiční fondy v Unii, přičemž se jedná o pevně propojené aspekty související se zahájením činnosti správy aktiv a pokračování v ní. Za účelem zajištění souladu mezi uvedenými ustanoveními, která by měla vstoupit v platnost současně, a usnadnění komplexního pohledu a jednoduchého přístupu k nim osobám, na něž se tyto povinnosti vztahují, včetně investorů, kteří nejsou rezidenty Unie, je žádoucí zařadit všechny akty v přenesené pravomoci požadované směrnicí 2011/61/EU do jediného nařízení.
(2)
Je důležité zajistit, aby bylo cílů směrnice 2011/61/EU v členských státech dosaženo jednotně v zájmu posílení integrity vnitřního trhu a právní jistoty pro jeho účastníky, včetně institucionálních investorů, příslušných orgánů a ostatních zúčastněných stran, přijetím nařízení. Forma nařízení zajišťuje soudržný rámec pro všechny tržní subjekty a je nejlepší možnou zárukou rovných podmínek, jednotných podmínek hospodářské soutěže a společného přiměřeného standardu ochrany investorů. Kromě toho zajišťuje přímou použitelnost podrobných jednotných pravidel týkajících se provozu správců AIF, která jsou ze své povahy přímo použitelná, a nevyžadují proto další transpozici na vnitrostátní úrovni. Použitím nařízení se dále zamezí zpoždění při uplatňování směrnice 2011/61/EU v členských státech.
(3)
Vzhledem k tomu, že nařízení v přenesené pravomoci specifikuje úkoly a povinnosti „řídícího orgánu“ a „vrcholného vedení“, je důležité vyjasnit význam těchto pojmů, zejména skutečnost, že řídící orgán může být složen z členů vrcholného vedení. Jelikož toto nařízení rovněž zavádí pojem „funkce dohledu“, měla by definice řídícího orgánu také jednoznačně stanovit, že se jedná o orgán zahrnující řídící funkci - pro případ, že je funkce dohledu v souladu s vnitrostátním právem obchodních společností oddělena od řídící funkce. Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby správci poskytovali příslušným orgánům určité informace včetně procentního podílu aktiv alternativních investičních fondů, která podléhají zvláštním opatřením v důsledku jejich nelikvidnosti. Toto nařízení vyjasňuje význam zvláštních opatření, aby správci věděli přesně, jaké informace mají poskytovat příslušným orgánům.
(4)
Směrnice 2011/61/EU stanoví mírnější režim pro správce, kteří spravují portfolia alternativních investičních fondů, jejichž celková spravovaná aktiva nepřesahují příslušné prahové hodnoty. Je nezbytné jasně specifikovat, jak by se měla celková hodnota spravovaných aktiv vypočítat. V této souvislosti má zásadní význam definovat kroky nezbytné pro výpočet celkové hodnoty aktiv, jasně určit, která aktiva nejsou do výpočtu zahrnuta, vyjasnit, jak by se měla oceňovat aktiva nabytá za využití pákového efektu, a stanovit pravidla pro zacházení s případy vzájemného držení aktiv mezi alternativními investičními fondy spravovanými správcem.
(5)
Výpočet celkové hodnoty spravovaných aktiv musí být prováděn alespoň jednou ročně za použití aktuálních informací. Hodnota aktiv by proto měla být určena během dvanácti měsíců předcházejících datu výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv a co možná nejblíže tomuto datu.
(6)
Aby se zajistilo, že si správce zachová způsobilost využívat mírnějšího režimu stanoveného směrnicí 2011/61/EU, měl by zavést postup umožňující průběžné sledování celkové hodnoty spravovaných aktiv. Správce může brát v úvahu typy spravovaných alternativních investičních fondů a různé třídy aktiv, do nichž investuje, aby posoudil pravděpodobnost překročení prahové hodnoty nebo potřeby dalšího výpočtu.
(7)
Pokud správce již nesplňuje podmínky související s prahovými hodnotami, měl by to oznámit svému příslušnému orgánu a do 30 kalendářních dnů požádat o povolení. Pokud však k pohybu nad nebo pod prahové hodnoty dochází během daného kalendářního roku pouze příležitostně a takové situace se považují za dočasné, neměli by mít správci povinnost žádat o povolení. V takových případech by správce měl příslušný orgán informovat o porušení prahové hodnoty a vysvětlit, proč je považuje za dočasné. Situaci trvající déle než tři měsíce nelze považovat za dočasnou. Při posuzování pravděpodobnosti toho, že je situace dočasná, by správce měl brát v úvahu očekávané upisování a zpětné odkupy, nebo případně čerpání a rozdělení kapitálu. Správce by do tohoto posouzení neměl zahrnovat předpokládané pohyby trhu.
(8)
Údaje použité správci k výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv nemusí být zpřístupněny veřejnosti ani investorům. Příslušné orgány však musí být schopny ověřit, že správce správně provádí výpočet a sledování celkové hodnoty spravovaných aktiv, včetně posouzení případů, kdy celková hodnota spravovaných aktiv dočasně překročí příslušnou prahovou hodnotu, a měly by proto mít k těmto údajům na vyžádání přístup.
(9)
Je důležité, aby správci využívající mírnějšího režimu směrnice 2011/61/EU poskytli příslušným orgánům v době registrace aktuální informace. Ne všechny typy správců musí mít aktualizované nabídkové dokumenty odrážející nejnovější vývoj související s jimi spravovanými alternativními investičními fondy a pro takové správce může být praktičtější specifikovat požadované informace ve zvláštním dokumentu popisujícím investiční strategii uvedených fondů. Může to být případ fondů soukromého nebo rizikového kapitálu, které často získávají finanční prostředky vyjednáváním s potenciálními investory.
(10)
Alternativní investiční fond, který drží pouze akcie v kotovaných společnostech, by neměl být považován za fond využívající pákového efektu, pokud k nabytí těchto akcií nedochází z půjčky. Pokud tento stejný alternativní investiční fond zakoupí opce z akciového indexu, měl by být považován za fond využívající pákového efektu, protože zvýšil svou expozici vůči riziku z dané investice.
(11)
Pro zajištění jednotného uplatňování povinnosti správce zajistit objektivní přehled použitého pákového efektu je nezbytné stanovit dvě metody výpočtu pákového efektu. Z výsledků tržních studií vyplývá, že nejlepších výsledků lze dosáhnout kombinací tzv. „metody hrubé hodnoty aktiv“ a „závazkové metody“.
(12)
K získání vhodných informací pro sledování systémových rizik a úplného obrazu o používání pákového efektu správci by měly být příslušným orgánům a investorům poskytovány informace o expozici alternativního investičního fondu vůči riziku na základě metody hrubé hodnoty aktiv i závazkové metody, a všichni správci by proto měli provádět výpočet expozice vůči riziku za použití metody hrubé hodnoty aktiv i závazkové metody. Metoda hrubé hodnoty aktiv zachycuje celkovou expozici alternativního investičního fondu vůči riziku, zatímco závazková metoda nabízí náhled do zajišťovacích a nettingových technik používaných správcem; obě metody proto musí být kombinovány. Konkrétně míra, v níž se liší celková expozice vůči riziku mezi metodou hrubé hodnoty aktiv a závazkovou metodou, může poskytnout užitečné informace. Pokud to bude nezbytné k zajištění toho, aby jakékoli zvýšení expozice alternativního investičního fondu vůči riziku bylo řádně zachyceno, může Komise přijmout další akty v přenesené pravomoci týkající se dodatečné a nepovinné metody pro výpočet pákového efektu.
(13)
Při výpočtu expozice vůči riziku by na počátku měly být zahrnuty veškeré pozice alternativních investičních fondů, včetně krátkých a dlouhých aktiv a závazků, půjček, derivátových nástrojů a jakékoli jiné metody zvyšující expozici vůči riziku, kdy jsou v alternativním investičním fondu přítomna rizika a odměny aktiv nebo závazků, a veškeré ostatní pozice, které tvoří čistou hodnotu aktiv.
(14)
Dohody o půjčkách uzavřené alternativním investičním fondem by měly být vyloučeny, pokud jsou dočasné, týkají se kapitálových závazků od investorů a jsou jimi plně pokryty. Revolvingové úvěrové nástroje by neměly být považovány za dočasné.
(15)
Kromě výpočtu expozice vůči riziku za použití metody hrubé hodnoty aktiv by všichni správci měli provádět výpočet expozice vůči riziku za použití závazkové metody. Podle závazkové metody by se měly derivátové finanční nástroje převést na rovnocenné pozice plynoucí z podkladového aktiva. Pokud však alternativní investiční fond investuje do určitých derivátů, aby kompenzoval tržní riziko jiných aktiv, do nichž investoval, uvedené deriváty by za určitých podmínek neměly být převáděny na rovnocennou pozici v podkladových aktivech, jelikož expozice vůči riziku těchto dvou investic se vzájemně vyrovnávají. Mělo by tomu tak být například, pokud portfolio alternativního investičního fondu investuje do určitého indexu a drží derivátový nástroj, který výsledky uvedeného indexu swapuje s výsledky jiného indexu - to by mělo odpovídat držbě expozice vůči riziku druhého indexu v portfoliu, a čistá hodnota alternativního investičního fondu by proto nezávisela na výsledcích prvního indexu.
(16)
Při výpočtu expozice vůči riziku podle závazkové metody deriváty, které splňují kritéria stanovená tímto nařízením, nevytvářejí dodatečnou expozici vůči riziku. Proto pokud alternativní investiční fond investuje do indexových futures a drží hotovostní pozici rovnající se celkové podkladové tržní hodnotě futures, odpovídalo by to přímé investici do akciových indexů, a indexová futures by se proto nebrala v úvahu pro účely výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku.
(17)
Při výpočtu expozice vůči riziku podle závazkové metody by správci měli mít možnost vzít v úvahu mechanismy zajištění a mechanismy výpočtu čistých pozic, pokud splňují kritéria týkající se závazkové metody.
(18)
Požadavek, aby mechanismy výpočtu čistých pozic odkazovaly na stejné podkladové aktivum, by měl být vykládán striktně, takže aktiva, která správce považuje za rovnocenná nebo úzce související, jako jsou různé třídy akcií nebo dluhopisů vydané stejným emitentem, by neměla být pro účely mechanismů výpočtu čistých pozic považována za identická. Cílem definice mechanismů výpočtu čistých pozic je zajistit, aby se braly v úvahu pouze obchody, které kompenzují rizika spojená s jinými obchody, přičemž nezůstává žádné podstatné zbytkové riziko. Kombinace obchodů, jejichž cílem je generovat výnos, jakkoliv nízký, zmenšením některých rizik a ponecháním jiných, by se neměly považovat za mechanismy výpočtu čistých pozic, stejně jako investiční strategie založené na cenové arbitráži, jejichž cílem je generovat výnos využitím cenových rozdílů mezi derivátovými nástroji se stejným podkladovým nástrojem, ale různou splatností.
(19)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je snížit riziko durace kombinací investice do dluhopisu s dlouhou splatností s úrokovým swapem nebo snížit duraci dluhopisového portfolia alternativního investičního fondu uzavřením krátké pozice na dluhopisových futures představujících úrokové riziko portfolia (zajištění durace) by měla být považována za mechanismus zajištění, pokud splňuje kritéria pro zajištění.
(20)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je kompenzovat významná rizika spojená s investicí do řádně diverzifikovaného portfolia akcií zaujetím krátké pozice na future na indexu akciového trhu, kde je složení akciového portfolia velmi blízké složení indexu akciového trhu a jeho výnos úzce souvisí s výnosem indexu akciového trhu a kde krátká pozice na future na indexu akciového trhu umožňuje nezpochybnitelné snížení obecného tržního rizika spojeného s akciovým portfoliem a specifické riziko je nevýznamné, jako například beta-zajištění (beta-hedging) řádně diverzifikovaného akciového portfolia, kde se specifické riziko považuje za nevýznamné, by měla být považována za splňující kritéria pro zajištění.
(21)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je kompenzovat rizika spojená s investicí do dluhopisu s pevnou úrokovou sazbou kombinací dlouhé pozice na swapu úvěrového selhání a na úrokovém swapu, který uvedenou pevnou úrokovou sazbu swapuje úrokovou sazbou rovnající se příslušné referenční sazbě peněžního trhu plus rozpětí, by měla být považována za mechanismus zajištění, pokud jsou v zásadě splněna veškerá zajišťovací kritéria závazkové metody.
(22)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je kompenzovat riziko dané akcie zaujetím krátké pozice prostřednictvím derivátové smlouvy na akcii, která se od první akcie liší, avšak silně s ní souvisí, by neměla být považována za splňující kritéria pro zajištění. Přestože je taková strategie založena na zaujetí opačných pozic na stejné třídě aktiv, nezajišťuje specifické riziko spojené s investicí do určité akcie. Neměla by proto být považována za mechanismus zajištění, jak je uveden v kritériích pro závazkovou metodu.
(23)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je udržet hodnotu alfa koše akcií (zahrnujícího omezený počet akcií) kombinací investice do uvedeného koše akcií s beta-přizpůsobenou (beta-adjusted) krátkou pozicí na future na indexu akciového trhu, by neměla být považována za splňující kritéria pro zajištění. Cílem takové strategie není kompenzovat významná rizika spojená s investicí do koše akcií, ale kompenzovat hodnotu beta (tržní riziko) uvedené investice a udržet hodnotu alfa. Složka alfa koše akcií může dominovat nad složkou beta, a vést tak ke ztrátám na úrovni alternativního investičního fondu. Z tohoto důvodu by neměla být považována za mechanismus zajištění.
(24)
Strategie fúzové arbitráže je strategie kombinující krátkou pozici na akciích s dlouhou pozicí na jiných akciích. Cílem takové strategie je zajistit hodnotu beta (tržní riziko) pozic a generovat výnos spojený s relativními výsledky obou skupin akcií. Podobně složka alfa koše akcií může dominovat nad složkou beta, a vést tak ke ztrátám na úrovni alternativního investičního fondu. Neměla by být považována za mechanismus zajištění, jak je uveden v kritériích pro závazkovou metodu.
(25)
Strategie, jejímž cílem je zajistit dlouhou pozici na akciích nebo dluhopisech se zakoupeným zajištěním úvěrového rizika vůči stejnému emitentovi, se týká dvou různých tříd aktiv, a proto by neměla být považována za mechanismus zajištění.
(26)
Správce by při využívání metod, které zvyšují expozici alternativního investičního fondu vůči riziku, měl dodržovat obecné zásady, jako je zohlednění podstaty transakce vedle její právní formy. Konkrétně pokud jde o repo obchody, měl by správce zvážit, zda alternativní investiční fond rizika a odměny příslušných aktiv posílá dál nebo si je ponechává. Správce by rovněž měl v případě derivátových nástrojů nebo jiných smluvních ujednání analyzovat příslušná podkladová aktiva a stanovit možné budoucí závazky alternativního investičního fondu vyplývající z těchto transakcí.
(27)
Jelikož podle závazkové metody se úrokové sazby s různou splatností považují za různá podkladová aktiva, správci, kteří v souladu se svou hlavní investiční politikou převážně investují do úrokových derivátů, mohou použít specifická pravidla pro netting různých durací, aby vzali v úvahu souvislost mezi rozsahy splatnosti úrokové křivky. Při stanovení své investiční politiky a rizikového profilu by správce měl být schopen definovat míru úrokového rizika a následně určit jeho cílovou dobu trvání. Správce by měl při výběru svých investic zohlednit předem definovanou cílovou dobu trvání. Pokud se doba trvání portfolia odchýlí od cílové doby trvání, neměla by se strategie považovat za mechanismus výpočtu čistých pozic na dobu trvání, jak je uvedena v kritériích pro závazkovou metodu.
(28)
Pravidla pro netting různých durací umožňují netting dlouhých pozic s krátkými pozicemi, jejichž podkladovými aktivy jsou různé úrokové sazby. Lhůty splatnosti sloužící jako prahové hodnoty pro rozsahy splatnosti jsou dva roky, sedm let a 15 let. V rámci každého rozsahu splatnosti by měly být umožněny nettingové pozice.
(29)
Nettingové pozice mezi dvěma různými rozsahy splatnosti by měly být umožněny částečně. Na pozice, jež jsou předmětem nettingu, musí být uplatněny sankce umožňující pouze částečný netting. Měly by být vyjádřeny prostřednictvím procentních podílů vycházejících z průměrných korelací mezi rozsahy splatnosti pro dva roky, pět let, deset let a 30 let úrokové křivky. Čím větší je rozdíl mezi splatností pozic, tím větší sankci musí podléhat jejich netting, a procentní podíl se proto musí zvýšit.
(30)
Pozice, jejichž modifikovaná doba trvání je podstatně delší než modifikovaná doba trvání celého portfolia, nejsou v souladu s investiční strategií alternativního investičního fondu a plné spárování by nemělo být umožněno. Nemělo by tedy být přijatelné spárovat krátkou pozici s 18měsíční splatností (nacházející se v rozsahu splatnosti 1) s dlouhou pozicí s 10letou splatností (v rozsahu splatnosti 3), pokud je cílová doba trvání alternativního investičního fondu okolo dvou let.
(31)
Při výpočtu expozice vůči riziku mohou alternativní investiční fondy nejprve identifikovat mechanismy zajištění. Deriváty zahrnuté v těchto mechanismech jsou poté vyloučeny z výpočtu celkové expozice vůči riziku. Alternativní investiční fondy by měly v mechanismech zajištění používat přesný výpočet. Neměly by pro výpočet zajištění využívat pravidla pro netting různých durací. Tato pravidla lze použít pro převod zbývajících úrokových derivátů na jejich rovnocenné pozice v podkladových aktivech.
(32)
Podle směrnice 2011/61/EU musí správce zajistit, aby rizika spojená s profesní odpovědností plynoucí z jeho činnosti byla přiměřeně kryta buď dodatečným kapitálem nebo pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání. Pro jednotné uplatňování tohoto ustanovení je nezbytné společné chápání rizik spojených s profesní odpovědností, jež mají být kryta. Obecná specifikace rizik plynoucích ze škody způsobené při výkonu povolání správce by měla určit vlastnosti příslušných rizikových událostí a identifikovat rozsah možné profesní odpovědnosti, včetně škody nebo ztrát způsobených osobami, které přímo vykonávají činnosti, za něž správce nese právní odpovědnost, mezi něž patří ředitelé, úředníci nebo zaměstnanci správce a osoby vykonávající činnosti v rámci pověření ze strany správce. V souladu s ustanoveními směrnice 2011/61/EU by odpovědnost správce neměla být dotčena pověřením nebo dalším pověřením a správce by měl zajistit řádné krytí rizik spojených s profesní odpovědností týkajících se třetích osob, za něž nese právní odpovědnost.
(33)
Pro zajištění společného chápání obecné specifikace by měl jako reference pro identifikaci rizikových událostí spojených s profesní odpovědností sloužit seznam příkladů. Tento seznam by měl zahrnovat širokou škálu událostí vzniklých nedbalostí, chybou nebo opomenutím, jako je ztráta dokumentů dokládajících nárok na investice, vědomé poskytnutí nesprávných informací nebo porušení různých povinností správce. Rovněž by měl zahrnovat selhání prevence podvodného jednání v rámci organizace správce prostřednictvím řádných systémů vnitřní kontroly. Škoda vzniklá nedodržením patřičné opatrnosti vůči investici, u níž vyšlo najevo, že šlo o podvod, by zavdala vznik profesní odpovědnosti správce a měla by být přiměřeně kryta. Neměly by však být kryty ztráty vzniklé proto, že investice ztratila hodnotu v důsledku nepříznivých podmínek na trhu. Seznam by měl rovněž zahrnovat nesprávně provedená ocenění, jež je třeba chápat jako nesplnění povinnosti oceňování porušující článek 19 směrnice 2011/61/EU a odpovídající akty v přenesené pravomoci.
(34)
V souladu se svými povinnostmi ohledně řízení rizika by správci měli mít řádné kvalitativní mechanismy vnitřní kontroly pro prevenci nebo zmírnění provozních selhání včetně rizik spojených s profesní odpovědností. Správci by proto v rámci své politiky řízení rizik měli mít řádné postupy a procedury pro provozní řízení rizika, odpovídající povaze, rozsahu a složitosti jejich podnikatelské činnosti. Tyto postupy a procedury by měly v každém případě umožnit vytvoření interní databáze ztrát sloužící účelům posuzování rizikového profilu v oblasti operačního rizika.
(35)
Pro zajištění toho, aby dodatečný kapitál a pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání řádně kryly rizika spojená s profesní odpovědností, měly by být stanoveny minimální kvantitativní referenční hodnoty k určení vhodné úrovně krytí. Tyto kvantitativní referenční hodnoty by měl správce určit jako specifický procentní podíl hodnoty portfolií spravovaných alternativních investičních fondů, vypočítané jako součet absolutní hodnoty veškerých aktiv všech spravovaných alternativních investičních fondů, bez ohledu na to, zda byla nabyta využitím pákového efektu nebo finančních prostředků investorů. V této souvislosti by měly být derivátové nástroje oceněny za jejich tržní cenu, jelikož mohou být za uvedenou cenu nahrazeny. Jelikož je krytí prostřednictvím pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání z podstaty méně jisté, než krytí zajištěné dodatečným kapitálem, měly by se na tyto dva různé nástroje používané ke krytí rizika spojeného s profesní odpovědností vztahovat různé procentní podíly.
(36)
Aby pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání účinně krylo ztráty vzniklé z pojistných událostí, mělo by být sjednáno u pojišťovny oprávněné k poskytování pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání. To zahrnuje pojišťovny z EU a mimounijní pojišťovny, pokud jsou oprávněny poskytovat takové pojistné služby na základě práva Unie nebo vnitrostátního práva.
(37)
V zájmu umožnění určité flexibility při koncipování vhodného pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání by mělo být možné, aby se správce a pojišťovna dohodly na ustanovení, že správce jako první část jakékoli ztráty uhradí předem definovanou částku (definovaná spoluúčast). Pokud je taková definovaná spoluúčast dohodnuta, měl by správce zajistit kapitál odpovídající definované výši ztráty, kterou má správce nést. Takový kapitál by měl existovat navíc k počátečnímu kapitálu správce a ke kapitálu, jejž má správce zajistit podle čl. 9 odst. 3 směrnice 2011/61/EU.
(38)
Přiměřenost krytí prostřednictvím dodatečného kapitálu nebo pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání by měla být v zásadě revidována nejméně jednou ročně. Správci by však měli mít zavedené postupy zajišťující průběžné sledování celkové hodnoty spravovaných portfolií alternativních investičních fondů a průběžnou úpravu výše krytí rizika spojeného s profesní odpovědností, pokud bude identifikován významný nesoulad. Příslušný orgán domovského členského státu správce navíc může snížit nebo zvýšit minimální požadavek na dodatečný kapitál po zohlednění rizikového profilu správce, jeho historie ztrát a přiměřenosti jeho dodatečného kapitálu nebo pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
(39)
Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby správci jednali v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů, jejich investorů a integrity trhu. Správci by proto měli uplatňovat vhodné postupy a procedury, které jim umožní předcházet nekalým praktikám, jako je „market timing“ nebo „late trading“. Market timing spočívá ve využití zastaralých cen cenných papírů v portfoliu, které mají vliv na výpočet čisté hodnoty aktiv alternativního investičního fondu, nebo v koupi a zpětném odkupu podílových jednotek fondu během několika dnů, čímž se využívá způsobu, jakým fond provádí výpočet čisté hodnoty aktiv. Late trading je založen na umisťování pokynů ke koupi nebo zpětnému odkupu podílových jednotek alternativních investičních fondů po určené lhůtě pro rozhodnutí, kdy obdržená cena je však cenou z momentu pro rozhodnutí. Obě tyto nekalé praktiky poškozují zájmy dlouhodobých investorů, protože rozřeďují jejich výnos, a poškozují výnosy alternativních investičních fondů, protože zvyšují transakční náklady a narušují správu portfolia. Správci by měli rovněž zavést vhodné procedury pro zajištění efektivního řízení alternativního investičního fondu a měli by jednat způsobem, který předchází tomu, aby alternativní investiční fond a jeho investoři nesli nepřiměřené náklady.
(40)
V souladu s přístupem uplatňovaným na správce SKIPCP by měli správci zajistit vysoký standard péče při výběru a sledování investic. Měli by mít řádné odborné znalosti aktiv, do nichž alternativní investiční fondy investují. Aby bylo zajištěno, že budou investiční rozhodnutí prováděna v souladu s investiční strategií a popřípadě s omezeními rizik spravovaných alternativních investičních fondů, by správci měli zavést a provádět písemné postupy a procedury týkající se patřičné opatrnosti. Tyto postupy a procedury by měly být pravidelně přezkoumávány a aktualizovány. Pokud správci investují do specifických druhů aktiv s dlouhou dobou trvání a nižší likviditou, jako jsou nemovitosti nebo partnerské podíly, měly by se požadavky patřičné opatrnosti uplatnit i na fázi vyjednávání. Činnosti, které správce provádí před uzavřením smlouvy, by měly být řádně zdokumentovány s cílem prokázat, že jsou v souladu s hospodářským a finančním plánem, a tím i s dobou trvání alternativního investičního fondu. Správci by měli vést zápisy ze všech příslušných jednání, přípravnou dokumentaci a hospodářské a finanční analýzy provedené pro posouzení proveditelnosti projektu a smluvního závazku.
(41)
Požadavek, aby správci jednali s patřičnou dovedností, péčí a opatrností, by se měl uplatnit, i pokud správce jmenuje hlavního makléře nebo protistranu. Správce by měl vybrat a jmenovat pouze ty hlavní makléře a protistrany, kteří podléhají průběžnému dohledu, jsou finančně zdraví a mají nezbytnou a vhodnou organizační strukturu pro služby, které mají správci a alternativnímu investičnímu fondu poskytovat. V zájmu zajištění řádné ochrany zájmů investorů je důležité objasnit, že jedním z kritérií pro posouzení finančního zdraví je to, zda hlavní makléři nebo protistrany podléhají příslušným obezřetnostním právním předpisům, včetně požadavků na kapitálovou přiměřenost, a účinnému dohledu.
(42)
V souladu se směrnicí 2011/61/EU, která vyžaduje, aby správci jednali čestně, spravedlivě a s patřičnou dovedností, by osoby, které fakticky řídí podnikatelskou činnost správce, které jsou členy řídícího orgánu nebo vrcholného vedení v případě subjektů, které řídící orgán nemají, měly disponovat patřičnými znalostmi, dovednostmi a zkušenostmi pro výkon svých úkolů, a zejména by měly chápat rizika spojená s činností správce. V souladu se zelenou knihou Komise o správě a řízení podniku ve finančních institucích (2) by osoby, které fakticky řídí podnikatelskou činnost správce, měly výkonu svých funkcí ve správci rovněž věnovat dostatečný čas a jednat čestně, bezúhonně a nezávisle, aby byly schopny mimo jiné účinně posoudit rozhodnutí vrcholného vedení a případně je podrobit kritice.
(43)
S cílem zajistit řádný výkon příslušných činností by správci měli zaměstnávat pracovníky s nezbytnými dovednostmi, znalostmi a zkušenostmi pro provádění úkolů, jež jsou jim přidělovány.
(44)
Správci, kteří poskytují služby individuální správy portfolia, musí dodržovat pravidla pro materiální stimuly stanovená směrnicí Komise 2006/73/ES ze dne 10. srpna 2006, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES, pokud jde o organizační požadavky a provozní podmínky investičních podniků a o vymezení pojmů pro účely zmíněné směrnice (3). Z důvodů jednotného uplatňování by tyto zásady měly platit i pro správce, kteří poskytují služby kolektivní správy portfolia a marketingu. Existence, povaha a výše odměny, provize nebo výhody (nebo pokud tuto výši nelze určit, metoda jejího výpočtu), by měla být uvedena ve výroční zprávě správce.
(45)
Investoři do alternativních investičních fondů by měli požívat ochrany podobné ochraně klientů správců, jimž správci poskytují služby individuální správy portfolia, jelikož v takovém případě musí dodržovat pravidla nejlepšího způsobu provedení stanovená směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS (4) a směrnicí 2006/73/ES. Měly by však být zohledněny rozdíly mezi různými druhy aktiv, do nichž alternativní investiční fondy investují, protože nejlepší způsob provedení není relevantní, pokud například správce investuje do nemovitostí nebo partnerských podílů a k investici dochází po rozsáhlém vyjednávání o podmínkách smlouvy. Pokud neexistuje volba různých převodních míst, správce by měl být schopen prokázat příslušným orgánům a auditorům, že taková volba neexistuje.
(46)
Z důvodu souladu s požadavky platnými pro správce SKIPCP by se na správce při zajišťování kolektivní správy portfolia měla uplatnit pravidla pro zpracování pokynů a pro slučování a přidělování pokynů k obchodování. Tato pravidla by se však neměla uplatnit, pokud k investici do aktiv dochází po rozsáhlém vyjednávání o podmínkách smlouvy - jedná se například o investice do nemovitostí, partnerských podílů nebo do nekotovaných společností -, jelikož v takových případech se neprovádí žádný pokyn.
(47)
Je důležité specifikovat situace, v nichž je pravděpodobný vznik střetu zájmů, zejména v nichž existuje vyhlídka na finanční zisk nebo zamezení finanční ztrátě nebo kde jsou poskytnuty finanční nebo jiné materiální stimuly s cílem vést jednání správce způsobem, který upřednostňuje konkrétní zájmy na úkor zájmů jiných osob, například jiného alternativního investičního fondu, jeho klientů, subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) nebo jiných klientů správce.
(48)
Postup k omezení možnosti střetu zájmů zavedený správcem by měl identifikovat situace, v nichž by činnosti prováděné správcem mohly představovat střet zájmů, ať už vede k možnému riziku poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo zájmů jeho investorů, nebo nikoli. Správce by za účelem jejich identifikace měl vzít v úvahu nejen činnost kolektivní správy portfolia, ale také jiné činnosti, jež je oprávněn provádět, včetně činností jím pověřených nebo dále pověřených osob, externího znalce nebo protistrany.
(49)
V souladu s přístupem obsaženým ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/65/EC ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (5) pro správcovské společnosti SKIPCP a ve směrnici 2004/39/ES pro investiční podniky by měli správci přijmout procedury a opatření zajišťující, aby příslušné osoby zapojené do různých obchodních činností, při nichž by mohl vzniknout střet zájmů, tyto činnosti prováděly na nezávislé úrovni přiměřené velikosti a činnostem správce.
(50)
Je nezbytné stanovit obecný rámec, podle něhož by byly střety zájmů, pokud k nim dojde, řízeny a oznamovány. Podrobné kroky a procedury, jež je třeba v takových situacích dodržovat, by měly být uvedeny v postupu k omezení možnosti střetu zájmů, který správce zavede.
(51)
Jednou z klíčových složek systému řízení rizik je stálá funkce řízení rizik. V zájmu jednotného uplatňování by její úkoly a odpovědnost měly být podobné, jako ty, jež stanoví směrnice Komise 2010/43/EU ze dne 1. července 2010, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES, pokud jde o organizační požadavky, střety zájmů, pravidla jednání, řízení rizik a obsah smlouvy mezi depozitářem a správcovskou společností (6) pro stálou funkci řízení rizik správcovských společností SKIPCP. Tato funkce by měla mít hlavní roli při formování politiky řízení rizik alternativního investičního fondu a při sledování a měření rizik, aby se zajistilo, že úroveň rizika stále odpovídá rizikovému profilu fondu. Stálá funkce řízení rizik by měla mít nezbytné pravomoci, přístup ke všem relevantním informacím a pravidelný kontakt s vrcholným vedením a řídícím orgánem správce, aby jim podávala informace, na jejichž základě mohou v případě potřeby podniknout okamžitá nápravná opatření.
(52)
Politika řízení rizik tvoří další pilíř systému řízení rizik. Měla by být řádně zdokumentovaná a měla by zejména vysvětlit opatření a procedury použité k měření a řízení rizik, záruky pro nezávislý výkon funkce řízení rizik, metody použité k řízení rizik a podrobnosti rozdělení odpovědnosti za řízení rizik a provozní procedury v rámci správce. Za účelem zajištění efektivity politiky řízení rizik by ji mělo vrcholné vedení nejméně jednou ročně přezkoumat.
(53)
Podle požadavku směrnice 2011/61/EU by funkce řízení rizik měla být funkčně a hierarchicky oddělena od provozních jednotek. Mělo by se proto objasnit, že toto oddělení by mělo být zajištěno až do úrovně řídícího orgánu správce a že osoby plnící funkci řízení rizik by neměly vykonávat žádné činnosti, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, a neměl by na ně dohlížet nikdo, kdo odpovídá za funkce, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů.
(54)
Je nezbytné specifikovat záruky, které má správce využívat přinejmenším v zájmu zajištění nezávislého výkonu funkce řízení rizik a zejména to, že osoby plnící funkci řízení rizik by neměly vykonávat žádné činnosti, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, že by měly rozhodovat na základě údajů, které mohou řádně posoudit, a že by mělo být možné podrobit rozhodovací proces přezkumu.
(55)
Přestože směrnice 2011/61/EU alternativním investičním fondům neukládá žádná investiční omezení, rizika, která každému fondu vznikají, není možné efektivně řídit, pokud správce předem nestanovil omezení rizik. Omezení rizik by měla být v souladu s rizikovým profilem alternativního investičního fondu a měla by být sdělena investorům v souladu se směrnicí 2011/61/EU.
(56)
Z důvodu jednotného uplatňování vycházejí požadavky na identifikaci, měření a sledování rizik z podobných ustanovení směrnice 2010/43/EU. Správci by měli řádně řešit možnou zranitelnost svých metod a modelů měření rizik prováděním zátěžových testů, záložních testů a analýz scénářů. Pokud zátěžové testy a analýza scénářů odhalí obzvláštní zranitelnost za určitých okolností, měli by správci podniknout okamžité kroky a nápravná opatření.
(57)
Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby Komise specifikovala systémy a postupy řízení likvidity, které správci umožní sledovat rizika likvidity alternativního investičního fondu, s výjimkou případů, kdy se jedná o uzavřený alternativní investiční fond nevyužívající pákového efektu, a zajistit, aby povaha investic fondu z hlediska likvidity odpovídala jeho souvisejícím závazkům. Je proto důležité stanovit základní obecné požadavky pro všechny správce, jejichž uplatňování by se mělo přizpůsobit velikosti, struktuře a povaze alternativních investičních fondů spravovaných dotčeným správcem.
(58)
Správci by měli být schopni prokázat svým příslušným orgánům, že mají zavedeny přiměřené a účinné postupy a procedury řízení likvidity. To vyžaduje, aby byla náležitě zohledněna povaha alternativního investičního fondu, včetně druhu podkladových aktiv a výše rizik likvidity, jimž je fond vystaven, rozsah a složitost fondu nebo složitost procesu likvidace či prodeje aktiv.
(59)
Systémy a postupy řízení likvidity mohou správcům umožnit používat nástroje a opatření nezbytné k tomu, aby se vyrovnali s nelikvidními aktivy a se souvisejícími problémy s oceňováním, a mohli tak reagovat na žádosti o odkup. Mezi tyto nástroje a opatření mohou patřit, jsou-li povoleny podle vnitrostátního práva, omezení odkupovat (gates), částečný odkup, dočasné půjčky, výpovědní lhůty a zásoby likvidních aktiv. Vyčleněná aktiva (side pockets) a další mechanismy, kde některá aktiva alternativního investičního fondu podléhají podobným mechanismům mezi fondem a jeho investory, by se měla považovat za „zvláštní opatření“, jelikož mají vliv na specifická práva na odkup investorů do fondu. Pozastavení alternativního investičního fondu by nemělo být považováno za zvláštní opatření, protože se vztahuje na veškerá aktiva fondu a všechny jeho investory. Použití nástrojů a zvláštních opatření pro řízení likvidity by mělo záviset na konkrétních okolnostech a mělo by se lišit podle povahy, rozsahu a investiční strategie alternativního investičního fondu.
(60)
Požadavek na sledování řízení likvidity podkladových subjektů kolektivního investování, do nichž alternativní investiční fond investuje, spolu s požadavkem zavést nástroje a mechanismy pro řízení rizika likvidity a identifikovat, řídit a sledovat střety zájmů mezi investory, by se neměl uplatnit na správce spravující uzavřené fondy, bez ohledu na to, zda jsou považovány za fondy využívající pákový efekt, či nikoli. Výjimka z požadavků na řízení likvidity, které se týkají zpětného odkupu, by měla odrážet rozdíly v obecných podmínkách zpětného odkupu investorů do uzavřeného alternativního investičního fondu ve srovnání s investory do otevřeného fondu.
(61)
Použití minimálních limitů ohledně likvidity nebo nelikvidity alternativního investičního fondu by mohlo některým typům správců zajistit účinný nástroj sledování. Překročení limitu nemusí samo o sobě vyžadovat opatření ze strany správce, jelikož ta závisejí na příslušných skutečnostech a okolnostech a na tolerancích stanovených správcem. Limity by tak bylo možné v praxi použít v souvislosti se sledováním průměrného denního zpětného odkupu vůči denní likviditě fondu za stejné období. To by bylo možné rovněž využít pro sledování koncentrace investorů na podporu scénářů zátěžových testů. Uvedené limity by podle okolností mohly fungovat jako spouštěcí mechanismy trvalého sledování nebo nápravných opatření.
(62)
Zátěžové testy by tam, kde je to na místě, měly simulovat nedostatek likvidity aktiv, stejně jako typické žádosti o zpětný odkup. Nedávné a očekávané úpisy a zpětné odkupy by se měly vzít v úvahu spolu s dopadem předpokládaných výsledků alternativního investičního fondu na podobné fondy provádějící stejnou činnost. Správci by měli v simulovaných zátěžových scénářích analyzovat časové období nutné k uspokojení žádostí o zpětný odkup. Správci by měli rovněž provádět zátěžové testy vycházející z tržních faktorů, například pohyby na devizovém trhu, které by mohly podstatně ovlivnit úvěrový profil správce nebo alternativního investičního fondu a následně i požadavky na zajištění. Správci by měli ve svém přístupu k zátěžovým testům nebo analýzám scénářů zohlednit citlivosti ocenění za podmínek finančního tlaku.
(63)
Četnost provádění zátěžových testů by měla záviset na povaze alternativního investičního fondu, investiční strategii, povaze investic z hlediska likvidity, typu investora a pravidlech fondu pro zpětný odkup. Očekává se však, že se uvedené testy budou provádět alespoň jednou ročně. Pokud zátěžové testy naznačí výrazně vyšší než očekávané riziko likvidity, měl by správce jednat v nejlepším zájmu všech investorů do alternativního investičního fondu se zohledněním povahy investic fondu z hlediska likvidity, objemu žádostí o zpětný odkup a popřípadě přiměřenosti postupů a procedur řízení likvidity.
(64)
Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby Komise vymezila vzájemný soulad investiční strategie, povahy investic z hlediska likvidity a pravidel pro zpětný odkup. Konzistence mezi těmito třemi prvky je zajištěna, pokud mohou investoři odkoupit své investice v souladu s pravidly alternativního investičního fondu pro zpětný odkup, která by měla zahrnovat podmínky pro zpětný odkup za běžných i výjimečných okolností v souladu se spravedlivým zacházením s investory.
(65)
Směrnice 2011/61/EU požaduje zajištění souladu v celém odvětví a odstranění nesouladu mezi zájmy původců, kteří transformují úvěry na obchodovatelné cenné papíry, a správců, kteří do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů investují jménem alternativních investičních fondů. K dosažení uvedeného cíle byla zohledněna příslušná ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu (7), která stanoví kvantitativní a kvalitativní požadavky, jež mají splnit investoři vystavení úvěrovému riziku ze sekuritizace provedené původci a sponzory. Jelikož toto nařízení sleduje stejný cíl jako příslušná ustanovení směrnice 2006/48/ES - sladění zájmů původce nebo sponzora a zájmů investorů -, je nezbytné používat v obou právních aktech jednotnou terminologii, a proto jsou formou odkazu převzaty definice stanovené směrnicí 2006/48/ES. Vzhledem k tomu, že Evropský výbor orgánů bankovního dohledu, předchůdce Evropského orgánu pro bankovnictví, vydal podrobné pokyny pro výklad příslušných ustanovení směrnice 2006/48/ES (8), vyžaduje zajištění souladu v celém odvětví, aby byla aktuální ustanovení, jejichž cílem je sladit zájmy původců, sponzorů a správců, vykládána s ohledem na uvedené pokyny.
(66)
Je důležité, aby transakce, které transformují úvěry na obchodovatelné cenné papíry, nebyly strukturovány tak, aby znemožnily uplatnění požadavků na investování do sekuritizačních pozic. Odkazy na investování do obchodovatelných cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů založených na transformovaných úvěrech by proto neměly být vykládány striktně jako právně platný a závazný převod vlastnického práva ve vztahu k takovým nástrojům, ale jako investice provedená v materiálně ekonomickém smyslu, takže by se specifické požadavky měly vztahovat i na jakékoli jiné formy syntetických investic. V zájmu vyhnutí se nedorozuměním a sladění terminologie s terminologií používanou v právních předpisech v oblasti bankovnictví by se namísto pojmu „investování do obchodovatelných cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů založených na transformovaných úvěrech“ měl používat pojem „vstup do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace“.
(67)
Požadavky, které mají splnit instituce jednající jako původci, sponzoři nebo původní věřitelé sekuritizace, jim přímo ukládá směrnice 2006/48/ES. Je proto důležité stanovit odpovídající povinnosti správce, který se vystavuje expozici vůči riziku ze sekuritizace. Správce by tak měl vstoupit do expozice vůči riziku ze sekuritizace, pouze pokud původce, sponzor nebo původní věřitel správci výslovně sdělil, že si v podkladovém aktivu ponechal významný ekonomický podíl, což se označuje jako požadavek na ponechání expozice. Správce by měl dále zajistit splnění různých kvalitativních požadavků, které sponzorovi a původci ukládá směrnice 2006/48/ES. Kromě toho by sám správce měl splňovat kvalitativní požadavky, aby komplexně a důkladně porozuměl sekuritizační investici a její podkladové expozici. Za tímto účelem by správci měli přijímat své investiční rozhodnutí až poté, kdy provedli důkladnou hloubkovou analýzu, z níž by měli získat řádné informace a znalosti o dotyčných sekuritizacích.
(68)
Existují okolnosti, kdy subjekty splňují definici původce nebo sponzora, nebo vykonávají úlohu původního věřitele; nicméně jiný subjekt, který ani nesplňuje definici sponzora nebo původce, ani nevykonává úlohu původního věřitele, ale jehož zájmy jsou neoptimálněji sladěny se zájmy investorů, může usilovat o splnění požadavku na ponechání expozice. Z důvodů právní jistoty by se od takového jiného subjektu nemělo požadovat, aby splnil požadavek na ponechání expozice, pokud jej splňuje původce, sponzor nebo původní věřitel.
(69)
V případě porušení požadavku na ponechání expozice nebo kvalitativních požadavků by správce měl zvážit přijetí určitých nápravných opatření, jako je zajištění, prodej nebo snížení expozice vůči riziku nebo kontaktování osoby, která požadavek na ponechání expozice porušuje, s cílem obnovit jeho dodržování. Taková nápravná opatření by měla být vždy v zájmu investorů a neměla by zahrnovat žádnou přímou povinnost prodat aktiva ihned potom, co vyšlo porušení najevo, aby nedošlo k rozprodávání pod cenou. Správce by měl vzít porušení v úvahu při zvažování jiných investic v další transakci, do níž je zapojena osoba, která uvedený požadavek porušuje.
(70)
Aby splnili požadavky směrnice 2011/61/EU na specifikování vnitřních postupů a organizačních opatření, které má každý správce uplatňovat, měla by být správcům uložena povinnost zavést řádně zdokumentovanou organizační strukturu, která jasně přiděluje odpovědnost, definuje kontrolní mechanismy a zajišťuje kvalitní tok informací mezi všemi zúčastněnými stranami. Správci by měli rovněž zavést systémy pro ochranu informací a zajištění kontinuity činnosti. Při zavádění uvedených postupů a struktur by měli správci brát v úvahu zásadu přiměřenosti, která umožňuje, aby byly postupy, mechanismy a organizační struktura přizpůsobeny povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a povaze a rozsahu činností prováděných v jejím rámci.
(71)
Informování investorů má zásadní důležitost pro jejich ochranu, takže by správci měli zavést vhodné postupy a procedury zajišťující, aby podmínky zpětného odkupu týkající se konkrétního alternativního investičního fondu byly investorům sděleny dostatečně podrobně a výrazně předtím, než investici provedou, jakož i v případě podstatných změn. Mohou sem patřit informace o výpovědních lhůtách v souvislosti se zpětným odkupem, podrobnosti o obdobích bez možnosti odkoupení (lock-up periods) a uvedení okolností, za nichž se běžné mechanismy zpětného odkupu nemusí uplatnit nebo mohou být pozastaveny, a podrobnosti o jakýchkoli opatřeních, která může řídící orgán zvážit, jako jsou omezení odkupovat (gates), vyčleněná aktiva (side pockets), jelikož mají vliv na specifická práva na odkup investorů do konkrétního alternativního investičního fondu.
(72)
Pro zajištění řádného výkonu příslušných činností by správci měli zejména využívat vhodné elektronické systémy s cílem splnit požadavky na evidenci ve vztahu k transakcím portfolia nebo pokynům k upisování nebo k vyplacení a měli by zavést, provádět a udržovat účetní zásady a postupy, aby bylo zajištěno, že výpočet čisté hodnoty aktiv je prováděn v souladu s požadavky směrnice 2011/61/EU a tohoto nařízení.
(73)
Pro zajištění souladu s požadavky, které směrnice 2009/65/ES ukládá správcům SKIPCP, by měly být řídícímu orgánu, vrcholnému vedení nebo případně funkci dohledu správce svěřeny podobné druhy úkolů, jimž by měla být přidělena odpovídající odpovědnost. Takové přidělení odpovědnosti by nicméně mělo odpovídat úloze a odpovědnostem řídícího orgánu, vrcholného vedení a funkce dohledu podle použitelného vnitrostátního práva. Členy vrcholného vedení mohou být někteří nebo všichni členové řídícího orgánu.
(74)
Požadavek na zavedení stálé a účinné funkce zajišťování souladu s předpisy by měl vždy plnit správce, bez ohledu na rozsah a složitost své podnikatelské činnosti. Podrobnosti technické a personální organizace funkce zajišťování souladu s předpisy by však měly být přizpůsobeny povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a povaze a rozsahu činností prováděných v jejím rámci. Správci by neměli mít povinnost zřizovat nezávislý útvar zajišťování souladu s předpisy, pokud by takový požadavek byl nepřiměřený s ohledem na velikost správce nebo na povahu, rozsah a složitost jeho podnikatelské činnosti.
(75)
Standardy oceňování se liší napříč jurisdikcemi a třídami aktiv. Toto nařízení by mělo doplnit společná obecná pravidla a stanovit pro správce referenční hodnoty pro vypracování a provedení jejich vhodných a soudržných postupů a procedur pro řádné a nezávislé ocenění aktiv alternativních investičních fondů. Tyto postupy a procedury by měly popisovat povinnosti, úlohy a odpovědnost všech osob zapojených do oceňování, včetně externích znalců.
(76)
Hodnotu aktiv lze určit různými způsoby, například odkazem na pozorovatelné ceny na aktivním trhu nebo odhadem za použití jiných technik oceňování podle vnitrostátního práva, statutu alternativního investičního fondu nebo jeho zakládacích dokumentů. Jelikož lze hodnotu jednotlivých aktiv a závazků určit různými metodikami a lze ji získat z různých zdrojů, měl by správce určit a popsat metodiky oceňování, které používá.
(77)
Pokud se k ocenění aktiv používá model, měly by postupy a procedury oceňování uvádět hlavní vlastnosti tohoto modelu. Než bude použit, měl by model projít validačním procesem, který provede interní nebo externí fyzická osoba, která se nepodílela na koncipování modelu. Osoba se považuje za kvalifikovanou k provedení validačního procesu pro model použitý k oceňování aktiv, pokud disponuje řádnými schopnostmi a zkušenostmi při oceňování aktiv za použití takových modelů; takovou osobou může být auditor.
(78)
Jelikož alternativní investiční fondy provozují činnost v dynamickém prostředí, v němž se mohou investiční strategie postupem času změnit, měly by se postupy a procedury oceňování přezkoumávat alespoň jednou ročně a v každém případě předtím, než fond přijme závazek s novou investiční strategií nebo novým druhem aktiv. Jakákoli změna postupů a procedur oceňování, včetně metodik oceňování, by měla dodržovat předem určený proces.
(79)
Správce musí zajistit řádné ocenění jednotlivých aktiv alternativního investičního fondu v souladu s postupy a procedurami oceňování. U některých aktiv, zejména u složitých a nelikvidních finančních nástrojů, existuje vyšší riziko nesprávného ocenění. Správce by měl takovou situaci řešit zavedením dostatečných kontrol zajišťujících, že lze hodnotu aktiv alternativního investičního fondu stanovit s přiměřenou mírou objektivity.
(80)
Výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii se řídí vnitrostátním právem a případně statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu. Toto nařízení se vztahuje pouze na proceduru pro výpočet a nikoli na metodiku výpočtu. Správce může provést výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii sám v rámci administrativních funkcí, které pro alternativní investiční fond vykonává. Alternativně může být pro výkon administrativních funkcí, včetně výpočtu čisté hodnoty aktiv, jmenována třetí osoba. Třetí osoba, která pro správce provádí výpočet čisté hodnoty aktiv, by neměla být pro účely směrnice 2011/61/EU považována za externího znalce, pokud neprovádí oceňování jednotlivých aktiv, včetně aktiv vyžadujících subjektivní úsudek, nýbrž zadává do procesu výpočtu hodnoty získané od správce, zdrojů ocenění nebo externího znalce.
(81)
Existují procedury oceňování, které lze provádět denně, například oceňování finančních nástrojů, avšak existují také procedury oceňování, které nelze provádět se stejnou četností, s jakou probíhají emise, úpisy, zpětné odkupy a zrušení, například oceňování nemovitostí. Četnost oceňování aktiv v držení otevřeného fondu by měla zohledňovat rozdíly v procedurách oceňování ve vztahu k druhům aktiv v držení alternativního investičního fondu.
(82)
Striktní požadavky a omezení, jimž je nutné vyhovět, když má správce v úmyslu pověřit úkoly správce jinou osobu, jsou stanoveny ve směrnici 2011/61/EU. Správce zůstává vždy plně odpovědný za řádný výkon delegovaných úkolů a za to, že budou splňovat požadavky směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření. Správce by proto měl zajistit, že pověřená osoba vykonává a uplatňuje standardy kvality, které by uplatňoval sám správce. Je-li to nutné k zajištění toho, aby byly delegované úkoly soustavně vykonávány ve vysokém standardu, musí být správce rovněž schopen pověření ukončit, a pověření by proto správci mělo udělovat flexibilní právo na ukončení. Omezení a požadavky pověření by se měly vztahovat na činnosti spojené se správou uvedené v příloze I směrnice 2011/61/EU, zatímco podpůrné úkoly typu administrativních nebo technických funkcí napomáhajících výkonu činností spojených se správou, jako je logistická podpora v podobě úklidu, stravování a zajišťování základních služeb nebo produktů, by neměly být považovány za pověření jiné osoby úkoly správce. Dalšími příklady technických nebo administrativních funkcí jsou nákup standardního běžně komerčně dostupného softwaru a využívání příležitostné provozní podpory poskytovatelů softwaru v souvislosti s běžně komerčně dostupnými systémy nebo podpora v oblasti lidských zdrojů, jako je výběr dočasných zaměstnanců nebo zpracování výplatních pásek.
(83)
Aby byla kromě zvýšené efektivity provozování činnosti správce zajištěna i vysoká úroveň ochrany investorů, mělo by být celé pověření založeno na objektivních důvodech. Při posuzování těchto důvodů by příslušné orgány měly zvážit strukturu pověření a její dopad na strukturu správce a vzájemné působení delegovaných činností a činností ponechaných u správce.
(84)
Za účelem posouzení, zda osoba, která fakticky vykonává činnost pověřené osoby, má dostatečně dobrou pověst, by měl být ověřen výkon její činnosti a to, zda se nedopustila trestné činnosti v oblasti financí. Při posuzování požadavku dostatečně dobré pověsti by měly být zváženy veškeré další relevantní informace o osobních kvalitách, které by mohly nepříznivě ovlivnit výkon činnosti dané osoby, například pochybnosti o její čestnosti a integritě.
(85)
Investiční společnosti povolené podle směrnice 2009/65/ES se nepovažují za podniky povolené nebo registrované pro účely správy aktiv podléhající dohledu, protože na základě uvedené směrnice nesmějí provozovat jinou činnost než kolektivní správu portfolia. Podobně samosprávný alternativní investiční fond by neměl být považován za takový podnik, protože by neměl provozovat jinou činnost než vnitřní správu fondu.
(86)
Pokud se pověření týká správy portfolia nebo řízení rizik, jež představují hlavní podnikatelskou činnost správce a mají proto velký význam pro ochranu investorů a systémová rizika, měly by mít příslušný orgán domovského členského státu správce a orgán dohledu podniku třetí země uzavřenou písemnou dohodu o spolupráci, a to navíc k požadavkům čl. 20 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/61/EU. Tato dohoda by měla existovat před pověřením jiné osoby. Její ustanovení by měla zohledňovat mezinárodní standardy.
(87)
Písemné dohody by měly příslušným orgánům udělovat právo provádět kontroly na místě, včetně případů, kdy požádají orgán dohledu podniku třetí země, jenž byl pověřen příslušnými úkoly, aby provedl kontroly na místě, i případů, kdy orgán dohledu třetí země požádají o povolení, aby mohly kontrolu provést samy nebo doprovodit pracovníky orgánu dohledu třetí země, aby jim pomohly při provedení kontrol na místě.
(88)
Na základě povinností stanovených směrnicí 2011/61/EU by správci měli vždy jednat v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů nebo investorů do fondů, které spravují. Pověření jiné osoby by proto mělo být přípustné, pouze pokud správcům nebrání v jednání nebo ve správě alternativních investičních fondů v nejlepším zájmu investorů.
(89)
Pro zachování vysokého standardu ochrany investorů musí být u každého pověření jiné osoby zohledněny možné střety zájmů. Několik kritérií by mělo stanovit referenční hodnoty pro identifikaci situací, které by vyústily v podstatný střet zájmů. Uvedená kritéria je třeba chápat jako nevyčerpávající a znamenají, že střety zájmů, jež nejsou podstatné, jsou pro účely směrnice 2011/61/EU rovněž relevantní. Provádění funkcí zajišťování souladu s předpisy nebo auditu by tak mělo být považováno za činnost ve střetu zájmů s úkoly správy portfolia, zatímco tvorba trhu nebo upisování by měly být chápány jako činnosti ve střetu zájmů se správou portfolia nebo řízením rizik. Uvedenou povinností není dotčena povinnost pověřené osoby funkčně a hierarchicky vzájemně oddělit úkoly správy portfolia a řízení rizik v souladu s ustanoveními článku 15 směrnice 2011/61/EU.
(90)
Požadavky na pověření jiné osoby úkoly správce by se měly uplatnit obdobně, pokud pověřená osoba jakýmikoli úkoly, jimiž byla pověřena, dále pověří jinou osobu, a rovněž v případě jakéhokoli dalšího pověření.
(91)
Aby bylo zajištěno, že správce v každém případě vykonává činnosti spojené se správou investic, neměl by delegovat své úkoly v takovém rozsahu, že ho nelze nadále považovat za správce, ale za subjekt typu „poštovní schránka“. Správce by si měl vždy zachovávat dostatečné zdroje, aby mohl účinně dohlížet nad delegovanými úkoly. Správce musí sám vykonávat činnosti spojené se správou investic, mít nezbytné odborné znalosti a zdroje, zachovat si pravomoc k přijímání rozhodnutí spadajících do odpovědnosti vrcholného vedení a vykonávat úkoly vrcholného vedení, mezi něž může patřit provádění obecné investiční politiky a investičních strategií.
(92)
Posouzení struktury pověření je složitý úkol, jenž musí být založen na souboru kritérií, aby si mohly příslušné orgány vytvořit úsudek. Kombinace je nezbytná, aby se zohlednily rozličné struktury fondů a rozličné investiční strategie v Unii. Evropský orgán pro cenné papíry může vypracovat pokyny k zajištění konzistentního posouzení struktur pověření po celé Unii.
(93)
Komise sleduje, jak jsou kritéria uplatňována a jaký mají dopad na trhy. Komise přezkoumá situaci po dvou letech a bude-li to nezbytné, přijme vhodná opatření, kterými podrobněji specifikuje podmínky, za nichž se má za to, že správce delegoval své činnosti v takovém rozsahu, že se stal subjektem typu „poštovní schránka“ a nelze jej dále považovat za správce alternativního investičního fondu.
(94)
Směrnice 2011/61/EU za účelem zajištění vysokého standardu ochrany investorů stanoví rozsáhlý soubor požadavků na depozitáře alternativního investičního fondu. Příslušné konkrétní práva a povinnosti depozitáře, správce, a případně alternativního investičního fondu a třetích osob by proto měly být jasně uvedeny. Písemná smlouva by měla obsahovat veškeré podrobnosti nezbytné pro řádnou úschovu veškerých aktiv alternativního investičního fondu depozitářem nebo třetí osobou, kteří byli pověřeni úkoly úschovy v souladu se směrnicí 2011/61/EU, a pro to, aby depozitář řádně plnil své úkoly v oblasti dohledu a kontroly. S cílem umožnit depozitáři posouzení a kontrolu rizik vyplývajících z opatrování by smlouva měla stanovit dostatečné podrobnosti o kategoriích aktiv, do nichž může alternativní investiční fond investovat, a o zeměpisných regionech, v nichž má fond v úmyslu investovat. Smlouva by rovněž měla obsahovat podrobnosti o postupu eskalace. Depozitář by tak měl správce upozornit na jakákoli podstatná rizika zjištěná v systému vypořádání obchodů s cennými papíry konkrétního trhu. Pokud jde o ukončení smlouvy, mělo by odrážet skutečnost, že ukončení smlouvy je poslední možností depozitáře, pokud není přesvědčen o tom, že jsou aktiva dostatečně chráněna. Mělo by rovněž zamezit morálnímu hazardu, kdy by správce přijímal investiční rozhodnutí bez ohledu na rizika opatrování, protože ve většině případů by nesl odpovědnost depozitář. Za účelem zachování vysokého standardu ochrany investorů by se měl požadavek na sledování třetích osob uplatnit na celý řetězec opatrování.
(95)
Depozitář usazený ve třetí zemi by měl podléhat veřejné obezřetnostní regulaci a obezřetnostnímu dohledu prováděnému orgánem dohledu příslušným pro průběžný dohled, vyšetřování a ukládání sankcí. Pokud uvedený dohled nad depozitářem zahrnuje několik orgánů dohledu, měl by jeden orgán dohledu působit jako kontaktní místo pro účely směrnice 2011/61/EU a veškerá opatření v přenesené pravomoci a prováděcí opatření přijatá na jejím základě.
(96)
Evropská komise by měla provést posouzení právních předpisů třetí země podle čl. 21 odst. 6 posledního pododstavce směrnice 2011/61/EU porovnáním kritérií pro povolení a průběžných podmínek provozování činnosti platných pro depozitáře ve třetí zemi s odpovídajícími požadavky platnými podle práva Unie pro úvěrové instituce, případně investiční podniky pro přístup k činnosti depozitáře a výkon úkolů depozitáře, aby zjistila, zda mají místní kritéria stejný účinek jako kritéria stanovená podle práva Unie. Evropská komise může depozitáře podléhajícího obezřetnostnímu dohledu a licencovanému ve třetí zemi v rámci místní kategorie jiné, než je úvěrová instituce nebo investiční podnik, posoudit, aby zjistila, zda mají příslušná ustanovení práva třetí země stejný účinek jako ustanovení práva Unie pro úvěrové instituce, případně investiční podniky.
(97)
Aby měl depozitář vždy jasný přehled o všech peněžních tocích vstupujících do alternativního investičního fondu i fond opouštějících, měl by správce zajistit, aby depozitář neprodleně obdržel přesné informace o všech peněžních tocích, včetně toků od jakékoli třetí osoby, u níž má fond otevřený hotovostní účet.
(98)
V zájmu řádného sledování peněžních toků alternativního investičního fondu spočívá povinnost depozitáře v zajištění toho, že budou zavedeny a účinně prováděny postupy pro řádné sledování peněžních toků fondu, a že tyto postupy budou pravidelně revidovány. Depozitář by měl konkrétně prozkoumat postup odsouhlasení, aby se přesvědčil, že je postup pro alternativní investiční fond vhodný a že je prováděn ve vhodných intervalech s ohledem na povahu, rozsah a složitost fondu. V rámci takového postupu by se například měl každý jednotlivý peněžní tok vykázaný v bankovních výpisech porovnat s bankovním tokem vykázaným na účtech alternativního investičního fondu. Pokud se odsouhlasení provádí denně, jako je tomu u většiny otevřených alternativních investičních fondů, měl by depozitář své odsouhlasení provádět rovněž denně. Depozitář by měl zejména sledovat případy nesouladu zjištěné v postupech odsouhlasení a nápravná opatření přijatá s cílem neprodleně správce informovat o jakékoli anomálii, která nebyla odstraněna, a provést úplný přezkum postupů odsouhlasení. Tento přezkum by měl být proveden alespoň jednou ročně. Depozitář by měl rovněž včas identifikovat významné peněžní toky, zejména takové, jež by nemusely být v souladu s operacemi alternativního investičního fondu, například změny pozic v aktivech fondu nebo v úpisech a zpětném odkupu, a měl by pravidelně dostávat výkazy hotovostních účtů a kontrolovat soulad svých vlastních záznamů hotovostních pozic se záznamy správce. Depozitář svou evidenci průběžně aktualizuje v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU.
(99)
Depozitář musí zajistit, aby veškeré platby provedené investory nebo jménem investorů při úpisu akcií nebo podílových jednotek alternativního investičního fondu byly obdrženy a zaevidovány na jednom nebo několika hotovostních účtech v souladu se směrnicí 2011/61/EU. Správce by proto měl zajistit, že budou depozitáři poskytnuty relevantní informace, které potřebuje k řádnému sledování příjmu plateb od investorů. Správce musí zajistit, že depozitář tyto informace obdrží neprodleně, když třetí osoba dostane pokyn odkoupit nebo emitovat akcie nebo podílové jednotky alternativního investičního fondu. Aby se zamezilo jakémukoli zneužití plateb od investorů, subjekt odpovědný za úpis a zpětný odkup akcií nebo podílových jednotek alternativního investičního fondu by proto měl tyto informace na konci pracovního dne předat depozitáři.
(100)
V závislosti na druhu aktiv, které mají být uschovány, jsou aktiva buď držena v opatrování, například finanční nástroje, které lze zaregistrovat na účtu finančních nástrojů, nebo které lze fyzicky doručit depozitáři v souladu se směrnicí 2011/61/EU, nebo které mohou podléhat ověření vlastnictví a vedení záznamů. Depozitář by měl držet v opatrování veškeré finanční nástroje alternativního investičního fondu nebo správce jednajícího jménem fondu, které lze zaregistrovat nebo držet na účtu přímo nebo nepřímo jménem depozitáře nebo třetí osoby, která je pověřena úkoly opatrování, zejména na úrovni centrálního depozitáře cenných papírů. Kromě uvedených situací je třeba držet v opatrování finanční nástroje, které jsou přímo zaregistrovány pouze u samotného emitenta nebo jeho zástupce jménem depozitáře nebo třetí osoby, která je pověřena úkoly opatrování. Finanční nástroje, které jsou v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy zaregistrovány u emitenta nebo jeho zástupce pouze jménem alternativního investičního fondu, jako jsou investice fondů soukromého a rizikového kapitálu do nekotovaných společností, by neměly být drženy v opatrování. Všechny finanční nástroje, které lze fyzicky doručit depozitáři, by měly být drženy v opatrování. Pokud jsou splněny podmínky ohledně toho, které finanční nástroje mají být drženy v opatrování, finanční nástroje, které se poskytují jako zajištění třetí osobě nebo je třetí osoba poskytuje ve prospěch alternativního investičního fondu, musí být rovněž drženy v opatrování, a to samotným depozitářem nebo třetí osobou, která je pověřena úkoly opatrování, pokud je vlastní alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu. Rovněž finanční nástroje ve vlastnictví alternativního investičního fondu nebo správce jménem fondu, u nichž fond nebo správce jménem fondu udělil souhlas s opětovným použitím ze strany depozitáře, zůstávají v opatrování, dokud není vykonáno právo na opětovné použití.
(101)
Finanční nástroje držené v opatrování by měly být vždy předmětem patřičné péče a ochrany. Aby bylo zajištěno řádné posouzení rizik opatrování, měl by depozitář v rámci výkonu patřičné péče zejména vědět, které třetí osoby představují řetězec opatrování, zajistit, aby byla v celém řetězci opatrování splněna povinnost patřičné opatrnosti a oddělení aktiv, zajistit, aby měl příslušná práva na přístup ke knihám a záznamům třetích osob, které jsou pověřeny úkoly opatrování, zajistit dodržení těchto požadavků, zdokumentovat veškeré tyto povinnosti a zpřístupnit tyto dokumenty správci a podávat mu zprávy.
(102)
Aby se zamezilo obcházení požadavků směrnice 2011/61/EU, měl by depozitář uplatnit povinnosti úschovy na podkladová aktiva finančních struktur, případně právních struktur kontrolovaných přímo nebo nepřímo alternativním investičním fondem nebo správcem jednajícím jménem fondu. Uvedený přístup se zohledněním by se neměl uplatnit na fondy fondů ani na řídící a podřízené fondy, pokud mají depozitáře, který provádí řádnou úschovu aktiv fondu.
(103)
Depozitář by měl mít vždy komplexní přehled o všech aktivech, která nejsou finančními nástroji, které mají být drženy v opatrování. Uvedená aktiva by měla podléhat povinnosti ověřování vlastnictví a vedení záznamů podle směrnice 2011/61/EU. Příklady takových aktiv jsou fyzická aktiva, která se nekvalifikují jako finanční nástroje podle směrnice 2011/61/EU nebo je nelze fyzicky doručit depozitáři, finanční smlouvy jako jsou deriváty, peněžní vklady nebo investice do soukromě vlastněných společností a partnerských podílů.
(104)
Aby bylo dosaženo dostatečné jistoty o tom, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu je skutečným vlastníkem aktiv, měl by depozitář zajistit, aby získal veškeré informace, jež považuje za nezbytné k tomu, aby se ujistil, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu je držitelem vlastnického práva k danému aktivu. Takové informace může představovat kopie úředního dokumentu dokládajícího, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu je vlastníkem aktiva, nebo jakékoli oficiální a spolehlivé důkazy, které depozitář považuje za vhodné. Pokud je to nezbytné, měl by si depozitář od alternativního investičního fondu nebo správce, případně od třetí osoby, vyžádat další důkazy.
(105)
Depozitář by si měl vést záznamy o všech aktivech, u nichž je přesvědčen, že je alternativní investiční fond jejich vlastníkem. Může zavést postup pro získávání informací od třetích osob, v jehož rámci mohou být realizovatelné postupy zajišťující, že aktiva nelze převést, aniž by o takové transakci byl informován depozitář nebo třetí osoba pověřená úkoly úschovy, a to v případě alternativních investičních fondů s málo častými transakcemi, případně transakcemi, u nichž před vypořádáním dochází k vyjednávání. U alternativních investičních fondů s častějšími obchody v rámci portfolia, jako jsou investice do kotovaných derivátů, může být na místě požadavek mít pro každou transakci přístup k listinným důkazům od třetí osoby.
(106)
Aby bylo zajištěno, že je depozitář schopen vykonávat své povinnosti, je nezbytné vyjasnit úkoly stanovené v čl. 21 odst. 9 směrnice 2011/61/EU, a zejména kontroly druhé úrovně, které má depozitář provádět. Takové úkoly by depozitáři neměly bránit v provádění ověřování ex ante, pokud to považuje za vhodné a po dohodě se správcem. Aby bylo zajištěno, že je schopen vykonávat své povinnosti, měl by depozitář zavést svůj vlastní postup eskalace pro řešení situací, v nichž byly zjištěny nesrovnalosti. Tento postup byl měl zajistit, aby bylo příslušným orgánům oznámeno jakékoli podstatné porušení. Povinností dohledu depozitáře vůči třetím osobám specifikovanou v tomto nařízení nejsou dotčeny povinnosti správce podle směrnice 2011/61/EU.
(107)
Depozitář by měl kontrolovat soulad mezi počtem emitovaných podílových jednotek nebo akcií a výnosy získanými z upisování. Kromě toho aby se zajistilo, že byly při upsání přijaty platby od investorů, měl by depozitář dále zajistit, aby bylo provedeno další odsouhlasení mezi pokyny k upsání a výnosy z upsání. Stejné odsouhlasení by mělo být provedeno ve vztahu k pokynům k vyplacení. Depozitář by měl rovněž ověřit, zda počet podílových jednotek nebo akcií na účtech alternativního investičního fondu odpovídá počtu podílových jednotek nebo akcií v oběhu zapsaných v registru fondu. Depozitář by měl své postupy příslušně upravit s ohledem na četnost upisování a zpětného odkupu.
(108)
Depozitář by měl podniknout veškeré nezbytné kroky k zajištění účinného provedení vhodných postupů a procedur oceňování aktiv alternativního investičního fondu, a to kontrolou vzorků nebo porovnáním konzistentnosti změn při výpočtu čisté hodnoty aktiv v průběhu času s referenční hodnotou. Při zavádění svých postupů by měl depozitář jasně chápat metodiky oceňování, které správce nebo externí znalec používá k ocenění aktiv alternativního investičního fondu. Četnost takových kontrol by měla odpovídat četnosti oceňování aktiv alternativního investičního fondu.
(109)
Depozitář by měl na základě své povinnosti dohledu podle směrnice 2011/61/EU zavést postup pro ex post ověření toho, že alternativní investiční fond dodržuje příslušné právní a správní předpisy a svůj statut a zakládací dokumenty. Patří sem například kontrola toho, že investice alternativního investičního fondu jsou v souladu s jeho investičními strategiemi popsanými ve statutu a nabídkových dokumentech fondu, a zajištění toho, aby fond neporušil svá případná investiční omezení. Depozitář by měl sledovat transakce alternativního investičního fondu a jakékoli nezvyklé transakce vyšetřit. Pokud jsou limity nebo omezení stanovené v příslušných vnitrostátních právních a správních předpisech nebo ve statutu a zakládacích dokumentech alternativního investičního fondu porušeny, depozitář by měl například od správce získat pokyn zastavit transakci, která limity nebo omezení porušuje, na náklady správce. Toto nařízení depozitáři nebrání v tom, aby přijal přístup ex ante, pokud to považuje za vhodné a po dohodě se správcem.
(110)
Depozitář by měl zajistit, aby byly příjmy správně vypočítány v souladu se směrnicí 2011/61/EU. Za tímto účelem musí zajistit, aby byly příjmy řádně rozděleny, a pokud zjistí chybu, aby správce přijal vhodná nápravná opatření. Poté, co depozitář výše uvedené zajistí, měl by ověřit úplnost a správnost rozdělení příjmů a zejména plateb dividend.
(111)
Při delegování úkolů správy souvisejících s jinými aktivy podle směrnice 2011/61/EU se bude pověření ve většině případů pravděpodobně týkat administrativních úkolů. Pokud depozitář deleguje úkoly vedení evidence, bude tedy mít povinnost zavést a uplatňovat vhodný a zdokumentovaný postup zajišťující, že pověřená osoba bude vždy splňovat požadavky čl. 21 odst. 11 písm. d) směrnice 2011/61/EU. Pro zajištění dostatečné úrovně ochrany aktiv je nezbytné stanovit určité zásady, které by se měly uplatňovat na delegování úkolů správy. Pro delegování povinností opatrování je důležité stanovit několik klíčových zásad, které musí být v průběhu procesu pověření účinně uplatňovány. Tyto zásady by neměly být považovány za vyčerpávající, ať už jde o uvedení všech podrobností jednání s patřičnou dovedností, péčí a opatrností ze strany depozitáře, nebo o uvedení všech kroků, které by depozitář měl podniknout ve vztahu k samotným těmto zásadám. Povinnost průběžně sledovat třetí osobu pověřenou úkoly správy by měla spočívat v ověřování toho, že tato třetí osoba správně provádí veškeré delegované úkoly a dodržuje smlouvu o pověření. Třetí osoba by měla jednat čestně, v dobré víře s ohledem na nejlepší zájmy alternativního investičního fondu a jeho investorů, v souladu s regulačními požadavky a požadavky dohledu a měla by jednat s dovedností, péčí a opatrností, jež se za srovnatelných podmínek obvykle očekávají od velmi obezřetného subjektu uvedené finanční profese. Depozitář by měl přezkoumat mimo jiné prvky posouzené v průběhu procesu výběru a jmenování a postavit tyto prvky do perspektivy jejich porovnáním s vývojem na trhu. Forma pravidelného přezkumu by měla odrážet okolnosti, aby byl depozitář schopen řádně posoudit rizika spojená s rozhodnutím svěřit aktiva třetí osobě. Četnost přezkumu by měla být přizpůsobena, aby byla vždy v souladu s tržními podmínkami a souvisejícími riziky. Aby mohl depozitář účinně reagovat na možnou platební neschopnost třetí osoby, měl by provádět krizové plánování včetně případného koncipování alternativních strategií nebo možného výběru alternativních poskytovatelů. Taková opatření mohou sice snížit riziko opatrování pro depozitáře, nemění však povinnost vrátit finanční nástroje nebo uhradit odpovídající částku v případě jejich ztráty, což závisí na tom, zda jsou splněny požadavky čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU či nikoli.
(112)
Při delegování úkolů úschovy by měl depozitář zajistit, aby byly splněny požadavky čl. 21 odst. 11 písm. d) bodu iii) směrnice 2011/61/EU a aby aktiva klientů alternativního investičního fondu depozitáře byla řádně oddělena. Tato povinnost by měla zejména zajistit, aby nedošlo ke ztrátě aktiv alternativního investičního fondu v důsledku platební neschopnosti třetí osoby, která je pověřena úkoly úschovy. Za účelem minimalizace tohoto rizika v zemích, kde insolvenční právo účinky oddělení neuznává, by měl depozitář podniknout další kroky. Depozitář by mohl informovat alternativní investiční fond a správce jednajícího jménem fondu, aby byly takovéto aspekty rizik opatrování řádně zohledněny v investičním rozhodnutí, nebo podniknout opatření, která jsou možná v místních jurisdikcích, aby byla aktiva maximálně chráněna proti platební neschopnosti podle místních právních předpisů. Depozitář by dále mohl zakázat dočasné schodky v aktivech klientů, využít rezervy nebo zavést mechanismy zakazující využití debetního zůstatku pro jednoho klienta na kompenzaci kreditního zůstatku jiného klienta. Taková opatření mohou sice snížit riziko opatrování pro depozitáře při delegování úkolů opatrování, nemění však povinnost vrátit finanční nástroje nebo uhradit odpovídající částku v případě jejich ztráty, což závisí na tom, zda jsou splněny požadavky směrnice 2011/61/EU či nikoli.
(113)
Odpovědnost depozitáře podle čl. 21 odst. 12 druhého pododstavce směrnice 2011/61/EU nastává v případě ztráty finančního nástroje, který drží v opatrování sám depozitář nebo třetí osoba pověřená úkoly opatrování, neprokáže-li depozitář, že ke ztrátě došlo vlivem vnějších okolností, jež nebylo možné ovlivnit a jejichž důsledky by i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, byly nevyhnutelné. Takováto ztráta by se měla rozlišovat od investiční ztráty pro investory, k níž dojde snížením hodnoty aktiv v důsledku investičního rozhodnutí.
(114)
Pro určení ztráty je důležité, aby byla uznána za definitivní, kdy neexistuje vyhlídka na opětovné získání finančního aktiva. Situace, kdy je finanční nástroj pouze dočasně nedostupný nebo zmrazený, by se proto neměly považovat za ztrátu ve smyslu čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU. Naproti tomu lze stanovit tři situace, kdy by ztráta měla být považována za definitivní: pokud finanční nástroj již neexistuje nebo nikdy neexistoval; pokud finanční nástroj existuje, ale alternativní investiční fond k němu definitivně ztratil vlastnické právo; a pokud alternativní investiční fond má vlastnické právo, avšak již jej není schopen převádět nebo trvale vytvářet omezená vlastnická práva
(115)
Má se za to, že finanční nástroj již neexistuje, například pokud se ztratil v důsledku účetní chyby, kterou nelze opravit, nebo že nikdy neexistoval, pokud bylo vlastnictví alternativního investičního fondu zaregistrováno na základě zfalšovaných dokumentů. Situace, kdy je ztráta finančních nástrojů způsobena podvodným jednáním, by měla být považována za ztrátu.
(116)
Ztrátu nelze konstatovat, pokud byl finanční nástroj nahrazen jiným finančním nástrojem nebo na něj převeden, například v situacích, kdy jsou v rámci reorganizace společnosti zrušeny akcie a nahrazeny emisí nových akcií. Alternativní investiční fond by neměl být považován za trvale zbavený svého vlastnického práva na finanční nástroj, pokud fond nebo správce jednající jménem fondu legitimně převedl vlastnictví na třetí osobu. Pokud existuje rozdíl mezi právním vlastnictvím a skutečným vlastnictvím aktiv, měla by definice ztráty odkazovat na ztrátu skutečného vlastnictví.
(117)
Pouze v případě vnějších okolností, které nemohl depozitář ovlivnit, a jejichž důsledky i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, byly nevyhnutelné, se může depozitář vyhnout odpovědnosti podle čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU. Aby byl depozitář zproštěn odpovědnosti, měl by prokázat kumulativní splnění uvedených podmínek.
(118)
Nejprve je třeba určit, zda okolnosti, které vedly ke ztrátě, byly vnější. Odpovědnost depozitáře by neměla být dotčena pověřením, a okolnost by proto měla být považována za vnější, pokud k ní nedojde v důsledku jednání nebo opomenutí depozitáře nebo třetí osoby, jež byla pověřena úkoly opatrování finančních nástrojů držených v opatrování. Poté by se mělo posuzovat, zda bylo nemožné okolnost ovlivnit, a to ověřením, že nebylo nic, co by obezřetný depozitář mohl přiměřeně učinit, aby zabránil vzniku dané okolnosti. V této fázi lze za vnější okolnosti, jež nebylo možné ovlivnit, považovat přírodní jevy a jednání veřejného orgánu. Proto jsou v situaci platební neschopnosti třetí osoby pověřené úkoly opatrování právní předpisy země, v níž jsou nástroje drženy v opatrování a která neuznává účinky řádně provedeného oddělení aktiv, považovány za vnější okolnost, již není možné ovlivnit. Naproti tomu ztrátu způsobenou neprovedením požadavků na oddělení aktiv stanovených v čl. 21 odst. 11 písm. d) bodu iii) směrnice 2011/61/EU nebo ztrátu aktiv v důsledku narušení činnosti třetí osoby v souvislosti s její platební neschopností nelze považovat za vnější okolnosti, jež není možné ovlivnit.
(119)
Depozitář by měl také prokázat, že ztráta byla i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, nevyhnutelná. Depozitář by měl v této souvislosti informovat správce a přijmout vhodná opatření v závislosti na okolnostech. Například v situaci, kdy se depozitář domnívá, že jediným vhodným opatřením je zcizení finančních nástrojů, měl by řádně informovat správce, jenž musí následně depozitáři dát písemný pokyn, zda má finanční nástroje nadále držet, nebo je zcizit. O jakémkoli pokynu, aby depozitář aktiva nadále držel, by měli být neprodleně informováni investoři alternativního investičního fondu. Správce nebo alternativní investiční fond by měli náležitě brát v úvahu doporučení depozitáře. V závislosti na okolnostech, pokud se depozitář nadále obává, že standard ochrany finančního nástroje není i přes opakovaná varování dostatečný, měl by zvážit další možná opatření, například ukončení smlouvy, pokud je alternativnímu investičnímu fondu poskytnuta určitá doba, aby si v souladu s vnitrostátním právem našel jiného depozitáře.
(120)
V zájmu zajištění stejného standardu ochrany investorů by se měla stejná kritéria uplatňovat na pověřenou osobu, na niž depozitář smluvně převedl svou odpovědnost. Proto aby byla pověřená osoba zproštěna odpovědnosti podle čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU, měla by prokázat kumulativní splnění stejných podmínek.
(121)
Depozitář se za určitých okolností může zprostit odpovědnosti za ztrátu finančních nástrojů, které má v opatrování třetí osoba pověřená úkoly opatrování. Aby bylo takové zproštění odpovědnosti povoleno, musí existovat objektivní důvod pro uzavření smlouvy o takovém zproštění odpovědnosti, který přijme depozitář i alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu. Pro každé zproštění odpovědnosti by měl být stanoven objektivní důvod s ohledem na konkrétní okolnosti, za nichž bylo opatrování delegováno.
(122)
Při zvažování objektivního důvodu by mělo být dosaženo správné rovnováhy, aby bylo zajištěno, že se lze smluvního zproštění účinně dovolávat, je-li to třeba, a že existují dostatečné záruky k zamezení jakéhokoli zneužití smluvního zproštění odpovědnosti depozitářem. Smluvní zproštění odpovědnosti by za žádných okolností nemělo být použito k obcházení požadavků na odpovědnost depozitáře podle směrnice 2011/61/EU. Depozitář by měl prokázat, že jej specifické okolnosti donutily pověřit úkoly opatrování třetí osobu. Smluvní zproštění odpovědnosti by mělo vždy být v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu nebo jeho investorů a fond nebo správce jednající jménem fondu by měli výslovně uvést, že jednají v takovém nejlepším zájmu. Příklady scénářů by měly uvádět situace, v nichž lze dospět k závěru, že depozitář nemá jinou možnost než pověřit úkoly opatrování třetí osoby.
(123)
Je důležité, aby příslušné orgány pravidelně dostávaly řádné a dostatečné informace pro účely dohledu nad činností správců a s ní souvisejících rizik. Navíc protože může mít činnost správců důsledky napříč hranicemi a na finančních trzích, měly by příslušné orgány správce a alternativní investiční fondy pečlivě sledovat, aby mohly přijmout vhodná opatření s cílem zamezit vzniku systémových rizik. Díky zvýšené transparentnosti a soudržnosti dosažených prostřednictvím ustanovení o podávání zpráv a příslušných informací v souladu s prováděcími opatřeními by příslušné orgány měly být schopny odhalit rizika na finančních trzích a reagovat na ně.
(124)
Je nezbytné, aby investoři získali o konkrétních správcích a alternativních investičních fondech a o jejich struktuře minimální nezbytné informace, aby mohli přijímat správná investiční rozhodnutí uzpůsobená jejich potřebám a ochotě podstupovat riziko. Tyto informace by měly být jasné, spolehlivé, snadno pochopitelné a jasně prezentované, přičemž užitečnost informací se zvyšuje, pokud jsou porovnatelné mezi jednotlivými správci a alternativními investičními fondy a mezi po sobě následujícími obdobími. Správce by neměl provozovat činnosti, jež jsou na úkor cíle porozumění a užitečnosti informací pro investory před jejich poskytnutím, například maskování skutečného stavu věcí.
(125)
Je nezbytné stanovit rámec určující minimální standardy ohledně podávání výročních zpráv včetně klíčových prvků a nevyčerpávajícího seznamu položek. Podstatné změny údajů podle čl. 22 odst. 2 písm. d) směrnice 2011/61/EU by se měly poskytnout ve výroční zprávě v rámci finančních výkazů. Kromě nevyčerpávajícího seznamu podkladových řádkových položek mohou být uvedeny další řádkové položky, nadpisy a mezisoučty, pokud je uvedení těchto položek relevantní pro porozumění celkové finanční situaci nebo výsledkům alternativního investičního fondu. Položky s rozdílnou povahou nebo funkcí lze seskupit, pokud jednotlivě nemají podstatný význam. Mohou být seskupeny jako „jiné“, například „jiná aktiva“ nebo „jiná pasiva“. Pokud se určité řádkové položky konkrétního alternativního investičního fondu vůbec netýkají, nemusí být uvedeny. Bez ohledu na účetní standardy používané v souladu se směrnicí 2011/61/EU by měla být všechna aktiva oceněna alespoň jednou ročně. Rozvaha nebo výkaz aktiv a pasiv podle směrnice 2011/61/EU by měly zahrnovat mimo jiné hotovost a peněžní ekvivalenty. Peněžní ekvivalenty by se tak pro účely výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku měly považovat za vysoce likvidní investice.
(126)
Pokud jde o obsah a formát zprávy o činnosti v účetním období, jež musí být podle směrnice 2011/61/EU součástí výroční zprávy, měla by obsahovat poctivý a vyvážený přehled činností alternativního investičního fondu s popisem hlavních rizik a investic nebo ekonomických nejistot, kterým čelí. Poskytnutí uvedených informací by nemělo mít za následek zveřejnění vlastnických informací alternativního investičního fondu, jež by poškozovalo jeho zájmy a zájmy jeho investorů. Proto pokud by zveřejnění konkrétních vlastnických informací mělo takový účinek, mohou být shrnuty tak, aby se takovému účinku zamezilo, a není nutné uvádět například výsledky nebo statistiky individuální společnosti nebo investice v portfoliu, jež by mohly vést ke zveřejnění vlastnických informací alternativního investičního fondu. Takové informace by měly být uvedeny ve zprávě vedení, která se obvykle předkládá spolu s finančními výkazy.
(127)
Pokud jde o obsah a formát informací o odměňování, kdy se informace předkládají na úrovni správce, měly by být poskytnuty další informace o přidělení nebo rozdělení celkové odměny ve vztahu k příslušnému alternativnímu investičnímu fondu. Toho lze dosáhnout poskytnutím údajů o celkové odměně správce rozdělené na pevnou a pohyblivou složku, prohlášením, že se tyto údaje vztahují na správce jako celek a nikoli na alternativní investiční fond, uvedením počtu alternativních investičních fondů a fondů SKIPCP spravovaných správcem a veškerých aktiv spravovaných těmito alternativními investičními fondy a fondy SKIPCP s přehledem zásad odměňování a poskytnutím odkazu, kde jsou úplné zásady odměňování správce na žádost investorů dostupné. Lze poskytnout další podrobnosti uvedením celkové pohyblivé odměny financované platbami alternativního investičního fondu, a to podle případu buď prostřednictvím výkonnostního poplatku nebo odměny za zhodnocení kapitálu. Kromě poskytnutí informací o odměňování může být vhodné, aby správci poskytli informace o finančních a nefinančních kritériích zásad a postupů odměňování pro příslušné kategorie zaměstnanců, aby mohli investoři posoudit stávající pobídky.
(128)
Pokud alternativní investiční fond emituje podílové jednotky, měl by být v době převodu proveden výpočet jakýchkoli aktiv převáděných do vyčleněných aktiv (side pockets), a to na základě počtu podílových jednotek přidělených při převodu aktiv vynásobeném cenou za podílovou jednotku. Za všech okolností by měly být jasně poskytnuty informace o oceňovacím základu a měly by obsahovat údaje využité pro provedení ocenění.
(129)
Za účelem řízení likvidity by správci měli mít možnost uzavírat jménem alternativních investičních fondů, které spravují, dohody o půjčkách. Tyto dohody mohou být krátkodobé nebo mít trvalejší povahu. Ve druhém případě je pravděpodobnější, že taková dohoda bude mít podobu zvláštního opatření pro účely řízení nelikvidních aktiv.
(130)
V souladu se zásadou rozlišení a s uznáním rozmanitosti druhů alternativních investičních fondů by se poskytování informací investorům, jež se od správců vyžaduje, mělo lišit podle druhu fondu a mělo by záviset na dalších faktorech, jako je investiční strategie a složení portfolia.
(131)
Směrnice 2011/61/EU požaduje od správců, aby příslušnému orgánu svého domovského členského státu pravidelně poskytovali určité informace, a to za každý unijní alternativní investiční fond, který spravují, a za každý alternativní investiční fond, který nabízejí v Unii. Je proto důležité dále specifikovat informace, které se mají poskytovat, a četnost podávání zpráv v závislosti na hodnotě spravovaných aktiv v portfoliích alternativních investičních fondů spravovaných daným správcem. Je třeba určit pro forma vzory pro podávání zpráv, které by měli správci vyplňovat pro alternativní investiční fondy, které spravují. Pokud subjekt, který má povolení jako správce, nabízí alternativní investiční fondy spravované jinými správci, nejedná jako správce uvedených fondů, ale jako zprostředkovatel jako jakýkoli investiční podnik, na nějž se vztahuje směrnice 2004/39/ES. Neměl by proto mít povinnost podávat za tyto alternativní investiční fondy zprávy, jelikož by to vedlo k dvojnásobnému nebo vícenásobnému podávání zpráv. Povinnost podávat zprávy by nicméně měla platit pro mimounijní správce, kteří spravují alternativní investiční fondy nabízené v Unii.
(132)
Prahová hodnota stanovená tímto nařízením vyvolává pouze povinnosti podávat zprávy stanovené v čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU. Alternativní investiční fond, jehož hodnota pákového efektu vypočítaná v souladu se závazkovou metodou je nižší než trojnásobek čisté hodnoty jeho aktiv, se nepovažuje za fond využívající pákový efekt ve velké míře. Příslušné orgány si však mohou vyžádat další informace, je-li to nezbytné pro účinné sledování systémových rizik. Kromě toho jsou díky stanovení prahové hodnoty pro podávání zpráv informace související se vznikem systémového rizika v celé Unii shromažďovány jednotně, což správcům zajišťuje jistotu.
(133)
Dohledové pravomoci příslušného orgánu podle čl. 25 odst. 3 směrnice 2011/61/EU se vykonávají v rámci nového systému dohledu, jehož součástí jsou průběžné procesy dohledu a posuzování systémových rizik správců prováděné příslušnými orgány a evropskými orgány dohledu s ohledem na stabilitu a integritu finančního systému. Příslušné orgány by měly řádně využívat obdržené informace a měly by uložit limity pákového efektu využívaného správcem nebo jiná omezení správy alternativního investičního fondu ve vztahu k spravovaným fondům, pokud to považují za nezbytné v zájmu zajištění stability a integrity finančního systému. Posouzení systémového rizika se bude pravděpodobně lišit v závislosti na ekonomickém prostředí, přičemž kterýkoli správce může ve vztahu k alternativním investičním fondům, které spravuje, potenciálně mít systémový význam. Je proto základním požadavkem, aby příslušné orgány obdržely veškeré informace nezbytné k řádnému posouzení uvedených situací, aby se zamezilo vzniku systémového rizika. Příslušné orgány by poté měly informace důkladně posoudit a přijmout vhodná opatření.
(134)
Aby umožnila unijním správcům spravovat a nabízet mimounijní alternativní investiční fondy a mimounijním správcům spravovat a nabízet alternativní investiční fondy v Unii, požaduje směrnice 2011/61/EU, aby byly s příslušnými orgány dohledu třetí země, v nichž je usazen mimounijní alternativní investiční fond, případně mimounijní správce, uzavřeny vhodné dohody o spolupráci. Tyto dohody by měly zajistit alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům Unie umožní plnit své povinnosti v souladu se směrnicí 2011/61/EU.
(135)
Dohody o spolupráci by měly příslušným orgánům umožnit provádění jejich povinností v oblasti dohledu a prosazování ve vztahu ke třetím zemím. Měly by proto stanovit jasný a konkrétní rámec pro přístup k informacím, pro provádění kontrol na místě a pro pomoc, kterou mají poskytovat orgány třetí země. Měly by zajistit, že obdržené informace bude možné sdílet s ostatními dotčenými příslušnými orgány, jakož i s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a s Evropskou radou pro systémová rizika.
(136)
S cílem umožnit příslušným orgánům, správcům a depozitářům přizpůsobit se novým požadavkům tohoto nařízení, aby mohly být účinně a účelně uplatňovány, mělo by být datum zahájení použitelnosti tohoto nařízení sladěno s datem pro provedení směrnice 2011/61/EU,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
DEFINICE
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se vedle definic uvedených v článku 2 směrnice 2011/61/EU použijí tyto definice:
1)
„kapitálovým závazkem“ se rozumí smluvní závazek investora poskytnout alternativnímu investičnímu fondu na žádost správce dohodnutou částku investice;
2)
„příslušnou osobou“ v souvislosti se správcem se rozumí:
a)
ředitel, společník či jemu rovnocenná osoba nebo člen vedení správce;
b)
zaměstnanec správce, jakož i jiná fyzická osoba, jejíž služby má správce k dispozici a pod kontrolou a jež se účastní kolektivní správy portfolií prováděné správcem;
c)
fyzická nebo právnická osoba, která se přímo účastní poskytování služeb správci na základě pověřovacího opatření pro třetí osoby za účelem poskytování kolektivní správy portfolií správcem;
3)
„vrcholným vedením“ se rozumí osoba nebo osoby, které skutečně řídí podnikatelskou činnost správce v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/61/EU, a případně exekutivní člen nebo členové řídícího orgánu;
4)
„řídícím orgánem“ se rozumí orgán, jenž má ve správci konečnou rozhodovací pravomoc, zahrnující funkci dohledu a řízení, nebo pouze funkci řízení, pokud jsou tyto dvě funkce oddělené;
5)
„zvláštním opatřením“ se rozumí opatření, které je přímým důsledkem nelikvidní povahy aktiv alternativního investičního fondu, má vliv na specifická práva investorů na odkup u určitého druhu podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu a je specifickým nebo odděleným opatřením lišícím se od obecných práv investorů na odkup.
KAPITOLA II
OBECNÁ USTANOVENÍ
ODDÍL 1
Výpočet spravovaných aktiv
(čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU)
Článek 2
Výpočet celkové hodnoty spravovaných aktiv
1. Aby se kvalifikoval pro výjimku stanovenou v čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU, musí správce:
a)
identifikovat veškeré alternativní investiční fondy, pro něž je jmenován jako správce nesamosprávného alternativního investičního fondu, nebo alternativní investiční fondy, pro něž je správcem, umožňuje-li právní forma fondu samosprávu, v souladu s článkem 5 směrnice 2011/61/EU;
b)
pro každý spravovaný alternativní investiční fond identifikovat portfolio aktiv a v souladu s pravidly pro oceňování stanovenými právními předpisy země, v níž je fond usazen, případně statutem nebo zakládacími dokumenty fondu určit odpovídající hodnotu spravovaných aktiv, včetně veškerých aktiv nabytých s využitím pákového efektu;
c)
sloučit určené hodnoty spravovaných aktiv všech spravovaných alternativních investičních fondů a výslednou celkovou hodnotu spravovaných aktiv porovnat s příslušnou prahovou hodnotou stanovenou v čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU.
2. Pro účely odstavce 1 se do výpočtu nezahrnují subjekty kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP), pro něž správce jedná jako ustanovená správcovská společnost podle směrnice 2009/65/ES.
Pro účely odstavce 1 se do výpočtu zahrnují alternativní investiční fondy spravované správcem v rámci pověření jiné osoby v souladu s článkem 20 směrnice 2011/61/EU. Portfolia alternativních investičních fondů, které správce spravuje v rámci pověření jiné osoby, jsou však z výpočtu vyloučena.
3. Pro účely výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv se každá pozice plynoucí z derivátového nástroje, včetně jakéhokoli derivátu vloženého do převoditelných cenných papírů, převede na svou rovnocennou pozici plynoucí z podkladových aktiv derivátu za použití převodních metodik stanovených v článku 10. Absolutní hodnota uvedené rovnocenné pozice se následně použije pro výpočet celkové hodnoty spravovaných aktiv.
4. Pokud alternativní investiční fond investuje do jiných alternativních investičních fondů spravovaných stejným správcem nesamosprávného alternativního investičního fondu, může být uvedená investice vyloučena z výpočtu aktiv spravovaných správcem.
5. Pokud jeden podfond v rámci samosprávného nebo nesamosprávného alternativního investičního fondu investuje do jiného podfondu uvedeného fondu, může být uvedená investice vyloučena z výpočtu aktiv spravovaných správcem.
6. Celková hodnota spravovaných aktiv se vypočítá v souladu s odstavci 1 až 4 alespoň jednou ročně a za použití nejnovějších dostupných hodnot aktiv. Nejnovější dostupná hodnota aktiv každého alternativního investičního fondu se získá během dvanácti měsíců předcházejících datu výpočtu prahové hodnoty v souladu s první větou tohoto odstavce. Správce určí datum výpočtu prahové hodnoty a konzistentně jej uplatňuje. Veškeré následné změny zvoleného data musí být odůvodněny příslušnému orgánu. Při výběru data výpočtu prahové hodnoty vezme správce v úvahu dobu a četnost oceňování spravovaných aktiv.
Článek 3
Průběžné sledování spravovaných aktiv
Správci zřídí, provedou a uplatňují postupy průběžného sledování celkové hodnoty spravovaných aktiv. Sledování odráží aktuální přehled spravovaných aktiv a zahrnuje pozorování úpisů a zpětných odkupů, nebo případně čerpání kapitálu, rozdělení kapitálu a hodnotu investovaných aktiv pro každý alternativní investiční fond.
Blízkost celkové hodnoty spravovaných aktiv k prahové hodnotě stanovené v čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU a předpokládané upisování a zpětný odkup se vezmou v úvahu pro posouzení potřeby častějšího provádění výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv.
Článek 4
Příležitostné překročení prahové hodnoty
1. Správce posuzuje situace, kdy celková hodnota spravovaných aktiv překročí příslušnou prahovou hodnotu, aby určil, zda mají dočasnou povahu či nikoli.
2. Pokud celková hodnota spravovaných aktiv překročí příslušnou prahovou hodnotu a správce má za to, že situace nemá dočasnou povahu, oznámí to neprodleně příslušnému orgánu, uvede, že se má za to, že situace nemá dočasnou povahu, a v souladu s článkem 7 směrnice 2011/61/EU požádá do 30 kalendářních dnů o povolení.
3. Pokud celková hodnota spravovaných aktiv překročí příslušnou prahovou hodnotu a správce má za to, že situace má dočasnou povahu, oznámí to neprodleně příslušnému orgánu a uvede, že se má za to, že situace má dočasnou povahu. V oznámí se uvedou podpůrné informace odůvodňující posouzení dočasné povahy situace správcem včetně popisu situace a vysvětlení důvodů, proč je považována za dočasnou.
4. Situace se nepovažuje za dočasnou, pokud bude pravděpodobně trvat déle než tři měsíce.
5. Tři měsíce po datu, kdy celková hodnota spravovaných aktiv překročila příslušnou prahovou hodnotu, správce přepočítá celkovou hodnotu spravovaných aktiv s cílem prokázat, že je nižší, než příslušná prahová hodnota, nebo prokázat příslušnému orgánu, že situace, jež způsobila překročení prahové hodnoty spravovanými aktivy, byla vyřešena a že žádost o povolení správce není nutná.
Článek 5
Informace, jež mají být poskytnuty v rámci registrace
1. V rámci požadavku čl. 3 odst. 3 písm. b) směrnice 2011/61/EU sdělí správci příslušným orgánům celkovou hodnotu spravovaných aktiv vypočítanou v souladu s postupem uvedeným v článku 2.
2. V rámci požadavku čl. 3 odst. 3 písm. c) směrnice 2011/61/EU poskytnou správci za každý alternativní investiční fond nabídkový dokument nebo příslušný výpis z nabídkového dokumentu nebo obecný popis investiční strategie. Příslušný výpis z nabídkového dokumentu a popis investiční strategie obsahují alespoň tyto informace:
a)
hlavní kategorie aktiv, do nichž alternativní investiční fond může investovat;
b)
jakékoli průmyslové, zeměpisné nebo jiné tržní sektory nebo konkrétní třídy aktiv, na něž se investiční strategie zaměřuje;
c)
popis politiky alternativního investičního fondu pro půjčky nebo pákový efekt.
3. Informace, které má správce poskytnout podle čl. 3 odst. 3 písm. d) směrnice 2011/61/EU, jsou uvedeny v čl. 110 odst. 1 tohoto nařízení. Poskytnou se v souladu s pro forma vzorem pro podávání zpráv uvedeným v příloze IV.
4. Informace získané v souladu s čl. 3 odst. 3 písm. d) směrnice 2011/61/EU jsou sdíleny mezi příslušnými orgány v Unii, s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropskou radou pro systémová rizika, pokud je to nezbytné pro výkon jejich povinností.
5. Informace požadované pro účely registrace se aktualizují a poskytují každoročně. Z důvodů souvisejících s výkonem jejich pravomocí podle článku 46 směrnice 2011/61/EU mohou příslušné orgány od správce požadovat, aby informace uvedené v článku 3 směrnice 2011/61/EU poskytoval častěji.
ODDÍL 2
Výpočet pákového efektu
(čl. 4 odst. 3 směrnice 2011/61/EU)
Článek 6
Obecná ustanovení ohledně výpočtu pákového efektu
1. Pákový efekt alternativního investičního fondu se vyjádří jako poměr expozice fondu vůči riziku a jeho čisté hodnoty aktiv.
2. Správci vypočítají expozici spravovaných alternativních investičních fondů vůči riziku v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv uvedenou v článku 7 a závazkovou metodou uvedenou v článku 8.
Komise s ohledem na vývoj na trhu a nejpozději do 21. července 2015 přezkoumá metody výpočtu uvedené v prvním pododstavci s cílem rozhodnout, zda jsou tyto metody dostatečné a vhodné pro všechny druhy alternativních investičních fondů, nebo zda by měla být vypracována dodatečná a nepovinná metoda výpočtu pákového efektu.
3. Do výpočtu expozice vůči riziku se zahrne expozice vůči riziku obsažená v jakýchkoli finančních nebo právních strukturách s účastí třetích osob kontrolovaných příslušným alternativním investičním fondem, pokud jsou uvedené struktury specificky zřízeny, aby přímo či nepřímo zvýšily expozici na úrovni fondu. U alternativních investičních fondů, jejichž hlavní investiční politikou je získání kontroly nekotovaných společností nebo emitentů, správce do výpočtu pákového efektu nezahrnuje expozici vůči riziku, která existuje na úrovni uvedených nekotovaných společností a emitentů, pokud alternativní investiční fond nebo správce fondu jednající jménem fondu nemají povinnost nést možné ztráty nad rámec investice do příslušné společnosti nebo emitenta.
4. Správce vyloučí dohody o půjčkách, pokud mají dočasnou povahu a jsou plně kryty smluvními kapitálovými závazky od investorů do alternativního investičního fondu.
5. Správce musí mít řádně zdokumentované postupy pro výpočet expozice vůči riziku každého alternativního investičního fondu ve své správě v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv a závazkovou metodou. Výpočet musí být v průběhu času prováděn konzistentně.
Článek 7
Metoda hrubé hodnoty aktiv pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku
Expozice alternativního investičního fondu vůči riziku vypočítaná v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv je součtem absolutních hodnot všech pozic oceněných v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a všemi akty v přenesené pravomoci přijatými na jejím základě.
Pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv správce:
a)
vyloučí hodnotu veškeré hotovosti a peněžních ekvivalentů, které jsou vysoce likvidními investicemi drženými v základní měně alternativního investičního fondu, které lze snadno směnit na známou částku hotovosti, podléhají nevýznamnému riziku změny hodnoty a poskytují výnos maximálně ve výši sazby tříměsíčního vysoce kvalitního státního dluhopisu;
b)
převede derivátové nástroje na rovnocennou pozici plynoucí z jejich podkladových aktiv za použití metodik pro převod uvedených v článku 10 a metod uvedených v příloze I bodech 4 až 9 a 14;
c)
vyloučí hotovostní půjčky, které zůstávají v hotovosti nebo v peněžním ekvivalentu podle písmena a) a u nichž jsou známy splatné částky;
d)
zahrne expozici vůči riziku vyplývající z reinvestice hotovostních půjček, vyjádřenou buď jako tržní hodnotu realizované investice, nebo jako celkovou půjčenou částku podle přílohy I bodů 1 a 2, podle toho, která z těchto hodnot je vyšší;
e)
zahrne pozice v rámci repo nebo reverzních repo obchodů a v rámci půjček nebo výpůjček cenných papírů nebo jiných dohod v souladu s přílohou I body 3 a 10 až 13.
Článek 8
Závazková metoda pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku
1. Expozice alternativního investičního fondu vůči riziku vypočítaná v souladu se závazkovou metodou je součtem absolutních hodnot všech pozic oceněných v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a jejími příslušnými akty v přenesené pravomoci, se splněním kritérií stanovených v odstavcích 2 až 9.
2. Pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku v souladu se závazkovou metodou správce:
a)
převede každou pozici plynoucí z derivátového nástroje na rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva uvedeného derivátu za použití metodik pro převod uvedených v článku 10 a v příloze II bodech 4 až 9 a 14;
b)
uplatní mechanismy výpočtu čistých pozic a mechanismy zajištění;
c)
vypočítá expozici vůči riziku vzniklou reinvesticí půjček, pokud taková reinvestice zvyšuje expozici alternativního investičního fondu vůči riziku definovanou v příloze I bodech 1 a 2;
d)
zahrne do výpočtu ostatní mechanismy v souladu s přílohou I body 3 a 10 až 13.
3. Pro účely výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku v souladu se závazkovou metodou:
a)
mechanismy výpočtu čistých pozic zahrnují kombinace obchodů s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech, které se vztahují ke stejnému podkladovému aktivu, nehledě na - v případě derivátových nástrojů - datum splatnosti derivátových nástrojů, a kde se uvedené obchody s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech uzavírají s výlučným cílem eliminovat rizika spojená s pozicemi zaujatými prostřednictvím ostatních derivátových nástrojů nebo pozic v cenných papírech;
b)
mechanismy zajištění zahrnují kombinace obchodů s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech, které se nemusí vztahovat ke stejnému podkladovému aktivu, a kde se uvedené obchody s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech uzavírají s výlučným cílem kompenzovat rizika spojená s pozicemi zaujatými prostřednictvím ostatních derivátových nástrojů nebo pozic v cenných papírech.
4. Odchylně od odstavce 2 se derivátový nástroj nepřevede na rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva, pokud má všechny tyto vlastnosti:
a)
swapuje výsledky finančních aktiv držených v portfoliu alternativního investičního fondu za výsledky ostatních referenčních finančních aktiv;
b)
zcela kompenzuje rizika swapovaných aktiv držených v portfoliu alternativního investičního fondu, takže výsledky fondu nezávisejí na výsledcích swapovaných aktiv;
c)
neobsahuje ani další volitelné prvky, ani ustanovení o pákovém efektu, ani jiná dodatečná rizika v porovnání s přímou držbou referenčních finančních aktiv.
5. Odchylně od odstavce 2 se derivátový nástroj při výpočtu expozice vůči riziku v souladu se závazkovou metodou nepřevede na rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva, pokud splňuje obě tyto podmínky:
a)
držba alternativního investičního fondu, spočívající v kombinaci derivátového nástroje souvisejícího s finančním aktivem a hotovosti investované do peněžního ekvivalentu definovaného v čl. 7 písm. a), odpovídá držbě dlouhé pozice v daném finančním aktivu;
b)
derivátový nástroj nezavdává vznik žádné další expozici vůči riziku a pákovému efektu nebo riziku.
6. Mechanismy zajištění se při výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku zohledňují, pouze pokud splňují všechny tyto podmínky:
a)
cílem pozic přítomných v zajišťovacím vztahu není generovat výnos a obecná a specifická rizika jsou kompenzována;
b)
na úrovni alternativního investičního fondu existuje ověřitelné snížení rizika;
c)
případná obecná a specifická rizika spojená s derivátovými nástroji jsou kompenzována;
d)
mechanismy zajištění se týkají stejné třídy aktiv;
e)
jsou efektivní v situaci obtížných podmínek na trhu.
7. S výhradou odstavce 6 se derivátové nástroje používané pro účely zajištění proti měnovému riziku, které nezavdávají vznik žádné další expozici vůči riziku, pákovému efektu nebo jiným rizikům, do výpočtu nezahrnují.
8. Správce provádí netting pozic v kterémkoli z těchto případů:
a)
mezi derivátovými nástroji, pokud se vztahují ke stejnému podkladovému aktivu, a to i když mají různá data splatnosti;
b)
mezi derivátovým nástrojem, jehož podkladovým aktivem je převoditelný cenný papír, nástroj peněžního trhu nebo podílové jednotky v subjektu kolektivního investování podle přílohy I oddílu C bodů 1 až 3 směrnice 2004/39/ES, a stejným odpovídajícím podkladovým aktivem.
9. Správci spravující alternativní investiční fondy, které v souladu se svou hlavní investiční politikou primárně investují do úrokových derivátů, využijí specifická pravidla pro netting různých durací, aby se zohlednila souvislost mezi rozsahy splatnosti úrokové křivky, jak je uvedeno v článku 11.
Článek 9
Metody zvýšení expozice alternativního investičního fondu vůči riziku
Správci při výpočtu expozice vůči riziku pro situace uvedené v příloze I použijí metody popsané v uvedené příloze.
Článek 10
Metodiky převodu pro derivátové nástroje
Správci pro derivátové nástroje uvedené v příloze II použijí metodiky převodu popsané v uvedené příloze.
Článek 11
Pravidla pro netting různých durací
1. Správci při výpočtu expozice alternativních investičních fondů vůči riziku v souladu s čl. 8 odst. 9 uplatňují pravidla pro netting různých durací.
2. Pravidla pro netting různých durací se nepoužijí, pokud by vedly k vědomému poskytnutí nesprávných informací o rizikovém profilu alternativního investičního fondu. Správci používající uvedená pravidla pro netting do své úrokové strategie nezahrnují další zdroje rizika, jako je volatilita. Strategie úrokové arbitráže tedy uvedená pravidla pro netting neuplatňují.
3. Použití uvedených pravidel pro netting různých durací nesmí generovat neodůvodněnou míru pákového efektu prostřednictvím investic do krátkých pozic. Pro alternativní investiční fond se střední dobou trvání, který používá pravidla pro netting různých durací, nesmí být hlavním zdrojem výsledků krátkodobé úrokové deriváty.
4. Úrokové deriváty se převedou na svou rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva a provede se jejich netting v souladu s přílohou III.
5. Alternativní investiční fond používající pravidla pro netting různých durací může stále využívat zajišťovací rámec. Pravidla pro netting různých durací se mohou uplatnit pouze na úrokové deriváty, jež nejsou zahrnuty do mechanismů zajištění.
ODDÍL 3
Dodatečný kapitál a pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání
(čl. 9 odst. 7 a článek 15 směrnice 2011/61/EU)
Článek 12
Rizika spojená s profesní odpovědností
1. Riziky spojenými s profesní odpovědností, která mají být pokryta podle čl. 9 odst. 7 směrnice 2011/61/EU, jsou rizika ztráty nebo škody způsobených příslušnou osobou v důsledku nedbalosti při provádění činností, za něž správce nese právní odpovědnost.
2. Mezi rizika spojená s profesní odpovědností definovaná v odstavci 1 patří mimo jiné rizika:
a)
ztráty dokumentů dokládajících vlastnictví aktiv alternativního investičního fondu;
b)
vědomého poskytnutí nesprávných informací nebo zavádějících prohlášení adresovaných alternativnímu investičnímu fondu nebo jeho investorům;
c)
jednání, omylů nebo opomenutí, jejichž důsledkem je porušení:
i)
právních a regulačních povinností,
ii)
povinnosti dovednosti a péče vůči alternativnímu investičnímu fondu a jeho investorům,
iii)
povinností při správě cizího majetku,
iv)
povinností mlčenlivosti,
v)
statutu nebo zakládacích dokumentů alternativního investičního fondu,
vi)
podmínek jmenování správce alternativním investičním fondem;
d)
nesplnění povinnosti zavést, provádět a udržovat řádné postupy k předcházení nečestnému, podvodnému nebo zlovolnému jednání;
e)
nesprávného ocenění aktiv nebo výpočtu cen podílových jednotek nebo akcií;
f)
ztrát způsobených přerušením obchodní činnosti, selháním systému, chybami při zpracování transakcí nebo při řízení procesů.
3. Rizika spojená s profesní odpovědností musí být vždy pokryta buď příslušným dodatečným kapitálem určeným v souladu s článkem 14 nebo příslušným pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání určeným v souladu s článkem 15.
Článek 13
Kvalitativní požadavky pro řešení rizik spojených s profesní odpovědností
1. Správce zavede účinné vnitřní postupy a procedury řízení provozního rizika s cílem řádně identifikovat, měřit, řídit a sledovat provozní rizika, včetně rizik spojených s profesní odpovědností, jimž je nebo může přiměřeně být vystaven. Činnosti řízení provozního rizika se provádějí nezávisle v rámci politiky řízení rizik.
2. Správce zřídí databázi minulých ztrát, do níž se zaznamenávají veškerá provozní selhání, ztráty a škody. V databázi se zaznamenávají mimo jiné veškerá rizika spojená s profesní odpovědností podle čl. 12 odst. 2, která nastala.
3. Správce v rámci řízení rizik využívá své interní údaje o minulých ztrátách a případně externí údaje, analýzy scénářů a faktory odrážející obchodní prostředí a systémy vnitřní kontroly.
4. Expozice vůči provoznímu riziku a ztráty se průběžně sledují a jsou předmětem pravidelných interních zpráv.
5. Správcovy postupy a procedury pro řízení provozního rizika jsou řádně zdokumentovány. Správce zavede opatření zajišťující dodržování jeho postupů řízení provozního rizika a účinná opatření řešící jejich nedodržení. Správce zavede postupy pro přijetí příslušných nápravných opatření.
6. Postupy a procedury řízení provozního rizika a měřicí systémy jsou předmětem pravidelného přezkumu alespoň jednou ročně.
7. Správce udržuje finanční prostředky odpovídající jeho posouzenému rizikovému profilu.
Článek 14
Dodatečný kapitál
1. Tento článek se vztahuje na správce, kteří se rozhodnou krýt svá rizika spojená s profesní odpovědností prostřednictvím dodatečného kapitálu.
2. Správce zajistí dodatečný kapitál pro pokrytí rizik spojených s profesní odpovědností ve výši nejméně 0,01 % hodnoty portfolií spravovaných alternativních investičních fondů.
Hodnotou portfolií spravovaných alternativních investičních fondů je součet absolutních hodnot všech aktiv všech alternativních investičních fondů spravovaných správcem, včetně aktiv nabytých s využitím pákového efektu, přičemž derivátové nástroje se ocení v jejich tržní hodnotě.
3. Požadavek na dodatečný kapitál podle odstavce 2 se přepočítá na konci každého účetního období a výše dodatečného kapitálu se příslušně upraví.
Správce zřídí, provede a uplatňuje postupy průběžného sledování hodnoty portfolií spravovaných alternativních investičních fondů, vypočítaných v souladu s odst. 2 druhým pododstavcem. Pokud před provedením každoročního přepočtu podle prvního pododstavce hodnota portfolií spravovaných alternativních investičních fondů podstatně vzroste, správce požadavek na dodatečný kapitál neprodleně přepočítá a dodatečný kapitál příslušně upraví.
4. Příslušný orgán domovského členského státu správce může správci povolit, aby zajistil dodatečný kapitál nižší, než je částka uvedená v odstavci 2, pouze pokud je na základě údajů o minulých ztrátách správce zaznamenaných během období pozorování v délce nejméně tří let před posouzením přesvědčen, že správce zajišťuje dostatečný dodatečný kapitál k řádnému krytí rizik spojených s profesní odpovědností. Povolená nižší částka dodatečného kapitálu nesmí být nižší, než 0,008 % hodnoty portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem.
5. Příslušný orgán domovského členského státu správce může správce požádat, aby zajistil dodatečný kapitál vyšší, než je částka uvedená v odstavci 2, pokud není přesvědčen, že správce má dostatečný dodatečný kapitál k řádnému krytí rizik spojených s profesní odpovědností. Příslušný orgán musí zdůvodnit, proč se domnívá, že správcův dodatečný kapitál není dostatečný.
Článek 15
Pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání
1. Tento článek se vztahuje na správce, kteří se rozhodnou krýt svá rizika spojená s profesní odpovědností prostřednictvím pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
2. Správce si sjedná a stále udržuje pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, které:
a)
má počáteční dobu trvání nejméně jeden rok;
b)
má výpovědní lhůtu pro zrušení v délce nejméně 90 dnů;
c)
kryje rizika spojená s profesní odpovědností definovaná v čl. 12 odst. 1 a 2;
d)
je sjednáno u unijního nebo mimounijního podniku, jenž má povolení poskytovat pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání v souladu s právem Unie nebo vnitrostátními právními předpisy;
e)
je poskytováno třetí osobou.
Jakákoli dohodnutá definovaná spoluúčast musí být plně kryta kapitálem zajištěným navíc ke kapitálu, jenž má být zajištěn v souladu s čl. 9 odst. 1 a 3 směrnice 2011/61/EU.
3. Pojistné krytí na jednotlivý nárok se rovná nejméně 0,7 % hodnoty portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem, vypočítané podle čl. 14 odst. 2 druhého pododstavce.
4. Pojistné krytí na celkové nároky za rok se rovná nejméně 0,9 % hodnoty portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem, vypočítané podle čl. 14 odst. 2 druhého pododstavce.
5. Správce přezkoumá pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání a to, zda splňuje požadavky stanovené tímto článkem, nejméně jednou ročně a v případě jakékoli změny, která má vliv na to, zda pojištění splňuje požadavky tohoto článku.
KAPITOLA III
PODMÍNKY PROVOZOVÁNÍ ČINNOSTI SPRÁVCŮ
ODDÍL 1
Obecné zásady
(čl. 12 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 16
Obecné povinnosti příslušných orgánů
Při posuzování, zda správce dodržuje čl. 12 odst. 1 směrnice 2011/61/EU, příslušné orgány použijí alespoň kritéria stanovená v tomto oddíle.
Článek 17
Povinnost jednat v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu či investorů do alternativního investičního fondu a v zájmu integrity trhu
1. Správci uplatňují postupy a procedury pro předcházení nekalým praktikám, včetně takových, u nichž lze přiměřeně očekávat, že nepříznivě ovlivňují stabilitu a integritu trhu.
2. Správci zajistí, aby alternativním investičním fondům nebo investorům do těchto fondů nebyly účtovány nepřiměřené náklady.
Článek 18
Patřičná opatrnost
1. Správci uplatňují při výběru a průběžném sledování investic vysoký standard opatrnosti.
2. Správci zajistí, aby měli řádné znalosti a porozumění aktivům, do nichž alternativní investiční fond investuje.
3. Správci zřídí, provedou a uplatňují písemné postupy a procedury jednání s patřičnou opatrností a zavedou účinná opatření zajišťující, aby investiční rozhodnutí jménem alternativních investičních fondů byla prováděna v souladu s cíli, investiční strategií a případně omezeními rizik dotyčného fondu.
4. Postupy a procedury týkající se patřičné opatrnosti, uvedené v odstavci 3, se pravidelně přezkoumávají a aktualizují.
Článek 19
Patřičná opatrnost při investování do aktiv s omezenou likviditou
1. Pokud správci investují do aktiv s omezenou likviditou a pokud takové investici předchází fáze vyjednávání, pak ve vztahu k fázi vyjednávání navíc k požadavkům stanoveným v článku 18:
a)
stanoví a pravidelně aktualizují obchodní plán odpovídající době trvání alternativního investičního fondu a tržním podmínkám;
b)
vyhledávají a volí možné transakce v souladu s obchodním plánem uvedeným v písmenu a);
c)
zvolené transakce posuzují se zvážením případných příležitostí a celkového souvisejícího rizika, veškerých relevantních právních, daňových, finančních nebo jiných faktorů s vlivem na hodnotu, lidských a materiálních zdrojů a strategií, včetně strategií ukončení;
d)
před provedením transakce provádějí činnosti patřičné opatrnosti související s transakcemi;
e)
sledují výsledky alternativního investičního fondu ve vztahu k obchodnímu plánu uvedenému v písmenu a).
2. Správci uchovávají záznamy o činnostech prováděných podle odstavce 1 po dobu nejméně pěti let.
Článek 20
Patřičná opatrnost při výběru a jmenování protistran a hlavních makléřů
1. Správci při výběru a jmenování protistran a hlavních makléřů jednají s patřičnou dovedností, péčí a opatrností před uzavřením smlouvy a poté průběžně, se zohledněním plného rozsahu a kvality jejich služeb.
2. Při výběru hlavních makléřů nebo protistran správce nebo alternativního investičního fondu v transakci s OTC deriváty, při výpůjčce cenných papírů nebo repo obchodu správci zajistí, aby uvedení hlavní makléři a protistrany splňovali všechny tyto podmínky:
a)
podléhají průběžnému dohledu veřejného orgánu;
b)
jsou finančně zdraví;
c)
mají nezbytnou organizační strukturu a zdroje pro výkon služeb, které mají správci nebo alternativnímu investičnímu fondu poskytovat.
3. Při posuzování finančního zdraví podle odst. 2 písm. b) správci berou v úvahu, zda hlavní makléř či protistrana podléhá obezřetnostní regulaci včetně dostatečných kapitálových požadavků a účinnému dohledu, či nikoli.
4. Seznam vybraných hlavních makléřů schválí vrcholné vedení správce. Ve výjimečných případech mohou být jmenováni hlavní makléři neuvedení na seznamu, pokud splňují požadavky stanovené v odstavci 2 a pokud to schválí vrcholné vedení. Správce musí být schopen prokázat důvody takového výběru a to, že při výběru a sledování hlavních makléřů, kteří nejsou na seznamu, jednal s patřičnou opatrností.
Článek 21
Čestné a spravedlivé jednání s patřičnou dovedností
Při stanovení toho, zda správce provozuje svou činnost čestně, spravedlivě a s patřičnou dovedností, příslušné orgány posuzují, zda jsou splněny alespoň tyto podmínky:
a)
řídící orgán správce disponuje řádnými kolektivními znalostmi, dovednostmi a zkušenostmi, aby byl schopen porozumět činnostem správce, zejména hlavním rizikům přítomným v těchto činnostech a v aktivech, do nichž alternativní investiční fond investuje;
b)
členové řídícího orgánu věnují dostatečný čas řádnému výkonu svých úkolů ve správci;
c)
každý člen řídícího orgánu jedná čestně, bezúhonně a nezávisle;
d)
správce věnuje odpovídající zdroje na zaškolení a odbornou přípravu členů řídícího orgánu.
Článek 22
Zdroje
1. Správce zaměstnává dostatečný počet personálu s takovými dovednostmi, vědomostmi a odbornými znalostmi, jaké jsou potřebné ke splnění přidělených povinností.
2. Pro účely odstavce 1 správci zohlední povahu, rozsah a složitost své podnikatelské činnosti, jakož i povahu a škálu služeb a aktivit poskytovaných a vykonávaných v rámci uvedené činnosti.
Článek 23
Spravedlivé zacházení s investory do alternativního investičního fondu
1. Správce zajistí, aby jeho rozhodovací postupy a jeho organizační struktura uvedená v článku 57 zajišťovaly spravedlivé zacházení s investory.
2. Zvláštní výhody, které správce přizná jednomu nebo více investorům, nesmí mít za následek celkové podstatné znevýhodnění ostatních investorů.
Článek 24
Materiální stimuly
1. Má se za to, že správci nejednají čestně, spravedlivě a v souladu s nejlepšími zájmy alternativních investičních fondů, které spravují, nebo investorů do těchto fondů, pokud v souvislosti s výkonem činností uvedených v příloze I směrnice 2011/61/EU platí nebo obdrží jakýkoli poplatek nebo provizi, nebo poskytují nebo obdrží jakékoli nepeněžní plnění, s výjimkou následujícího:
a)
poplatku, provize či nepeněžního plnění placeného či poskytnutého alternativnímu investičnímu fondu nebo osobě, která fond zastupuje, nebo placeného či poskytnutého alternativním investičním fondem nebo osobou, která fond zastupuje;
b)
poplatku, provize či nepeněžního plnění placeného či poskytnutého třetí straně nebo osobě jednající jménem třetí strany nebo placené či poskytnuté třetí stranou nebo osobou jednající jménem třetí strany, pokud může správce prokázat, že jsou splněny tyto podmínky:
i)
investoři do alternativního investičního fondu jsou o existenci, povaze a výši poplatku, provize nebo plnění, případně o způsobu výpočtu jeho/její výše v případě, že jeho/její výši není možno zjistit, informováni jasně, komplexně, přesně a srozumitelně ještě před poskytnutím příslušné služby,
ii)
úhrada poplatku nebo provize či poskytnutí nepeněžního plnění mají za účel zvýšení kvality příslušné služby a neohrožují splnění povinnosti správce jednat v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu, který spravuje, nebo investorů do tohoto fondu;
c)
řádných poplatků, které umožní poskytnutí příslušné služby nebo jsou pro tento účel nutné, včetně poplatků za opatrování, za vypořádání a směnu měn, odvodů vymáhaných regulačními orgány nebo právních poplatků, a které svou povahou nevedou k rozporu s povinnostmi správce jednat čestně, spravedlivě a v souladu s nejlepšími zájmy alternativního investičního fondu, který spravuje, nebo investorů do tohoto fondu.
2. Pro účely odst. 1 písm. b) bodu i) se považuje za uspokojující poskytnutí informací o hlavních podmínkách ujednání týkajících se poplatku, provize nebo nepeněžního plnění v souhrnné formě, pokud se správce zaváže poskytnout na žádost investora do alternativního investičního fondu, který spravuje, další údaje, a pokud tento závazek splní.
Článek 25
Efektivní využití zdrojů a postupů - zpracování pokynů
1. Správci zřídí, zavedou a uplatňují postupy a opatření zajišťující okamžité, spravedlivé a rychlé provedení pokynů jménem alternativního investičního fondu.
2. Postupy a opatření uvedené v odstavci 1 musí splňovat tyto požadavky:
a)
zajistí, aby byly pokyny prováděné jménem alternativních investičních fondů neprodleně a přesně zaznamenávány a přidělovány;
b)
provádějí jinak srovnatelné pokyny alternativního investičního fondu v pořadí, v jakém byly podány, a neprodleně, ledaže by to znemožňovala povaha pokynu nebo aktuální podmínky na trhu nebo by to bylo v rozporu se zájmy alternativního investičního fondu nebo investorů do tohoto fondu.
3. Finanční nástroje, peněžní částky nebo jiná aktiva obdržené při vypořádání provedených pokynů jsou neprodleně a správně doručeny příslušnému alternativnímu investičnímu fondu nebo zaznamenány na jeho účet.
4. Správci nezneužijí informace o nevyřízených pokynech alternativního investičního fondu a učiní veškeré přiměřené kroky k tomu, aby zabránili zneužití těchto informací ze strany svých příslušných osob.
Článek 26
Informační povinnosti v souvislosti s prováděním pokynů k upsání a vyplacení
1. Pokud správce provedl investorův pokyn k upsání, případně k vyplacení, neprodleně investorovi na trvalém nosiči poskytne zásadní informace o provedení uvedeného pokynu nebo případně o přijetí nabídky k upisování.
2. Odstavec 1 se nepoužije, pokud má třetí osoba povinnost poskytnout investorovi potvrzení o provedení pokynu a pokud toto potvrzení obsahuje zásadní informace.
Správce zajistí, aby uvedená třetí osoba své povinnosti splnila.
3. Zásadní informace uvedené v odstavcích 1 a 2 zahrnují:
a)
totožnost správce;
b)
totožnost investora;
c)
datum a čas přijetí pokynu;
d)
datum provedení pokynu;
e)
totožnost alternativního investičního fondu;
f)
hodnotu pokynu v hrubém vyjádření včetně poplatku za upsání nebo v čisté výši po odečtení poplatku za vyplacení.
4. Správce investorovi na požádání poskytne informace o stavu pokynu nebo přijetí nabídky k upisování, případně obou.
Článek 27
Provádění rozhodnutí o obchodu jménem spravovaného alternativního investičního fondu
1. Při provádění rozhodnutí o obchodu jménem spravovaného alternativního investičního fondu v souvislosti se správou jeho portfolia správce jedná v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů nebo investorů do těchto fondů, které spravuje.
2. Kdykoli správce kupuje nebo prodává finanční nástroje nebo jiná aktiva, pro něž je relevantní nejlepší způsob provedení, a pro účely odstavce 1, podnikne veškeré přiměřené kroky, aby pro alternativní investiční fondy, které spravuje, nebo pro investory do těchto fondů dosáhl nejlepšího možného výsledku s ohledem na cenu, náklady, rychlost, pravděpodobnost realizace a vypořádání, objem, povahu nebo jiný faktor související s provedením pokynu. Konkrétní význam těchto faktorů se stanoví podle následujících kritérií:
a)
cíle, investiční politika a rizika specifická pro alternativní investiční fond, jak jsou uvedeny ve statutu nebo zakládacích dokumentech fondu nebo v prospektu nebo nabídkových dokumentech fondu;
b)
povaha pokynu;
c)
povaha finančních nástrojů nebo jiných aktiv, které jsou předmětem tohoto pokynu;
d)
charakteristika převodních míst, do nichž lze tento pokyn nasměrovat.
3. Správce zřídí a zavede účinná opatření pro splnění povinností uvedených v odstavcích 1 a 2. Správce zejména písemně stanoví a zavede politiku pro provádění pokynů, která alternativním investičním fondům a jejich investorům umožní dosáhnout pro pokyny těchto fondů nejlepšího možného výsledku v souladu s odstavcem 2.
4. Správce pravidelně sleduje účinnost opatření a politiky pro provádění pokynů za účelem zjištění a nápravy případných nedostatků.
5. Správce svou politiku pro provádění pokynů každoročně přezkoumává. Přezkum se provede také vždy, když dojde k podstatné změně ovlivňující schopnost správce nadále dosahovat pro spravované alternativní investiční fondy nejlepších možných výsledků.
6. Správce musí být schopen doložit, že provádí pokyny jménem alternativního investičního fondu v souladu se svou politikou pro provádění pokynů.
7. Pokud neexistuje volba různých převodních míst, odstavce 2 až 5 se nepoužijí. Správce však musí být schopen doložit, že volba různých převodních míst neexistuje.
Článek 28
Zadávání pokynů k obchodu jménem alternativních investičních fondů k provedení jiným subjektům
1. Kdykoli správce kupuje nebo prodává finanční nástroje nebo jiná aktiva, pro něž je relevantní nejlepší způsob provedení, jedná při zadávání pokynů k obchodu jménem spravovaných alternativních investičních fondů k provedení jiným subjektům v nejlepším zájmu těchto fondů, které spravuje, nebo investorů do těchto fondů, a to v souvislosti se správou jejich portfolií.
2. Správce podnikne veškeré přiměřené kroky, aby pro alternativní investiční fond nebo investory do tohoto fondu dosáhl nejlepšího možného výsledku s ohledem na cenu, náklady, rychlost, pravděpodobnost realizace a vypořádání, objem, povahu nebo jiný faktor související s provedením pokynu. Konkrétní význam těchto faktorů se stanoví odkazem na kritéria v čl. 27 odst. 2.
Správce zřídí, zavede a uplatňuje politiku, která mu umožní splnit povinnost uvedenou v prvním pododstavci. V rámci této politiky jsou pro jednotlivé druhy nástrojů určeny subjekty, jimž je možné zadávat pokyny k provedení. Správce uzavírá dohody o provádění pokynů, pouze pokud jsou tyto dohody v souladu s povinnostmi stanovenými v tomto článku. Správce zpřístupní investorům do alternativních investičních fondů, které spravuje, patřičné informace o politice stanovené podle tohoto odstavce a jejích případných podstatných změnách.
3. Správce pravidelně sleduje účinnost politiky stanovené v souladu s odstavcem 2, a zejména kvalitu provádění pokynů ze strany subjektů uvedených v předmětné politice, a zjedná nápravu případných nedostatků.
Správce tuto politiku dále každoročně přezkoumává. Tento přezkum se provede také vždy, když dojde k podstatné změně ovlivňující schopnost správce nadále dosahovat pro spravované alternativní investiční fondy nejlepších možných výsledků.
4. Správce musí být schopen prokázat, že zadává pokyny jménem alternativního investičního fondu v souladu s politikou stanovenou podle odstavce 2.
5. Pokud neexistuje volba různých převodních míst, odstavce 2 až 5 se nepoužijí. Správce však musí být schopen doložit, že volba různých převodních míst neexistuje.
Článek 29
Slučování a přidělování pokynů k provedení obchodu
1. Správce smí provést pokyn alternativního investičního fondu společně s pokynem jiného alternativního investičního fondu, SKIPCP nebo klienta nebo s pokynem provedeným při investování svých vlastních prostředků, pouze pokud:
a)
lze přiměřeně očekávat, že sloučení pokynů nebude v souhrnu nevýhodné pro žádný alternativní investiční fond, SKIPCP ani pro žádného klienta, jejichž pokyny se mají sloučit;
b)
je vytvořena a zavedena politika přidělování pokynů, která za dostatečně přesných podmínek zajišťuje spravedlivé přidělování sloučených pokynů, včetně stanovení toho, jak objem a cena pokynů určuje přidělení a zacházení s částečně provedenými pokyny.
2. Pokud správce sloučí pokyn alternativního investičního fondu s jedním nebo více pokyny jiných alternativních investičních fondů, SKIPCP nebo klientů a sloučený pokyn je proveden částečně, správce přidělí příslušné obchody v souladu se svou politikou přidělování pokynů.
3. Pokud správce transakce na svůj vlastní účet slučuje s jedním nebo více pokyny alternativních investičních fondů, SKIPCP nebo klientů, nesmí související obchody přidělit způsobem nevýhodným pro alternativní investiční fond, SKIPCP nebo klienta.
4. Pokud správce sloučí pokyn alternativního investičního fondu, SKIPCP nebo jiného klienta s transakcí na vlastní účet a sloučený pokyn je proveden částečně, přidělí související obchody přednostně alternativnímu investičnímu fondu, SKIPCP nebo jinému klientovi.
Jestliže však správce může alternativnímu investičnímu fondu nebo klientovi na základě rozumných důvodů prokázat, že by bez sloučení nebyl schopen pokyn provést za tak výhodných podmínek nebo vůbec, může přidělit transakci na vlastní účet proporcionálně v souladu se svou politikou přidělování pokynů podle odst. 1 písm. b).
ODDÍL 2
Střety zájmů
(článek 14 směrnice 2011/61/EU)
Článek 30
Druhy střetů zájmů
Pro účely identifikace druhů střetů zájmů, které vznikají při správě alternativního investičního fondu, správci zejména zohlední, zda správce, příslušná osoba nebo osoba přímo nebo nepřímo spojená se správcem prostřednictvím kontroly:
a)
pravděpodobně získá finanční prospěch nebo se vyhne finanční ztrátě na úkor alternativního investičního fondu nebo jeho investorů;
b)
má zájem na výsledku služby nebo činnosti poskytované alternativnímu investičnímu fondu nebo jeho investorům nebo klientovi nebo na výsledku transakce prováděné jménem alternativního investičního fondu nebo klienta a tento zájem je odlišný od zájmu alternativního investičního fondu na daném výsledku;
c)
má finanční nebo jinou motivaci upřednostnit:
-
zájem SKIPCP, klienta nebo skupiny klientů nebo jiného alternativního investičního fondu před zájmem alternativního investičního fondu,
-
zájem jednoho investora před zájmem jiného investora nebo skupiny investorů do stejného alternativního investičního fondu;
d)
provádí stejné činnosti pro alternativní investiční fond a pro jiný alternativní investiční fond, SKIPCP nebo klienta nebo
e)
dostává nebo dostane v souvislosti s činnostmi kolektivní správy portfolia, které jsou poskytovány alternativnímu investičnímu fondu, od osoby jiné než alternativní investiční fond nebo jeho investoři, materiální stimul v podobě peněz, zboží nebo služeb, který není běžnou provizí či poplatkem za poskytovanou službu.
Článek 31
Postup k omezení možnosti střetu zájmů
1. Správce zřídí, zavede a uplatňuje účinný postup k omezení možnosti střetu zájmů. Tento postup se vypracuje písemně a je přiměřený s ohledem na velikost a organizaci správce i na povahu, rozsah a složitost jeho podnikatelské činnosti.
Pokud je správce součástí skupiny, zohlední tento postup též okolnosti, jichž si správce je nebo by měl být vědom a jež mohou vyvolat střet zájmů v důsledku struktury a podnikatelské činnosti dalších členů skupiny.
2. Postup k omezení možnosti střetu zájmů přijatý v souladu s odstavcem 1 zahrnuje:
a)
s odkazem na činnosti prováděné správcem nebo jeho jménem, včetně činností prováděných pověřenou osobou, dále pověřenou osobou, externím znalcem nebo protistranou, identifikace okolností, které představují střet zájmů, z něhož plyne podstatné riziko poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo jeho investorů, nebo které mohou takový střet zájmů způsobit;
b)
postupy, které je třeba dodržet, a opatření, která je nutno přijmout k předcházení, zvládání a sledování takových střetů zájmů.
Článek 32
Střety zájmů v souvislosti s vyplacením investic
Správce, jenž spravuje otevřený alternativní investiční fond, identifikuje, zvládá a sleduje střety zájmů vznikající mezi investory, kteří mají zájem o vyplacení svých investic, a investory, kteří si přejí ponechat své investice v alternativním investičním fondu, a veškeré střety mezi motivací správce investovat do nelikvidních aktiv a pravidly alternativního investičního fondu pro zpětný odkup v souladu s povinnostmi správce podle čl. 14 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Článek 33
Postupy a opatření pro předcházení střetům zájmů nebo jejich zvládání
1. Účelem postupů a opatření zřízených pro předcházení střetům zájmů nebo jejich zvládání je zajistit, aby příslušné osoby zapojené do různých obchodních činností, v nichž je přítomno riziko střetu zájmů, tyto činnosti prováděly s mírou nezávislosti, která je přiměřená velikosti a činnostem správce a skupiny, do níž patří, a závažnosti rizika poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo jeho investorů.
2. Je-li to nezbytné a vhodné k tomu, aby správce zajistil žádoucí míru nezávislosti, zahrnují postupy, jež mají být dodrženy, a opatření, jež mají být přijata v souladu s čl. 31 odst. 2 písm. b), následující postupy a opatření:
a)
účinné postupy k zabránění nebo kontrole výměny informací mezi příslušnými osobami zapojenými do činností kolektivní správy portfolií nebo jiných činností podle čl. 6 odst. 2 a 4 směrnice 2011/61/EU, v nichž je přítomen střet zájmů, pokud by výměna informací mohla poškodit zájem jednoho nebo více alternativních investičních fondů nebo jejich investorů;
b)
samostatný dohled nad příslušnými osobami, mezi jejichž hlavní úkoly patří vykonávání činností kolektivní správy portfolií jménem klientů nebo investorů nebo poskytování služeb klientům nebo investorům, jejichž zájmy mohou být ve střetu nebo kteří zastupují odlišné zájmy, jež mohou být ve střetu (včetně zájmů správce);
c)
odstranění jakékoli přímé vazby mezi odměňováním příslušných osob, které se zabývají především jednou činností, a odměňováním či příjmy různých příslušných osob, které se zabývají především jinou činností, pokud ze vztahu těchto činností může vznikat střet zájmů;
d)
opatření, která komukoli zabrání v možnosti vykonávat nepatřičný vliv na způsob, jakým příslušná osoba provádí činnosti kolektivní správy portfolií, nebo tuto možnost omezí;
e)
opatření k předcházení nebo kontrole souběžného či postupného zapojení příslušné osoby do samostatných činností kolektivní správy portfolií nebo jiných činností podle čl. 6 odst. 2 a 4 směrnice 2011/61/EU, pokud takové zapojení může být na újmu řádného zvládání střetů zájmů.
V případě, že přijetí či uplatňování jednoho nebo více těchto opatření a postupů nezajistí žádoucí míru nezávislosti, správce přijme jiná nebo další opatření a postupy, které jsou pro tyto účely nezbytné a vhodné.
Článek 34
Zvládání střetů zájmů
Pokud organizační nebo administrativní opatření provedená správcem nepostačují k tomu, aby s přiměřenou jistotou předešla rizikům poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo jeho investorů, musí být vrcholné vedení nebo jiný příslušný vnitřní orgán správce neprodleně informováno, aby přijalo jakékoli nezbytné rozhodnutí nebo opatření s cílem zajistit, aby správce jednal v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu nebo jeho investorů.
Článek 35
Sledování střetů zájmů
1. Správce vede a pravidelně aktualizuje evidenci druhů činností prováděných správcem nebo jeho jménem, při nichž vznikl anebo v případě probíhající činnosti může vzniknout střet zájmů, který s sebou nese značné riziko poškození zájmů jednoho nebo více alternativních investičních fondů nebo jeho investorů.
2. Vrcholnému vedení se často, a nejméně jednou ročně, poskytují písemné zprávy o činnostech uvedených v odstavci 1.
Článek 36
Informování o střetech zájmů
1. Informace, které mají být oznámeny investorům v souladu s čl. 14 odst. 1 a 2 směrnice 2011/61/EU, se investorům poskytnou na trvalém nosiči nebo prostřednictvím internetové stránky.
2. Pokud jsou informace uvedené v odstavci 1 poskytnuty prostřednictvím internetové stránky a nejsou adresovány osobně investorovi, musí být splněny tyto podmínky:
a)
investorovi byla sdělena adresa internetové stránky a umístění na internetové stránce, kde lze informace získat, a investor s tímto způsobem poskytování informací souhlasil;
b)
informace musí být aktuální;
c)
přístup k informacím na těchto internetových stránkách musí být nepřetržitý po tak dlouhou dobu, jakou investor přiměřeně potřebuje k jejich prohlédnutí.
Článek 37
Pravidla týkající se výkonu hlasovacích práv
1. Správce vypracuje náležitá a účinná pravidla pro určení, kdy a jakým způsobem mají být vykonána hlasovací práva držená v jím spravovaných portfoliích alternativního investičního fondu, tak aby práva byla vykonávána výlučně ve prospěch dotčeného alternativního investičního fondu a jeho investorů.
2. Pravidla podle odstavce 1 stanoví opatření a postupy pro:
a)
sledování relevantních podnikových událostí;
b)
zajištění toho, aby hlasovací práva byla vykonávána v souladu s investičními cíli a politikou příslušného alternativního investičního fondu;
c)
zabránění nebo zvládání střetů zájmů plynoucích z výkonu hlasovacích práv.
3. Investorům se na jejich žádost zpřístupní souhrnný popis pravidel a podrobnosti o opatřeních přijatých na jejich základě.
ODDÍL 3
Řízení rizik
(článek 15 směrnice 2011/61/EU)
Článek 38
Systémy řízení rizik
Pro účely tohoto oddílu se systémy řízení rizik rozumí systémy sestávající z příslušných prvků organizační struktury správce, přičemž hlavní úlohu mají stálá funkce řízení rizik, politiky a postupy týkající se řízení rizik relevantních pro investiční strategii každého alternativního investičního fondu, a opatření, procesy a metody související s měřením a řízením rizik, které správce používá pro každý spravovaný alternativní investiční fond.
Článek 39
Stálá funkce řízení rizik
1. Správce zřídí a udržuje stálou funkci řízení rizik, která:
a)
provádí účinné politiky a postupy řízení rizik s cílem průběžně identifikovat, měřit, řídit a sledovat veškerá rizika související s investiční strategií každého alternativního investičního fondu, kterým je nebo může být každý alternativní investiční fond vystaven;
b)
zajišťuje, aby byl rizikový profil alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU, v souladu s omezeními rizik stanovenými v souladu s článkem 44 tohoto nařízení;
c)
sleduje dodržování omezení rizik stanovených v souladu s článkem 44 a včas informuje řídící orgán správce a - pokud existuje - funkci dohledu správce, pokud se domnívá, že rizikový profil alternativního investičního fondu není s těmito omezeními v souladu, nebo pokud spatřuje podstatné riziko, že rizikový profil bude s těmito omezeními v budoucnu v nesouladu;
d)
poskytuje řídícímu orgánu správce a - pokud existuje - funkci dohledu správce s četností, která odpovídá povaze, rozsahu a složitosti alternativního investičního fondu nebo činností správce tyto pravidelné aktualizace:
i)
vzájemná konzistentnost a dodržování omezení rizik stanovených v souladu s článkem 44 a rizikového profilu alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU,
ii)
přiměřenost a účinnost procesu řízení rizik, s uvedením zejména toho, zda byla nebo budou přijata patřičná nápravná opatření v případě existujících nebo očekávaných nedostatků;
e)
poskytuje vrcholnému vedení pravidelné aktualizace o současné úrovni rizik podstupovaných každým spravovaným alternativním investičním fondem a o případném existujícím nebo předpokládaném porušení omezení rizik stanovených v souladu s článkem 44 s cílem zajistit, aby byla rychle přijata patřičná opatření.
2. Funkce řízení rizik má nezbytné pravomoci a přístup ke všem příslušným informacím potřebným k plnění úkolů stanovených v odstavci 1.
Článek 40
Politika řízení rizik
1. Správce zřídí, provádí a udržuje řádnou a zdokumentovanou politiku řízení rizik, která identifikuje veškerá relevantní rizika, kterým je nebo může být jím spravovaný alternativní investiční fond vystaven.
2. Politika řízení rizik obsahuje nezbytné postupy, které správci umožní posoudit u každého jím spravovaného alternativního investičního fondu expozici tohoto fondu vůči tržnímu riziku, riziku likvidity a riziku selhání protistrany, jakož i vůči všem ostatním relevantním rizikům, která mohou být pro každý jím spravovaný alternativní investiční fond závažná, včetně provozního rizika.
3. Správcova politika řízení rizik se musí zabývat alespoň těmito prvky:
a)
metodami, nástroji a opatřeními, které mu umožňují dodržovat článek 45;
b)
metodami, nástroji a opatřeními, které umožňují posouzení a sledování rizika likvidity alternativního investičního fondu za běžných i mimořádných potřeb likvidity, včetně použití pravidelně prováděných zátěžových testů v souladu s článkem 48;
c)
rozdělením odpovědnosti v rámci správce v souvislosti s řízením rizik;
d)
omezeními stanovenými v souladu s článkem 44 tohoto nařízení a odůvodněním toho, jak jsou sladěna s rizikovým profilem alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU;
e)
podmínkami, obsahem, četností a adresáty zpráv podávaných stálou funkcí řízení rizik uvedenou v článku 39.
4. Politika řízení rizik obsahuje popis ochranných opatření uvedených v článku 43, zejména:
a)
povahy možných střetů zájmů;
b)
zavedených nápravných opatření;
c)
důvodů, proč by se od uvedených opatření mělo přiměřeně očekávat, že vyústí v nezávislý výkon funkce řízení rizika;
d)
jak má správce v úmyslu zajistit, že ochranná opatření budou stále účinná.
5. Politika řízení rizik uvedená v odstavci 1 musí odpovídat povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a alternativního investičního fondu, který spravuje.
Článek 41
Posuzování, sledování a přezkum systémů řízení rizik
1. Správce posuzuje, sleduje a pravidelně, nejméně jednou ročně, přezkoumává:
a)
přiměřenost a účinnost politiky řízení rizik a opatření, procesů a metod uvedených v článku 45;
b)
míru, v jaké správce dodržuje politiku řízení rizik a opatření, procesy a metody uvedené v článku 45;
c)
přiměřenost a účinnost opatření přijatých k nápravě případných nedostatků v procesu řízení rizik;
d)
výkon funkce řízení rizik;
e)
přiměřenost a účinnost opatření, jejichž cílem je zajistit funkční a hierarchické oddělení funkce řízení rizik v souladu s článkem 42.
Vrcholné vedení rozhodne o četnosti pravidelného přezkumu uvedeného v prvním pododstavci v souladu se zásadou proporcionality s ohledem na povahu, rozsah a složitost podnikatelské činnosti správce a alternativního investičního fondu, který spravuje.
2. Navíc k pravidelnému přezkumu uvedenému v odstavci 1 se systémy řízení rizik přezkoumají, pokud:
a)
dojde k podstatným změnám politik a postupů řízení rizik a opatření, procesů a metod uvedených v článku 45;
b)
vnitřní nebo vnější události nasvědčují tomu, že je nutný dodatečný přezkum;
c)
dojde k podstatným změnám investiční strategie a cílů alternativního investičního fondu, který správce spravuje.
3. Správce na základě výsledků přezkumu uvedeného v odstavcích 1 a 2 aktualizuje systémy řízení rizik.
4. Správce oznámí příslušnému orgánu domovského členského státu veškeré podstatné změny politiky řízení rizik a opatření, procesů a metod uvedených v článku 45.
Článek 42
Funkční a hierarchické oddělení funkce řízení rizik
1. Funkce řízení rizik se považuje za funkčně a hierarchicky oddělenou od provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia, pouze pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
osoby zapojené do výkonu funkce řízení rizik nepodléhají dohledu osob odpovědných za výkon provozních jednotek správce, včetně činnosti správy portfolia;
b)
osoby zapojené do výkonu funkce řízení rizik nejsou zapojeny do výkonu činností v rámci provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia;
c)
osoby zapojené do výkonu funkce řízení rizik jsou odměňovány podle dosažení cílů souvisejících s touto funkcí nezávisle na výsledcích provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia;
d)
na odměňování vrcholných zaměstnanců funkce řízení rizik přímo dohlíží výbor pro odměňování, pokud byl takový výbor zřízen.
2. Funkční a hierarchické oddělení funkce řízení rizik v souladu s odstavcem 1 musí být zajištěno v rámci celé hierarchické struktury správce až k jeho řídícímu orgánu. Je předmětem přezkumu ze strany řídícího orgánu a - pokud existuje - funkce dohledu správce.
3. Příslušné orgány domovského členského státu správce přezkoumají způsob, jakým správce uplatnil odstavce 1 a 2, na základě kritérií stanovených v čl. 15 odst. 1 druhém pododstavci směrnice 2011/61/EU.
Článek 43
Ochranná opatření proti střetům zájmů
1. Ochranná opatření proti střetům zájmů uvedená v čl. 15 odst. 1 směrnice 2011/61/EU zajistí alespoň, že:
a)
rozhodnutí přijímaná funkcí řízení rizik jsou založena na spolehlivých údajích, které ze strany funkce řízení rizik podléhají přiměřené míře kontroly;
b)
odměňování osob zapojených do výkonu funkce řízení rizik odráží dosažení cílů souvisejících s funkcí řízení rizik nezávisle na výsledcích obchodních útvarů, v nichž jsou zapojeny;
c)
funkce řízení rizik je předmětem řádného nezávislého přezkumu zajišťujícího, že jsou rozhodnutí přijímána nezávisle;
d)
funkce řízení rizik je v řídícím orgánu nebo ve funkci dohledu, pokud byla zřízena, zastoupena nejméně se stejnou autoritou, jako činnost správy portfolia;
e)
jakékoli funkce, které jsou ve vzájemném střetu, jsou řádně odděleny.
2. Pokud je to na místě s ohledem na povahu, rozsah a složitost správce, ochranná opatření uvedená v odstavci 1 rovněž zajistí, že:
a)
výsledky funkce řízení rizik jsou předmětem pravidelného přezkumu ze strany funkce interního auditu, nebo pokud nebyla zřízena, třetí stranou jmenovanou řídícím orgánem;
b)
pokud byl zřízen výbor pro rizika, disponuje dostatečnými zdroji a jeho členové, kteří nejsou nezávislí, nemají nepatřičný vliv na výsledky funkce řízení rizik.
3. Řídící orgán správce a - pokud existuje - funkce dohledu zavedou ochranná opatření proti střetům zájmů stanovená v odstavcích 1 a 2, pravidelně přezkoumávají jejich účinnost a včas přijímají nápravná opatření k odstranění případných nedostatků.
Článek 44
Omezení rizik
1. Správce pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, zřídí a zavede kvantitativní nebo kvalitativní omezení rizik (nebo oboje) s ohledem na všechna relevantní rizika. Pokud jsou stanovena pouze kvalitativní omezení rizik, správce musí být schopen odůvodnit tento přístup příslušnému orgánu.
2. Kvalitativní a kvantitativní omezení rizik zahrnují pro každý alternativní investiční fond alespoň tato rizika:
a)
tržní rizika;
b)
úvěrová rizika;
c)
rizika likvidity;
d)
rizika selhání protistrany;
e)
operační rizika.
3. Při stanovení omezení rizik vezme správce v úvahu strategie a aktiva použité pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, jakož i vnitrostátní předpisy platné pro každý z těchto fondů. Uvedená omezení rizik musí být sladěna s rizikovým profilem alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU, a musí je schválit řídící orgán.
Článek 45
Měření a řízení rizik
1. Správce přijme řádná a účinná opatření, procesy a metody s cílem:
a)
kdykoli identifikovat, měřit, řídit a sledovat rizika, jimž jsou nebo mohou být vystaveny alternativní investiční fondy, které spravuje;
b)
zajistit dodržování omezení stanovených v souladu s článkem 44.
2. Opatření, procesy a metody uvedené v odstavci 1 musí být přiměřené povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a každého alternativního investičního fondu, který spravuje, a musí odpovídat rizikovému profilu tohoto fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU.
3. Pro účely odstavce 1 podnikne správce pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, tyto kroky:
a)
zavede opatření, procesy a metody měření rizik nezbytné k zajištění, aby rizika přijatých pozic a jejich vliv na celkový rizikový profil byly přesně měřeny na základě důvěryhodných a spolehlivých údajů a aby opatření, procesy a metody měření rizik byly náležitým způsobem zdokumentovány;
b)
provádí pravidelné zpětné testování za účelem kontroly platnosti opatření pro měření rizik, mezi něž patří prognózy a odhady založené na modelech;
c)
provádí pravidelné zátěžové testy a analýzy scénářů za účelem podchycení rizik plynoucích z možných změn tržních podmínek, která by mohla mít nepříznivý dopad na alternativní investiční fond;
d)
zajišťuje, aby aktuální úroveň rizika byla v souladu s omezeními rizik stanovenými v souladu s článkem 44;
e)
vytvoří, zavede a udržuje náležité postupy, které v případě skutečného nebo předpokládaného porušení omezení rizik určitého alternativního investičního fondu zabezpečí včasné kroky k nápravě v nejlepším zájmu investorů;
f)
zajistí, aby pro každý alternativní investiční fond existovaly řádné systémy a postupy řízení likvidity v souladu s požadavky stanovenými v článku 46.
ODDÍL 4
Řízení likvidity
(článek 16 směrnice 2011/61/EU)
Článek 46
Systém a postupy řízení likvidity
Správce musí být schopen prokázat příslušným orgánům svého domovského státu, že je zaveden vhodný systém řízení likvidity a účinné postupy uvedené v čl. 16 odst. 1 směrnice 2011/61/EU, zohledňující investiční strategii, povahu investic z hlediska likvidity a pravidla pro zpětný odkup každého alternativního investičního fondu.
Článek 47
Sledování a řízení rizika likvidity
1. Systém a postupy řízení likvidity uvedené v článku 46 zajistí alespoň, že:
a)
správce v alternativním investičním fondu udržuje úroveň likvidity přiměřenou jeho podkladovým závazkům na základě posouzení relativní likvidity aktiv fondu na trhu, s ohledem na čas nutný na likvidaci a na cenu nebo hodnotu, za niž lze uvedená aktiva likvidovat, a jejich citlivost na jiná tržní rizika nebo faktory;
b)
správce sleduje povahu investic portfolia aktiv alternativního investičního fondu z hlediska likvidity s ohledem na poměrný příspěvek jednotlivých aktiv, jež mohou mít podstatný vliv na likviditu, a podstatné podmíněné či nepodmíněné závazky a přísliby, které může fond mít ve vztahu ke svým podkladovým závazkům. Správce pro tyto účely zohledňuje profil investorské základny alternativního investičního fondu včetně druhu investorů, relativní velikosti investic a podmínek zpětného odkupu, které se na tyto investice vztahují;
c)
pokud alternativní investiční fond investuje do jiných subjektů kolektivního investování, správce sleduje přístup, který správci uvedených jiných subjektů přijali k řízení likvidity, a to včetně provádění pravidelného přezkumu ke sledování změn v podmínkách zpětného odkupu podkladových subjektů kolektivního investování, do nichž alternativní investiční fond investuje. S výhradou čl. 16 odst. 1 směrnice 2011/61/EU se tato povinnost nepoužije, pokud se jiné subjekty kolektivního investování, do nichž alternativní investiční fond investuje, aktivně obchodují na regulovaném trhu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 14 směrnice 2004/39/ES nebo na rovnocenném trhu třetí země;
d)
správce zavede a udržuje vhodná opatření a postupy řízení likvidity pro posouzení kvantitativních a kvalitativních rizik pozic a zamýšlených investic, které mají podstatný vliv na povahy investic portfolia aktiv alternativního investičního fondu z hlediska likvidity, aby bylo možné řádně změřit jejich účinky na celkovou povahu investic z hlediska likvidity. Použité postupy zajistí, aby správce měl řádné znalosti a chápání likvidity aktiv, do nichž alternativní investiční fond investoval nebo zamýšlí investovat, popřípadě včetně obchodovaného objemu a citlivosti cen a případně rozpětí jednotlivých aktiv za běžných i mimořádných potřeb likvidity;
e)
správce zvažuje a zavádí nástroje a opatření, včetně zvláštních opatření, nezbytné pro řízení rizika likvidity každého alternativního investičního fondu, který spravuje. Správce identifikuje druhy okolností, za nichž mohou být tyto nástroje a opatření použity za běžných i mimořádných okolností, s ohledem na spravedlivé zacházení se všemi investory do alternativního investičního fondu a ve vztahu ke každému spravovanému fondu. Správce může takové nástroje a opatření použít pouze za těchto okolností a pokud byly řádně poskytnuty veškeré informace v souladu s článkem 108.
2. Správce svou politiku a postupy řízení likvidity uvedené v odstavci 1 dokumentuje, alespoň jednou ročně provádí jejich přezkum a aktualizuje je o případné změny nebo nová opatření.
3. Správce do svého systému a postupů řízení likvidity uvedených v odstavci 1 začlení vhodná opatření eskalace pro řešení předpokládaného nebo existujícího nedostatku likvidity nebo jiných situací obtíží alternativního investičního fondu.
4. Pokud správce spravuje alternativní investiční fond, jenž je uzavřeným alternativním investičním fondem, který využívá pákový efekt, odst. 1 písm. e) se nepoužije.
Článek 48
Omezení pro řízení likvidity a zátěžové testy
1. Správce zavede a udržuje, případně s ohledem na povahu, rozsah a složitost každého alternativního investičního fondu, jejž spravuje, přiměřená omezení likvidity nebo nelikvidity fondu v souladu s jeho souvisejícími závazky a pravidly pro zpětný odkup a s požadavky stanovenými v článku 44, týkajícími se kvantitativních a kvalitativních omezení rizik.
Správce sleduje dodržování uvedených omezení, a pokud jsou nebo pravděpodobně budou překročena, určí požadovaný (nebo nezbytný) postup. Při určování vhodného postupu správce zváží přiměřenost politiky a postupů řízení likvidity, vhodnost povahy investic aktiv alternativního investičního fondu z hlediska likvidity a účinek netypických objemů žádostí o zpětný odkup.
2. Správce pravidelně provádí zátěžové testy za podmínek běžné i mimořádné potřeby likvidity, které mu umožní posoudit riziko likvidity každého alternativního investičního fondu, který spravuje. Zátěžové testy:
a)
jsou prováděny na základě spolehlivých a aktuálních informací vyjádřených kvantitativně, případně pokud to není vhodné, kvalitativně;
b)
pokud je to na místě, simulují nedostatek likvidity aktiv alternativního investičního fondu a atypické žádosti o zpětný odkup;
c)
zahrnují tržní rizika a veškeré vyplývající dopady, včetně výzev k doplnění zajištění (margin calls), požadavků na zajištění nebo úvěrových linek;
d)
zohledňují citlivosti ocenění za podmínek finančního tlaku;
e)
jsou prováděny s četností, jež je přiměřená povaze alternativního investičního fondu s ohledem na investiční strategii, povahu investic z hlediska likvidity, druh investora a pravidla pro zpětný odkup fondu, avšak alespoň jednou ročně.
3. Správce v souvislosti s výsledkem jakéhokoli zátěžového testu jedná v nejlepším zájmu investorů.
Článek 49
Soulad investiční strategie, povahy investic z hlediska likvidity a pravidel pro zpětný odkup
1. Pro účely čl. 16 odst. 2 směrnice 2011/61/EU se má za to, že investiční strategie, povaha investic z hlediska likvidity a pravidla pro zpětný odkup každého alternativního investičního fondu spravovaného správcem jsou ve vzájemném souladu, pokud mohou investoři odkoupit své investice způsobem konzistentním se spravedlivým zacházením se všemi investory do fondu a v souladu s pravidly fondu pro zpětný odkup a jeho závazky.
2. Při posuzování souladu investiční strategie, povahy investic z hlediska likvidity a pravidel pro zpětný odkup správce rovněž zohledňuje dopad, jejž může zpětný odkup mít na podkladové ceny nebo rozpětí jednotlivých aktiv alternativního investičního fondu.
ODDÍL 5
Investování do sekuritizačních pozic
(článek 17 směrnice 2011/61/EU)
Článek 50
Definice
Pro účely tohoto oddílu se
a)
„sekuritizací“ rozumí sekuritizace ve smyslu čl. 4 bodu 36 směrnice 2006/48/ES;
b)
„sekuritizační pozicí“ rozumí sekuritizační pozice ve smyslu čl. 4 bodu 40 směrnice 2006/48/ES;
c)
„sponzorem“ rozumí sponzor ve smyslu čl. 4 bodu 42 směrnice 2006/48/ES;
d)
„tranší“ rozumí tranše ve smyslu čl. 4 bodu 39 směrnice 2006/48/ES.
Článek 51
Požadavky na ponechaný podíl
1. Správci vstoupí do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, které spravují, pouze pokud původce, sponzor nebo původní věřitel správci alternativního investičního fondu výslovně sdělil, že si průběžně ponechá významný čistý ekonomický podíl, který v každém případě činí nejméně 5 %.
Ponecháním významného čistého ekonomického podílu ve výši nejméně 5 % se rozumí pouze následující případy:
a)
ponechání nejméně 5 % nominální hodnoty každé tranše prodané investorům či na ně převedené;
b)
v případě sekuritizace revolvingových expozic ponechání podílu původce ve výši nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
c)
ponechání náhodně zvolených expozic, odpovídajících nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic, pokud by tyto expozice jinak byly sekuritizovány v rámci sekuritizace, za předpokladu, že výše potenciálně sekuritizovaných expozic činí na počátku nejméně 100;
d)
ponechání první ztrátové tranše a případně jiných tranší, které mají stejný nebo horší profil rizika než tranše převedené na investory nebo jim prodané a nejsou splatné dříve než tyto tranše, tak aby ponechané expozice v celkovém součtu činily nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
e)
ponechání první ztrátové expozice v hodnotě nejméně 5 % z každé sekuritizované expozice v rámci sekuritizace.
Čistý ekonomický podíl se měří při vzniku a průběžně se zachovává. Čistý ekonomický podíl, včetně ponechaných pozic, podílu nebo expozice, nesmí být předmětem žádného snižování úvěrového rizika nebo jakékoli krátké pozice či jiného zajištění a nesmí být prodán. Čistý ekonomický podíl se stanoví podle pomyslné hodnoty podrozvahových položek.
Požadavky na ponechání nesmí být pro žádnou sekuritizaci uplatňovány vícenásobně.
2. Odstavec 1 se nepoužije, pokud sekuritizované expozice představují pohledávky nebo podřízené pohledávky vůči institucím uvedeným na seznamu v čl. 122a odst. 3 prvním pododstavci směrnice 2006/48/ES nebo těmito institucemi plně, nepodmíněně a nevratně zaručeny, a rovněž se nepoužije na transakce vyjmenované v čl. 122a odst. 3 druhém pododstavci směrnice 2006/48/ES.
Článek 52
Kvalitativní požadavky ohledně sponzorů a původců
Předtím, než správce vstoupí do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, zajistí, aby sponzor a původce:
a)
poskytli úvěr založený na řádných a jasně vymezených kritériích a jasně stanovili, že na expozice, které mají být sekuritizovány, použijí postup pro schvalování, změnu, obnovu a refinancování půjček, jaký používají na expozice, které drží;
b)
měli zavedeny a využívali efektivní systémy ke zvládání průběžné administrativy a sledování svých portfolií a expozic představujících úvěrové riziko a rovněž k identifikaci a zvládání problémových půjček a k provádění odpovídajících úprav ocenění a vytváření rezerv;
c)
přiměřeně diverzifikovali každé úvěrové portfolio na základě cílového trhu a celkové úvěrové strategie;
d)
měli písemnou politiku pro úvěrové riziko, jež obsahuje přípustné odchylky rizik a systém tvorby opravných položek a rezerv a popis toho, jak se toto riziko měří, sleduje a kontroluje;
e)
poskytli snadný přístup k příslušným významným údajům o kvalitě úvěru a výkonnosti jednotlivých podkladových expozic, hotovostních toků a doprovodného zajištění sekuritizační expozice, jakož i k informacím, jež jsou nezbytné k provedení komplexních dobře navržených zátěžových testů pro hotovostní toky a hodnoty doprovodného zajištění podkladové expozice. Pro tyto účely se příslušné významné údaje stanoví ke dni sekuritizace a případně z důvodu povahy sekuritizace poté;
f)
poskytli snadný přístup ke všem ostatním příslušným údajům nezbytným k tomu, aby správce splnil požadavky stanovené v článku 53;
g)
sdělili úroveň svého ponechaného čistého ekonomického podílu, jak uvádí článek 51, jakož i jakýchkoli záležitostí, jež by mohly bránit zachování minimálního požadovaného čistého ekonomického podílu uvedeného v témže článku.
Článek 53
Kvalitativní požadavky pro správce vystavené sekuritizacím
1. Dříve, než se správce vystaví úvěrovému riziku ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, a případně poté, musí být schopen u každé jednotlivé sekuritizační pozice příslušným orgánům prokázat, že této pozici zcela a důkladně rozumí a že zavedl formální postupy a procedury, jež odpovídají rizikovému profilu investic příslušného alternativního investičního fondu do sekuritizovaných pozic, k analýze a zaznamenávání:
a)
informací oznámených původci nebo sponzory podle článku 51 ke konkretizaci čistého ekonomického podílu, který průběžně drží v sekuritizaci;
b)
rizikových charakteristik jednotlivých sekuritizačních pozic;
c)
rizikových charakteristik podkladových expozic sekuritizačních pozic;
d)
pověsti a ztrát vzniklých z předchozích sekuritizací původců nebo sponzorů v příslušných kategoriích podkladových expozic sekuritizační pozice;
e)
prohlášení a informací oznámených původci nebo sponzory či jejich zástupci nebo poradci o jejich hloubkové kontrole sekuritizovaných expozic a případně o kvalitě doprovodného zajištění sekuritizovaných expozic;
f)
ve vhodných případech metodiky a konceptů, na nichž je založeno oceňování doprovodného zajištění sekuritizované expozice, a zásad přijatých původcem nebo sponzorem k zajištění nezávislosti oceňovatele;
g)
všech strukturálních rysů sekuritizace, které mohou významně ovlivnit výkonnost sekuritizační pozice instituce, mezi něž se řadí smluvní kaskádovité a s nimi související spouštěcí mechanismy, úvěrová posílení, posílení likvidity, spouštěcí mechanismy založené na tržní ceně a specifická selhání pro daný obchod.
2. Pokud správce vstoupí do expozice vůči materiální hodnotě úvěrového rizika ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, provádí v souladu s čl. 15 odst. 3 písm. b) směrnice 2011/61/EU pravidelně zátěžové testy vhodné pro takové sekuritizační pozice. Zátěžový test by měl být přiměřený povaze, rozsahu a složitosti rizika obsaženého v sekuritizačních pozicích.
Správce vytvoří formální postupy sledování v souladu se zásadami stanovenými v článku 15 směrnice 2011/61/EU, které budou přiměřené rizikovému profilu příslušného alternativního investičního fondu ve vztahu k úvěrovému riziku sekuritizační pozice, aby bylo možné průběžně a včas sledovat informace o výkonnosti podkladových expozic takových sekuritizačních pozic. Tyto informace (jsou-li relevantní vzhledem ke konkrétnímu typu sekuritizace a neomezují se na níže popsané druhy informací) zahrnují druh expozice, procento úvěrů po splatnosti více než 30, 60 a 90 dní, míry selhání, sazby u předčasného splacení, úvěry, k nimž se vztahuje zabavení majetku, druhy a využití zajištění, distribuci četnosti úvěrového hodnocení nebo jiných měření úvěruschopnosti v rámci podkladových expozic, odvětvovou a geografickou diverzifikaci a distribuci četnosti poměrů úvěru k hodnotě v rozpětích, která umožňují příslušnou analýzu citlivosti. V případě, že podkladové expozice jsou samy sekuritizačními pozicemi, musí mít správce informace uvedené v tomto pododstavci nejen o podkladových sekuritizačních tranších, jako je název emitenta a kvalita úvěru, ale také o charakteristikách a výkonnosti seskupení podkládajících tyto sekuritizační tranše.
Správci použijí stejné normy analýzy na účasti nebo úpisy u emisí sekuritizací nakupovaných od třetích stran.
3. Pro účely odpovídajícího řízení rizika a likvidity musí správce vstupující jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace řádně rozpoznávat, měřit, sledovat, řešit, kontrolovat a oznamovat rizika, která vznikají kvůli nesouladu mezi aktivy a pasivy příslušného alternativního investičního fondu, koncentraci rizika nebo investičnímu riziku plynoucímu z těchto nástrojů. Správce zajistí, aby rizikový profil takové sekuritizační pozice odpovídal velikosti, celkové struktuře portfolia, investičním strategiím a cílům příslušného alternativního investičního fondu stanoveným ve statutu nebo v zakládacích dokumentech, v prospektu a v nabídkových dokumentech.
4. Správce v souladu s požadavky stanovenými v článku 18 směrnice 2011/61/EU zajistí, aby vrcholnému vedení bylo v přiměřené míře podáváno vnitřní hlášení tak, aby si vrcholné vedení bylo plně vědomo významného vstupu do expozice vůči riziku ze sekuritizací, a že rizika plynoucí z těchto expozic jsou odpovídajícím způsobem řízena.
5. Správci zahrnou odpovídající informace o svých expozicích vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace a o svých postupech řízení rizika v této oblasti do zpráv a oznámení, které mají být předkládány podle článků 22, 23 a 24 směrnice 2011/61/EU.
Článek 54
Nápravná opatření
1. Pokud po vstupu do expozice vůči riziku ze sekuritizace správci zjistí, že stanovení a oznámení ponechaného podílu nesplnilo požadavky uložené tímto nařízením, přijmou taková nápravná opatření, která jsou v nejlepším zájmu investorů do daného alternativního investičního fondu.
2. Pokud v jakémkoli okamžiku po vstupu do expozice vůči riziku ponechaný podíl klesne na méně než 5 % a tato situace není výsledkem přirozeného platebního mechanismu dané transakce, přijmou správci taková nápravná opatření, která jsou v nejlepším zájmu investorů do daného alternativního investičního fondu.
Článek 55
Ustanovení o zachování právních účinků
Články 51 až 54 se použijí na nové sekuritizace emitované od 1. ledna 2011. Na stávající sekuritizace se články 51 až 54 použijí po 31. prosinci 2014, pokud budou po tomto datu doplněny či nahrazeny nové podkladové expozice.
Článek 56
Výklad
Není-li k dispozici konkrétní výklad ze strany Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy nebo smíšeného výboru evropských orgánů dohledu, vykládají se ustanovení tohoto oddílu v souladu s odpovídajícími ustanoveními směrnice 2006/48/ES a s pokyny k článku 122a směrnice o kapitálových požadavcích ze dne 31. prosince 2010 (9) vydanými Evropským výborem orgánů bankovního dohledu a s jejich pozdějšími změnami.
ODDÍL 6
Organizační požadavky - obecné zásady
(článek 12 a 18 směrnice 2011/61/EU)
Článek 57
Obecné požadavky
1. Správci musí:
a)
vytvořit, zavést a udržovat rozhodovací postupy a organizační strukturu, která jasně upřesňuje hierarchické vztahy, rozděluje úkoly a odpovědnost a je zdokumentována;
b)
zajistit, aby jejich příslušné osoby věděly, jaké postupy je třeba dodržet, pokud mají řádně plnit své povinnosti;
c)
vytvořit, zavést a udržovat náležité mechanismy vnitřní kontroly, jejichž účelem je zajistit plnění rozhodnutí a dodržování postupů na všech úrovních správce;
d)
vytvořit, zavést a udržovat účinný systém vnitřního hlášení a předávání informací na všech příslušných úrovních správce, jakož i účinnou výměnu informací se zúčastněnými třetími stranami;
e)
vést náležitou a systematickou evidenci o své obchodní činnosti a vnitřní organizaci.
Správci zohlední povahu, rozsah a složitost své obchodní činnosti, jakož i povahu a škálu služeb a činností poskytovaných a vykonávaných v rámci této obchodní činnosti.
2. Správci vytvoří, zavedou a udržují takové systémy a postupy, které dostatečně zajišťují bezpečnost, celistvost a důvěrnost informací a zohledňují přitom povahu dotčených informací.
3. Správci vytvoří, zavedou a udržují náležitou strategii kontinuity činnosti, jejímž cílem je zajistit zachování nejdůležitějších údajů a funkcí a pokračování služeb a činností v případě výpadku systémů a postupů, anebo (pokud pokračování není možné) která umožní včasnou obnovu těchto údajů a funkcí a včasné obnovení služeb a činností.
4. Správci vytvoří, zavedou a udržují takové účetní zásady a postupy a pravidla oceňování, které jim umožní na žádost příslušného orgánu včas poskytnout účetní výkazy, jež podávají pravdivý a věrný obraz o jejich finanční situaci a jsou v souladu se všemi platnými účetními standardy a předpisy.
5. Správci zavedou vhodné postupy a procedury, kterými zajistí, že pravidla alternativního investičního fondu pro zpětný odkup budou dostatečně podrobně sdělena investorům předtím, než do fondu investují, či v případě významných změn.
6. Správci průběžně sledují a vyhodnocují přiměřenost a účinnost svých systémů, mechanismů vnitřní kontroly a uspořádání zavedených podle odstavců 1 až 5 a přijímají vhodná opatření k nápravě případných nedostatků.
Článek 58
Elektronické zpracování údajů
1. Správci přijmou přiměřená a dostatečná opatření, aby získali vhodné elektronické systémy, které umožní u každého portfolia včas a řádně evidovat pokyny k transakcím nebo upsání či případně k vyplacení.
2. Správci při elektronickém zpracování údajů vhodným způsobem zajistí vysokou úroveň bezpečnosti, jakož i celistvost a důvěrnost evidovaných informací.
Článek 59
Účetní postupy
1. Správci použijí účetní zásady a postupy podle čl. 57 odst. 4, aby zajistili ochranu investorů. Účetní evidence je vedena způsobem, který umožňuje kdykoli přímo zjistit veškerá aktiva a pasiva alternativního investičního fondu. Má-li alternativní investiční fond různé podfondy, vede se pro tyto podfondy oddělená účetní evidence.
2. Správci vytvoří, zavedou a udržují zásady a postupy pro účetnictví a oceňování, které zajistí, že čistá hodnota aktiv každého alternativního investičního fondu je přesně vypočtena na základě platných účetních předpisů a standardů.
Článek 60
Kontrola prováděná řídícím orgánem, vrcholným vedením a funkcí dohledu
1. Při interním přidělování funkcí správci zajistí, že řídící orgán, vrcholné vedení, a - pokud existuje - funkce dohledu ponesou odpovědnost za plnění povinností správce podle směrnice 2011/61/EU.
2. Správce zajistí, aby jeho vrcholné vedení:
a)
odpovídalo za provádění obecné investiční politiky každého spravovaného alternativního investičního fondu vymezené případně ve statutu fondu, zakládacích dokumentech, v prospektu nebo nabídkových dokumentech fondu;
b)
dohlíželo na proces schvalování investičních strategií každého spravovaného AIF;
c)
odpovídalo za zajištění toho, že jsou vytvořeny a zavedeny zásady a postupy oceňování v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU;
d)
odpovídalo za zajištění toho, že správce trvale a účinně zabezpečuje dodržování předpisů, a to i v případě, že tuto funkci vykonává třetí osoba;
e)
zajišťovalo a pravidelně ověřovalo, že u každého spravovaného alternativního investičního fondu je řádně a účinně prováděna a dodržována obecná investiční politika, investiční strategie a omezení rizik, a to i v případě, že funkci řízení rizik vykonávají třetí osoby;
f)
schvalovalo a pravidelně vyhodnocovalo přiměřenost vnitřních postupů pro přijímání investičních rozhodnutí za každý spravovaný alternativní investiční fond, tak aby tato rozhodnutí odpovídala schváleným investičním strategiím;
g)
schvalovalo a pravidelně vyhodnocovalo politiku řízení rizik a opatření, procesy a metody jejího provádění, včetně systému omezení rizika u každého spravovaného alternativního investičního fondu;
h)
odpovídalo za vytvoření a používání systému odměňování v souladu s přílohou II směrnice 2011/61/EU.
3. Správce rovněž zajistí, aby jeho vrcholné vedení a případně řídící orgán či funkce dohledu:
a)
posuzovaly a pravidelně vyhodnocovaly účinnost politik, opatření a postupů přijatých za účelem splnění povinností stanovených směrnicí 2011/61/EU;
b)
přijímaly náležitá opatření k nápravě nedostatků.
4. Správce zajistí, aby jeho vrcholné vedení dostávalo často, avšak nejméně jedenkrát ročně, písemné zprávy o otázkách dodržování předpisů, interního auditu a řízení rizik, v nichž se uvede zejména to, zda byla přijata náležitá nápravná opatření v případě eventuálních nedostatků.
5. Správce zajistí, aby jeho vrcholné vedení dostávalo pravidelně zprávy o provádění investičních strategií a vnitřních postupech pro přijímání investičních rozhodnutí uvedených v odst. 2 písm. b) až e).
6. Správce zajistí, aby případný řídící orgán nebo funkce dohledu pravidelně dostávaly písemné zprávy o otázkách uvedených v odstavci 4.
Článek 61
Stálá funkce zajišťování souladu s předpisy
1. Správci vytvoří, zavedou a udržují přiměřené strategie a postupy k odhalování případného rizika, že správce neplní své povinnosti stanovené ve směrnici 2011/61/EU, jakož i s tím spojených rizik, a přijmou přiměřená opatření a postupy, které takové riziko minimalizují a umožňují příslušným orgánům účinně vykonávat jejich pravomoci podle zmíněné směrnice.
Správce zohlední povahu, rozsah a složitost své obchodní činnosti, jakož i povahu a škálu služeb a činností poskytovaných a vykonávaných v rámci této obchodní činnosti.
2. Správce vytvoří a udržuje stálou a efektivní funkci pro zajišťování souladu s předpisy, která je nezávislá a je pověřena plněním těchto úkolů:
a)
sledovat a pravidelně vyhodnocovat přiměřenost a účinnost opatření, strategií a postupů přijatých podle odstavce 1 a kroků učiněných za účelem řešení nedostatků v plnění povinností správce;
b)
radit příslušným osobám, které odpovídají za výkon služeb a činností, a pomáhat jim v plnění povinností správce vyplývajících ze směrnice 2011/61/EU.
3. Aby osoby vykonávající funkci zajišťování souladu s předpisy uvedenou v odstavci 2 mohly řádně a nezávisle plnit své úkoly, správce zajistí:
a)
aby osoba vykonávající funkce zajišťování shody s předpisy měla nezbytné pravomoci, zdroje, odbornost a přístup ke všem potřebným informacím;
b)
aby byl jmenován „kontrolor souladu s předpisy“, který odpovídá za výkon funkce zajišťování souladu s předpisy a pravidelně, nejméně však jednou za rok, podává zprávy vrcholnému vedení o otázkách dodržování předpisů, kde uvede zejména to, zda byla v případě eventuálních nedostatků přijata patřičná nápravná opatření;
c)
aby příslušné osoby podílející se na výkonu funkce zajišťování souladu s předpisy nebyly zapojeny do poskytování služeb či výkonu činností, jež sledují;
d)
aby způsob určování odměny kontrolora souladu s předpisy a dalších osob podílejících se na výkonu funkce zajišťování souladu s předpisy nebyla, ani pravděpodobně nebude, na újmu jejich objektivity.
Od správce se však nevyžaduje splnit požadavky uvedené v prvním pododstavci písm. c) nebo d), pokud je schopen prokázat, že vzhledem k povaze, rozsahu a složitosti jeho obchodní činnosti i vzhledem k povaze a škále jeho služeb a činností jsou dané požadavky neúměrné a že funkce zajišťování souladu s předpisy je trvale účinně vykonávána.
Článek 62
Stálá funkce interního auditu
1. Pokud to je vhodné a přiměřené s ohledem na povahu, rozsah a složitost jejich obchodní činnosti i s ohledem na povahu a škálu činností kolektivní správy portfolií prováděných v rámci jejich obchodní činnosti, správci zřídí a udržují funkci interního auditu, která je oddělena od jiných funkcí a činností správce a je na nich nezávislá.
2. Funkce interního auditu uvedená v odstavci 1:
a)
vypracuje, zavede a udržuje plán auditu zaměřený na posouzení a zhodnocení přiměřenosti a účinnosti systémů správce, jeho mechanismů vnitřní kontroly a souvisejících opatření;
b)
vydává doporučení na základě výsledků získaných podle písmene a);
c)
ověřuje dodržování doporučení uvedených v písmeni b);
d)
podává zprávy o záležitostech interního auditu.
Článek 63
Osobní obchody
1. Pro jakoukoli příslušnou osobu, která se zabývá činnostmi, jež by mohly dát vznik střetu zájmů, nebo která má přístup k důvěrným informacím ve smyslu čl. 1 bodu 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES ze dne 28. ledna 2003 o obchodování zasvěcených osob a manipulaci s trhem (zneužívání trhu) (10) nebo k jiným důvěrným informacím týkajícím se alternativního investičního fondu nebo obchodů s takovým fondem či na jeho účet, správce vytvoří, zavede a udržuje přiměřená opatření s cílem zabránit takovým příslušným osobám:
a)
v uzavření osobního obchodu s finančními nástroji nebo jinými aktivy, který splňuje jedno z následujících kritérií:
i)
obchod podléhá čl. 2 odst. 1 směrnice 2003/6/ES,
ii)
obchod má za následek zneužití či neoprávněné zveřejnění důvěrných informací,
iii)
obchod je v rozporu nebo je pravděpodobně v rozporu s některou povinností správce podle směrnice 2011/61/EU;
b)
v poskytnutí poradenství jiné osobě či nabádání jiné osoby, nad rámec běžného plnění pracovních povinností či smlouvy o poskytování služeb, k uzavření osobního obchodu uvedeného v písm. a) bodech i) a ii) nebo obchodu, který by jinak vedl ke zneužití informací týkajících se nevyřízených pokynů klientů;
c)
aniž je dotčen čl. 3 písm. a) směrnice 2003/6/ES, v prozrazení jiné osobě jakýchkoli informací či názorů, nad rámec běžného plnění pracovních povinností či smlouvy o poskytování služeb, pokud příslušná osoba ví nebo by rozumně měla vědět, že následkem takového prozrazení jiná osoba učiní nebo by pravděpodobně učinila tyto kroky:
i)
uzavře osobní obchod uvedený v písm. a) bodech i) a ii) s finančními nástroji nebo jinými aktivy nebo obchod, který by jinak vedl ke zneužití informací týkajících se nevyřízených pokynů klientů,
ii)
poradí jiné osobě nebo ji přiměje, aby takový osobní obchod uzavřela.
2. Smyslem opatření uvedených v odstavci 1 je zajistit zejména, aby:
a)
každá příslušná osoba věděla o omezeních osobních obchodů uvedených v odstavci 1 a opatřeních, která správce v souvislosti s osobními obchody a prozrazováním informací v souladu s odstavcem 1 přijal;
b)
správce byl neprodleně informován o každém osobním obchodu, který uzavřela příslušná osoba, na niž se vztahuje odstavec 1, buď formou oznámení, či jinými postupy, které správci umožní takové obchody zjistit;
c)
o osobním obchodu, který byl správci oznámen nebo správcem zjištěn, byla vedena evidence včetně povolení či zákazu vydaného v souvislosti s takovým obchodem.
Jestliže určité činnosti správce vykonávají třetí osoby, správce zajistí pro účely prvního pododstavce písm. b), aby subjekt vykonávající tyto činnosti vedl evidenci osobních obchodů uzavřených jakoukoli příslušnou osobou, na niž se vztahuje odstavec 1, a aby tyto informace bezodkladně na požádání poskytl správci.
3. Odstavce 1 a 2 se nevztahují na osobní obchody:
a)
provedené při správě portfolií na základě volné úvahy, pokud mezi správcem portfolia a příslušnou osobou či jinou osobou, na jejíž účet se daný obchod provádí, nedošlo k předchozí komunikaci o obchodu;
b)
se SKIPCP nebo alternativními investičními fondy, které podléhají dohledu podle právních předpisů členského státu, které vyžadují rovnoměrné rozložení rizika mezi aktiva, pokud se příslušná osoba nebo jiná osoba, na jejíž účet se obchody provádějí, nepodílí na řízení dotyčného subjektu.
4. Pro účely odstavce 1 zahrnuje osobní obchod také obchod s finančním nástrojem nebo jiným aktivem provedený jménem nebo na účet:
a)
příslušné osoby;
b)
jakékoli osoby, s níž má příslušná osoba rodinné vazby nebo s níž má úzké propojení;
c)
osoby, jejíž vztah s příslušnou osobou je takový, že příslušná osoba má na výsledku obchodu přímý nebo nepřímý hmotný zájem, který není poplatkem či provizí za provedení obchodu.
Článek 64
Evidence portfoliových obchodů
1. Správci u každého portfoliového obchodu týkajícího se spravovaného alternativního investičního fondu neprodleně zaznamenají informace, jež jsou nezbytné k rekonstrukci podobností o pokynu a provedeném obchodu nebo dohodě.
2. V případě portfoliových obchodů na převodním místě zahrnuje evidence uvedená v odstavci 1 následující informace:
a)
jméno či jiné označení alternativního investičního fondu a osoby jednající na účet tohoto fondu;
b)
dané aktivum;
c)
případně jeho množství;
d)
typ pokynu nebo obchodu;
e)
cenu;
f)
u pokynů datum a přesný čas předání pokynu a jméno nebo jiné označení osoby, které byl pokyn předán, u obchodů datum a přesný čas rozhodnutí o provedení obchodu a datum a přesný čas provedení obchodu;
g)
případně jméno osoby, která předala pokyn nebo provedla obchod;
h)
důvody případného odvolání pokynu;
i)
u provedených obchodů totožnost protistrany a převodního místa.
3. V případě portfoliových obchodů alternativního investičního fondu mimo převodní místo zahrnuje evidence uvedená v odstavci 1 následující informace:
a)
název či jiné označení alternativního investičního fondu;
b)
právní a jinou dokumentaci, jež tvoří základ portfoliového obchodu, zahrnující zejména dohodu, jež byla provedena;
c)
cenu.
4. Převodní místo pro účely odstavců 2 a 3 zahrnuje systematický internalizátor ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 7 směrnice 2004/39/ES, regulovaný trh ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 14 uvedené směrnice, mnohostranný systém obchodování ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 15 uvedené směrnice, tvůrce trhu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 8 uvedené směrnice či jiného zajišťovatele likvidity nebo subjekt, který plní ve třetí zemi funkci podobnou těm, jaké plní kterýkoli z výše uvedených subjektů.
Článek 65
Evidence pokynů k upsání a vyplacení
1. Správci přijmou všechny přiměřené kroky k zajištění, aby přijaté pokyny k upsání a vyplacení pro alternativní investiční fond byly zaznamenány neprodleně po jejich přijetí.
2. Záznam obsahuje tyto informace:
a)
příslušný alternativní investiční fond;
b)
osobu, která pokyn podala nebo předala;
c)
osobu, která pokyn přijala;
d)
datum a čas pokynu;
e)
podmínky platby a platební prostředek;
f)
typ pokynu;
g)
datum provedení pokynu;
h)
počet podílových jednotek nebo akcií nebo rovnocenné upsané či vyplacené částky;
i)
cenu, za niž byla každá podílová jednotka nebo akcie upsána nebo případně vyplacena, či případně částku upsaného nebo vyplaceného kapitálu;
j)
celkovou hodnotu upsaných nebo vyplacených podílových jednotek či akcií;
k)
hodnotu pokynu v hrubém vyjádření včetně poplatku za upsání nebo v čisté výši po odečtení poplatku za vyplacení.
Informace podle písmen i), j) a k) se zaznamenají, jakmile jsou k dispozici.
Článek 66
Požadavky na vedení evidence
1. Správci zajistí, aby veškeré požadované záznamy uvedené v článcích 64 a 65 byly uchovány po dobu nejméně pěti let.
Příslušné orgány však mohou od správců vyžadovat, aby uchovávali všechny nebo některé tyto záznamy delší dobu v závislosti na povaze aktiva nebo portfoliového obchodu, jestliže je to nutné k tomu, aby příslušný orgán mohl vykonávat dohled v souladu se směrnicí 2011/61/EU.
2. Jakmile skončí platnost správcova povolení, záznamy se uchovají alespoň do uplynutí zbytku stanovené pětileté lhůty uvedené v odstavci 1. Příslušné orgány mohou požadovat uchování záznamů po delší dobu.
Přenese-li správce své povinnosti ve vztahu k alternativnímu investičnímu fondu na jiného správce, zajistí tomuto novému správci k záznamům uvedeným v odstavci 1 přístup.
3. Záznamy se uchovávají na nosiči, který umožní takové uložení informací, aby k nim měl příslušný orgán do budoucna přístup, a v takové formě a takovým způsobem, aby:
a)
příslušný orgán měl k záznamům snadný přístup a byl schopen rekonstruovat z nich všechny klíčové fáze zpracování každého portfoliového obchodu;
b)
bylo možné snadno zjistit jakékoli opravy či jiné změny i původní obsah záznamů před opravami či změnami;
c)
nebyla možná žádná jiná manipulace nebo změna záznamů.
ODDÍL 7
Oceňování
(článek 19 směrnice 2011/61/EU)
Článek 67
Zásady a postupy oceňování aktiv alternativního investičního fondu
1. Správci pro každý spravovaný alternativní investiční fond vytvoří, udržují, zavedou a vyhodnocují písemné zásady a postupy, kterými zajistí řádný, transparentní, komplexní a přiměřeně zdokumentovaný proces oceňování. Zásady a postupy oceňování zahrnují všechny materiální aspekty procesu oceňování a postupů a kontrol oceňování ve vztahu k příslušnému alternativnímu investičnímu fondu.
Aniž jsou dotčeny požadavky podle vnitrostátního práva a statut nebo zakládací dokumenty alternativního investičního fondu, správce zajistí, že na alternativní investiční fondy, jež spravuje, budou použity spravedlivé, přiměřené a transparentní metody oceňování. Zásady oceňování určí a postupy zavedou metody oceňování používané pro každý druh aktiva, do něhož může alternativní investiční fond investovat v souladu s platným vnitrostátním právem, statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu. Správce nesmí do určitého druhu aktiva poprvé investovat, dokud pro tento konkrétní druh aktiva nebyla stanovena odpovídající metoda či metody oceňování.
Zásady a postupy, kterými se stanoví metody oceňování, zahrnují vstupy, modely a kritéria výběru zdrojů oceňování a zdrojů tržních údajů. Zásady a postupy stanoví, že kdykoli je to možné a vhodné, ceny mají být získávány z nezávislých zdrojů. Při výběru konkrétní metody jsou zhodnoceny dostupné vhodné metody s přihlédnutím k jejich citlivosti na změny v proměnných a k tomu, jak jednotlivé strategie ovlivňují relativní hodnotu aktiv v portfoliu.
2. Zásady oceňování určí povinnosti, úlohy a odpovědnost všech stran účastnících se procesu oceňování, a to včetně vrcholného vedení správce. Organizační struktura stanovená zásadami oceňování se poté promítne do postupů.
Zásady a postupy oceňování řeší alespoň následující záležitosti:
a)
schopnosti a nezávislost pracovníků, kteří skutečně provádějí oceňování aktiv;
b)
konkrétní investiční strategie alternativního investičního fondu a aktiva, do kterých by fond mohl investovat;
c)
kontroly výběru vstupů, zdrojů a metod oceňování;
d)
způsob eskalace k řešení rozdílů v hodnotách aktiv;
e)
oceňování jakýchkoli úprav týkajících se velikosti a likvidity pozic, nebo případně změn v tržních podmínkách;
f)
vhodný moment k provedení účetní závěrky pro účely oceňování;
g)
odpovídající četnost oceňování aktiv.
3. Je-li jmenován externí znalec, v zásadách a postupech oceňování se stanoví postup pro výměnu informací mezi správcem a externím znalcem, aby bylo zajištěno, že jsou poskytnuty všechny potřebné informace požadované pro účely oceňování.
Zásady a postupy oceňování zajistí, že správce provádí počáteční a pravidelnou hloubkovou kontrolu třetích stran, kterým bylo přiděleno poskytování služeb oceňování.
4. Provádí-li oceňování správce sám, zásady obsahují popis ochranných opatření pro funkčně nezávislé oceňování v souladu s čl. 19 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU. Tato ochranná opatření mimo jiné předchází tomu, aby jakákoli osoba nepatřičně ovlivňovala způsob, jakým je oceňování prováděno, nebo takové ovlivňování omezují.
Článek 68
Použití modelu k oceňování aktiv
1. Je-li k oceňování aktiv alternativního investičního fondu používán model, v zásadách a postupech oceňování se tento model a jeho základní rysy vysvětlí a odůvodní. Řádně se zdokumentuje důvod pro výběr tohoto modelu, podkladové údaje, předpoklady použité v modelu a odůvodnění jejich použití a rovněž to, jaká má oceňování pomocí modelů omezení.
2. Zásady a postupy oceňování zajistí, aby byl model před použitím zvalidován osobou s dostatečnými odbornými znalostmi, která se nepodílela na tvorbě daného modelu. Validační proces se řádně zdokumentuje.
3. Model podléhá předchozímu schválení vrcholného vedení správce. Pokud model používá správce, který sám provádí oceňování, předchozím schválením vrcholného vedení není dotčeno právo příslušného orgánu požadovat podle čl. 19 odst. 9 směrnice 2011/61/EU, aby byl model ověřen externím znalcem nebo auditorem.
Článek 69
Jednotné uplatňování zásad a postupů oceňování
1. Správce zajistí, aby zásady a postupy oceňování a stanovené metody oceňování byly uplatňovány jednotně.
2. Zásady a postupy oceňování a stanovené metody oceňování se uplatňují na všechna aktiva alternativního investičního fondu se zohledněním investiční strategie, druhu aktiva a případně existence rozdílných externích znalců.
3. Není-li vyžadována aktualizace, zásady a postupy oceňování se nadále uplatňují jednotně a zdroje a pravidla oceňování stále zůstávají jednotné.
4. Postupy oceňování a stanovené metody oceňování se uplatňují jednotně na všechny alternativní investiční fondy spravované jedním správcem, se zohledněním investičních strategií, druhů aktiv držených alternativními investičními fondy a případně existence rozdílných externích znalců.
Článek 70
Pravidelný přezkum zásad a postupů oceňování
1. V zásadách oceňování se stanoví pravidelný přezkum zásad a postupů a rovněž metod oceňování. Přezkum se provádí alespoň jednou ročně a předtím, než alternativní investiční fond začne využívat novou investiční strategii nebo nový druh aktiv, jež nejsou zahrnuta v současných zásadách oceňování.
2. Zásady a postupy oceňování popisují, jak se provede změna zásad oceňování, včetně metody oceňování, a za jakých okolností je vhodné změnu provést. Doporučení ke změně zásad a postupů se předkládají vrcholnému vedení, které veškeré změny přezkoumá a schválí.
3. Funkce řízení rizik uvedená v článku 38 zásady a postupy přijaté k oceňování aktiv přezkoumá a v případě potřeby poskytne ohledně zásad a postupů vhodnou podporu.
Článek 71
Přezkum jednotlivých hodnot aktiv
1. Správce zajistí, aby všechna aktiva držená alternativním investičním fondem byla spravedlivě a přiměřeně oceněna. Správce pro každý druh aktiv zdokumentuje, jakým způsobem je přiměřenost a spravedlivost jednotlivých hodnot posouzena. Správce je kdykoli schopen prokázat, že portfolia alternativních investičních fondů, které spravuje, jsou řádně oceněna.
2. V zásadách a postupech oceňování se stanoví postup přezkumu jednotlivých hodnot aktiv, u nichž existuje značné riziko nesprávného ocenění, například v následujících případech:
a)
ocenění je založeno na cenách dostupných pouze od jedné protistrany nebo jednoho makléře;
b)
ocenění je založeno na nelikvidních burzovních cenách;
c)
ocenění je ovlivněno stranami, jež jsou ve spojení se správcem;
d)
ocenění je ovlivněno subjekty, které mohou mít na výsledcích daného alternativního investičního fondu finanční zájem;
e)
ocenění je založeno na cenách poskytnutých protistranou, která je původcem nástroje, zejména pokud původce také financuje pozici alternativního investičního fondu v daném nástroji;
f)
ocenění je ovlivněno jedním nebo více jednotlivci v rámci správce.
3. Zásady a postupy pro oceňování musejí upravit způsob jejich přezkumu včetně dostatečného a vhodného ověření přiměřenosti jednotlivých hodnot. Přiměřenost se posoudí podle toho, zda existuje odpovídající stupeň objektivity. Součástí těchto ověření je alespoň:
a)
ověření hodnot porovnáním s cenami stanovenými protistranami a cenami stanovenými v průběhu času;
b)
validace hodnot na základě srovnání realizačních cen s posledními účetními hodnotami;
c)
posouzení pověsti, soudržnosti a kvality zdroje oceňování;
d)
srovnání s hodnotami pocházejícími od třetí strany;
e)
přezkum a zdokumentování výjimek;
f)
zjištění a vyhledání rozdílů, které se zdají být neobvyklé nebo se liší o referenční odchylku stanovenou pro oceňování u daného druhu aktiva;
g)
zjišťování přítomnosti zastaralých cen nebo neaktuálních parametrů;
h)
srovnání s cenami souvisejících aktiv nebo jejich zajištění;
i)
přezkum vstupů používaných pro stanovování cen pomocí modelů, zejména těch vstupů, pro něž cena stanovená modelem vykazuje značnou citlivost.
4. Zásady a postupy oceňování zahrnují vhodná opatření pro eskalaci, kterými se řeší rozdíly nebo jiné problémy při oceňování aktiv.
Článek 72
Výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii
1. Správce zajistí, že u každého alternativního investičního fondu, který spravuje, je čistá hodnota aktiv na podílovou jednotku nebo akcii vypočtena při každé emisi nebo upsání nebo vyplacení nebo zrušení podílových jednotek nebo akcií, nejméně však jednou za rok.
2. Správce zajistí, že postupy a metody pro výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii jsou zcela zdokumentovány. Správce postupy a metody výpočtu a jejich použití pravidelně ověřuje a odpovídajícím způsobem mění dokumentaci.
3. Správce zajistí, že jsou zavedeny postupy nápravy pro případ nesprávného výpočtu čisté hodnoty aktiv.
4. Správce zajistí, aby počet podílových jednotek nebo akcií v emisi podléhal pravidelnému ověření alespoň tak často, jak je počítána cena podílové jednotky nebo akcie.
Článek 73
Profesní záruky
1. Externí znalci poskytují na žádost profesní záruky, kterými prokazují svou schopnost provádět oceňování. Externí znalci předkládají profesní záruky v písemné podobě.
2. Profesní záruky obsahují doklad o kvalifikaci externího znalce a jeho schopnosti provádět řádné a nezávislé oceňování, přičemž obsahují alespoň doklad o:
a)
dostatečných lidských a technických zdrojích;
b)
odpovídajících postupech, jež zaručují řádné a nezávislé oceňování;
c)
odpovídajících znalostech a porozumění investiční strategii alternativního investičního fondu a aktiv, které má externí znalec za úkol oceňovat;
d)
dostatečně dobré pověsti a dostatečné zkušenosti s oceňováním.
3. Jestliže externí znalec podléhá povinné profesní registraci u příslušného orgánu nebo jiného subjektu státu, v němž je usazen, musí profesní záruka obsahovat název tohoto orgánu nebo subjektu a příslušné kontaktní informace. Profesní záruka jasně uvádí právní a správní předpisy nebo pravidla pro výkon povolání, kterým externí znalec podléhá.
Článek 74
Četnost oceňování aktiv v držení otevřených alternativních investičních fondů
1. Finanční nástroje v držení otevřených alternativních investičních fondů by měly být oceňovány vždy, když se vypočítává čistá hodnota aktiv na podílovou jednotku nebo akcii podle čl. 72 odst. 1.
2. Ostatní aktiva v držení otevřených alternativních investičních fondů se oceňují nejméně jednou ročně a vždy, když existuje důkaz, že poslední určená hodnota již není reálná nebo řádná.
ODDÍL 8
Pověření jiné osoby úkoly správce
(čl. 20 odst. 1, 2, 4 a 5 směrnice 2011/61/EU)
Článek 75
Obecné zásady
Správci, kteří pověřují jinou osobu, aby jejich jménem vykonávala jejich úkoly, musí splnit zejména následující obecné zásady:
a)
struktura pověření neumožňuje správcům vyhýbat se své odpovědnosti nebo závazkům;
b)
v důsledku pověření jiné osoby se nemění povinnosti správce vůči alternativnímu investičnímu fondu a jeho investorům;
c)
nejsou ohroženy podmínky, které musí správce splnit, aby mu bylo povoleno vykonávat činnost v souladu se směrnicí 2011/61/EU;
d)
pověření má formu písemné dohody uzavřené mezi správcem a pověřenou osobou;
e)
správce zajistí, že pověřená osoba svěřené úkoly vykonává účinně a v souladu s platnými právními a správními požadavky, a zavede metody a postupy k průběžnému vyhodnocování služeb poskytovaných pověřenou osobou. Pokud vyjde najevo, že pověřená osoba není schopna vykonávat úkoly účinně či v souladu s platnými právními a správními požadavky, správce učiní vhodné kroky;
f)
správce vykonává účinný dohled nad svěřenými úkoly a řídí rizika související s pověřením jiné osoby. Pro tyto účely má správce neustále k dispozici odborné znalosti a zdroje nezbytné k vykonávání dohledu nad svěřenými úkoly. Správce v dohodě stanoví vůči pověřené osobě své právo na informace, právo kontroly, vstupu a přístupu a právo udělovat pokyny a sledovat činnost. Správce rovněž zajistí, aby pověřená osoba řádně dohlížela na výkon svěřených úkolů a odpovídajícím způsobem řídila rizika související s pověřením;
g)
správce zajišťuje, aby kontinuita a kvalita svěřených úkolů nebo pověření vykonávat tyto úkoly byla zachována i v případě ukončení pověření, buď tím, že převede svěřené úkoly nebo pověření tyto úkoly vykonávat na jinou třetí osobu, nebo tím, že je vykoná sám;
h)
příslušná práva a povinnosti správce a pověřené osoby jsou jasně rozděleny a zakotveny v dohodě. Správce si smluvně zajistí zvláště právo udělovat pokyny a ukončit pověření, právo na informace, právo kontroly a přístupu k účetním knihám a do prostor pověřené osoby. V dohodě se stanoví, že k dalšímu pověření může dojít pouze se souhlasem správce;
i)
pokud se pověření týká správy portfolia, je vykonáváno v souladu s investiční strategií alternativního investičního fondu. Správce udělí pověřené osobě pokyny, jak investiční strategii provádět, a průběžně kontroluje, zda ji pověřená osoba dodržuje;
j)
správce zajistí, aby mu pověřená osoba sdělila jakékoli okolnosti, které mohou mít zásadní dopad na schopnost pověřené osoby účinně vykonávat svěřené úkoly či je vykonávat v souladu s platnými právními a správními požadavky;
k)
správce zajistí, aby pověřená osoba chránila důvěrné informace týkající se správce, alternativního investičního fondu dotčeného pověřením a investorů daného fondu;
l)
správce zajistí, aby pověřená osoba vytvořila, zavedla a udržovala nouzový plán obnovy po haváriích a plán pravidelného testování záložních zařízení s přihlédnutím k typům svěřených úkolů.
Článek 76
Objektivní důvody pro pověření
1. Správce poskytne příslušným orgánům podrobný popis, vysvětlení a důkaz o objektivních důvodech pro pověření. Při posuzování, zda je celková struktura pověření založena na objektivních důvodech ve smyslu čl. 20 odst. 1 písm. a) směrnice 2011/61/EU, se zváží následující kritéria:
a)
optimalizace obchodních funkcí a procesů;
b)
úspory nákladů;
c)
odborné znalosti pověřené osoby v oblasti administrativy nebo specifických trhů či investic;
d)
přístup pověřené osoby ke celosvětovým obchodním systémům.
2. Na žádost příslušného orgánu musí správce poskytnout podrobnější vysvětlení a dokumenty dokládající, že celková struktura pověření je založena na objektivních důvodech.
Článek 77
Vlastnosti pověřené osoby
1. Pověřená osoba musí disponovat dostatečnými zdroji a dostatečným počtem zaměstnanců, kteří mají schopnosti, vědomosti a odborné znalosti nezbytné k plnění svěřených úkolů, a musí mít vhodnou organizační strukturu podporující plnění svěřených úkolů.
2. Osoby, které fakticky vykonávají činnost svěřenou správcem, musí mít dostatečné zkušenosti, odpovídající teoretické znalosti a odpovídající praktické zkušenosti s prováděním příslušných úkolů. Jejich odborná příprava a povaha funkcí, které zastávaly v minulosti, musí být přiměřená pro výkon této činnosti.
3. Osoby, které fakticky vykonávají činnost pověřené osoby, se nepovažují za osoby s dostatečně dobrou pověstí, pokud mají jakékoli negativní záznamy týkající se hodnocení dobré pověsti a řádného výkonu svěřených úkolů nebo jsou-li známy jiné relevantní informace, které mají vliv na jejich dobrou pověst. Takové negativní záznamy zahrnují mimo jiné trestné činy, soudní řízení nebo správní sankce, jež jsou relevantní pro výkon svěřených úkolů. Zvláštní pozornost se věnuje trestným činům v oblasti financí, k nimž patří mimo jiné povinnosti spojené s předcházením praní peněz, nepoctivému jednání, podvodům nebo finanční trestné činnosti, úpadku nebo platební neschopnosti. K relevantním informacím také patří například informace naznačující, že daná osoba není důvěryhodná nebo poctivá.
Podléhá-li pověřená osoba ve vztahu ke svým profesionálním službám regulaci v Unii, považují se faktory uvedené v prvním pododstavci za splněné, jestliže příslušný orgán dohledu zhodnotil kritérium „dobré pověsti“ v rámci postupu pro udělení povolení, pokud neexistuje důkaz o opaku.
Článek 78
Pověření správou portfolia nebo řízením rizik
1. Tento článek se použije, jestliže se pověření týká správy portfolia nebo řízení rizik.
2. Za subjekty, které mají povolení nebo registraci pro účely správy majetku a které podléhají dohledu, v souladu s čl. 20 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/61/EU se považují následující subjekty:
a)
správcovské společnosti s povolením podle směrnice 2009/65/ES;
b)
investiční podniky s povolením vykonávat správu portfolia podle směrnice 2004/39/ES;
c)
úvěrové instituce s povolením podle směrnice 2006/48/ES, jež jsou oprávněny vykonávat správu portfolia podle směrnice 2004/39/ES;
d)
správci nesamosprávných alternativních investičních fondů s povolením podle směrnice 2011/61/EU;
e)
subjekty třetích zemí, které mají povolení nebo registraci pro účely správy majetku a které podléhají účinnému dohledu příslušného orgánu ve třetí zemi.
3. Pokud se pověření týká podniku se sídlem ve třetí zemi, musí být v souladu s čl. 20 odst. 1 písm. d) směrnice 2011/61/EU splněny následující podmínky:
a)
mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu nad podnikem, který byl úkoly pověřen, je uzavřena písemná dohoda;
b)
dohoda uvedená v písmeni a) umožňuje příslušným orgánům ve vztahu k podniku, jemuž byly úkoly svěřeny:
i)
na žádost obdržet příslušné informace nezbytné k výkonu dohledu, jak stanoví směrnice 2011/61/EU,
ii)
získat přístup k dokumentům souvisejícím s výkonem dohledu, jež jsou uchovávány ve třetí zemi,
iii)
provádět kontroly na místě v prostorách podniku, který byl úkoly pověřen. Praktické postupy v případě kontroly na místě se podrobně popíší v písemné dohodě,
iv)
od orgánu dohledu ve třetí zemi obdržet co možná nejdříve informace pro účely vyšetřování údajných nedodržení požadavků směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření,
v)
spolupracovat při vymáhání práva v souladu s vnitrostátními a mezinárodními právními předpisy platnými pro orgány dohledu ve třetí zemi a pro příslušné orgány EU v případě nedodržení požadavků směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření a příslušných vnitrostátních právních předpisů.
Článek 79
Účinný dohled
Pověření zabraňuje účinnému dohledu správce, jestliže:
a)
správce, jeho auditoři a příslušné orgány nemají faktický přístup k údajům souvisejícím se svěřenými úkoly ani přístup do podnikatelských prostor pověřené osoby, nebo příslušné orgány nejsou schopny tato práva přístupu vykonávat;
b)
pověřená osoba nespolupracuje ohledně svěřených úkolů s příslušnými orgány správce;
c)
správce ani na žádost příslušného orgánu nezpřístupní veškeré informace nezbytné k tomu, aby orgány mohly dohlížet na to, zda výkon svěřených úkolů je v souladu s požadavky směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření.
Článek 80
Střety zájmů
1. V souladu s čl. 20 odst. 2 písm. b) směrnice 2011/61/EU se k posouzení, zda by u pověření mohlo dojít ke střetu zájmů se zájmy správce nebo investora do alternativního investičního fondu, použijí alespoň tato kritéria:
a)
jsou-li správce a pověřená osoba součástí stejné skupiny nebo mají jakýkoli jiný smluvní vztah, míra, do jaké pověřená osoba kontroluje správce nebo je schopna ovlivnit jeho jednání;
b)
jsou-li pověřená osoba a investor alternativního investičního fondu součástí stejné skupiny nebo mají jakýkoli jiný smluvní vztah, míra, do jaké tento investor kontroluje pověřenou osobu nebo je schopen ovlivnit její jednání;
c)
pravděpodobnost, že pověřená osoba získá finanční prospěch nebo se vyhne finanční ztrátě na úkor alternativního investičního fondu nebo investorů do tohoto fondu;
d)
pravděpodobnost, že pověřená osoba má zájem na výsledku služby nebo činnosti poskytované správci nebo alternativnímu investičnímu fondu;
e)
pravděpodobnost, že pověřená osoba má finanční či jinou motivaci upřednostnit zájem jiného klienta před zájmy alternativního investičního fondu nebo investorů do tohoto fondu;
f)
pravděpodobnost, že pověřená osoba dostává nebo dostane v souvislosti s činnostmi kolektivní správy portfolií, které jsou poskytovány správci a jím spravovanému alternativnímu investičnímu fondu, od osoby, která není správcem, materiální stimul v podobě peněz, zboží nebo služeb, který není běžnou provizí či poplatkem za poskytovanou službu.
2. Činnost správy portfolia či řízení rizik lze považovat za funkčně a hierarchicky oddělenou od dalších činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, pouze pokud jsou splněny následující podmínky:
a)
osoby, které vykonávají správu portfolia, nejsou zapojeny do výkonu činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, například do činností kontroly;
b)
osoby, které vykonávají řízení rizik, nejsou zapojeny do výkonu činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, například do provozní činnosti;
c)
nad osobami, které vykonávají řízení rizik, nevykonávají dohled osoby zodpovědné za provádění provozních činností;
d)
toto oddělení funkcí je zajištěno v celé hierarchické struktuře pověřené osoby až po řídící orgán a je kontrolováno řídícím orgánem a funkcí dohledu, pokud tato funkce v podniku pověřené osoby existuje.
3. Lze mít za to, že možné střety zájmů jsou řádně rozpoznávány, řešeny, sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu, pouze pokud:
a)
správce zajistí, aby pověřená osoba přijala všechny rozumné kroky k rozpoznávání, řešení a sledování potenciálních střetů zájmů, k nimž může dojít mezi správcem, alternativním investičním fondem a investory do daného fondu. Správce zajistí, že pověřená osoba má zavedeny postupy odpovídající postupům vyžadovaným v článcích 31 až 34;
b)
správce zajistí, aby pověřená osoba správci oznamovala možné střety zájmů, jakož i postupy a opatření, jež je třeba přijmout, aby byly tyto střety zájmů vyřešeny, a správce je poté oznámí alternativnímu investičnímu fondu a investorům do alternativního investičního fondu v souladu s článkem 36.
Článek 81
Schválení a oznámení dalšího pověření
1. Další pověření nabude účinku, pokud s ním dal správce písemně souhlas.
Obecný souhlas, který dal správce předem, se nepovažuje za souhlas v souladu s čl. 20 odst. 4 písm. a) směrnice 2011/61/EU.
2. V souladu s čl. 20 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU musí oznámení obsahovat podrobné údaje o pověřené osobě, název příslušného orgánu, od něhož získala další pověřená osoba povolení nebo registraci, svěřené úkoly, alternativní investiční fondy dotčené dalším pověřením, kopii písemného souhlasu správce a zamýšlené datum, kdy další pověření nabude účinnosti.
Článek 82
Subjekt typu „poštovní schránka“ a správce, u kterého se nelze nadále domnívat, že alternativní investiční fond spravuje
1. Správce se považuje za subjekt typu „poštovní schránka“ a nelze ho nadále považovat za správce alternativního investičního fondu alespoň v následujících situacích:
a)
správce již nemá nezbytné odborné znalosti a zdroje, aby účinně dohlížel na plnění svěřených úkolů a řídil rizika související s pověřením;
b)
správce již nemá pravomoc přijímat rozhodnutí v klíčových oblastech, za které má odpovědnost vrcholné vedení, nebo již nemá pravomoc vykonávat funkce vrcholného vedení, zejména ve vztahu k provádění obecné investiční politiky a investičních strategií;
c)
správce ztrácí smluvní práva vyšetřovat, právo kontroly, přístupu nebo právo udělovat pokyny pověřeným osobám nebo se výkon těchto práv stal prakticky nemožný;
d)
správce pověří jinou osobu plněním funkce správy investic v rozsahu, který podstatným způsobem převyšuje funkce správy investic vykonávané správcem samým. Při posuzování rozsahu pověření posoudí příslušné orgány celkovou strukturu pověření a vezmou v úvahu nejen aktiva, jejichž správa byla svěřena, ale také následující kvalitativní kritéria:
i)
druh aktiv, do kterých alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem alternativního investičního fondu investoval, a význam aktiv, jejichž správa byla svěřena, pro rizikově-výnosový profil alternativního investičního fondu,
ii)
význam aktiv, jejichž správa byla svěřena, pro dosažení investičních cílů alternativního investičního fondu,
iii)
zeměpisné rozložení investic alternativního investičního fondu a rozložení podle odvětví,
iv)
rizikový profil alternativního investičního fondu,
v)
typ investiční strategie, kterou uplatňuje alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu,
vi)
typ úkolů, jež byly svěřeny, ve srovnání s úkoly, jež si správce ponechal, a
vii)
uspořádání pověřených osob a jejich dále pověřených osob, zeměpisnou oblast jejich působnosti a strukturu jejich společnosti.
2. Komise sleduje používání tohoto článku s ohledem na vývoj na trhu. Komise přezkoumá situaci po dvou letech a bude-li to nezbytné, přijme vhodná opatření, kterými podrobněji specifikuje podmínky, za nichž se má za to, že správce delegoval své činnosti v takovém rozsahu, že se stal subjektem typu „poštovní schránka“ a nelze jej dále považovat za správce alternativního investičního fondu.
3. Evropský orgán pro cenné papíry může vydat pokyny, aby zajistil konzistentní posuzování struktur pověření po celé Unii.
KAPITOLA IV
DEPOZITÁŘ
ODDÍL 1
Náležitosti písemné smlouvy
(čl. 21 odst. 2 směrnice 2011/61/EU)
Článek 83
Smluvní náležitosti
1. Smlouva, kterou je depozitář v souladu s čl. 21 odst. 2 směrnice 2011/61/EU jmenován, se sepíše mezi depozitářem na jedné straně a správcem, a případně alternativním investičním fondem, na straně druhé a musí obsahovat alespoň následující prvky:
a)
popis služeb, které má depozitář poskytovat, a postupy, jež je třeba přijmout pro každý druh aktiv, do kterého může alternativní investiční fond investovat a který se pak svěří depozitáři;
b)
popis způsobu, jakým se má provádět úschova a dohled podle druhu aktiva a zeměpisných oblastí, v nichž hodlá alternativní investiční fond investovat. Pokud jde o povinnosti opatrování, zahrnuje tento popis také seznam zemí a postupů pro doplňování dalších zemí či případně vymazávání zemí ze seznamu. Tyto informace musí být v souladu s informacemi uvedenými ve statutu, zakládacích dokumentech nebo nabídkových dokumentech alternativního investičního fondu ohledně aktiv, do nichž může fond investovat;
c)
prohlášení, že na odpovědnost depozitáře nemá vliv skutečnost, že své funkce opatrování svěřil třetí osobě, pokud se této odpovědnosti nezprostí v souladu s čl. 21 odst. 13 nebo 14 směrnice 2011/61/EU;
d)
období platnosti a podmínky pro změnu a ukončení smlouvy včetně situací, které by mohly vést k ukončení smlouvy, a podrobnosti ohledně postupu ukončování a případně postup, jakým by měl depozitář zaslat všechny odpovídající informace svému následníkovi;
e)
povinnosti zachování důvěrnosti platné pro všechny strany v souladu s příslušnými právními a správními předpisy. Tyto povinnosti nebrání příslušným orgánům v přístupu k relevantním dokumentům a informacím;
f)
prostředky a postupy, kterými depozitář předává správci nebo alternativnímu investičnímu fondu veškeré relevantní informace, které potřebují k plnění svých povinností, včetně uplatňování práv souvisejících s aktivy, a k tomu, aby správce a alternativní investiční fond mohli včas a přesně dohlížet na účty alternativního investičního fondu;
g)
prostředky a postupy, kterými správce a alternativní investiční fond předává veškeré relevantní informace nebo zajišťuje, že depozitář má přístup ke všem informacím, které potřebuje k plnění svých povinností, včetně postupů zajišťujících, že depozitář obdrží informace od ostatních stran jmenovaných alternativním investičním fondem nebo správcem;
h)
informace, zda depozitář nebo třetí strana, která byla pověřena úschovou v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU, mohou aktiva, která jim byla svěřena, opětovně použít a případné podmínky takového použití;
i)
postupy, které je třeba sledovat, uvažuje-li se o změně statutu, zakládacích dokumentů nebo nabídkových dokumentů alternativního investičního fondu, kde jsou podrobně popsány situace, kdy má být depozitář informován nebo kdy je k provedení změny potřeba předchozího souhlasu depozitáře;
j)
všechny potřebné informace, které je třeba vyměnit mezi alternativním investičním fondem, správcem, třetí stranou jednající jménem alternativního investičního fondu nebo správce na jedné straně a depozitářem na straně druhé, týkající se prodeje, upsání, vyplacení, vydání, zrušení a opětovného nákupu podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu;
k)
všechny potřebné informace, které je třeba vyměnit mezi alternativním investičním fondem, správcem, třetí stranou jednající jménem alternativního investičního fondu nebo správce a depozitářem týkající se dohledu a kontroly vykonávaných depozitářem;
l)
jestliže strany smlouvy hodlají pro výkon části svých příslušných povinností jmenovat třetí strany, závazek průběžně poskytovat podrobnosti o jmenované třetí straně a na požádání informace o kritériích použitých k výběru třetí strany a zamýšlené kroky ke sledování činností vykonávaných vybranou třetí stranou;
m)
informace o úkolech a povinnostech smluvních stran v souvislosti s prevencí praní peněz a financování terorismu;
n)
informace o všech peněžních účtech otevřených na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce jednajícího na účet alternativního investičního fondu a postupech zajišťujících, že depozitář bude informován v případě, že bude na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce jednajícího na účet alternativního investičního fondu otevřen nový účet;
o)
podrobnosti ohledně depozitářových postupů eskalace, včetně totožnosti osob, které má depozitář kontaktovat uvnitř alternativního investičního fondu nebo případně správce, zahájí-li takový postup;
p)
závazek depozitáře, že informuje správce, jakmile se dozví, že oddělení aktiv není, nebo již není dostatečné, aby zajistilo ochranu třetí strany, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU v konkrétní jurisdikci pověřena úschovou, před insolvencí;
q)
postupy, které depozitáři ve vztahu k jeho povinnostem umožňují prošetřovat jednání správce nebo případně alternativního investičního fondu a hodnotit kvalitu předávaných informací, což zahrnuje přístup k účetním knihám fondu či případně správce nebo šetření na místě;
r)
postupy, kterými může správce či případně alternativní investiční fond posuzovat výkon depozitáře ve vztahu k jeho smluvním povinnostem.
2. Podrobnosti o prostředcích a postupech uvedených v písmenech a) až r) musí být popsány ve smlouvě, kterou se jmenuje depozitář, nebo v jakékoli následné změně smlouvy.
3. Smlouva, kterou se jmenuje depozitář, nebo jakákoli následná změna této smlouvy, na níž odkazuje odstavec 2, mají písemnou formu.
4. Strany se mohou dohodnout, že veškeré informace, které si vyměňují, nebo jejich část mohou být předávány elektronicky za předpokladu, že je zajištěno řádné zaznamenávání těchto informací.
5. Pokud to nevyžadují vnitrostátní právní předpisy, není povinné uzavřít písemnou dohodu pro každý alternativní investiční fond zvlášť; správce a depozitář mohou uzavřít rámcovou dohodu, v níž uvedou seznam alternativních investičních fondů spravovaných správcem, na které se dohoda vztahuje.
6. Upřesní se, jaké vnitrostátní právní předpisy se na smlouvu o jmenování depozitáře a jakékoli následné dohody vztahují.
ODDÍL 2
Obecná kritéria pro posuzování pravidel obezřetnostního dohledu a dohledu, kterým podléhá depozitář usazený ve třetí zemi
(čl. 21 odst. 6 písm. b) směrnice 2011/61/EU)
Článek 84
Kritéria pro posuzování pravidel obezřetnostního dohledu a dohledu, kterým podléhá depozitář usazený ve třetí zemi
Posouzení, zda jsou pravidla obezřetnostního dohledu a dohledu, kterým podléhá depozitář ve třetí zemi, účinná, zda mají stejný účinek jako právo Unie a zda jsou účinně vymáhána, se pro účely čl. 21 odst. 6 písm. b) směrnice 2011/61/EU provádí podle následujících kritérií:
a)
depozitář podléhá povolení a neustálému dohledu příslušného veřejného orgánu s odpovídajícími zdroji k plnění jeho úkolů;
b)
právní předpisy třetí země stanoví kritéria pro povolení činnosti depozitáře, jež mají stejný účinek jako kritéria stanovená pro přístup k podnikání pro úvěrové instituce nebo investiční podniky v Unii;
c)
kapitálové požadavky uložené depozitáři ve třetí zemi mají stejný účinek jako požadavky platné v Unii podle toho, zda je depozitář stejné povahy jako úvěrová instituce nebo investiční podnik usazené v Unii;
d)
provozní podmínky platné pro depozitáře ve třetí zemi mají stejný účinek jako podmínky stanovené pro úvěrové instituce nebo investiční podniky v Unii v závislosti na povaze depozitáře;
e)
požadavky na plnění specifických povinností jako depozitář alternativního investičního fondu založený podle práva třetí země mají stejný účinek jako požadavky stanovené čl. 21 odst. 7 až 15 směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření a příslušného vnitrostátního práva;
f)
v případě, že depozitář neplní požadavky a podmínky uvedené v písmenech a) až e), právo třetí země stanoví dostatečně odrazující kroky k vymáhání práva.
ODDÍL 3
Úkoly depozitáře, patřičná opatrnost a povinnost oddělení aktiv
(čl. 21 odst. 7 až 9 a 11 písm. c) a d) bod iii) směrnice 2011/61/EU)
Článek 85
Sledování peněžních prostředků - obecné požadavky
1. Je-li u subjektu uvedeného v čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU veden nebo otevřen hotovostní účet na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za alternativní investiční fond jedná, nebo na jméno depozitáře, který za alternativní investiční fond jedná, správce zajistí, aby depozitář po převzetí svých povinností a poté průběžně obdržel veškeré příslušné informace, které k plnění svých povinností potřebuje.
2. Aby měl depozitář přístup ke všem informacím týkajícím se hotovostních účtů alternativního investičního fondu a měl jasný přehled o všech hotovostních tocích fondu, musí alespoň:
a)
být po svém jmenování informován o všech stávajících hotovostních účtech otevřených na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za fond jedná;
b)
být informován, jestliže alternativní investiční fond nebo správce, který za fond jedná, otevře nový hotovostní účet;
c)
obdržet veškeré informace týkající se hotovostních účtů otevřených u třetí strany, a to přímo od této třetí strany.
Článek 86
Sledování peněžních toků alternativního investičního fondu
Depozitář zajistí, aby byly účinně a řádně sledovány peněžní toky alternativního investičního fondu, a zejména alespoň:
a)
zajistí, aby veškeré peněžní prostředky alternativního investičního fondu byly vloženy na hotovostní účty otevřené u subjektů uvedených v čl. 18 odst. 1 písm. a), b) a c) směrnice 2006/73/ES na příslušných trzích, v jejichž rámci jsou pro činnost alternativního investičního fondu vyžadovány hotovostní účty, a tyto subjekty podléhají pravidlům obezřetnosti a dohledu, jež mají stejný účinek jako právo Unie, jsou účinně vymáhány a jsou v souladu se zásadami stanovenými v článku 16 směrnice 2006/73/ES;
b)
zavede účinné a řádné postupy k sesouhlasení všech peněžních toků a provádí takové sesouhlasení denně nebo v případě méně častých peněžních toků, jakmile k takovému toku dojde;
c)
zavede vhodné postupy, aby na konci pracovního dne byly identifikovány významné peněžní toky, a zejména takové toky, které by nemusely být v souladu s operacemi alternativního investičního fondu;
d)
pravidelně vyhodnocuje přiměřenost těchto postupů, také prostřednictvím celkového přezkumu postupů sesouhlasení nejméně jednou do roka a zajištěním, že hotovostní účty otevřené na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za alternativní investiční fond jedná, nebo na jméno depozitáře, který za alternativní investiční fond jedná, jsou v postupu sesouhlasení zahrnuty;
e)
průběžně sleduje výsledky sesouhlasení a opatření přijatých v důsledku rozdílů zjištěných při postupu sesouhlasení, a pokud nedostatek nebyl bez zbytečného prodlení napraven, oznámí to správci, a pokud situaci nebylo možné vyjasnit či případně napravit, oznámí to rovněž příslušným orgánům;
f)
kontroluje soulad svých vlastních záznamů hotovostních pozic se záznamy správce. Správce zajistí, aby všechny pokyny a informace týkající se hotovostního účtu otevřeného u třetí strany byly zaslány depozitáři, aby mohl provést svůj vlastní postup sesouhlasení.
Článek 87
Povinnosti týkající se upisování
Správce zajistí, aby depozitář obdržel informace o platbách učiněných investory nebo jejich jménem při upisování podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu na konci každého pracovního dne, kdy správce, alternativní investiční fond nebo strana jednající jeho jménem, například zmocněnec obdrží takové platby nebo pokyn od investora. Správce zajistí, aby depozitář obdržel veškeré další relevantní informace, které potřebuje k zajištění toho, aby platby byly vloženy na hotovostní účty otevřené na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za fond jedná, nebo na jméno depozitáře v souladu s ustanoveními čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU.
Článek 88
Finanční nástroje, které mají být dány do opatrování
1. Finanční nástroje, které náleží alternativnímu investičnímu fondu nebo správci jednajícímu jménem tohoto fondu a které nelze depozitáři fyzicky předat, se zahrnou do rozsahu povinností opatrování depozitáře, pokud jsou splněny všechny následující požadavky:
a)
jedná se o převoditelné cenné papíry včetně cenných papírů, které zahrnují derivátové nástroje, jak je uvedeno v čl. 51 odst. 3 posledním pododstavci směrnice 2009/65/ES a v článku 10 směrnice Komise 2007/16/ES (11), nástroje peněžního trhu nebo podílové jednotky v subjektech kolektivního investování;
b)
lze je zapsat nebo držet na účtu přímo nebo nepřímo jménem depozitáře.
2. Do opatrování nelze dát finanční nástroje, které jsou v souladu s platným vnitrostátním právem pouze přímo zapsané na jméno alternativního investičního fondu u samotného emitenta nebo jeho zástupce, například u registrátora nebo zmocněnce.
3. Finanční nástroje, které náleží alternativnímu investičnímu fondu nebo správci jednajícímu jménem tohoto fondu a které lze depozitáři fyzicky předat, se vždy zahrnou do rozsahu povinností opatrování depozitáře.
Článek 89
Povinnosti úschovy u aktiv držených v opatrování
1. Ke splnění povinností stanovených v čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU s ohledem na finanční nástroje držené v opatrování depozitář zajistí alespoň, aby:
a)
finanční nástroje byly řádně zapsány v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) bodem ii) směrnice 2011/61/EU;
b)
záznamy a oddělené účty byly vedeny tak, aby byla zajištěna jejich přesnost, a zejména zaznamenána jejich souvztažnost k finančním nástrojům a peněžním prostředkům drženým pro alternativní investiční fond;
c)
bylo pravidelně prováděno sesouhlasení mezi interními účty a záznamy depozitáře a účty a záznamy jakékoli třetí strany, která je v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním;
d)
se ve vztahu k finančním nástrojům drženým v opatrování postupovalo s řádnou péčí za účelem zajištění vysoké úrovně ochrany investorů;
e)
v celém řetězci opatrování byla všechna související rizika opatrování zhodnocena a sledována a správce byl informován, jestliže se zjistí značná rizika;
f)
byla zavedena přiměřená organizační opatření k minimalizaci rizika ztráty či znehodnocení finančních nástrojů nebo práv k těmto finančním nástrojům v důsledku podvodu, nekvalitní administrativy, nedostatečné evidence nebo nedbalosti;
g)
bylo ověřeno vlastnické právo alternativního investičního fondu nebo vlastnické právo správce jednajícího jménem tohoto fondu k danému aktivu.
2. Pokud depozitář plněním svých úkolů opatrování pověří v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU třetí osobu, nadále podléhá požadavkům uvedeným v odst. 1 písm. b) až e) tohoto článku. Depozitář rovněž zajistí, aby třetí strana splňovala požadavky uvedené v odst. 1 písm. b) až g) tohoto článku a povinnosti oddělení aktiv stanovené v článku 99.
3. Depozitářovy povinnosti úschovy uvedené v odstavcích 1 a 2 se použijí na základě přístupu se zohledněním na podkladová aktiva držená finančními a případně právními strukturami, které jsou přímo nebo nepřímo kontrolovány alternativním investičním fondem nebo správcem jednajícím jménem alternativního investičního fondu.
Požadavek uvedený v prvním pododstavci se neuplatní na fondy fondů ani na řídící a podřízené fondy, pokud podkladové fondy mají depozitáře, který provádí řádné opatrování aktiv těchto fondů.
Článek 90
Povinnosti úschovy týkající se ověření vlastnictví a vedení evidence
1. Správce depozitáři po převzetí jeho povinností a poté průběžně poskytuje veškeré příslušné informace, které depozitář potřebuje ke splnění svých povinností podle čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU, a zajistí, aby depozitáři poskytovaly veškeré příslušné informace také třetí strany.
2. Ke splnění povinností uvedených v čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU musí depozitář alespoň:
a)
mít bez zbytečného prodlení přístup k veškerým příslušným informacím, které potřebuje ke splnění své povinnosti ověřit vlastnictví a vést evidenci, včetně příslušných informací, jež mají depozitáři poskytnout třetí strany;
b)
disponovat dostatečnými a spolehlivými informacemi, aby se ujistil o vlastnickém právu alternativního investičního fondu nebo vlastnickém právu správce jednajícího jménem fondu k daným aktivům;
c)
vést evidenci o těch aktivech, u nichž se ujistil, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem tohoto fondu na ně má vlastnické právo. Ke splnění této povinnosti musí depozitář:
i)
zapsat ve své evidenci na jméno alternativního investičního fondu aktiva, včetně jejich příslušných nominálních hodnot, u nichž se ujistil, že na ně alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu mají vlastnické právo,
ii)
být kdykoli schopen poskytnout kompletní a aktualizovaný soupis aktiv alternativního investičního fondu, včetně jejich příslušných nominálních hodnot.
Pro účely odst. 2 písm. c) bodu ii) depozitář zajistí, že jsou zavedeny postupy, aby zapsaná aktiva nemohla být připsána, převedena, vyměněna nebo doručena, aniž by o takových transakcích byl depozitář nebo jeho zástupce informován, a depozitář má bez zbytečného prodlení přístup k listinným důkazům o každé transakci a pozici od příslušné třetí osoby. Správce zajistí, aby příslušná třetí strana poskytovala depozitáři bez zbytečného prodlení osvědčení a jiné listinné důkazy pokaždé, když dojde k prodeji nebo nabytí aktiv nebo k podnikovému opatření („corporate action“), jehož důsledkem je emise finančního nástroje, a to alespoň jednou za rok.
3. V každém případě depozitář zajistí, aby správce měl zavedeny a uplatňoval vhodné postupy k ověření, zda aktiva nabytá alternativním investičním fondem, který spravuje, jsou odpovídajícím způsobem zapsána na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, jenž za fond jedná, a ke kontrole souladu mezi pozicemi v evidenci správce a aktivy, u nichž se depozitář ujistil, že k nim má alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu vlastnická práva. Správce zajistí, aby všechny pokyny a příslušné informace týkající se aktiv alternativního investičního fondu byly zaslány depozitáři, aby mohl provést svůj vlastní postup ověření či sesouhlasení.
4. Pro případ, že je zjištěna nesrovnalost, depozitář vytvoří a zavede postup eskalace, jehož součástí je informování správce a příslušného orgánu v případě, že situaci nelze vyjasnit či případně napravit.
5. Depozitářovy povinnosti úschovy uvedené v odstavcích 1 až 4 se použijí na základě přístupu se zohledněním na podkladová aktiva držená finančními či případně právními strukturami, které alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem alternativního investičního fondu založil pro účely investování do podkladových aktiv a které přímo nebo nepřímo kontroluje.
Požadavek uvedený v prvním pododstavci se neuplatní na fondy fondů ani na řídící a podřízené fondy, pokud podkladové fondy mají depozitáře, který provádí úkoly ověření vlastnictví a vedení evidence pro aktiva tohoto fondu.
Článek 91
Informační povinnosti hlavních makléřů
1. Byl-li jmenován hlavní makléř, správce zajistí, aby od data tohoto jmenování byla v platnosti dohoda, podle níž je hlavní makléř povinen zpřístupnit depozitáři zejména prohlášení na trvalém nosiči obsahující následující informace:
a)
hodnoty položek vyjmenovaných v odstavci 3 na konci každého pracovního dne;
b)
podrobnosti o jakýchkoli dalších záležitostech nezbytné k tomu, aby depozitář alternativního investičního fondu měl aktualizované a přesné informace o hodnotě aktiv, jejichž úschovou byl v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověřen.
2. Prohlášení uvedené v odstavci 1 se depozitáři alternativního investičního fondu zpřístupní nejpozději na konci pracovního dne následujícího po dni, jehož se týká.
3. Položky uvedené v odst. 1 písm. a) zahrnují:
a)
celkovou hodnotu aktiv, který hlavní makléř drží na účet alternativního investičního fondu, pokud je úschovou pověřena v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU jiná osoba. Hodnota následujících položek:
i)
hotovostní úvěry poskytnuté alternativnímu investičnímu fondu a připsaný úrok,
ii)
cenné papíry, které má alternativní investiční fond opětovně doručit v rámci otevřených krátkých pozic, do kterých vstoupil na účet fondu;
iii)
stávající částky vypořádání, jež má alternativní investiční fond zaplatit v rámci termínových smluv (futures),
iv)
peněžní příjmy z krátkých prodejů držené hlavním makléřem ve vztahu ke krátkým pozicím, do kterých vstoupil na účet fondu,
v)
peněžní prostředky držené hlavním makléřem ve vztahu k otevřeným termínovým smlouvám (futures), které jsou uzavřeny na účet fondu. Tato povinnost platí vedle povinností plynoucích z článků 87 a 88,
vi)
tržně přeceněné závěrečné (mark-to-market close-out) expozice plynoucí z OTC transakcí, které jsou uzavřeny na účet fondu,
vii)
celkové zajištěné závazky alternativního investičního fondu vůči hlavnímu makléři a
viii)
všechna ostatní aktiva týkající se alternativního investičního fondu;
b)
hodnotu ostatních aktiv uvedených v čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU držených hlavním makléřem jako zajištění ve vztahu k zajištěným transakcím, do kterých vstoupil v rámci makléřské dohody;
c)
hodnotu aktiv alternativního investičního fondu, u nichž hlavní makléř uplatnil právo využití;
d)
seznam všech institucí, u nichž hlavní makléř drží nebo může držet peněžní prostředky alternativního investičního fondu na účtu otevřeném na jméno tohoto fondu nebo na jméno správce, který za fond jedná, v souladu s čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU.
Článek 92
Povinnosti dohledu - obecné požadavky
1. Při svém jmenování posoudí depozitář rizika spojená s povahou, rozsahem a složitostí strategie alternativního investičního fondu a organizace správce, aby vypracoval postupy dohledu, jež jsou vhodné pro daný fond a aktiva, do nichž fond investuje, a tyto postupy pak zavede a uplatní. Postupy se pravidelně aktualizují.
2. Při plnění povinností dohledu podle čl. 21 odst. 9 směrnice 2011/61/EU provádí depozitář kontroly ex post a ověření postupů a procedur, za něž zodpovídá správce, alternativní investiční fond nebo ustanovená třetí strana. Depozitář za všech okolností zajistí, že existují vhodné postupy ověření a sesouhlasení, které jsou zavedeny, používány a často přehodnocovány. Správce zajistí, aby všechny pokyny týkající se aktiv a operací alternativního investičního fondu byly zaslány depozitáři, aby mohl provést svůj vlastní postup ověření či sesouhlasení.
3. Depozitář vytvoří jasný a komplexní postup eskalace, aby mohl řešit situace, kdy při plnění svých povinností dohledu zjistí potenciální nesrovnalosti, a podrobnosti o tomto postupu na žádost zpřístupní příslušným orgánům správce.
4. Správce depozitáři po převzetí jeho povinností a poté průběžně poskytuje veškeré příslušné informace, které depozitář potřebuje ke splnění svých povinností podle čl. 21 odst. 9 směrnice 2011/61/EU, včetně informací, které mají depozitáři poskytovat třetí strany. Správce zejména zajistí, aby depozitář mohl mít přístup k účetním knihám a provádět kontroly na místě v prostorách správce a jakéhokoli poskytovatele služeb jmenovaného alternativním investičním fondem nebo správcem, jako například administrátorů nebo externích znalců, a případně aby kvalifikovaní nezávislí auditoři nebo jiní odborníci mohli přezkoumat zprávy a prohlášení o uznaných externích osvědčeních, aby byla zajištěna přiměřenost a vhodnost zavedených postupů.
Článek 93
Povinnosti týkající se upisování a vyplácení
K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. a) směrnice 2011/61/EU splní depozitář následující požadavky:
1)
depozitář zajistí, aby alternativní investiční fond, správce nebo pověřený subjekt vytvořil, zavedl a používal vhodné a soudržné postupy za účelem:
i)
sesouhlasení pokynů k upsání s výnosy z upsání a sesouhlasení počtu emitovaných podílových jednotek nebo akcií s výnosy z upsání, které alternativní investiční fond získal,
ii)
sesouhlasení pokynů k vyplacení s vyplacenými částkami a sesouhlasení počtu zrušených podílových jednotek nebo akcií s částkami, které alternativní investiční fond vyplatil,
iii)
pravidelného ověření, zda je postup sesouhlasení vhodný.
Pro účely bodů i), ii) a iii) depozitář zejména pravidelně kontroluje, zda celkový počet podílových jednotek nebo akcií na účtech alternativního investičního fondu souhlasí s celkovým počtem podílových jednotek nebo akcií v oběhu zapsaných v registru fondu.
2)
Depozitář zajistí, aby postupy týkající se prodeje, emise, odkupu, vyplácení a zrušení podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu byly v souladu s platnými vnitrostátními právními předpisy a se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, pravidelně tento soulad kontroluje a ověřuje, zda jsou dané postupy efektivně uplatňovány.
3)
Četnost depozitářových kontrol odpovídá četnosti upsání a vyplacení.
Článek 94
Povinnosti týkající se oceňování akcií/podílových jednotek
1. K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. b) směrnice 2011/61/EU musí depozitář:
a)
průběžně ověřovat, zda jsou vytvořeny a používány vhodné a soudržné postupy oceňování aktiv alternativního investičního fondu v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření a se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, a
b)
zajistit, aby zásady a postupy oceňování byly účinně prováděny a pravidelně přehodnocovány.
2. Postupy depozitáře se provádí s četností, která odpovídá četnosti uvedené v zásadách oceňování alternativního investičního fondu, jež jsou vymezeny v článku 19 směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatřeních.
3. Pokud se depozitář domnívá, že výpočet hodnoty akcií nebo podílových jednotek alternativního investičního fondu nebyl proveden v souladu s platnými právními předpisy nebo se statutem fondu nebo s článkem 19 směrnice 2011/61/EU, oznámí to správci a případně alternativnímu investičnímu fondu a zajistí, aby byly v nejlepším zájmu investorů fondu včas podniknuty kroky k nápravě.
4. Je-li jmenován externí znalec, depozitář zkontroluje, zda je toto jmenování v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a jejími prováděcími opatřeními.
Článek 95
Povinnosti týkající se plnění pokynů správce
K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. c) směrnice 2011/61/EU musí depozitář alespoň:
a)
vypracovat a zavést vhodné postupy k ověření, že alternativní investiční fond a správce jednají v souladu s platnými právními a správními předpisy a se statutem a zakládacími dokumenty fondu. Depozitář zejména sleduje, zda alternativní investiční fond dodržuje investiční omezení a limity pákového efektu stanovené v nabídkových dokumentech fondu. Tyto postupy jsou úměrné povaze, rozsahu a složitosti alternativního investičního fondu;
b)
vypracovat a zavést postup eskalace pro případ, že alternativní investiční fond poruší jeden z limitů nebo omezení uvedených v písmenu a).
Článek 96
Povinnosti týkající se včasného vypořádání transakcí
1. K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. d) směrnice 2011/61/EU musí depozitář vytvořit postup ke zjištění situací, kdy protiplnění související s operacemi s aktivy alternativního investičního fondu nebo správce jednajícího jménem fondu nebylo alternativnímu investičnímu fondu poskytnuto v obvyklých lhůtách, uvědomit o tom správce, a jestliže situace nebyla napravena, požádat, aby protistrana pokud možno finanční nástroje vrátila.
2. Jestliže se transakce neodehrávají na regulovaném trhu, posuzují se obvyklé lhůty s ohledem na podmínky související s danými transakcemi (smlouvy o OTC derivátech nebo investice do nemovitostí nebo do soukromě vlastněných společností).
Článek 97
Povinnosti týkající se rozdělení příjmů alternativního investičního fondu
1. K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. e) směrnice 2011/61/EU musí depozitář:
a)
zajistit, aby byl výpočet čistého příjmu, jakmile jej správce ohlásil, prováděn v souladu se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu a příslušnými vnitrostátními právními předpisy;
b)
zajistit, aby byla přijata odpovídající opatření, pokud auditoři alternativního investičního fondu vyjádří výhrady k ročnímu finančnímu výkazu. Alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu poskytne depozitáři veškeré informace o výhradách vyjádřených k finančnímu výkazu a
c)
zkontrolovat úplnost a přesnost plateb dividend, jakmile byly správcem ohlášeny, a případně odměny za zhodnocení kapitálu.
2. Jestliže má depozitář za to, že výpočet příjmu nebyl proveden v souladu s příslušnými právními předpisy nebo se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, uvědomí o tom správce a případně fond a zajistí, aby byly včas podniknuty kroky k nápravě v nejlepším zájmu investorů fondu.
Článek 98
Patřičná opatrnost
1. Ke splnění povinností stanovených v čl. 21 odst. 11 písm. c) směrnice 2011/61/EU depozitář zavede a používá pro výběr a průběžné sledování pověřené osoby vhodný a dokumentovaný postup založený na patřičné opatrnosti. Tento postup se pravidelně a nejméně jednou za rok přehodnotí a na žádost se zpřístupní příslušným orgánům.
2. Při výběru a jmenování třetí osoby, kterou depozitář v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověří úkoly úschovy, jedná depozitář s patřičnou dovedností, péčí a opatrností, aby zajistil, že svěřením finančních nástrojů této třetí osobě je zachována přiměřená úroveň ochrany. Depozitář musí alespoň:
a)
posoudit právní a regulační rámec, včetně rizika země, rizika opatrování a vymahatelnosti smluv třetí strany. Toto posouzení by mělo depozitáři zejména umožnit, aby určil možné dopady platební neschopnosti třetí strany na aktiva a práva alternativního investičního fondu. Jestliže se depozitář dozví, že oddělení aktiv není dostatečné k zajištění ochrany před platební neschopností kvůli právním předpisům země, ve které je třetí strana usazena, uvědomí o tom neprodleně správce;
b)
posoudit, zda praxe, postupy a vnitřní kontroly třetí strany jsou přiměřené k zajištění toho, že finanční nástroje alternativního investičního fondu nebo správce jednajícího jménem fondu požívají vysoké úrovně péče a ochrany;
c)
posoudit, zda finanční síla a pověst třetí strany odpovídají úkolům, kterými je pověřena. Posouzení se zakládá na informacích poskytnutých potenciální třetí stranou, jakož i na dalších údajích a informacích, pokud jsou k dispozici.
d)
zajistit, že třetí strana má provozní a technické zázemí nezbytné k plnění svěřených úkolů opatrování s uspokojivou mírou ochrany a zabezpečení.
3. Depozitář provádí s patřičnou dovedností, péčí a opatrností pravidelné kontroly a průběžné sledování, aby zajistil, že třetí strana nadále splňuje kritéria stanovená v odstavci 1 tohoto článku a podmínky stanovené v čl. 21 odst. 11 písm. d) směrnice 2011/61/EU. Za tímto účelem musí depozitář alespoň:
a)
sledovat výkonnost třetí strany a její soulad s normami depozitáře;
b)
zajistit, že třetí strana plní úkoly opatrování s patřičnou péčí, obezřetností a opatrností, a zejména že skutečně zachovává oddělení finančních nástrojů v souladu s požadavky článku 99;
c)
přezkoumat rizika opatrování související s rozhodnutím svěřit aktiva třetí straně a bez zbytečného prodlení uvědomit alternativní investiční fond nebo správce o jakékoli změně těchto rizik. Posouzení se zakládá na informacích poskytnutých třetí stranou a na dalších údajích a informacích, pokud jsou k dispozici. V období otřesů na finančních trzích nebo pokud je zjištěno riziko, zvýší se četnost a zvětší se rozsah přezkumu. Jestliže se depozitář dozví, že oddělení aktiv již není dostatečné k zajištění ochrany před platební neschopností kvůli právním předpisům země, ve které je třetí strana usazena, uvědomí o tom neprodleně správce.
4. Pokud třetí strana pověří plněním svých svěřených úkolů další osobu, platí obdobně podmínky a kritéria stanovené v odstavcích 1, 2 a 3.
5. Depozitář sleduje soulad s čl. 21 odst. 4 směrnice 2011/61/EU.
6. Depozitář vypracuje nouzový plán obnovy pro každý trh, na němž v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU jmenuje třetí stranu, aby plnila povinnosti úschovy. Takový plán obnovy obsahuje určení případného alternativního poskytovatele.
7. Pokud pověřená osoba již nesplňuje uvedené požadavky, depozitář přijme opatření, včetně ukončení smlouvy, která jsou v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu a jeho investorů.
Článek 99
Povinnost oddělení aktiv
1. Pokud byla úkoly úschovy zcela nebo částečně pověřena třetí strana, depozitář zajistí, že tato třetí strana, které byly úkoly úschovy svěřeny podle čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU, jedná v souladu s povinností oddělení aktiv stanovené v čl. 21 odst. 11 písm. d) bodě iii) směrnice 2011/61/EU, a ověří, že tato třetí strana:
a)
uchovává záznamy a účty nezbytné k tomu, aby mohla kdykoli a neprodleně rozlišit aktiva alternativních investičních fondů, které jsou klienty depozitáře, od svých vlastních aktiv, aktiv jiných klientů, aktiv držených depozitářem na jeho vlastní účet a aktiv držených pro klienty depozitáře, kteří nejsou alternativními investičními fondy;
b)
uchovává záznamy a účty způsobem, který zajišťuje jejich přesnost a zvláště to, že odpovídají aktivům uschovaným pro depozitářovy klienty;
c)
pravidelně provádí sesouhlasení mezi svými interními účty a záznamy a účty a záznamy třetí strany, kterou v souladu s čl. 21 odst. 11 třetím pododstavcem směrnice 2011/61/EU pověřila úkoly úschovy;
d)
zavede přiměřená organizační opatření k minimalizaci rizika ztráty či znehodnocení finančních nástrojů nebo práv k těmto finančním nástrojům v důsledku zneužití finančních nástrojů, podvodu, nekvalitní administrativy, nedostatečné evidence nebo nedbalosti;
e)
pokud je třetí strana subjektem uvedeným v čl. 18 odst. 1 písm. a), b) a c) směrnice 2006/73/ES, který podléhá účinným pravidlům obezřetnosti a účinnému dohledu, jež mají stejný účinek jako právo Unie a jež jsou účinně vymáhány, depozitář přijme nezbytné kroky k zajištění toho, že peněžní prostředky alternativního investičního fondu jsou drženy na účtu nebo na účtech v souladu s čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU.
2. Jestliže depozitář pověřil v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU úkoly opatrování třetí stranu, je účelem sledování, jak tato třetí strana dodržuje povinnosti oddělovat aktiva, zajistit, aby finanční nástroje, které patří klientům, byly chráněny před platební neschopností této třetí strany. Pokud v souladu s příslušnými právními předpisy, zahrnujícími zejména právní předpisy týkající se majetku nebo platební neschopnosti, nejsou požadavky stanovené v odstavci 1 dostatečné k dosažení daného cíle, depozitář posoudí, jaká další opatření je třeba provést, aby se minimalizovalo riziko ztráty a byla zachována odpovídající úroveň ochrany.
3. Jestliže třetí strana, která byla v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověřena úkoly úschovy, rozhodne podle čl. 21 odst. 11 třetího pododstavce směrnice 2011/61/EU pověřit úkoly úschovy nebo jejich částí další třetí stranu, použijí se obdobně odstavce 1 a 2.
ODDÍL 4
Ztráta finančních nástrojů, zproštění odpovědnosti a objektivní důvody
(čl. 21 odst. 12 a 13 směrnice 2011/61/EU)
Článek 100
Ztráta finančních nástrojů, které byly drženy v opatrování
1. Za ztrátu finančního nástroje drženého v opatrování ve smyslu čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU se považuje situace, kdy ve vztahu k finančními nástroji drženému v opatrování depozitářem nebo třetí stranou, jež byla opatrováním finančního nástroje drženého v opatrování pověřena, je splněna některá z následujících podmínek:
a)
tvrzené vlastnické právo alternativního investičního fondu se ukáže neplatným, protože již zaniklo nebo nikdy neexistovalo;
b)
alternativní investiční fond byl s konečnou platností zbaven vlastnického práva k finančnímu nástroji;
c)
alternativní investiční fond není s konečnou platností schopen s daným finančním nástrojem přímo či nepřímo nakládat.
2. Správce potvrdí ztrátu finančního nástroje podle zdokumentovaného postupu, který je snadno přístupný příslušným orgánům. Jakmile je ztráta potvrzena, je okamžitě na trvalém nosiči oznámena investorům.
3. Finanční nástroj držený v opatrování se nepovažuje za ztracený ve smyslu čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU, pokud je alternativní investiční fond s konečnou platností zbaven vlastnického práva ke konkrétnímu nástroji, ale tento nástroj je nahrazen jiným finančním nástrojem či nástroji nebo na jiný nástroj přeměněn.
4. V případě platební neschopnosti třetí strany, která byla pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování, správce ztrátu finančního nástroje drženého v opatrování formálně potvrdí, jakmile je s jistotou splněna jedna z podmínek uvedených v odstavci 1.
Zda byla splněna některá z podmínek stanovených v odstavci 1, je jisté nejpozději na konci úpadkového řízení. Správce a depozitář úpadkové řízení pozorně sledují, aby zjistili, zda všechny nebo některé finanční nástroje svěřené třetí straně, která byla pověřena opatrováním finančních nástrojů, byly skutečně ztraceny.
5. Ztráta finančního nástroje drženého v opatrování se formálně potvrdí bez ohledu na to, zda podmínky uvedené v odstavci 1 jsou výsledkem podvodu, nedbalosti nebo jiného úmyslného či neúmyslného jednání.
Článek 101
Zproštění odpovědnosti podle čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU
1. Depozitář nenese odpovědnost podle čl. 21 odst. 12 druhého pododstavce směrnice 2011/61/EU, pokud může prokázat, že jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
událost, která vedla ke ztrátě, není výsledkem jednání nebo opomenutí depozitáře nebo třetí strany, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování;
b)
depozitář nemohl rozumně zabránit události, která vedla ke ztrátě, i přesto, že přijal veškerá opatření, která jsou povinností obezřetného depozitáře podle obvyklé praxe v této oblasti;
c)
i přesto, že depozitář důkladně a zcela uplatňoval patřičnou opatrnost, nemohl ztrátě zabránit.
Tato podmínka se považuje za splněnou, pokud depozitář zajistil, že depozitář a třetí strana, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování, učinili všechny následující kroky:
i)
vytvořit, zavést, použít a udržovat struktury a postupy a zajistit, že odborné znalosti jsou přiměřené a úměrné povaze a složitosti aktiv alternativního investičního fondu, aby bylo možné včas zjistit a průběžně sledovat vnější události, které by mohly způsobit ztrátu finančního nástroje drženého v opatrování,
ii)
průběžně posuzovat, zda některá z událostí uvedených v prvním bodě představuje značné riziko ztráty finančního nástroje drženého v opatrování,
iii)
informovat správce o zjištěných značných rizicích a podniknout případně vhodné kroky, které zabrání ztrátě finančních nástrojů držených v opatrování nebo ji zmírní, pokud byly zjištěny skutečné nebo potenciální vnější události, u kterých existuje podezření, že představují značné riziko ztráty finančního nástroje drženého v opatrování.
2. Požadavky uvedené v odst. 1 písm. a) a b) se mohou považovat za splněné v případě:
a)
přírodních jevů mimo lidskou kontrolu nebo vliv;
b)
přijetí zákona, vyhlášky, nařízení, rozhodnutí nebo příkazu jakoukoli vládou nebo vládním orgánem, včetně soudu či tribunálu, které má vliv na finanční nástroj držený v opatrování;
c)
války, nepokojů nebo jiných větších otřesů.
3. Požadavky uvedené v odst. 1 písm. a) a b) se nepovažují za splněné v případě mimo jiné účetní chyby, provozního selhání, podvodu a nedodržení požadavku oddělení aktiv na úrovni depozitáře nebo třetí strany, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování.
4. Tento článek se obdobně vztahuje na pověřenou osobu, pokud depozitář smluvně převedl svou odpovědnost v souladu s čl. 21 odst. 13 a 14 směrnice 2011/61/EU.
Článek 102
Objektivní důvody depozitáře pro smluvní zproštění odpovědnosti
1. Objektivní důvody pro smluvní zproštění odpovědnosti podle čl. 21 odst. 13 směrnice 2011/61/EU jsou:
a)
omezeny na přesné a konkrétní okolnosti popisující danou činnost;
b)
v souladu s depozitářovými politikami a rozhodnutími.
2. Objektivní důvody se stanoví pokaždé, kdy se depozitář hodlá zprostit své odpovědnosti.
3. Má se za to, že depozitář má objektivní důvody zprostit se smluvně své odpovědnosti v souladu s čl. 21 odst. 13 směrnice 2011/61/EU, jestliže může prokázat, že neměl jinou možnost, než svými úkoly opatrování pověřit třetí stranu. To nastane zejména v případě, že:
a)
právní předpisy třetí země vyžadují, aby jisté finanční nástroje byly drženy v opatrování místním subjektem, a zároveň existují místní subjekty, které splňují kritéria pro pověření stanovená v čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU, nebo
b)
správce trvá na udržení investice v jisté jurisdikci i přes varování depozitáře, že toto rozhodnutí představuje zvýšené riziko.
KAPITOLA V
POŽADAVKY NA TRANSPARENTNOST, PÁKOVÝ EFEKT, PRAVIDLA TÝKAJÍCÍ SE TŘETÍCH ZEMÍ A VÝMĚNA INFORMACÍ O MOŽNÝCH DŮSLEDCÍCH ČINNOSTI SPRÁVCE
ODDÍL 1
Výroční zpráva, informování investorů a podávání zpráv příslušným orgánům
(čl. 22 odst. 2 písm. a) až e), čl. 23 odst. 4 a čl. 24 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 103
Obecné zásady pro výroční zprávu
Všechny informace poskytované ve výroční zprávě, včetně informací upřesněných v tomto oddíle, se podávají způsobem, který zajišťuje příslušné významné, spolehlivé, srovnatelné a jasné informace. Výroční zpráva obsahuje informace, které investoři potřebují ve vztahu ke strukturám jistého alternativního investičního fondu.
Článek 104
Obsah a formát rozvahy nebo výkazu aktiv a pasiv a výkazu zisku a ztráty
1. Rozvaha nebo výkaz aktiv a pasiv v souladu s čl. 22 odst. 2 písm. a) směrnice 2011/61/EU sestává z následujících částí, s rozčleněním na uvedené položky:
a)
„aktiva“, jimiž se rozumí majetek alternativního investičního fondu nabytý v minulosti za účelem dosažení výnosů; aktiva se člení na tyto položky:
i)
„investice“, které zahrnují mimo jiné dluhové a majetkové cenné papíry, nemovitosti, majetek a deriváty,
ii)
„peněžní prostředky a peněžní ekvivalenty“, které zahrnují mimo jiné pokladní hotovost, vklady splatné na požádání a kvalifikované krátkodobé likvidní investice,
iii)
„pohledávky“, které zahrnují mimo jiné pohledávky ve vztahu k dividendám a úrokům, prodané investice, částky dlužné od makléřů a „zálohy“, k nimž patří mimo jiné částky zaplacené předem vztahující se k výdajům alternativního investičního fondu;
b)
„pasiva“, jimiž se rozumějí stávající závazky alternativního investičního fondu, které vznikly v minulosti a jejichž budoucí plnění předpokládá výdaje z majetku fondu; pasiva se člení na tyto položky:
i)
„závazky“, které zahrnují mimo jiné částky splatné ve vztahu k nákupu investic nebo vyplacení podílových jednotek či akcií v alternativním investičním fondu a částky dlužné makléřům a „výdaje příštích období“, které zahrnují mimo jiné závazky za poplatky za správu, za poradenství, výkonnostní poplatky, úroky a jiné výdaje, k nimž došlo během činnosti alternativního investičního fondu,
ii)
„půjčky“, které zahrnují mimo jiné částky splatné bankám a jiným protistranám,
iii)
„další závazky“, které zahrnují mimo jiné částky dlužné protistranám za zajištění při vrácení vypůjčených cenných papírů, výnosy příštích období a splatné dividendy a splatné rozdělení kapitálu;
c)
„čistá aktiva“ představující zbývající hodnotu aktiv alternativního investičního fondu po odečtení všech pasiv.
2. Výkaz zisku a ztráty se sestává z následujících částí, s rozčleněním na uvedené položky a podpoložky:
a)
„výnosy“, jimiž se rozumí každý nárůst čisté hodnoty aktiv během účetního období k němuž došlo získáním nebo zhodnocením aktiv, nebo snížením pasiv, přičemž do výnosů se nezahrnují příspěvky od investorů; výnosy se člení na tyto položky a podpoložky:
i)
„investiční výnosy“, jež lze dále klasifikovat následovně:
-
„výnosy z dividend“ týkající se dividend z kapitálových investic, jejichž je alternativní investiční fond příjemcem,
-
„výnosy z úroků“ týkající se úroků z dluhových investic a peněžních prostředků, jejichž je alternativní investiční fond příjemcem,
-
„výnosy z pronájmu“ týkající se výnosů z pronájmu pocházejícího z investic do nemovitostí, jejichž je alternativní investiční fond příjemcem,
ii)
„realizovaný výnos z finančních operací“, který představuje výnos z prodeje investičních nástrojů a podílů,
iii)
„nerealizovaný výnos z finančních operací“, který představuje výnos z přecenění investičních nástrojů a podílů, a
iv)
„další výnosy“, které zahrnují mimo jiné výnosy z poplatků za půjčené cenné papíry a z dalších poplatků;
b)
„náklady“, jimiž se rozumí každý pokles hodnoty aktiv během účetního období k němuž došlo pozbytím nebo znehodnocením aktiv nebo přírůstkem pasiv, přičemž do nákladů se nezahrnuje rozdělování kapitálu investorům; náklady se člení na tyto položky:
-
„poplatky za poradenství nebo správu v souvislosti s investováním“, které zahrnují poplatky poradcům nebo správcům,
-
„ostatní náklady“, které zahrnují mimo jiné administrativní poplatky, odměny odborníkům, poplatky za opatrování a úroky. Pokud jsou svou povahou významné, uvádějí se jednotlivé položky zvlášť,
-
„realizovaná ztráta z investic“, která představuje ztrátu vzniklou při zcizení investičních nástrojů nebo podílů,
-
„nerealizovanou ztrátu z investic“, která představuje ztrátu vzniklou přeceněním investičních nástrojů nebo podílů;
c)
„čistý zisk nebo ztráta“, představující rozdíl mezi náklady a výnosy.
3. Úprava, nomenklatura a terminologie řádkových položek musí být v souladu s příslušnými účetními standardy nebo pravidly přijatými alternativním investičním fondem a vyhovují právním předpisům platným v místě, kde je alternativní investiční fond usazen. Řádkové položky mohou být změněny nebo rozšířeny, aby splňovaly výše uvedené požadavky.
4. Doplňující řádkové položky, nadpisy a mezisoučty se vloží, pokud je takový způsob prezentace užitečný pro pochopení finanční situace alternativního investičního fondu z rozvahy či z výkazu aktiv a pasiv nebo pochopení finančních výsledků z obsahu a formátu rozpisu příjmů a výdajů. Je-li to užitečné, doplní se další informace v příloze k účetní závěrce. Účelem této přílohy je poskytnout popis nebo rozbor položek zveřejněných v této závěrce a informace o položkách, které nesplňují podmínky pro zahrnutí do této závěrky.
5. Každá významná třída podobných položek musí být prezentována samostatně. Jsou-li významné, uvedou se i jednotlivé položky. Významnost se posuzuje podle požadavků schváleného účetního rámce.
6. Úprava a klasifikace položek v rozvaze nebo ve výkazu aktiv a pasiv se zachovají pro každé vykazovací nebo účetní období stejné, pokud nevyjde najevo, že by byla vhodnější jiná úprava nebo klasifikace, například v případě, že nová investiční strategie vede k odlišným obchodním tokům, nebo pokud změnu úpravy vyžaduje účetní standard.
7. Pokud jde o obsah a formát rozpisu příjmů a výdajů stanovený v příloze IV, zahrnou se do rozpisu příjmů a výdajů všechny položky příjmů a výdajů v daném období, pokud účetní standard schválený alternativním investičním fondem nestanoví jinak.
Článek 105
Zpráva o činnosti v účetním období
1. Zpráva o činnosti v účetním období obsahuje alespoň:
a)
přehled investičních činností za daný rok nebo období a přehled portfolia alternativního investičního fondu na konci daného roku či období;
b)
přehled výsledků alternativního investičního fondu za daný rok či období;
c)
podstatné níže upřesněné změny údajů uvedených v článku 23 směrnice 2011/61/EU, které dosud nejsou v účetní závěrce uvedeny.
2. Zpráva musí obsahovat spravedlivý a vyvážený přezkum činností a výsledků alternativního investičního fondu a též popis hlavních rizik a investičních nebo ekonomických nejistot, kterým by mohl alternativní investiční fond čelit.
3. Rozbor zahrnuje klíčové finanční i nefinanční ukazatele výsledků týkajících se daného alternativního investičního fondu, a to v rozsahu nezbytném pro pochopení investičních činností tohoto fondu nebo jeho výsledků. Informace předložené ve zprávě jsou v souladu s vnitrostátními pravidly platnými v místě, kde je alternativní investiční fond usazen.
4. Informace ve zprávě o činnostech za účetní období tvoří součást zprávy členů správní rady či investičních správců, pokud je tato zpráva obvykle předkládána společně s účetní závěrkou alternativního investičního fondu.
Článek 106
Podstatné změny
1. Změna údaje se považuje za podstatnou ve smyslu čl. 22 odst. 2 písm. d) směrnice 2011/61/EU, jestliže existuje značná pravděpodobnost, že jakmile se rozumný investor takový údaj dozví, znovu přehodnotí svou investici do daného alternativního investičního fondu, například proto, že takový údaj by mohl mít vliv na schopnost investora uplatňovat práva ke své investici nebo by se jinak dotkl zájmů jednoho či více investorů tohoto fondu.
2. K dosažení souladu s čl. 22 odst. 2 písm. d) směrnice 2011/61/EU posoudí správce změny údajů uvedených v článku 23 směrnice 2011/61/EU za dané účetní období podle odstavce 1 tohoto článku.
3. Údaje se zveřejňují v souladu s požadavky účetních standardů a účetních pravidel přijatých alternativním investičním fondem společně s popisem možného či očekávaného dopadu na alternativní investiční fond a případně na investory fondu. Dodatečné informace se zveřejňují, pokud soulad se zvláštními požadavky účetních standardů a účetních pravidel nestačí k tomu, aby investorům umožnil pochopit dopad změny.
4. Jestliže údaje, u kterých se v souladu s odstavcem 1 požaduje zveřejnění, nejsou zahrnuty v účetních standardech platných pro daný alternativní investiční fond, nebo v jeho účetních pravidlech, poskytne se popis podstatné změny společně s možným či očekávaným dopadem na fond či případně na investory fondu.
Článek 107
Zveřejnění odměn
1. Při poskytování údajů požadovaných v čl. 22 odst. 2 písm. e) směrnice 2011/61/EU se upřesní, zda se celková odměna vztahuje k jednomu z následujících:
a)
k celkové odměně všech zaměstnanců správce, s uvedením počtu příjemců;
b)
k celkové odměně zaměstnanců správce, kteří jsou zcela nebo částečně zapojeni do činností alternativního investičního fondu, s uvedením počtu příjemců;
c)
k poměrné části celkové odměny zaměstnanců správce připadající na alternativní investiční fond, s uvedením počtu příjemců.
2. Celková odměna za účetní období též uvádí odměnu za zhodnocení kapitálu vyplacenou alternativním investičním fondem, je-li tento údaj k dispozici.
3. Zveřejňují-li se údaje na úrovni správce, uvedou se údaje rozdělené podle jednotlivých alternativních investičních fondů, jsou-li tyto údaje k dispozici nebo snadno přístupné. Jako součást zveřejnění se uvede popis, jak bylo rozdělení údajů provedeno.
4. Správce poskytne obecné informace týkající se finančních i nefinančních kritérií zásad a postupů pro odměňování pro příslušné kategorie zaměstnanců, aby investorům umožnil posoudit vytvořené pobídky. V souladu se zásadami stanovenými v příloze II směrnice 2011/61/EU správce zveřejní alespoň údaje nezbytné k pochopení rizikového profilu alternativního investičního fondu a opatření, která přijímá, aby zamezil střetům zájmů nebo je řešil.
Článek 108
Pravidelné informování investorů
1. Informace uvedené v čl. 23 odst. 4 směrnice 2011/61/EU se předkládají přehledným a srozumitelným způsobem.
2. Při zveřejňování procentního podílu aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením v důsledku jejich nelikvidnosti v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. a) směrnice 2011/61/EU, správce:
a)
poskytne přehled jakýchkoli zavedených zvláštních opatření, včetně toho, zda se týkají vyčleněných aktiv (side pockets), omezení odkupovat (gates) nebo podobných opatření, metodu oceňování použitou na aktiva, která takovým opatřením podléhají, a jak se na tato aktiva uplatňují poplatky za správu a výkonnostní poplatky;
b)
zveřejní tyto informace jako součást pravidelného informování investorů, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň se zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Procentní podíl aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením definovaným v čl. 1 odst. 5, se vypočítá jako čistá hodnota těchto aktiv podléhajících zvláštním opatřením dělená čistou hodnotou aktiv dotčeného alternativního investičního fondu.
3. Pro jakákoli nová opatření k řízení likvidity alternativního investičního fondu v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU správce:
a)
u každého alternativního investičního fondu, který spravuje, nejedná-li se o uzavřený alternativní investiční fond, který nevyužívá pákového efektu, informuje investory o jakékoli změně systému řízení likvidity a postupů uvedených v čl. 16 odst. 1 směrnice 2011/61/EU, jež je podstatná ve smyslu čl. 106 odst. 1;
b)
okamžitě informuje investory v případě, že aktivují omezení odkupovat (gates), vyčleněná aktiva (side pockets) nebo podobná zvláštní opatření nebo pokud se rozhodnou pozastavit vyplácení;
c)
poskytne přehled o změnách opatření týkajících se likvidity, ať se jedná o zvláštní opatření, či ne. Je-li to vhodné, uvedou se také podmínky, za nichž je povoleno vyplácení, a okolnosti určující, kdy se uplatní správa na základě volné úvahy. Uvedou se rovněž jakákoli použitelná hlasovací či jiná omezení, délka období bez možnosti odkoupení (lock-up period), nebo jakékoli ustanovení týkající se pořadí nebo poměrného dělení při omezení odkupovat (gates) a pozastavení.
4. Zveřejnění rizikového profilu alternativního investičního fondu v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU obsahuje:
a)
opatření k posouzení citlivosti portfolia alternativního investičního fondu vůči nejdůležitějším rizikům, kterým fond je nebo by mohl být vystaven;
b)
pokud meze pro rizika stanovené správcem byly nebo pravděpodobně budou překročeny a pokud tyto meze pro rizika skutečně překročeny byly, popis okolností a přijatých nápravných opatření;
Informace se zveřejní jako součást pravidelného informování investorů ze strany alternativního investičního fondu, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň se zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
5. Zveřejnění systémů řízení rizik používaných správcem v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU obsahuje hlavní prvky systémů řízení rizik používaných správcem k řízení rizik, jimž je nebo může být vystaven každý jím spravovaný alternativní investiční fond. V případě změny zahrnuje popis informace týkající se změny a jejího očekávaného dopadu na alternativní investiční fond a jeho investory.
Informace se zveřejní jako součást pravidelného informování investorů ze strany alternativního investičního fondu, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň s vydáním nebo zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Článek 109
Pravidelné informování investorů
1. Informace uvedené v čl. 23 odst. 5 směrnice 2011/61/EU se předkládají přehledným a srozumitelným způsobem.
2. Informace o změnách maximální síly pákového efektu vypočítané v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv a závazkovou metodou a jakékoli právo na použití zajištění nebo záruky poskytnutých v rámci využití pákového efektu musí být zpřístupněny bez zbytečného prodlení a zahrnovat:
a)
původní a opravenou maximální úroveň pákového efektu vypočítanou v souladu s články 7 a 8, přičemž se úroveň pákového efektu vypočítá jako příslušná expozice vůči rizikům dělená čistou hodnotou aktiv alternativního investičního fondu;
b)
povahu poskytnutých práv na použití zajištění;
c)
povahu poskytnutých záruk a
d)
podrobnosti o změnách poskytovatelů služeb vztahujících se k jednomu z výše uvedených bodů.
3. Informace o celkovém objemu pákového efektu vypočítaném podle metody hrubé hodnoty aktiv a závazkové metody použité alternativním investičním fondem se zveřejní jako součást pravidelného informování investorů ze strany alternativního investičního fondu, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň se zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Článek 110
Podávání zpráv příslušným orgánům
1. Ke splnění požadavků čl. 24 odst. 1 druhého pododstavce a čl. 3 odst. 3 písm. d) směrnice 2011/61/EU poskytne správce při podávání zpráv příslušným orgánům následující informace:
a)
hlavní nástroje, s nimiž obchoduje, včetně rozdělení finančních nástrojů a dalších aktiv, investiční strategie alternativního investičního fondu a to, na kterou zeměpisnou oblast a odvětví se investice zaměřují;
b)
trhy, jichž je členem nebo na kterých aktivně obchoduje;
c)
diverzifikaci portfolia alternativního investičního fondu, která zahrnuje mimo jiné jeho hlavní expozice vůči riziku a nejvýznamnější koncentrace rizik.
Informace se poskytne co možná nejdříve a nejpozději jeden měsíc po skončení období uvedeného v odstavci 3. Je-li daný alternativní investiční fond fondem fondů, správce může tuto lhůtu prodloužit o 15 dní.
2. Za každý unijní alternativní investiční fond, který spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, poskytne správce příslušným úřadům svého domovského členského státu v souladu s čl. 24 odst. 2 směrnice 2011/61/EU následující informace:
a)
procentní podíl aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením definovaným v čl. 1 odst. 5 tohoto nařízení v důsledku jejich nelikvidnosti v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. a) směrnice 2011/61/EU;
b)
jakákoli nová opatření k řízení likvidity alternativního investičního fondu;
c)
systémy řízení rizik používané správcem k řízení tržního rizika, rizika likvidity, rizika selhání protistrany a dalších rizik včetně operačního rizika;
d)
současný rizikový profil alternativního investičního fondu zahrnující:
i)
profil investic alternativního investičního fondu z hlediska tržního rizika, včetně očekávaného výnosu a volatility alternativního investičního fondu za normálních tržních podmínek,
ii)
profil investic alternativního investičního fondu z hlediska likvidity, včetně profilu aktiv fondu z hlediska likvidity, povahu podmínek zpětného odkupu a podmínek financování poskytnutého protistranami fondu;
e)
informace o hlavních kategoriích aktiv, do nichž alternativní investiční fond investoval, včetně odpovídající tržní hodnoty krátkých a dlouhých pozic, obratu a výsledků během vykazovaného období, a
f)
výsledky pravidelných zátěžových testů za běžných i mimořádných okolností provedených v souladu s čl. 15 odst. 3 písm. b) a čl. 16 odst. 1 druhým pododstavcem směrnice 2011/61/EU.
3. Informace uvedené v odstavcích 1 a 2 jsou podávány následovně:
a)
jednou za půl roku správcem spravujícím portfolia alternativních investičních fondů, jejichž spravovaná aktiva vypočtená podle článku 2 celkově přesahují limit buď 100 milionů EUR, nebo 500 milionů EUR stanovené v čl. 3 odst. 2 písm. a) a b) směrnice 2011/61/EU, ale nepřesahují 1 miliardu EUR, za každý unijní alternativní investiční fond, který správce spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii;
b)
jednou za čtvrt roku správcem spravujícím portfolia alternativních investičních fondů, jejichž spravovaná aktiva vypočtená podle článku 2 celkově přesahují limit 1 miliardy EUR, za každý unijní alternativní investiční fond, který správce spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii;
c)
jednou za čtvrt roku správcem, který podléhá požadavkům uvedeným v tomto odstavci písm. a), za každý alternativní investiční fond, jehož spravovaná aktiva, včetně aktiv získaných použitím pákového efektu, celkově přesahují 500 milionů EUR, ve vztahu k danému fondu;
d)
jednou za rok správcem ve vztahu k jím spravovanému alternativnímu investiční fondu, který nevyužívá pákového efektu a který v souladu s hlavní investiční politikou investuje do nekotovaných společností a emitentů za účelem získání kontroly.
4. Odchylně od odstavce 3 může příslušný orgán domovského členského státu správce považovat pro výkon svých úkolů za vhodné a nezbytné požadovat všechny nebo část informací, jež mu mají být předány, častěji.
5. Správci spravující jeden nebo více alternativních investičních fondů, které považují za fondy, jež využívají v souladu s článkem 111 tohoto nařízení pákový efekt ve velké míře, poskytnou informace požadované v čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU zároveň s informacemi požadovanými v odstavci 2 tohoto článku.
6. Správci poskytnou informace upřesněné v odstavcích 1, 2 a 5 v souladu s pro forma vzorem pro podávání zpráv uvedeným v příloze IV.
7. V souladu s čl. 42 odst. 1 písm. a) směrnice 2011/61/EU se pro mimounijní správce jakýkoli odkaz na příslušné orgány domovského členského státu považuje za odkaz na příslušný orgán referenčního členského státu.
Článek 111
Využívání pákového efektu „ve velké míře“
1. Za využívání pákového efektu ve velké míře pro účely čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU se považuje situace, kdy expozice alternativního investičního fondu vůči rizikům vypočtená závazkovou metodou podle článku 8 tohoto nařízení převyšuje třikrát jeho čistou hodnotu aktiv.
2. Jsou-li splněny požadavky uvedené v odstavci 1 tohoto článku, správce poskytne informace v souladu s čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU příslušným orgánům svého domovského členského státu podle zásad stanovených v čl. 110 odst. 3 tohoto nařízení.
ODDÍL 2
Správci spravující alternativní investiční fondy využívající pákový efekt
(čl. 25 odst. 3 směrnice 2011/61/EU)
Článek 112
Omezení správy alternativních investičních fondů
1. Zásady stanovené v tomto článku se použijí k upřesnění okolností, za kterých příslušné orgány vykonávají svou pravomoc stanovit limity pákového efektu nebo jiná omezení uložená správcům.
2. Při posuzování informací získaných podle čl. 7 odst. 3, čl. 15 odst. 4, čl. 24 odst. 4 nebo 5 směrnice 2011/61/EU vezme příslušný orgán v úvahu rozsah, v jakém využívání pákového efektu správcem nebo jeho interakce se skupinou správců či s jinými finančními institucemi může přispět k růstu systémového rizika ve finančním systému nebo rizika chaotických trhů.
3. Příslušné orgány při svém posouzení zohlední alespoň následující hlediska:
a)
okolnosti, za nichž by expozice rizikům alternativního investičního fondu nebo několika alternativních investičních fondů, včetně expozic vůči rizikům plynoucích z finanční nebo investiční pozice, do níž správce vstoupil na svůj vlastní účet nebo jménem fondu, mohla představovat pro finanční instituci významný zdroj tržního rizika, rizika likvidity nebo rizika selhání protistrany;
b)
okolnosti, za nichž činnosti správce nebo jeho interakce například se skupinou správců či s jinými finančními institucemi, zvláště ve vztahu k druhům aktiv, do kterých fond investuje, a technik používaných správcem při využívání pákového efektu, přispívají nebo by mohly přispívat k postupnému nežádoucímu propadu cen finančních nástrojů či jiných aktiv způsobem, který ohrožuje životaschopnost takových finančních nástrojů či jiných aktiv;
c)
kritéria, jako například typ alternativního investičního fondu, investiční strategie správce ve vztahu k dotčenému fondu, tržní podmínky, za kterých správce a fond provozují svou činnost, a pravděpodobné procyklické účinky, jež by mohly plynout z toho, že příslušné orgány stanoví pro dotčeného správce limity či jiná omezení využívání pákového efektu;
d)
kritéria, jako například velikost alternativního investičního fondu nebo několika alternativních investičních fondů a související dopad na určité tržní odvětví, koncentrace rizik na určitých trzích, na nichž daný fond nebo fondy investují, riziko šíření na jiné trhy z trhu, kde byla rizika zjištěna, otázky likvidity na určitých trzích v daném momentě, rozsah nesouladu aktiv a pasiv v investiční strategii určitého správce nebo nezvyklý pohyb cen aktiv, do nichž fond může investovat.
ODDÍL 3
Zvláštní pravidla ve vztahu ke třetím zemím
(čl. 34 odst. 1, čl. 35 odst. 2, čl. 36 odst. 1, čl. 37 odst. 7 písm. d), čl. 40 odst. 2 písm. a) a čl. 42 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 113
Obecné požadavky
1. Dohody o spolupráci musí zahrnovat všechny možné situace a aktéry, s nimiž počítá kapitola VII směrnice 2011/61/EU, s ohledem na místo, kde je usazen správce, místo, kde je usazen fond, a na činnost správce.
2. Dohody o spolupráci mají písemnou formu.
3. Dohody o spolupráci vytvoří zvláštní rámec pro konzultace, spolupráci a výměnu informací pro účely dohledu a vymáhání práv mezi příslušnými orgány z EU a příslušnými orgány třetí země.
4. Dohody o spolupráci musí obsahovat zvláštní doložku, kterou se řídí předávání informací, které příslušný orgán Unie obdržel od orgánu dohledu ve třetí zemi, dalším příslušným orgánům Unie, Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy nebo Evropské radě pro systémová rizika, jak to vyžaduje směrnice 2011/61/EU.
Článek 114
Mechanismy, nástroje a postupy
1. Dohody o spolupráci vytvoří mechanismy, nástroje a postupy nezbytné k tomu, aby byl příslušným orgánům Unie umožněn přístup ke všem informacím potřebným k plnění jejich úkolů podle směrnice 2011/61/EU.
2. Dohody o spolupráci vytvoří mechanismy, nástroje a postupy nezbytné k tomu, aby příslušné orgány Unie mohly provádět kontroly na místě, je-li to třeba k plnění úkolů příslušného orgánu Unie podle směrnice 2011/61/EU. Kontroly na místě provádí přímo příslušný orgán Unie nebo příslušný orgán třetí země s pomocí příslušného orgánu Unie.
3. Dohody o spolupráci vytvoří mechanismy, nástroje a postupy nezbytné k tomu, aby příslušný orgán třetí země v souladu s vnitrostátními a mezinárodními předpisy platnými pro daný orgán pomáhal příslušným orgánům Unie, je-li to třeba k vymáhání právních předpisů Unie a vnitrostátních prováděcích předpisů, jež porušil subjekt usazený ve třetí zemi.
Článek 115
Ochrana údajů
Dohody o spolupráci zajistí, aby údaje a rozbor údajů byly třetím zemím předávány pouze v souladu s článkem 52 směrnice 2011/61/EU.
ODDÍL 4
Výměna informací týkajících se možných systémových důsledků činnosti správce
(čl. 53 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 116
Výměna informací týkajících se možných systémových důsledků činnosti správce
Pro účely článku 53 směrnice 2011/61/EU si příslušné orgány členských států, které jsou odpovědné za udělování povolení správcům nebo dohled nad nimi podle uvedené směrnice, vymění s příslušnými orgány jiných členských států, Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropskou radou pro systémová rizika alespoň:
a)
informace získané podle článku 110, je-li to důležité pro sledování a řešení možných důsledků činnosti jednotlivých správců nebo skupin správců pro stabilitu systémově významných finančních institucí a pro řádné fungování trhů, na nichž správci působí;
b)
informace získané od orgánů třetích zemí, je-li důležité pro sledování systémového rizika;
c)
rozbor informací uvedených v písmenu a) a b) a posouzení situace, v níž jsou činnosti jednoho nebo více správců podléhajících dohledu nebo jednoho či více alternativních investičních fondů v jejich správě považovány za činnosti, které přispívají k nárůstu systémového rizika ve finančním systému, k riziku chaotických trhů nebo riziku pro dlouhodobý růst hospodářství;
d)
opatření přijatá, pokud činnost jednoho či více správců pod dohledem nebo jednoho či více alternativních investičních fondů v jejich správě představuje systémové riziko nebo ohrožuje řádné fungování trhů, na nichž působí.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 117
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se od 22. července 2013.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. prosince 2012.
KOMISIJOS DELEGUOTASIS REGLAMENTAS (ES) Nr. 231/2013
2012 m. gruodžio 19 d.
kuriuo papildomos Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/61/ES nuostatos dėl išimčių, bendrųjų veiklos sąlygų, depozitoriumų, finansinio sverto, skaidrumo ir priežiūros
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2011 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2011/61/ES dėl alternatyvaus investavimo fondų valdytojų, kuria iš dalies keičiami direktyvos 2003/41/EB ir 2009/65/EB bei reglamentai (EB) Nr. 1060/2009 ir (ES) Nr. 1095/2010 (1), ypač į jos 3 straipsnio 6 dalį, 4 straipsnio 3 dalį, 9 straipsnio 9 dalį, 12 straipsnio 3 dalį, 14 straipsnio 4 dalį, 15 straipsnio 5 dalį, 16 straipsnio 3 dalį, 17 straipsnį, 18 straipsnio 2 dalį, 19 straipsnio 11 dalį, 20 straipsnio 7 dalį, 21 straipsnio 17 dalį, 22 straipsnio 4 dalį, 23 straipsnio 6 dalį, 24 straipsnio 6 dalį, 25 straipsnio 9 dalį, 34 straipsnio 2 dalį, 35 straipsnio 11 dalį, 36 straipsnio 3 dalį, 37 straipsnio 15 dalį, 40 straipsnio 11 dalį, 42 straipsnio 3 dalį ir 53 straipsnio 3 dalį,
atsižvelgdama į Europos Centrinio Banko nuomonę,
kadangi:
(1)
Direktyva 2011/61/ES suteikia įgaliojimus Komisijai priimti deleguotuosius aktus, kuriuose visų pirma patikslinamos taisyklės, susijusios su alternatyvaus investavimo fondų valdytojams (toliau - AIFV) taikomos ribos apskaičiavimu, finansiniu svertu, veiklos sąlygomis, įskaitant rizikos ir likvidumo valdymą, vertinimą ir funkcijų perdavimą, reikalavimai, kuriais patikslinamos alternatyvaus investavimo fondų (toliau - AIF) depozitoriumų funkcijos ir pareigos, skaidrumo taisyklės ir konkretūs su trečiosiomis šalimis susiję reikalavimai. Svarbu, kad visos šios papildomos taisyklės būtų pradėtos taikyti vienu metu su Direktyva 2011/61/ES, kad AIFV skirti naujieji reikalavimai būtų veiksmingai įgyvendinami. Šio reglamento nuostatos yra glaudžiai susijusios tarpusavyje, nes jos taikomos AIFV, valdančių Sąjungos AIF ir (arba) platinančių jų investicinius vienetus ar akcijas, veiklos leidimų išdavimui, nuolatinei veiklai ir skaidrumui - tai yra labai susiję turto valdymo veiklos pradėjimo ir vykdymo aspektai. Siekiant užtikrinti šių nuostatų, kurios turėtų įsigalioti vienu metu, tarpusavio nuoseklumą ir palengvinti sąlygas visapusiškai jas apžvelgti ir su jomis susipažinti vienoje vietoje asmenims, kuriems taikomi šie įpareigojimai, įskaitant investuotojus, kurie nėra Sąjungos rezidentai, pageidautina visus deleguotuosius aktus, kurių reikalaujama Direktyva 2011/61/ES, pateikti viename reglamente;
(2)
svarbu užtikrinti, kad Direktyvos 2011/61/ES tikslai būtų vienodai pasiekti visose valstybėse narėse, didinti vidaus rinkos vientisumą ir jos dalyviams, įskaitant institucinius investuotojus, kompetentingas institucijas ir kitas suinteresuotąsias šalis, suteikti teisinį tikrumą ir tam priimti reglamentą. Reglamento forma užtikrinama nuosekli sistema visiems rinkos dalyviams ir tokia forma yra geriausia garantija, kad bus įgyvendintos vienodos veiklos sąlygos, vienodos konkurencijos sąlygos ir bendras tinkamas investuotojų apsaugos standartas. Be to, taip užtikrinama, kad būtų tiesiogiai taikomos išsamios vienodos taisyklės dėl AIFV veiklos, kurios dėl savo pobūdžio yra tiesiogiai taikytinos ir jų nereikia papildomai perkelti į nacionalinę teisę. Pasirinkus reglamentą taip pat bus galima išvengti Direktyvos 2011/61/ES taikymo valstybėse narėse vėlavimo;
(3)
kadangi deleguotajame reglamente patikslinamos valdymo organo ir vyresniosios vadovybės užduotys ir atsakomybė, svarbu išaiškinti tų terminų sąvokas, visų pirma tai, kad valdymo organą gali sudaryti vyresniosios vadovybės nariai. Be to, kadangi šiame reglamente įvedamas priežiūros funkciją vykdančių asmenų terminas, valdymo organo apibrėžtyje reikėtų išaiškinti, kad tai yra organas, kuriam priklauso valdymo funkcija, jei pagal nacionalinę bendrovių teisę priežiūros funkcija atskirta nuo valdymo funkcijos. Direktyvoje 2011/61/ES reikalaujama, kad AIFV kompetentingoms institucijoms teiktų tam tikrą informaciją, įskaitant procentinę AIF turto dalį, kuriai taikomi specialieji susitarimai (speciali tvarka) dėl šio turto nelikvidumo. Šiame reglamente išaiškinama, kas yra specialieji susitarimai, kad AIFV tiksliai žinotų, kokią informaciją turėtų teikti kompetentingoms institucijoms;
(4)
Direktyvoje 2011/61/ES numatoma taikyti palengvintą režimą tiems AIFV, kurie valdo AIF portfelius, kurių bendras valdomas turtas neviršija atitinkamų ribų. Būtina aiškiai nurodyti, kaip reikėtų apskaičiuoti bendrą valdomo turto vertę. Šiuo atžvilgiu labai svarbu apibrėžti būtinus veiksmus apskaičiuojant bendrą turto vertę, aiškiai nustatyti, kuris turtas neįtraukiamas į skaičiavimus, paaiškinti, kaip vertinti turtą, įgytą naudojant finansinį svertą, ir pateikti taisykles, kaip elgtis tais atvejais, kai AIFV valdomi keli AIF turi vienas kito investicinių vienetų ar akcijų;
(5)
bendrą valdomo turto vertę reikėtų apskaičiuoti bent kartą per metus naudojantis atnaujinta informacija. Todėl turto vertę reikėtų nustatyti per dvylika mėnesių iki bendros valdomo turto vertės apskaičiavimo datos ir kuo arčiau tos datos;
(6)
siekiant užtikrinti, kad AIFV galėtų ir toliau naudotis Direktyvoje 2011/61/ES numatytu palengvintu režimu, AIFV turėtų nustatyti procedūrą, kuri suteiktų galimybę nuolat stebėti bendrą valdomo turto vertę. AIFV gali atsižvelgti į valdomų AIF tipus ir skirtingas turto, į kurį investuojama, klases, kad įvertintų ribos pažeidimo tikimybę arba papildomų skaičiavimų poreikį;
(7)
kai nebeatitinka su ribomis susijusių sąlygų, AIFV turėtų apie tai pranešti savo kompetentingai institucijai ir per 30 kalendorinių dienų kreiptis dėl veiklos leidimo. Tačiau, jei per konkrečius kalendorinius metus riba viršijama arba jos nesiekiama atsitiktinai ir tokios situacijos laikomos laikinomis, AIFV neturėtų būti įpareigotas prašyti veiklos leidimo. Tokiais atvejais AIFV turėtų kompetentingą instituciją informuoti apie ribos pažeidimą ir paaiškinti, kodėl, jo nuomone, toks pažeidimas yra laikinas. Situacijos, trunkančios ilgiau kaip tris mėnesius, negalima laikyti laikina. Vertindamas situacijos laikinumo tikimybę, AIFV turėtų atsižvelgti į numatomą pasirašymo ir išpirkimo veiklą arba, kai tinka, kapitalo įsipareigojimų panaudojimą ir kapitalo paskirstymą. Atlikdamas šį vertinimą AIFV neturėtų remtis numatomais rinkos pokyčiais;
(8)
duomenų, kuriuos AIFV naudoja apskaičiuodami bendrą valdomo turto vertę, nereikia teikti visuomenei ar investuotojams. Tačiau kompetentingos institucijos turėtų turėti galimybę tikrinti, ar AIFV teisingai apskaičiuoja ir stebi bendrą valdomo turto vertę, įskaitant atvejų, kai bendra valdomo turto vertė laikinai viršija atitinkamą ribą, vertinimą, todėl turėtų turėti galimybę paprašiusios susipažinti su tais duomenimis;
(9)
svarbu, kad AIFV, kuriems taikomos Direktyvoje 2011/61/ES nustatyto palengvinto režimo nuostatos, registracijos metu kompetentingoms institucijoms teiktų atnaujintą informaciją. Ne visų tipų AIFV gali turėti atnaujintus siūlymo dokumentus, kuriuose parodomi naujausi su jų valdomais AIF susiję pokyčiai, ir tokiems AIFV gali būti praktiškiau reikalaujamą informaciją pateikti atskirame dokumente apie fondų investavimo strategiją. Taip gali būti privataus kapitalo arba rizikos kapitalo fondų, kurie dažnai lėšų pritraukia derėdamiesi su potencialiais investuotojais, atveju;
(10)
AIF, valdantis tik į biržos sąrašus įtrauktų bendrovių akcijas, neturėtų būti laikomas naudojančiu finansinį svertą, jei tos akcijos nėra įgytos skolinantis. Kai tas pats AIF perka akcijų indekso pasirinkimo sandorius, jis turėtų būti laikomas naudojančiu finansinį svertą, nes taip padidėja to AIF pozicija konkrečios investicijos atžvilgiu;
(11)
siekiant užtikrinti, kad būtų vienodai taikomos AIFV prievolės objektyviai apžvelgti naudojamą finansinį svertą, būtina nurodyti du finansinio sverto apskaičiavimo metodus. Remiantis atliktais rinkos tyrimais, geriausių rezultatų galima pasiekti derinant vadinamąjį bendrąjį ir įsipareigojimų metodus;
(12)
siekiant gauti tinkamą informaciją sisteminei rizikai stebėti ir susidaryti visą AIFV finansinio sverto naudojimo vaizdą, kompetentingoms institucijoms ir investuotojams reikėtų teikti informaciją apie AIF poziciją tiek pagal bendrąjį, tiek pagal įsipareigojimų metodus, todėl visi AIFV turėtų apskaičiuoti poziciją taikydami ir bendrąjį, ir įsipareigojimų metodus. Pagal bendrąjį metodą gaunama bendra AIF pozicija, o įsipareigojimų metodas parodo valdytojo naudojamus apsidraudimo ir užskaitos metodus; todėl reikia taikyti abu metodus kartu. Konkrečiai, gali būti naudinga žinoti, kokiu laipsniu skiriasi bendra pozicija skaičiuojant pagal bendrąjį metodą ir pagal įsipareigojimų metodą. Jei būtina užtikrinti, kad AIF pozicijos padidėjimas būtų tinkamai parodytas, Komisija gali priimti papildomų deleguotųjų aktų dėl papildomo ir neprivalomo finansinio sverto apskaičiavimo metodo;
(13)
apskaičiuojant poziciją, iš pradžių reikėtų įtraukti visas AIF pozicijas, įskaitant trumpalaikį ir ilgalaikį turtą ir įsipareigojimus, pasiskolintas lėšas, išvestines finansines priemones ir kitus metodus, dėl kurių didėja pozicija, kai AIF tenka turto arba įsipareigojimų rizika ir grąža, taip pat visas kitas pozicijas, kurios sudaro grynojo turto vertę;
(14)
AIF sudaryti skolinimosi susitarimai neįskaitomi, jei jie yra laikino pobūdžio, susiję su investuotojų kapitalo įsipareigojimais ir visiškai padengti tais kapitalo įsipareigojimais. Atnaujinamojo kredito priemonės neturėtų būti laikomos laikino pobūdžio priemonėmis;
(15)
be pozicijos apskaičiavimo pagal bendrąjį metodą, visi AIFV turėtų poziciją apskaičiuoti pagal įsipareigojimų metodą. Pagal įsipareigojimų metodą išvestinės finansinės priemonės turėtų būti konvertuotos į lygiavertes bazinio turto pozicijas. Tačiau, jei AIF investuoja į tam tikras išvestines finansines priemones, kad kompensuotų kito turto, į kurį AIF yra investavęs, rinkos riziką, tam tikromis sąlygomis tos išvestinės finansinės priemonės neturėtų būti konvertuojamos į lygiavertę bazinio turto poziciją, nes tų dviejų investicijų pozicijos atsveria viena kitą. Taip turėtų būti tuo atveju, kai, pvz., AIF portfelis investuoja į tam tikrą indeksą ir turi išvestinę finansinę priemonę, kuri to indekso rezultatą apkeičia kito indekso rezultatu - tai turėtų atitikti to antrojo indekso pozicijos turėjimą portfelyje, todėl AIF grynojo turto vertė nepriklausytų nuo pirmojo indekso rezultatų;
(16)
apskaičiuojant poziciją pagal įsipareigojimų metodą, šiame reglamente nustatytus kriterijus atitinkančios išvestinės finansinės priemonės nesukuria papildomos pozicijos. Taigi, jei AIF investuoja į indeksų ateities sandorius ir turi pinigų poziciją, lygią bendrai bazinei ateities sandorių rinkos vertei, tai atitiktų tiesioginį investavimą į indekso akcijas, todėl apskaičiuojant AIF poziciją nereikėtų atsižvelgti į indekso ateities sandorį;
(17)
apskaičiuojant poziciją pagal įsipareigojimų metodą, AIFV reikėtų leisti atsižvelgti į apsidraudimo ir užskaitos susitarimus, jei jie atitinka su įsipareigojimų metodu susijusius kriterijus;
(18)
reikalavimą, kad užskaitos susitarimuose būtų nurodytas tas pats bazinis turtas, reikėtų aiškinti tik taip, kad užskaitos susitarimų tikslais turtas, kurį AIFV laiko lygiaverčiu arba labai susijusiu, pvz., to paties emitento išleistos skirtingų klasių akcijos arba obligacijos, neturėtų būti laikomas identišku. Užskaitos susitarimų apibrėžtimi siekiama užtikrinti, kad būtų atsižvelgiama tik į tuos sandorius, kurie kompensuoja su kitais sandoriais susijusią riziką, nepalikdami reikšmingos likutinės rizikos. Sandorių deriniai, kuriais siekiama gauti grąžos, nors ir nedidelės, sumažinus kai kurios rūšies riziką, bet paliekant kitų rūšių riziką, neturėtų būti laikomi užskaitos susitarimais, pvz., arbitražinio investavimo strategijos, kuriomis siekiama gauti grąžos pasinaudojant išvestinių finansinių priemonių, kurių bazinis turtas tas pats, bet skiriasi išpirkimo terminas, kainų neatitikimais;
(19)
portfelio valdymo praktika, kuria siekiama trukmės riziką sumažinti derinant investiciją į ilgalaikę obligaciją su palūkanų normų apsikeitimo sandoriu arba sumažinti AIF obligacijų portfelio trukmę prisiimant trumpąją poziciją pagal obligacijų ateities sandorius, kuri atitinka portfelio palūkanų normų riziką (apsidraudimas nuo trukmės rizikos), turėtų būti laikoma apsidraudimo susitarimu, jei ji atitinka apsidraudimo kriterijus;
(20)
portfelio valdymo praktika, kuria siekiama kompensuoti reikšmingą riziką, susijusią su investicija į tinkamai diversifikuotą akcijų portfelį, prisiimant trumpąją poziciją pagal akcijų rinkos indekso ateities sandorį, kai akcijų portfelio sudėtis labai panaši į to akcijų rinkos indekso sudėtį ir jo grąža labai susijusi su akcijų rinkos indekso grąža ir kai trumpoji pozicija pagal akcijų rinkos indekso ateities sandorį leidžia neabejotinai sumažinti bendrąją rinkos riziką, susijusią su akcijų portfeliu, ir specifinė rizika yra nereikšminga, pvz., tinkamai diversifikuoto akcijų portfelio draudimas nuo beta koeficiento rizikos (angl. beta-hedging), kai specifinė rizika laikoma nereikšminga, turėtų būti laikoma atitinkančia apsidraudimo kriterijus;
(21)
portfelio valdymo praktika, kuria siekiama kompensuoti riziką, susijusią su investicija į fiksuotos palūkanų normos obligaciją, derinant ilgąją poziciją pagal kredito įsipareigojimų neįvykdymo apsikeitimo sandorį ir palūkanų normų apsikeitimo sandorį, kuris tą fiksuotą palūkanų normą apkeičia palūkanų norma, lygia tinkamos pinigų rinkos susijusios normos ir perviršio sumai, turėtų būti laikoma apsidraudimo susitarimu, kai iš principo laikomasi visų įsipareigojimų metodo apsidraudimo kriterijų;
(22)
portfelio valdymo praktika, kuria siekiama kompensuoti konkrečios akcijos riziką prisiimant trumpąją poziciją sudarius išvestinės finansinės priemonės sandorį dėl kitos, bet su ta pirmąja akcija labai susijusios akcijos, neturėtų būti laikoma atitinkančia apsidraudimo kriterijus. Nors tokia strategija remiasi priešingų pozicijų dėl tos pačios klasės turto prisiėmimu, ji neapdraudžia nuo specifinės rizikos, susijusios su investicija į tam tikrą akciją. Todėl ji neturėtų būti laikoma apsidraudimo susitarimu pagal kriterijus, susijusius su įsipareigojimų metodu;
(23)
portfelio valdymo praktika, kuria siekiama išlaikyti akcijų krepšelio (kurį sudaro ribotas akcijų skaičius) alfa koeficientą derinant investiciją į tą akcijų krepšelį su pagal beta koeficientą pakoreguota trumpąja pozicija pagal akcijų rinkos indekso ateities sandorį, neturėtų būti laikoma atitinkančia apsidraudimo kriterijus. Tokia strategija siekiama ne kompensuoti reikšmingą riziką, susijusią su investicija į tą akcijų krepšelį, bet kompensuoti tos investicijos beta koeficientą (rinkos riziką) ir išlaikyti alfa koeficientą. Akcijų krepšelio alfa komponentas gali dominuoti beta komponento atžvilgiu ir dėl to sukelti nuostolių AIF mastu. Todėl ji neturėtų būti laikoma apsidraudimo susitarimu;
(24)
susijungimų arbitražo strategija (angl. merger arbitrage) yra strategija, kai akcijos trumpoji pozicija derinama su kitos akcijos ilgąja pozicija. Tokia strategija siekiama apsidrausti nuo pozicijų beta koeficiento rizikos (rinkos rizikos) ir gauti grąžos, susijusios su santykiniais abiejų akcijų rezultatais. Panašiai, akcijų krepšelio alfa komponentas gali dominuoti beta komponento atžvilgiu ir dėl to sukelti nuostolių AIF mastu. Ji neturėtų būti laikoma apsidraudimo susitarimu pagal kriterijus, susijusius su įsipareigojimų metodu;
(25)
strategija, kuria siekiama nuo rizikos apdrausti ilgąją akcijos arba obligacijos poziciją įsigijus kredito užtikrinimą to paties emitento atžvilgiu, yra susijusi su dviejų skirtingų klasių turtu, todėl neturėtų būti laikoma apsidraudimo susitarimu;
(26)
naudodamas metodus, kuriais didinama AIF pozicija, AIFV turėtų laikytis bendrųjų principų, pvz., atsižvelgti į sandorio esmę, ne tik į jo teisinę formą. Konkrečiai dėl atpirkimo sandorių AIFV turėtų apsvarstyti, ar naudojamo turto rizika ir grąža perleidžiama, ar lieka AIF. Be to, AIFV turėtų atsižvelgti į išvestinių finansinių priemonių arba kitų sutartinių priemonių bazinį turtą, kad nustatytų dėl tų sandorių atsirandančius galimus AIF įsipareigojimus ateityje;
(27)
kadangi pagal įsipareigojimų metodą skirtingo termino palūkanų normos laikomos skirtingu baziniu turtu, AIF, kurie pagal savo pagrindinę investavimo politiką visų pirma investuoja į palūkanų normos išvestines finansines priemones, gali taikyti specialias trukmės ir užskaitos taisykles, kad atsižvelgtų į terminų segmentų koreliaciją palūkanų normos kreivėje. Nusistatydamas investavimo politiką ir rizikos pobūdį AIF turėtų turėti galimybę apibrėžti palūkanų normos rizikos lygį ir pagal tai nusistatyti siektiną trukmę. Priimdamas investicinius sprendimus AIF turėtų atsižvelgti į iš anksto nustatytą siektiną trukmę. Kai portfelio trukmė skiriasi nuo siektinos trukmės, strategija neturėtų būti laikoma trukmės ir užskaitos susitarimu pagal kriterijus, susijusius su įsipareigojimų metodu;
(28)
trukmės ir užskaitos taisyklės leidžia atlikti ilgųjų pozicijų ir trumpųjų pozicijų, kurių bazinis turtas yra skirtingos palūkanų normos, tarpusavio užskaitą. Terminai, kurie naudojami kaip terminų intervalų ribos, yra dveji metai, septyneri metai ir 15 metų. Kiekviename terminų intervale reikėtų leisti atlikti pozicijų tarpusavio užskaitą;
(29)
atlikti pozicijų tarpusavio užskaitą dviejuose skirtinguose terminų intervaluose reikėtų leisti iš dalies. Siekiant leisti tik dalinę užskaitą, už tarpusavyje užskaitytas pozicijas reikia taikyti nuobaudas. Jos turėtų būti išreikštos procentine dalimi priklausomai nuo vidutinių koreliacijų tarp dvejų metų, penkerių metų, 10 metų ir 30 metų terminų intervalų palūkanų normos kreivėje. Kuo ilgesnis laiko skirtumas tarp pozicijų terminų, tuo didesnei jų užskaitos daliai turi būti taikoma nuobauda, todėl procentinė dalis turi didėti;
(30)
pozicijos, kurių modifikuota trukmė yra kur kas ilgesnė už viso portfelio modifikuotą trukmę, neatitinka AIF investavimo strategijos ir neturėtų būti leidžiama jų visiškai tarpusavyje užskaityti. Taigi, neturėtų būti priimtina 18 mėnesių termino trumposios pozicijos (kuri priklauso pirmam terminų intervalui) tarpusavyje užskaityti su 10 metų termino ilgąja pozicija (kuri priklauso trečiam terminų intervalui), jei AIF siektina trukmė yra maždaug 2 metai;
(31)
apskaičiuodami poziciją, AIF pirmiausia gali nustatyti apsidraudimo susitarimus. Tuomet su šiais susitarimais susijusios išvestinės finansinės priemonės neįtraukiamos į bendros pozicijos skaičiavimą. AIF turėtų naudoti tikslius skaičiavimus apsidraudimo susitarimų atveju. AIF atlikdami apsidraudimo skaičiavimus neturėtų naudoti trukmės ir užskaitos taisyklių. Trukmės ir užskaitos taisyklės gali būti naudojamos likusioms palūkanų normos išvestinėms finansinėms priemonėms konvertuoti į joms lygiavertes bazinio turto pozicijas;
(32)
pagal Direktyvą 2011/61/ES AIFV turi užtikrinti, kad dėl jo veiklos kylanti galima profesinės atsakomybės rizika būtų tinkamai padengta arba papildomomis nuosavomis lėšomis, arba profesinės civilinės atsakomybės draudimu. Siekiant šią nuostatą vienodai taikyti, reikia bendro požiūrio į galimą profesinės atsakomybės riziką, kurią reikia padengti. Bendruosiuose reikalavimuose dėl rizikos, kylančios dėl AIFV profesinio aplaidumo, reikėtų nustatyti atitinkamos rizikos įvykių ypatybes ir galimos profesinės atsakomybės apimtį, įskaitant žalą ar nuostolius, kuriuos sukelia asmenys, tiesiogiai vykdantys veiklą, už kurią AIFV teisiškai atsako, pvz., AIFV direktoriai, pareigūnai ar darbuotojai, ir asmenys, vykdantys veiklą pagal funkcijų perdavimo susitarimą su AIFV. Laikantis Direktyvos 2011/61/ES nuostatų, AIFV atsakomybės neveikia funkcijų perdavimas arba antrinis funkcijų perdavimas ir AIFV turėtų numatyti tinkamą profesinės rizikos, susijusios su tokiais trečiaisiais asmenimis, už kuriuos jis teisiškai atsako, padengimą;
(33)
kad būtų užtikrintas bendras požiūris į bendruosius reikalavimus, nustatant galimus profesinės atsakomybės rizikos įvykius kaip lyginamąjį standartą reikėtų naudoti pavyzdžių sąrašą. Į tą sąrašą reikėtų įtraukti įvairius įvykius dėl aplaidžių veiksmų, klaidų ar neveikimo, pvz., dokumentų, kuriais įrodoma investicijų nuosavybės teisė, praradimas, neteisingų duomenų teikimas arba įvairių AIFV tenkančių prievolių ar pareigų pažeidimas. Į jį reikėtų įtraukti ir sukčiavimo AIFV viduje prevencijos, pasinaudojant tinkamomis vidaus kontrolės sistemomis, neįgyvendinimą. Dėl žalos, susidariusios dėl nepakankamai išsamaus investicijos, kuri vėliau pasirodė esanti apgaulinga, patikrinimo, AIFV tektų profesinė atsakomybė ir ta žala turėtų būti tinkamai padengta. Tačiau nereikėtų padengti nuostolių, patirtų dėl to, kad dėl neigiamų rinkos sąlygų krito investicijos vertė. Į sąrašą taip pat reikėtų įtraukti netinkamą vertinimų atlikimą, kuris turėtų būti suprantamas kaip Direktyvos 2011/61/ES 19 straipsnį ir atitinkamus deleguotuosius aktus pažeidžiantis vertinimo neatlikimas;
(34)
laikydamiesi savo rizikos valdymo prievolių AIFV turėtų turėti tinkamus kokybinius vidaus kontrolės mechanizmus, kad išvengtų veiklos trūkumų, įskaitant profesinės atsakomybės riziką, arba juos sušvelnintų. Todėl AIFV į rizikos valdymo politiką turėtų įtraukti tinkamą operacinės rizikos valdymo politiką ir procedūras, kurios būtų tinkamos atsižvelgiant į jo veiklos pobūdį, mastą ir sudėtingumą. Tokios procedūros ir politika bet kokiu atveju turėtų sudaryti sąlygas vidaus nuostolių duomenų bazei sukurti, kuri leistų vertinti operacinės rizikos pobūdį;
(35)
siekiant užtikrinti, kad papildomos nuosavos lėšos ir profesinės atsakomybės draudimas tinkamai padengtų galimą profesinės atsakomybės riziką, reikėtų nurodyti kiekybinius minimalius lyginamuosius standartus tinkamam padengimo lygiui nustatyti. Tokius kiekybinius lyginamuosius standartus AIFV turėtų nustatyti kaip konkrečią procentinę dalį valdomų AIF portfelių vertės, apskaičiuotos susumavus visų valdomų AIF viso turto (nepaisant to, ar jis įgytas naudojant finansinį svertą, ar investuotojų pinigus) absoliučiąsias vertes. Šiuo atžvilgiu išvestinės finansinės priemonės turėtų būti vertinamos rinkos kaina, nes jas galima pakeisti už tą kainą. Kadangi padengimas profesinės civilinės atsakomybės draudimu dėl savo pobūdžio yra ne toks patikimas kaip padengimas papildomomis nuosavomis lėšomis, abiem skirtingoms priemonėms, naudojamoms profesinės atsakomybės rizikai padengti, turėtų būti taikomos skirtingos procentinės dalys;
(36)
siekiant užtikrinti, kad profesinės civilinės atsakomybės draudimas būtų veiksmingas padengiant draudiminių įvykių sukeltus nuostolius, jį reikėtų įsigyti iš draudimo įmonės, kuri turi veiklos leidimą teikti profesinės civilinės atsakomybės draudimą. Tai gali būti ES draudimo įmonės ir ne ES įmonės, jei pagal Sąjungos teisę arba nacionalinę teisę joms leidžiama teikti tokią draudimo paslaugą;
(37)
siekiant suteikti tam tikro lankstumo nustatant tinkamą profesinės civilinės atsakomybės draudimą, turėtų būti įmanoma AIFV ir draudimo įmonei susitarti dėl išlygos, kad apibrėžtą sumą, kaip pirmąją bet kokio nuostolio dalį, padengs AIFV (besąlyginė franšizė). Kai susitariama dėl tokios besąlyginės franšizės, AIFV turėtų turėti nuosavų lėšų, atitinkančių apibrėžtą nuostolių sumą, kurią turėtų padengti AIFV. Tokios nuosavos lėšos turėtų papildyti AIFV pradinį kapitalą ir nuosavas lėšas, kurias AIFV turi turėti pagal Direktyvos 2011/61/ES 9 straipsnio 3 dalį;
(38)
iš principo padengimo papildomomis lėšomis arba profesinės civilinės atsakomybės draudimu tinkamumas turėtų būti peržiūrimas bent kartą per metus. Tačiau AIFV turėtų nustatyti procedūras, kuriomis užtikrinamas nuolatinis bendros valdomų AIF portfelių vertės stebėjimas ir nuolatinis profesinės atsakomybės rizikos padengimo sumos koregavimas, jei nustatoma reikšmingų neatitikimų. Be to, AIFV buveinės valstybės narės kompetentinga institucija gali sumažinti arba padidinti minimalų papildomų nuosavų lėšų poreikį atsižvelgusi į AIFV rizikos pobūdį, jo nuostolingumo istoriją ir jo papildomų nuosavų lėšų ar profesinės civilinės atsakomybės draudimo tinkamumą;
(39)
Direktyvoje 2011/61/ES reikalaujama, kad AIFV veiktų siekdami kuo didesnės AIF, AIF investuotojų naudos ir rinkos vientisumo. Todėl AIFV turėtų taikyti tinkamą politiką ir procedūras, kurios jiems sudaro sąlygas išvengti neteisėtų veiksmų, pvz., laiko parinkimo pagal rinkos svyravimus ar vėlyvos prekybos. Pagal rinkos svyravimus laiką parenkantys asmenys naudojasi nebegaliojančiomis arba neaktualiomis portfelio vertybinių popierių kainomis, kurios turi poveikį apskaičiuojant AIF grynojo turto vertę, arba perka ir prašo išpirkti AIF investicinius vienetus keleto dienų skirtumu, taip pasinaudodami tuo, kaip AIF apskaičiuoja savo grynojo turto vertę. Užsiimant vėlyva prekyba AIF investicinių vienetų pirkimo arba išpirkimo pavedimai pateikiami po galutinio termino, bet gauta kaina yra galutinio termino kaina. Abu neteisėti veiksmai kenkia ilgalaikių investuotojų interesams, nes mažina jų grąžą ir daro neigiamą poveikį AIF grąžai, nes dėl jų didėja sandorių sąnaudos ir trikdomas portfelio valdymas. Be to, AIFV turėtų nustatyti tinkamas procedūras užtikrinti, kad AIF būtų valdomas veiksmingai, ir turėtų veikti taip, kad AIF ir jo investuotojams nesusidarytų nepagrįstų išlaidų;
(40)
kaip ir KIPVPS valdytojų atveju, AIFV turėtų užtikrinti aukštą stropumo lygį atrinkdami ir stebėdami investicijas. Jie turėtų turėti tinkamos profesinės patirties ir žinių apie turtą, į kurį AIF yra investavę. Siekiant užtikrinti, kad investavimo sprendimai būtų priimami laikantis valdomų AIF investavimo strategijos ir, kai taikoma, rizikos ribų, AIFV turėtų nustatyti ir įgyvendinti raštišką išsamaus patikrinimo politiką ir procedūras. Ši politika ir procedūros turėtų būti reguliariai peržiūrimos ir atnaujinamos. Kai AIFV ilgam laikui investuoja į konkretaus tipo turtą, mažiau likvidų turtą, pvz., nekilnojamąjį turtą arba partnerystės dalis, išsamaus patikrinimo reikalavimus reikėtų taikyti ir derybų etapui. AIFV veikla iki susitarimo sudarymo turėtų būti tinkamai įforminta dokumentais, kad būtų įrodyta, jog ji atitinka ekonominį ir finansinį planą, o kartu ir AIF trukmę. AIFV turėtų turėti atitinkamų susitikimų protokolus, parengiamuosius dokumentus ir ekonominę bei finansinę analizę, atliktą siekiant įvertinti projekto įgyvendinamumą ir sutartinį įsipareigojimą;
(41)
reikalavimas, kad AIFV veiktų deramai profesionaliai, apdairiai ir stropiai, turėtų būti taikomas ir tuomet, kai AIFV paskiria pagrindinį maklerį arba sandorio šalį. AIFV turėtų atrinkti ir paskirti tik tuos pagrindinius maklerius ir sandorio šalis, kuriems taikoma nuolatinė priežiūra, kurie yra finansiškai patikimi ir kurių reikiama organizacinė struktūra tinka atsižvelgiant į paslaugas, kurias reikia teikti AIF valdytojui arba AIF. Siekiant užtikrinti, kad investuotojų interesai būtų pakankamai apsaugoti, svarbu paaiškinti, kad vienas iš kriterijų, pagal kurį turėtų būti vertinamas finansinis patikimumas, yra tai, ar pagrindiniams makleriams ar sandorio šalims taikomas atitinkamas rizikos ribojimo reguliavimas, įskaitant pakankamo kapitalo reikalavimus, ir veiksminga priežiūra;
(42)
vadovaujantis Direktyva 2011/61/ES, kurioje reikalaujama, kad AIFV veiktų sąžiningai, teisingai ir deramai profesionaliai, asmenys, kurie veiksmingai kontroliuoja AIFV veiklą, kurie yra valdymo organo arba vyresniosios vadovybės nariai, kai tai yra subjektas, neturintis valdymo organo, turėtų turėti pakankamai žinių, įgūdžių ir patirties savo užduotims atlikti ir visų pirma suprasti su AIFV veikla susijusią riziką. Vadovaujantis Komisijos žaliąja knyga dėl finansų sektoriaus įmonių valdymo (2), asmenys, kurie veiksmingai kontroliuoja AIFV veiklą, taip pat turėtų pakankamai laiko skirti savo funkcijoms AIFV atlikti ir veikti sąžiningai, dorai ir savarankiškai, kad, inter alia, veiksmingai vertintų ir kvestionuotų vyresniosios vadovybės sprendimus;
(43)
siekiant užtikrinti, kad atitinkama veikla būtų vykdoma tinkamai, AIFV turėtų įdarbinti darbuotojus, kurie turėtų būtinų įgūdžių, žinių ir kompetencijos jiems priskirtoms užduotims vykdyti;
(44)
AIFV, kurie teikia individualaus portfelio valdymo paslaugą, turi laikytis skatinimo priemonių taisyklių, nustatytų 2006 m. rugpjūčio 10 d. Komisijos direktyvoje 2006/73/EB, kuria įgyvendinama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/39/EB dėl investicinių įmonių organizacinių reikalavimų ir veiklos sąlygų bei toje direktyvoje apibrėžti terminai (3). Nuoseklumo sumetimais tie principai turėtų būti taikomi ir AIFV, kurie teikia kolektyvinio portfelio valdymo ir investicinių vienetų ar akcijų platinimo paslaugas. AIFV metinėje ataskaitoje reikėtų atskleisti informaciją apie mokesčio, komisinių ar naudos egzistavimą, pobūdį ir sumą arba, kai sumos negalima nustatyti, sumos apskaičiavimo metodą;
(45)
AIF investuotojams turėtų galioti apsauga, panaši į AIFV klientų, kuriems AIFV teikia individualaus portfelio valdymo paslaugą, nes tokiu atveju jie turi laikytis optimalaus vykdymo taisyklių, nustatytų 2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2004/39/EB dėl finansinių priemonių rinkų, iš dalies keičiančioje Tarybos direktyvas 85/611/EEB, 93/6/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2000/12/EB bei panaikinančioje Tarybos direktyvą 93/22/EEB (4), ir Direktyvoje 2006/73/EB. Tačiau reikėtų atsižvelgti į įvairių tipų turto, į kurį AIF yra investavę, skirtumus, nes optimalus vykdymas nėra svarbus, pvz., kai AIFV investuoja į nekilnojamąjį turtą arba partnerystės dalis, o investicija atliekama po išsamių derybų dėl susitarimo sąlygų. Kai negalima pasirinkti skirtingų įvykdymo vietų, AIFV turėtų turėti galimybę kompetentingoms institucijoms ir auditoriams įrodyti, kad negalima pasirinkti skirtingų įvykdymo vietų;
(46)
siekiant nuoseklumo su KIPVPS valdytojams taikomais reikalavimais, pavedimų tvarkymo ir prekybos pavedimų sujungimo ir išskirstymo taisyklės turėtų būti taikomos AIFV, teikiantiems kolektyvinio portfelio valdymo paslaugą. Tačiau tokios taisyklės neturėtų būti taikomos, kai į turtą investuojama po išsamių derybų dėl susitarimo sąlygų, pvz., investuojama į nekilnojamąjį turtą, partnerystės dalis arba į biržos sąrašus neįtrauktas bendroves, nes tokiais atvejais nevykdomas joks pavedimas;
(47)
svarbu patikslinti, kokiose situacijose gali atsirasti prieštaringų interesų, visų pirma, kai yra perspektyva gauti finansinės naudos ar išvengti finansinio nuostolio arba kai teikiamos finansinės ar kitos skatinimo priemonės AIFV elgesiui paveikti taip, kad jis teiktų pirmenybę konkretiems interesams kitų asmenų, pvz., kito AIF, jo klientų, kolektyvinio investavimo į perleidžiamuosius vertybinius popierius subjektų (KIPVPS) ar kitų AIFV klientų, interesų sąskaita;
(48)
AIFV nustatytoje interesų konfliktų politikoje reikėtų nurodyti situacijas, kai AIFV vykdoma veikla galėtų sukelti interesų konfliktų, dėl kurių atsiranda arba neatsiranda galima rizika, kad AIF interesams arba jo investuotojų interesams bus padaryta žala. Jas nurodydamas AIFV turėtų atsižvelgti ne tik į kolektyvinio portfelio valdymo veiklą, bet ir kitą veiklą, kurią gali vykdyti pagal turimą veiklos leidimą, įskaitant jo funkcijų perėmėjų, antrinių funkcijų perėmėjų, išorės vertintojo ar sandorio šalies, veiklą;
(49)
laikantis metodo, kuris 2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2009/65/EB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius subjektais (KIPVPS), derinimo (5) numatytas KIPVPS valdymo įmonėms, o Direktyvoje 2004/39/EB - investicinėms įmonėms, AIFV turėtų patvirtinti procedūras ir priemones tam, kad būtų užtikrinta, jog atitinkami asmenys, dalyvaujantys įvairių rūšių veikloje, kuri gali būti susijusi su interesų konfliktais, vykdytų tą veiklą tiek nepriklausomai, kiek tai tinkama atsižvelgiant į AIFV dydį ir veiklą;
(50)
labai svarbu numatyti bendrą sistemą, pagal kurią interesų konfliktai, jei jų kyla, turėtų būti valdomi ir viešinami. Išsamūs veiksmai ir procedūros, kurių reikia laikytis tokiose situacijose, turėtų būti paaiškinti interesų konfliktų politikoje, kurią turi nustatyti AIFV;
(51)
vienas iš pagrindinių rizikos valdymo sistemos komponentų - nuolatinė rizikos valdymo funkcija. Nuoseklumo sumetimais jos užduočių ir atsakomybės pobūdis turėtų būti panašus į užduočių ir atsakomybės, kurios 2010 m. liepos 1 d. Komisijos direktyva 2010/43/ES, kuria įgyvendinamos Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/65/EB nuostatos dėl organizacinių reikalavimų, interesų konfliktų, veiklos vykdymo, rizikos valdymo ir dėl depozitoriumo ir valdymo įmonės susitarimo turinio (6), yra priskirtos KIPVPS valdymo įmonių nuolatinei rizikos valdymo funkcijai. Ši funkcija turėtų atlikti esminį vaidmenį formuojant AIF rizikos politiką, rizikos stebėseną ir rizikos vertinimą, kad būtų užtikrinta, kad rizikos lygis nuolat atitiktų AIF rizikos pobūdį. Nuolatinę rizikos valdymo funkciją vykdantys asmenys turėtų turėti reikiamus įgaliojimus, galimybę susipažinti su visa svarbia informacija ir reguliariai palaikyti ryšius su AIFV vyresniąja vadovybe ir valdymo organu, kad galėtų jiems teikti naujausią informaciją tam, kad jie galėtų prireikus nedelsdami imtis taisomųjų veiksmų;
(52)
kitas rizikos valdymo sistemos ramstis - rizikos valdymo politika. Ta politika turėtų būti tinkamai įforminta dokumentais ir joje reikėtų paaiškinti visų pirma priemones ir procedūras, taikomas rizikai vertinti ir valdyti, nepriklausomo rizikos valdymo funkcijos vykdymo apsaugos priemones, naudojamus rizikos valdymo metodus ir išsamią informaciją apie atsakomybės už rizikos valdymą ir veiklos procedūras paskirstymą AIFV viduje. Siekiant užtikrinti jos veiksmingumą, rizikos valdymo politiką vyresnioji vadovybė turėtų peržiūrėti bent kartą per metus;
(53)
kaip reikalaujama Direktyvoje 2011/61/ES, rizikos valdymo funkcija funkciškai ir hierarchiškai turėtų būti atskiriama nuo veiklos vienetų. Taigi reikėtų paaiškinti, kad toks atskyrimas turėtų būti užtikrintas iki pat AIFV valdymo organo lygio ir kad rizikos valdymo funkciją atliekantys asmenys neturėtų vykdyti prieštaringų užduočių arba būti prižiūrimi asmens, atsakingo už prieštaringas funkcijas;
(54)
labai svarbu patikslinti apsaugos priemones, kurių AIFV bet kokiu atveju turi imtis siekdamas užtikrinti, kad rizikos valdymo funkcija būtų vykdoma nepriklausomai ir, konkrečiai, kad rizikos valdymo funkciją atliekantiems asmenims neturėtų būti patikimos prieštaringos pareigos, kad jie turėtų priimti sprendimus remdamiesi duomenimis, kuriuos gali tinkamai įvertinti, ir kad sprendimų priėmimo procesą būtų įmanoma peržiūrėti;
(55)
nors Direktyvoje 2011/61/ES nenustatyti AIF investavimo apribojimai, kiekvieno AIF patiriamos rizikos neįmanoma veiksmingai valdyti, jei AIFV iš anksto nenustato rizikos ribų. Rizikos ribos turėtų atitikti AIF rizikos pobūdį ir būti atskleidžiamos investuotojams pagal Direktyvą 2011/61/ES;
(56)
nuoseklumo sumetimais reikalavimai, susiję su rizikos nustatymu, vertinimu ir stebėjimu, yra grindžiami panašiomis Direktyvos 2010/43/ES nuostatomis. AIFV turėtų tinkamai mažinti galimą savo rizikos vertinimo metodų ir modelių pažeidžiamumą atlikdami testavimą nepalankiausiomis sąlygomis, grįžtamuosius patikrinimus ir scenarijų analizę. Kai atlikus testavimą nepalankiausiomis sąlygomis ir išanalizavus scenarijus atskleidžiamas konkretus pažeidžiamumas konkrečiomis aplinkybėmis, AIFV turėtų nedelsdamas imtis skubių taisomųjų veiksmų;
(57)
Direktyvoje 2011/61/ES reikalaujama, kad Komisija patikslintų likvidumo valdymo sistemas ir procedūras, kurios sudaro sąlygas AIFV stebėti AIF likvidumo riziką, išskyrus atvejus, kai AIF yra uždarojo tipo finansinio sverto netaikantis AIF, ir užtikrinti, kad AIF investicijų likvidumo pobūdis atitiktų jo bazines prievoles. Todėl svarbu nustatyti visiems AIFV skirtus pagrindinius bendruosius reikalavimus, kurie būtų taikomi atsižvelgiant į atitinkamo AIFV valdomo AIF dydį, struktūrą ir pobūdį;
(58)
AIFV turėtų turėti galimybę savo kompetentingoms institucijoms įrodyti, kad yra įdiegta tinkama ir veiksminga likvidumo valdymo politika ir procedūros. Tam reikia tinkamai atsižvelgti į AIF pobūdį, įskaitant bazinio turto tipą ir AIF kylančios likvidumo rizikos dydį, AIF mastą ir sudėtingumą arba turto likvidavimo ar pardavimo proceso sudėtingumą;
(59)
likvidumo valdymo sistemos ir procedūros gali sudaryti sąlygas AIFV taikyti priemones ir susitarimus, būtinus turint nelikvidaus turto ir norint spręsti susijusias vertinimo problemas, kad būtų galima reaguoti į išpirkimo prašymus. Tokios priemonės ir susitarimai gali apimti, jei leidžiama pagal nacionalinę teisę, išpirkimo apribojimus (angl. gates), dalinį išpirkimą, laikiną skolinimąsi, įspėjimo laikotarpius ir likvidaus turto grupavimą. Nelikvidaus turto izoliavimo sąskaitos (angl. side-pockets) ir kiti mechanizmai, kai tam tikram AIF turtui taikomi panašūs susitarimai tarp AIF ir jo investuotojų, turėtų būti laikomi specialiaisiais susitarimais, nes jie turi poveikį konkrečioms AIF investuotojų išpirkimo teisėms. Laikinas AIF veiklos sustabdymas neturėtų būti laikomas specialiuoju susitarimu, nes tai taikoma visam AIF turtui ir visiems AIF investuotojams. Reikėtų, kad priemonių ir specialiųjų susitarimų taikymas likvidumui valdyti priklausytų nuo konkrečių aplinkybių ir varijuotų atsižvelgiant į AIF pobūdį, mastą ir investavimo strategiją;
(60)
reikalavimas stebėti bazinių kolektyvinio investavimo subjektų, į kuriuos AIF investuoja, likvidumo valdymą, taip pat reikalavimai įdiegti priemones ir susitarimus likvidumo rizikai valdyti ir interesų konfliktams tarp investuotojų nustatyti, valdyti ir stebėti, neturėtų būti taikomi AIFV, valdantiems uždarojo tipo AIF, nepaisant to, ar laikoma, kad jie naudoja finansinį svertą. Išimtis iš tų likvidumo valdymo reikalavimų, susijusių su išpirkimu, turėtų atspindėti investuotojams į uždarojo tipo AIF taikomų bendrųjų išpirkimo sąlygų skirtumus nuo investuotojams į atvirojo tipo AIF taikomų sąlygų;
(61)
AIF likvidumo ar nelikvidumo minimalių ribų naudojimas galėtų būti veiksminga stebėsenos priemonė tam tikrų tipų AIFV. Vien viršijus ribą, AIFV nebūtinai reikia imtis veiksmų, nes tai priklauso nuo faktų ir aplinkybių ir AIFV nustatytų leistinų nuokrypių. Taigi ribos praktikoje galėtų būti naudojamos siekiant stebėti vienos dienos išpirkimo sumos vidurkį, palyginti su fondo likvidumu, išreikštu to paties laikotarpio dienomis. Be to, tai galėtų būti naudojama investuotojų koncentracijai stebėti siekiant paremti testavimo nepalankiausiomis sąlygomis scenarijus. Tos ribos galėtų būti kriterijai, lemiantys tolesnį stebėjimą arba taisomuosius veiksmus, priklausomai nuo aplinkybių;
(62)
atliekant testavimą nepalankiausiomis sąlygomis, reikėtų, kai tinka, modeliuoti turto likvidumo problemas ir netipiškus išpirkimo prašymus. Reikėtų atsižvelgti į naujausią ir numatomą būsimą pasirašymo ir išpirkimo veiklą, taip pat į numatomų AIF rezultatų, palyginti su kitų AIF rezultatais, poveikį tokiai veiklai. AIFV pagal modeliuojamus nepalankiausių sąlygų scenarijus turėtų analizuoti laikotarpį, kurio reikia išpirkimo prašymams patenkinti. AIFV taip pat turėtų nepalankiausiomis sąlygomis testuoti tokius rinkos veiksnius kaip valiutų kursų pokyčiai, kurie galėtų labai paveikti AIFV arba AIF kredito pobūdį, o kartu ir užstato poreikius. AIFV atlikdamas testavimą nepalankiausiomis sąlygomis arba analizuodamas scenarijus turėtų atsižvelgti į vertinimo jautrumą nepalankiausiomis sąlygomis;
(63)
kaip dažnai reikėtų atlikti testavimą nepalankiausiomis sąlygomis, turėtų priklausyti nuo AIF pobūdžio, investavimo strategijos, likvidumo pobūdžio, investuotojų tipo ir išpirkimo politikos. Tačiau tas testavimas turėtų būti atliekamas bent jau kartą per metus. Kai atlikus testavimą nepalankiausiomis sąlygomis parodoma daug didesnė, nei tikėtasi, likvidumo rizika, AIFV turėtų imtis veiksmų siekdamas kuo didesnės visų AIF investuotojų naudos atsižvelgdamas į AIF turto likvidumo pobūdį, išpirkimo prašymų lygį ir prireikus likvidumo valdymo politikos ir procedūrų adekvatumą;
(64)
Direktyvoje 2011/61/ES reikalaujama, kad Komisija patikslintų, kaip reikia suderinti investavimo strategiją, likvidumo pobūdį ir išpirkimo politiką. Tų trijų elementų nuoseklumas yra užtikrinamas, jei investuotojai gali atsiimti savo investicijas pagal AIF išpirkimo politiką, kurioje turėtų būti apibrėžtos išpirkimo sąlygos tiek įprastinėmis, tiek išskirtinėmis aplinkybėmis ir užtikrinant sąžiningą elgesį su investuotojais;
(65)
Direktyvoje 2011/61/ES reikalaujama užtikrinti nuoseklumą skirtinguose sektoriuose ir pašalinti iniciatorių, kurie paskolas paverčia parduodamaisiais vertybiniais popieriais, ir AIFV, kurie AIF vardu investuoja į tuos vertybinius popierius ar kitas finansines priemones, interesų nesutapimus. Tam tikslui pasiekti atsižvelgta į atitinkamas 2006 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/48/EB dėl kredito įstaigų veiklos pradėjimo ir vykdymo (7) nuostatas, kuriomis nustatomi kiekybiniai ir kokybiniai reikalavimai, kuriuos turi vykdyti investuotojai, patiriantys pakeitimo vertybiniais popieriais kredito riziką, iniciatoriai ir rėmėjai. Kadangi šiuo reglamentu ir atitinkamomis Direktyvos 2006/48/EB nuostatomis siekiama to paties tikslo, t. y. suderinti iniciatoriaus ar rėmėjo interesus su investuotojų interesais, labai svarbu, kad abiejuose teisės aktuose terminai būtų vartojami nuosekliai, todėl remiamasi Direktyvoje 2006/48/EB pateiktomis apibrėžtimis. Turint omenyje tai, kad Europos bankininkystės priežiūros institucijų komitetas, kurio funkcijas perėmė Europos bankininkystės institucija, pateikė išsamias atitinkamų Direktyvos 2006/48/EB nuostatų aiškinimo gaires (8), ir norint užtikrinti nuoseklumą skirtinguose sektoriuose, dabartines nuostatas, kuriomis siekiama suderinti iniciatorių, rėmėjų ir AIFV interesus, reikia aiškinti atsižvelgiant į tas gaires;
(66)
svarbu, kad sandoriai, kuriais paskolos paverčiamos parduodamaisiais vertybiniais popieriais, nebūtų struktūrizuojami taip, kad būtų galima netaikyti reikalavimų, susijusių su investicijomis į pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijas. Todėl investicijos į parduodamuosius vertybinius popierius ar kitas finansines priemones, pagrįstus pakeistos formos paskolomis, sąvoka neturėtų būti aiškinama vien kaip teisiškai galiojantis ir privalomas nuosavybės teisės į tokias priemones perdavimas, bet kaip ekonomiškai pagrįsta investicija, kad konkretūs reikalavimai apimtų visų kitų formų sintetines investicijas ir būtų joms taikomi. Siekiant išvengti nesusipratimų ir suderinti kalbą su bankų sektoriaus teisės aktuose vartojama kalba, vietoje „investavimas į parduodamuosius vertybinius popierius ar kitas finansines priemones, pagrįstus pakeistos formos paskolomis“ reikėtų vartoti „pakeitimo vertybiniais popieriais kredito rizikos pozicijos prisiėmimas“;
(67)
reikalavimai, kuriuos turi vykdyti įstaigos, veikiančios kaip pakeitimo vertybiniais popieriais iniciatorės, rėmėjos ar pirminės skolintojos, joms yra tiesiogiai nustatyti Direktyva 2006/48/EB. Todėl svarbu nustatyti atitinkamas AIFV, prisiimančio pakeitimo vertybiniais popieriais poziciją, pareigas. Taigi, AIFV turėtų prisiimti pakeitimo vertybiniais popieriais poziciją tik tuomet, jei iniciatorius, rėmėjas arba pirminis skolintojas aiškiai informavo AIFV apie išlaikytą reikšmingą bazinio turto dalį (tai yra vadinamasis išlaikymo reikalavimas). Be to, AIFV turėtų užtikrinti, kad būtų vykdomi įvairūs kokybiniai reikalavimai, kurie rėmėjui ir iniciatoriui yra nustatyti Direktyva 2006/48/EB. AIFV turėtų ir pats vykdyti kokybinius reikalavimus, kad visapusiškai ir nuodugniai suprastų pakeitimo vertybiniais popieriais investiciją ir jos bazinę poziciją. Tam pasiekti AIFV investavimo sprendimą turėtų priimti tik kruopščiai atlikę išsamų patikrinimą, per kurį turėtų gauti pakankamai informacijos ir žinių apie atitinkamą pakeitimą vertybiniais popieriais;
(68)
yra aplinkybių, kai subjektai atitinka iniciatoriaus ar rėmėjo apibrėžtį arba atlieka pirminio skolintojo vaidmenį; tačiau kitas subjektas, kuris neatitinka iniciatoriaus ar rėmėjo apibrėžties ir neatlieka pirminio skolintojo vaidmens, bet kurio interesai optimaliai suderinti su investuotojų interesais, gali stengtis vykdyti išlaikymo reikalavimą. Siekiant teisinio tikrumo, toks kitas subjektas neturėtų būti įpareigotas vykdyti išlaikymo reikalavimo, jei išlaikymo reikalavimą vykdo iniciatorius, rėmėjas arba pirminis skolintojas;
(69)
pažeidus išlaikymo reikalavimą arba kokybinius reikalavimus, AIFV turėtų apsvarstyti galimybę imtis tam tikrų taisomųjų veiksmų, pvz., apsidrausti nuo rizikos, parduoti arba sumažinti poziciją arba prašyti išlaikymo reikalavimą pažeidusią šalį ištaisyti padėtį. Tokie taisomieji veiksmai visuomet turėtų atitikti investuotojų interesus ir neturėtų apimti tiesioginės prievolės nedelsiant parduoti turtą pastebėjus pažeidimą, dėl to išvengiant skubaus turto pardavimo. AIFV turėtų atsižvelgti į pažeidimą svarstydamas galimybę dar kartą investuoti į tolesnį sandorį, kuriame dalyvauja reikalavimą pažeidusi šalis;
(70)
siekiant laikytis Direktyvos 2011/61/ES reikalavimų patikslinti vidaus ir organizacines procedūras, kurias kiekvienas AIFV turėtų taikyti, AIFV turėtų būti įpareigoti nustatyti tinkamai dokumentais įformintą organizacinę struktūrą, pagal kurią aiškiai priskiriama atsakomybė, apibrėžiami kontrolės mechanizmai ir užtikrinami tinkami informacijos mainai tarp visų dalyvaujančių asmenų. AIFV taip pat turėtų nustatyti informacijos apsaugos sistemas ir užtikrinti veiklos tęstinumą. Nustatydami tas procedūras ir struktūras AIFV turėtų atsižvelgti į proporcingumo principą, pagal kurį procedūras, mechanizmus ir organizacinę struktūrą leidžiama derinti prie AIFV veiklos pobūdžio, masto bei sudėtingumo ir prie veiksmų, kurių imtasi vykdant tą veiklą, pobūdžio ir įvairovės;
(71)
informacijos atskleidimas investuotojams yra ypač svarbus jiems apsaugoti, todėl AIFV turėtų įgyvendinti tinkamą politiką ir procedūras, kuriomis užtikrinama, kad konkrečiam AIF taikomos išpirkimo sąlygos būtų pakankamai išsamiai ir pakankamai pabrėžiant jų svarbą atskleistos investuotojams prieš jiems investuojant ir jas reikšmingai pakeitus. Tai galėtų būti informacija apie įspėjimo laikotarpius, susijusius su išpirkimu, įšaldymo laikotarpius, aplinkybes, kai įprastiniai išpirkimo mechanizmai gali būti netaikomi arba laikinai sustabdomi, ir išsami informacija apie priemones, kurias gali svarstyti valdymo organas, pvz., išpirkimo apribojimus arba turto perkėlimą į nelikvidaus turto izoliavimo sąskaitas, nes jos turi poveikį konkrečioms atitinkamo AIF investuotojų išpirkimo teisėms;
(72)
siekiant užtikrinti, kad atitinkama veikla būtų vykdoma tinkamai, AIFV visų pirma turėtų naudoti tinkamas elektronines sistemas, kad vykdytų portfelio sandorių arba pasirašymo bei išpirkimo pavedimų registravimo reikalavimus, taip pat nustatyti, įgyvendinti ir palaikyti apskaitos politiką ir procedūras, siekiant užtikrinti, kad grynojo turto vertė būtų apskaičiuojama pagal Direktyvoje 2011/61/ES ir šiame reglamente nustatytus reikalavimus;
(73)
siekiant užtikrinti nuoseklumą su reikalavimais, kurie KIPVPS valdytojams yra nustatyti Direktyva 2009/65/EB, AIFV valdymo organui, vyresniajai vadovybei arba, kai reikia, priežiūros funkciją vykdantiems asmenims turėtų būti patikėtos panašaus tipo užduotys, kurioms paskirstoma tinkama atsakomybė. Tačiau atsakomybė turėtų būti paskirstyta atsižvelgiant į valdymo organo, vyresniosios vadovybės bei priežiūros funkciją vykdančių asmenų vaidmenį ir pareigas pagal taikomą nacionalinę teisę. Vyresniajai vadovybei gali priklausyti kai kurie arba visi valdymo organo nariai;
(74)
AIFV turėtų visuomet vykdyti reikalavimą nustatyti nuolatinę ir veiksmingą atitikties užtikrinimo funkciją, nepaisant jo veiklos dydžio ir sudėtingumo. Tačiau detalus atitikties užtikrinimo funkcijos organizavimas technine ir darbuotojų prasme turėtų atitikti AIFV veiklos pobūdį, mastą bei sudėtingumą ir jo paslaugų bei veiksmų pobūdį ir įvairovę. AIFV neturėtų būti reikalaujama sukurti nepriklausomą atitikties užtikrinimo vienetą, jei toks reikalavimas būtų neproporcingas turint omenyje AIFV dydį arba jo veiklos pobūdį, mastą ir sudėtingumą;
(75)
skirtingose jurisdikcijose skirtingų turto klasių vertinimo standartai skiriasi. Šis reglamentas turėtų papildyti visiems galiojančias bendrąsias taisykles ir nustatyti lyginamuosius standartus AIFV rengiant ir įgyvendinant tinkamą ir nuoseklią AIF turto tinkamo ir nepriklausomo vertinimo politiką ir procedūras. Politikoje ir procedūrose turėtų būti apibrėžtos visų atliekant vertinimą dalyvaujančių asmenų, įskaitant išorės vertintojus, prievolės, vaidmenys ir atsakomybė;
(76)
turto vertė gali būti nustatoma įvairiais būdais, pvz., remiantis stebimomis aktyviosios rinkos kainomis ar įvertinta naudojant kitas vertinimo metodikas pagal nacionalinę teisę, AIF taisykles ar jo steigimo dokumentus. Kadangi atskiro turto ir įsipareigojimų vertė gali būti nustatoma pagal skirtingas metodikas ir imama iš skirtingų šaltinių, AIFV turėtų nustatyti ir aprašyti savo naudojamas vertinimo metodikas;
(77)
kai turtui vertinti naudojamas modelis, vertinimo procedūrose ir politikoje turėtų būti aprašytos pagrindinės modelio ypatybės. Prieš imant jį naudoti, tą modelį turėtų patvirtinti vidaus arba išorės asmuo, nedalyvavęs modelio kūrimo procese. Turėtų būti laikoma, kad asmuo yra kvalifikuotas atlikti modelio, naudojamo turtui vertinti, pavirtinimo procesą, jei jis turi pakankamai kompetencijos ir patirties vertinant turtą pagal tokius modelius; toks asmuo galėtų būti auditorius;
(78)
kadangi AIF veikia dinamiškoje aplinkoje, kur investavimo strategijos laikui bėgant gali keistis, vertinimo politiką ir procedūras reikėtų peržiūrėti bent kartą per metus ir būtinai prieš AIF imantis naujos investavimo strategijos ar naujo tipo turto. Visi vertinimo politikos ir procedūrų, įskaitant vertinimo metodikas, pakeitimai turėtų būti daromi per iš anksto nustatytą procesą;
(79)
AIFV turi užtikrinti, kad atskiras AIF turtas būtų tinkamai įvertintas laikantis vertinimo politikos ir procedūrų. Vertinant kai kurių rūšių turtą, ypač sudėtingas ir nelikvidžias finansines priemones, kyla didesnė netikslaus vertinimo rizika. AIFV turėtų įdiegti pakankamas kontrolės priemones, kuriomis tokiose situacijose užtikrinama, kad AIF turto vertės nustatymo objektyvumas būtų tinkamo lygio;
(80)
investicinio vieneto ar akcijos grynojo turto vertės apskaičiavimui taikoma nacionalinė teisė ir (arba) fondo taisyklės arba steigimo dokumentai. Šis reglamentas apima tik skaičiavimo procedūrą, o ne skaičiavimo metodiką. AIFV, kaip vieną iš administracinių AIF skirtų funkcijų, gali pats apskaičiuoti investicinio vieneto ar akcijos grynojo turto vertę. Kita vertus, administracinėms funkcijoms, įskaitant grynojo turto vertės apskaičiavimą, atlikti gali būti paskirtas trečiasis asmuo. Trečiasis asmuo, apskaičiuojantis AIF grynojo turto vertę, neturėtų būti laikomas išorės vertintoju taikant Direktyvą 2011/61/ES, jei jis nevertina atskiro turto, įskaitant turtą, kuriam reikia subjektyvaus vertinimo, bet į skaičiavimo procesą įtraukia vertes, gautas iš AIFV, kainodaros šaltinių ar išorės vertintojo;
(81)
yra vertinimo procedūrų, kurias galima atlikti kasdien, pvz., finansinių priemonių vertinimas, bet yra ir vertinimo procedūrų, kurių neįmanoma atlikti tokiu pat dažnumu, kaip vyksta išleidimas, pasirašymas, išpirkimas ir panaikinimas, pvz., nekilnojamojo turto vertinimas. Nustatant atvirojo tipo fondo turimo turto vertinimo dažnumą reikėtų atsižvelgti į AIF turimo turto tipų vertinimo procedūrų skirtumus;
(82)
Direktyvoje 2011/61/ES yra nustatyti griežti reikalavimai ir apribojimai, kurių reikia laikytis, kai AIFV ketina perduoti funkcijų vykdymo užduotį. AIFV visuomet lieka visiškai atsakingas už tinkamą perduotų užduočių vykdymą ir jų atitiktį Direktyvai 2011/61/ES ir jos įgyvendinimo priemonėms. Todėl AIFV turėtų užtikrinti, kad funkcijų perėmėjas laikytųsi kokybės standartų, kuriuos taikytų pats AIFV. Be to, jei būtina užtikrinti, kad perduotos funkcijos būtų vykdomos nuolat laikantis aukšto standarto, AIFV turi turėti galimybę nutraukti funkcijų perdavimą, todėl funkcijų perdavimo susitarime AIFV turėtų būti suteiktos lanksčios teisės jį nutraukti. Funkcijų perdavimo apribojimai ir reikalavimai turėtų būti taikomi valdymo funkcijoms, išvardytoms Direktyvos 2011/61/ES I priede, o tokios papildomos užduotys kaip administracinės ar techninės funkcijos, papildančios valdymo užduotis, kaip antai logistinė parama valymo, viešojo maitinimo ir pagrindinių paslaugų teikimo ar produktų tiekimo forma, neturėtų būti laikomos AIFV funkcijų perdavimu. Kiti techninių ar administracinių funkcijų pavyzdžiai yra gatavos standartinės programinės įrangos pirkimas ir naudojimasis programinės įrangos tiekėjų paslaugomis prireikus ad hoc operacinės paramos dėl gatavų sistemų arba paramos žmogiškaisiais ištekliais teikimas, pvz., laikinųjų darbuotojų įdarbinimas arba darbo užmokesčio tvarkymas;
(83)
siekiant ne tik didinti AIFV veiklos vykdymo veiksmingumą, bet ir užtikrinti aukšto lygio investuotojų apsaugą, visas funkcijų perdavimas turėtų būti pagrįstas objektyviomis priežastimis. Vertindamos šias priežastis kompetentingos institucijos turėtų apsvarstyti funkcijų perdavimo struktūrą bei jo poveikį AIFV struktūrai ir perduotų funkcijų sąveiką su AIFV likusia veikla;
(84)
siekiant įvertinti, ar asmuo, kuris faktiškai vykdo funkcijų perėmėjo veiklą, yra pakankamai geros reputacijos, reikėtų patikrinti to asmens veiklos vykdymą ir tai, ar yra padaręs su finansų veikla susijusių pažeidimų. Vertinant, ar laikomasi pakankamai geros reputacijos reikalavimo, reikėtų apsvarstyti visą kitą svarbią informaciją apie asmenines savybes, kurios galėtų neigiamai paveikti asmens veiklos vykdymą, pvz., abejones dėl jo garbingumo ir sąžiningumo;
(85)
investicinės bendrovės, kurioms išduotas veiklos leidimas pagal Direktyvą 2009/65/EB, nelaikomos įmonėmis, kurioms veiklos leidimas išduotas arba kurios yra įregistruotos turto valdymo tikslais ir kurioms taikoma priežiūra, nes joms neleidžiama užsiimti kita veikla, išskyrus kolektyvinį portfelio valdymą pagal tą direktyvą. Panašiai, vidinio valdymo AIF neturėtų būti laikomas tokio tipo įmone, nes jis neturėtų užsiimti kita veikla, išskyrus vidinį AIF valdymą;
(86)
kai perduodamas portfelio valdymas ar rizikos valdymas, t. y. pagrindinė AIFV veikla, kuri dėl to labai svarbi investuotojų apsaugai ir sisteminei rizikai, be Direktyvos 2011/61/ES 20 straipsnio 1 dalies c punkto reikalavimų, AIFV buveinės valstybės narės kompetentinga institucija ir trečiosios šalies įmonės priežiūros institucija turėtų būti sudariusios rašytinį bendradarbiavimo susitarimą. Susitarimas turėtų būti sudarytas prieš perduodant funkcijas. Šio susitarimo elementai turėtų atitikti tarptautinius standartus;
(87)
rašytiniais susitarimais kompetentingoms institucijoms turėtų būti suteikta teisė atlikti patikras vietoje, įskaitant tuos atvejus, kai jos prašo įmonės, kuriai perduotos funkcijos, trečiosios šalies priežiūros institucijos atlikti patikras vietoje ir kai jos prašo trečiosios šalies priežiūros institucijos leidimo pačios atlikti patikras arba lydėti trečiosios šalies priežiūros institucijos darbuotojus, kad jiems padėtų atlikti patikras vietoje;
(88)
remiantis Direktyvoje 2011/61/ES nustatytomis prievolėmis, AIFV turėtų visuomet veikti siekdami kuo didesnės valdomų AIF ar tų AIF investuotojų naudos. Todėl funkcijų perdavimas turėtų būti leidžiamas tik tuomet, jei tai netrukdo AIFV veikti ar valdyti AIF siekiant kuo didesnės investuotojų naudos;
(89)
siekiant išlaikyti aukšto lygio investuotojų apsaugą, perduodant funkcijas reikėtų atsižvelgti į galimus interesų konfliktus. Nustatant situacijas, kuriose kiltų reikšmingas interesų konfliktas, reikėtų nustatyti keletą atskaitinių kriterijų. Tie kriterijai turėtų būti suprantami kaip nebaigtiniai ir reiškiantys, kad nereikšmingi interesų konfliktai taip pat yra svarbūs taikant Direktyvą 2011/61/ES. Taigi, atitikties užtikrinimo ar audito funkcijų vykdymas turėtų būti laikomas prieštaraujančiu portfelio valdymo užduotims, o rinkos formavimas arba rizikos prisiėmimas turėtų būti vertinami kaip prieštaraujantys portfelio arba rizikos valdymui. Ta prievolė nedaro įtakos funkcijų perėmėjo prievolei funkciškai ir hierarchiškai atskirti portfelio ir rizikos valdymo funkcijas pagal Direktyvos 2011/61/ES 15 straipsnio nuostatas;
(90)
reikalavimai, taikomi funkcijų vykdymo AIFV vardu užduoties perdavimui, turėtų būti taikomi mutatis mutandis, kai funkcijų perėmėjas perduoda jam perduotas funkcijas ir tolesnio tų funkcijų perdavimo atveju;
(91)
siekiant užtikrinti, kad bet kokiu atveju AIFV vykdytų investicijų valdymo funkcijas, AIFV neturėtų perduoti savo funkcijų tokiu mastu, kad iš esmės nebegalėtų būti laikomas AIF valdytoju ir taptų „pašto dėžutės“ funkcijas vykdančiu subjektu. AIFV turi visuomet turėti pakankamai išteklių, kad galėtų veiksmingai prižiūrėti perduotas funkcijas. AIFV turi pats vykdyti investicijų valdymo funkcijas, turėti būtiną kompetenciją ir išteklius, išlaikyti teisę priimti sprendimus, tenkančius vyresniosios vadovybės atsakomybės sričiai, ir vykdyti vyresniosios vadovybės funkcijas, tarp kurių galėtų būti bendrosios investavimo politikos ir investavimo strategijų įgyvendinimas;
(92)
funkcijų perdavimo struktūros vertinimas - sudėtingas procesas, kuris turi būti grindžiamas įvairiais kriterijais, kad kompetentingos institucijos galėtų priimti sprendimą. Šis derinys būtinas, kad būtų atsižvelgta į fondų struktūrų ir investavimo strategijų įvairovę visoje Sąjungoje. EVPRI gali parengti gaires, kuriomis užtikrinamas nuoseklus funkcijų perdavimo struktūrų vertinimas visoje Sąjungoje;
(93)
Komisija turi stebėti, kaip kriterijai taikomi ir koks jų poveikis rinkoms. Po dvejų metų Komisija turi peržiūrėti padėtį ir, jei būtina, imtis tinkamų priemonių, kad papildomai patikslintų sąlygas, kuriomis laikoma, kad AIFV savo funkcijas perdavė tokiu mastu, kad tapo „pašto dėžutės“ funkcijas vykdančiu subjektu ir jo nebegalima laikyti AIF valdytoju;
(94)
Direktyvoje 2011/61/ES nustatyta daug reikalavimų dėl AIF depozitoriumo, kad būtų užtikrinta aukšto lygio investuotojų apsauga. Todėl reikia aiškiai nustatyti atitinkamas konkrečias depozitoriumo, AIFV ir (arba) AIF bei trečiųjų asmenų teises ir pareigas. Rašytinėje sutartyje turėtų būti visi būtini elementai, kad depozitoriumas arba trečiasis asmuo, kuriam perduotos saugojimo funkcijos pagal Direktyvą 2011/61/ES, tinkamai saugotų visą AIF turtą ir kad depozitoriumas tinkamai įvykdytų savo priežiūros ir kontrolės funkcijas. Kad depozitoriumas galėtų įvertinti ir stebėti saugojimo riziką, sutartyje turėtų būti pakankamai išsamiai nurodytos turto, į kurį AIF gali investuoti, kategorijos ir geografiniai regionai, kuriuose AIF planuoja investuoti. Sutartyje taip pat reikėtų išsamiai nustatyti problemų sprendimo (angl. escalation) tvarką. Taigi, depozitoriumas turėtų perspėti AIFV apie reikšmingą riziką, nustatytą konkrečios rinkos atsiskaitymo sistemoje. Dėl sutarties nutraukimo joje turėtų būti nustatyta, kad depozitoriumas nutraukti sutartį gali tik kraštutiniu atveju, jei jis neįsitikina, kad turtas pakankamai apsaugotas. Ji taip pat turėtų užkirsti kelią moralinei rizikai, kai AIFV priimtų investavimo sprendimus nepaisydamas saugojimo rizikos ir remdamasis tuo, kad daugeliu atvejų atsakomybė tektų depozitoriumui. Siekiant išlaikyti aukšto lygio investuotojų apsaugą, reikalavimas, kuriuo nustatomi trečiųjų asmenų stebėjimo elementai, turėtų būti taikomas visai saugojimo grandinei;
(95)
trečiojoje šalyje įsteigtam depozitoriumui turėtų būti taikomas viešas rizikos ribojimo reguliavimas ir rizikos ribojimo priežiūra, kurią vykdo priežiūros institucija, kompetentinga vykdyti nuolatinę priežiūrą, atlikti tyrimus ir skirti sankcijas. Kai vykdant tą depozitoriumo priežiūrą dalyvauja kelios priežiūros institucijos, viena priežiūros institucija turėtų veikti kaip kontaktinis punktas taikant Direktyvą 2011/61/ES ir visas ją taikant priimtas deleguotąsias ir įgyvendinimo priemones;
(96)
trečiosios šalies teisės vertinimą pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 6 dalies paskutinę pastraipą Europos Komisija turėtų atlikti lygindama trečiosios šalies depozitoriumui taikomus veiklos leidimų išdavimo kriterijus ir nuolatines veiklos sąlygas su atitinkamais reikalavimais, pagal Sąjungos teisę taikomais kredito įstaigoms ir (arba) investicinėms įmonėms dėl depozitoriumo veiklos pradėjimo ir depozitoriumo funkcijų vykdymo, siekdama nustatyti, ar vietos kriterijų poveikis yra toks pat kaip ir pagal Sąjungos teisę nustatytų kriterijų. Depozitoriumas, kuriam taikoma rizikos ribojimo priežiūra ir kuris turi licenciją trečiojoje šalyje pagal kitą vietos kategoriją, išskyrus kredito įstaigos arba investicinės įmonės, gali būti vertinamas Europos Komisijos siekiant nustatyti, ar atitinkamų trečiosios šalies teisės nuostatų poveikis yra toks pat kaip ir pagal Sąjungos teisę kredito įstaigoms ir (arba) investicinėms įmonėms nustatytų nuostatų;
(97)
kad depozitoriumas visais atvejais galėtų aiškiai apžvelgti visus pinigų srautus į ir iš AIF, AIFV turėtų užtikrinti, kad depozitoriumas nepagrįstai nedelsiant gautų tikslią informaciją, susijusią su visais pinigų srautais, įskaitant pinigų srautus iš trečiųjų asmenų, kuriuose atidaryta AIF piniginių lėšų sąskaita;
(98)
kad AIF pinigų srautai būtų tinkamai stebimi, depozitoriumas privalo užtikrinti, kad būtų įdiegtos ir veiksmingai įgyvendinamos procedūros AIF pinigų srautams tinkamai stebėti ir kad tos procedūros būtų periodiškai peržiūrimos. Visų pirma depozitoriumas turėtų įvertinti suderinimo procedūrą, kad įsitikintų, jog procedūra yra tinkama AIF ir atliekama tinkamais intervalais, atsižvelgiant į AIF pobūdį, mastą ir sudėtingumą. Per tokią procedūrą, pvz., turėtų būti iš eilės po vieną lyginami visi pinigų srautai, nurodyti banko sąskaitos ataskaitose, su pinigų srautais, užregistruotais AIF sąskaitose. Kai suderinimas atliekamas kasdien, kaip yra daugelio atvirojo tipo AIF atveju, depozitoriumas taip pat turėtų suderinimą atlikti kasdien. Depozitoriumas turėtų visų pirma stebėti per suderinimo procedūras išryškėjusius neatitikimus ir taisomąsias priemones, kurių imtasi, kad galėtų nepagrįstai nedelsdamas pranešti AIFV apie nepanaikintas anomalijas ir visapusiškai peržiūrėti suderinimo procedūras. Tokia peržiūra turėtų būti atliekama bent kartą per metus. Be to, depozitoriumas turėtų laiku nustatyti reikšmingus pinigų srautus ir visų pirma tuos pinigų srautus, kurie galėtų neatitikti AIF operacijų, pvz., AIF turto pozicijų arba pasirašymo ir išpirkimo pokyčius, taip pat turėtų periodiškai gauti piniginių lėšų sąskaitų ataskaitas ir tikrinti savo paties pinigų pozicijų įrašų atitiktį AIFV įrašams. Depozitoriumas turėtų saugoti naujausius duomenis pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 8 dalies b punktą;
(99)
depozitoriumas turėtų užtikrinti, kad visi investuotojų arba jų vardu atlikti mokėjimai pasirašius AIF akcijas ar investicinius vienetus būtų gauti ir įrašyti vienoje ar daugiau piniginių lėšų sąskaitų pagal Direktyvą 2011/61/ES. Todėl AIFV turėtų užtikrinti, kad depozitoriumui būtų teikiama svarbi informacija, jam reikalinga, kad galėtų tinkamai stebėti, ar gauti investuotojų mokėjimai. AIFV turi užtikrinti, kad depozitoriumas šią informaciją gautų nepagrįstai nedelsiant, kai trečiasis asmuo gauna pavedimą išpirkti arba išleisti AIF akcijas ar investicinius vienetus. Todėl informaciją iš subjekto, kuris atsakingas už AIF akcijų ar investicinių vienetų pasirašymą ir išpirkimą, depozitoriumui reikėtų perduoti iki darbo dienos pabaigos, kad investuotojų mokėjimai nebūtų netinkamai naudojami;
(100)
priklausomai nuo saugotino turto tipo, turtas gali būti saugomas, kaip, pvz., finansinės priemonės, kurias galima įrašyti į finansinių priemonių sąskaitą arba fiziškai pristatyti depozitoriumui pagal Direktyvą 2011/61/ES, arba jam gali būti taikomas nuosavybės teisės patikrinimo ir apskaitos reikalavimas. Depozitoriumas turėtų saugoti visas AIF arba AIF vardu veikiančio AIFV finansines priemones, kurias galima įrašyti arba laikyti sąskaitoje tiesiogiai arba netiesiogiai depozitoriumo arba trečiojo asmens, kuriam perduotos saugojimo funkcijos, visų pirma centrinio vertybinių popierių depozitoriumo lygiu, vardu. Be šių situacijų, reikia saugoti tas finansines priemones, kurios tiesiogiai įregistruotos tik pas patį emitentą ar jo agentą depozitoriumo arba trečiojo asmens, kuriam perduotos saugojimo funkcijos, vardu. Tos finansinės priemonės, kurios pagal taikomą nacionalinę teisę yra tik AIF vardu įregistruotos pas emitentą ar jo agentą, pvz., investicijos į bendroves, neįtrauktas į biržos sąrašus, per privataus kapitalo ir rizikos kapitalo fondus, neturėtų būti saugomos. Visos finansinės priemonės, kurias būtų galima fiziškai pristatyti depozitoriumui, turėtų būti saugomos. Jei vykdomos sąlygos, kuriomis finansinės priemonės turi būti saugomos, finansines priemones, kurios teikiamos kaip užstatas trečiajam asmeniui arba kurias trečiasis asmuo teikia AIF naudai, turi saugoti pats depozitoriumas arba trečiasis asmuo, kuriam perduotos saugojimo funkcijos, tol, kol jos priklauso AIF arba AIF vardu veikiančiam AIFV. Be to, AIF arba AIF vardu veikiančiam AIFV priklausančios finansinės priemonės, kurias AIF arba AIF vardu veikiantis AIFV leido depozitoriumui pakartotinai naudoti, yra saugomos tol, kol nepasinaudojama pakartotinio naudojimo teise;
(101)
saugant finansines priemones visuomet turėtų būti reikalingas deramas kruopštumas ir apsauga. Siekiant užtikrinti, kad saugojimo rizika būtų tinkamai įvertinta, kruopštus depozitoriumas visų pirma turėtų žinoti, kurie tretieji asmenys sudaro saugojimo grandinę, užtikrinti, kad išsamaus patikrinimo ir atskyrimo prievolių būtų laikomasi visoje saugojimo grandinėje, užtikrinti, kad pats turėtų tinkamą teisę susipažinti su trečiųjų asmenų, kuriems perduotos saugojimo funkcijos, apskaitos dokumentais ir įrašais, užtikrinti atitiktį šiems reikalavimams, dokumentais įforminti visas šias pareigas ir šiuos dokumentus bei ataskaitas teikti AIFV;
(102)
kad nebūtų leidžiama nepaisyti Direktyvos 2011/61/ES reikalavimų, depozitoriumo saugojimo pareigos turėtų apimti bazinį finansinių struktūrų ir (arba) teisinių struktūrų, kurias tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuoja AIF arba AIF vardu veikiantis AIFV, turtą. Ta skaidrumo nuostata neturėtų būti taikoma fondų fondams arba finansuojamųjų ir finansuojančiųjų subjektų struktūroms, jei jie turi depozitoriumą, kuris tinkamai saugo fondo turtą;
(103)
depozitoriumas turėtų visuomet turėti galimybę visapusiškai apžvelgti visą turtą, kuris nėra saugotinos finansinės priemonės. Tam turtui būtų taikomas nuosavybės teisės patikrinimo ir apskaitos reikalavimas pagal Direktyvą 2011/61/ES. Tokio turto pavyzdžiai yra fizinis turtas, kuris nelaikomas finansinėmis priemonėmis pagal Direktyvą 2011/61/ES arba kurio nebūtų galima fiziškai pristatyti depozitoriumui, tokios finansinės sutartys kaip išvestinės finansinės priemonės, pinigų indėliai arba investicijos į privačiai valdomas bendroves ir partnerystės dalys;
(104)
kad būtų užtikrintas pakankamas tikrumas, kad AIF arba AIF vardu veikiantis AIFV iš tikrųjų yra turto savininkas, depozitoriumas turėtų užtikrinti, kad gautų visą informaciją, kuri, jo nuomone, būtina norint įsitikinti, kad AIF arba AIF vardu veikiantis AIFV turi turto nuosavybės teisę. Ta informacija galėtų būti oficialaus dokumento, rodančio, kad AIF arba AIF vardu veikiantis AIFV yra turto savininkas, kopija arba oficialus ir patikimas įrodymas, kurį depozitoriumas laiko tinkamu. Jei būtina, depozitoriumas turėtų reikalauti papildomų įrodymų iš AIF ar AIF vardu veikiančio AIFV arba pagal aplinkybes trečiojo asmens;
(105)
depozitoriumas turėtų apskaityti visą turtą, dėl kurio nuosavybės teisės priklausymo alternatyvaus investavimo fondui įsitikino. Jis gali nustatyti procedūrą informacijai iš trečiųjų asmenų gauti, pagal kurią procedūras, kuriomis užtikrinama, kad turto nebūtų galima perleisti apie tokius sandorius neinformavus depozitoriumo arba trečiojo asmens, kuriam perduotos saugojimo funkcijos, būtų galima įgyvendinti AIF, kurių sandoriai reti ir (arba) dėl kurių sandorių vyksta derybos prieš atsiskaitymą, atveju. Reikalavimas turėti galimybę susipažinti su trečiojo asmens kiekvieno sandorio įrodomaisiais dokumentais galėtų tikti AIF, kurių portfelio operacijos yra dažnesnės, pvz., investuojama į išvestines finansines priemones, įtrauktas į biržos sąrašus;
(106)
siekiant užtikrinti, kad depozitoriumas galėtų vykdyti savo pareigas, būtina paaiškinti Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 9 dalyje numatytas užduotis ir visų pirma antro lygmens kontrolės priemones, kurių turi imtis depozitoriumas. Tokiomis užduotimis depozitoriumui neužkertamas kelias atlikti ex ante patikrinimus, kai, jo nuomone, tai tinkama ir yra susitarimas su AIFV. Siekiant užtikrinti, kad galėtų vykdyti savo pareigas, depozitoriumas turėtų nustatyti savo problemų sprendimo tvarką situacijoms, kai nustatomi pažeidimai. Ta procedūra reikėtų užtikrinti, kad kompetentingos institucijos būtų informuojamos apie reikšmingus pažeidimus. Depozitoriumo priežiūros atsakomybė tretiesiems asmenims, nustatyta šiame reglamente, nedaro įtakos AIFV tenkančiai atsakomybei pagal Direktyvą 2011/61/ES;
(107)
depozitoriumas turėtų tikrinti, ar išleistų investicinių vienetų ar akcijų skaičius atitinka gautas pasirašymo įplaukas. Be to, siekdamas užtikrinti, kad būtų gauti investuotojų mokėjimai pasirašius investicinius vienetus ar akcijas, depozitoriumas turėtų papildomai užtikrinti, kad būtų atliekamas dar vienas pasirašymo pavedimų ir pasirašymo įplaukų suderinimas. Turėtų būti atliekamas toks pat išpirkimo pavedimų suderinimas. Depozitoriumas taip pat turėtų patikrinti, kad AIF sąskaitose esančių investicinių vienetų ar akcijų skaičius sutaptų su AIF registre įrašytų apyvartoje esančių investicinių vienetų ar akcijų skaičiumi. Depozitoriumas turėtų atitinkamai adaptuoti savo procedūras atsižvelgdamas į pasirašymo ir išpirkimo dažnumą;
(108)
depozitoriumas turėtų imtis visų būtinų veiksmų užtikrinti, kad būtų veiksmingai įgyvendinama tinkama AIF turto vertinimo politika ir procedūros, atlikdamas atrankinius patikrinimus arba lygindamas grynojo turto vertės apskaičiavimo pokyčio laikui bėgant nuoseklumą su lyginamojo indekso pokyčiu. Nusistatydamas procedūras depozitoriumas turėtų aiškiai suprasti AIFV arba išorės vertintojo naudojamas vertinimo metodikas AIF turto vertei įvertinti. Tokių patikrinimų dažnumas turėtų atitikti AIF turto vertinimo dažnumą;
(109)
laikydamasis priežiūros prievolės pagal Direktyvą 2011/61/ES, depozitoriumas turėtų nustatyti procedūrą, kad galėtų ex post tikrinti, ar AIF laikosi taikomų įstatymų ir kitų teisės aktų ir savo taisyklių bei steigimo dokumentų. Tai apima tokias sritis kaip tikrinimas, ar AIF investicijos atitinka jo investavimo strategijas, aprašytas AIF taisyklėse ir siūlymo dokumentuose, ir užtikrinimas, kad AIF nepažeistų savo investavimo apribojimų, jei jų yra. Depozitoriumas turėtų stebėti AIF sandorius ir ištirti neįprastus sandorius. Jei taikomuose nacionaliniuose įstatymuose ar kituose teisės aktuose arba AIF taisyklėse ir steigimo dokumentuose nustatytos ribos ar apribojimai pažeidžiami, depozitoriumas turėtų, pvz., gauti AIFV nurodymą jo sąskaita atšaukti sandorį, kuriuo daromas pažeidimas. Šiuo reglamentu depozitoriumui neužkertamas kelias patvirtinti ex ante metodą, kai, jo nuomone, tai tinkama ir yra susitarimas su AIFV;
(110)
depozitoriumas turėtų užtikrinti, kad pajamos būtų tiksliai apskaičiuojamos pagal Direktyvą 2011/61/ES. Tam pasiekti depozitoriumas turi užtikrinti, kad pajamų paskirstymas būtų tinkamas ir kad, nustačius klaidą, AIFV imtųsi tinkamų taisomųjų veiksmų. Tai užtikrinęs depozitoriumas turėtų patikrinti pajamų paskirstymo ir visų pirma dividendų išmokų išsamumą ir tikslumą;
(111)
pagal Direktyvą 2011/61/ES perduodant saugojimo funkcijas, susijusias su kitu turtu, tikėtina, kad daugeliu atvejų bus perduodamos administracinės funkcijos. Todėl depozitoriumui, perduodančiam apskaitos funkcijas, reikėtų įgyvendinti ir taikyti tinkamą ir dokumentais įformintą procedūrą, kuria užtikrinama, kad funkcijų perėmėjas visuomet laikytųsi Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalies d punkto reikalavimų. Siekiant užtikrinti pakankamą turto apsaugą, būtina nustatyti tam tikrus principus, kurie turėtų būti taikomi saugojimo funkcijos perdavimui. Saugojimo pareigų perdavimo atveju svarbu nustatyti tam tikrus pagrindinius principus, kurie turi būti veiksmingai taikomi per visą perdavimo procesą. Tie principai neturėtų būti laikomi baigtiniais, t. y. jais nustatomi ne visi depozitoriumo deramo profesionalumo, apdairumo ir stropumo elementai ir ne visi veiksmai, kurių depozitoriumas turėtų imtis dėl pačių tų principų. Prievolė nuolat stebėti trečiąjį asmenį, kuriam perduotos saugojimo funkcijos, turėtų būti tikrinimas, ar šis trečiasis asmuo teisingai vykdo visas perduotas funkcijas ir laikosi perdavimo sutarties. Trečiasis asmuo turėtų veikti garbingai, sąžiningai, siekdamas kuo didesnės AIF ir jo investuotojų naudos, laikydamasis reguliavimo ir priežiūros reikalavimų, ir veikti deramai apdairiai, stropiai ir profesionaliai, kiek to paprastai tikimasi iš labai atsargaus tos finansų srities profesijos atstovo panašiomis aplinkybėmis. Depozitoriumas turėtų peržiūrėti, inter alia, per atrankos ir skyrimo procesą įvertintus elementus ir juos objektyviai įvertinti lygindamas su rinkos pokyčiais. Reguliarios peržiūros forma turėtų atitikti aplinkybes, kad depozitoriumas galėtų tinkamai įvertinti riziką, susijusią su sprendimu turtą patikėti trečiajam asmeniui. Peržiūros dažnumas turėtų būti toks, kad visuomet atitiktų rinkos sąlygas ir susijusią riziką. Kad veiksmingai reaguotų į galimą trečiojo asmens nemokumą, depozitoriumas turėtų pasirengti nenumatytiems atvejams, įskaitant alternatyvių strategijų kūrimą ir galimą alternatyvių paslaugų teikėjų atranką, jei tinka pagal aplinkybes. Nors tokiomis priemonėmis galima sumažinti depozitoriumui kylančią saugojimo riziką, jos nekeičia prievolės praradus finansines priemones jas grąžinti arba sumokėti atitinkamą sumą, o ta prievolė priklauso nuo to, ar vykdomi Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 12 dalies reikalavimai;
(112)
perduodamas saugojimo funkcijas, depozitoriumas turėtų užtikrinti, kad būtų vykdomi Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalies d punkto iii papunkčio reikalavimai ir kad depozitoriumo AIF klientų turtas būtų tinkamai atskirtas. Šia prievole visų pirma reikėtų užtikrinti, kad AIF turtas nebūtų prarastas dėl trečiojo asmens, kuriam perduotos saugojimo funkcijos, nemokumo. Siekiant kuo daugiau sumažinti tą riziką šalyse, kuriose atskyrimo poveikis nepripažįstamas nemokumo teisėje, depozitoriumas turėtų imtis papildomų veiksmų. Depozitoriumas galėtų informuoti AIF ir AIF vardu veikiantį AIFV, kad į tokius saugojimo rizikos aspektus būtų tinkamai atsižvelgta priimant investavimo sprendimą, arba imtis tokių priemonių, kokios įmanomos pagal vietos jurisdikciją, kad nemokumas kuo mažiau paveiktų turtą pagal vietos teisę. Be to, depozitoriumas galėtų drausti laikiną klientų turto deficitą, naudoti rezervus arba nustatyti tvarką, kuria draudžiama vieno kliento debeto likutį naudoti kito kliento kredito likučiui kompensuoti. Nors tokiomis priemonėmis galima sumažinti depozitoriumui kylančią saugojimo riziką perduodant saugojimo funkcijas, jos nekeičia prievolės praradus finansines priemones jas grąžinti arba sumokėti atitinkamą sumą, o ta prievolė priklauso nuo to, ar vykdomi Direktyvos 2011/61/ES reikalavimai;
(113)
depozitoriumas laikomas atsakingu pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 12 dalies antrą pastraipą, kai prarandama paties depozitoriumo arba trečiojo asmens, kuriam saugojimo funkcijos perduotos, saugoma finansinė priemonė, jei depozitoriumas neįrodo, kad finansinė priemonė prarasta dėl išorės įvykio, kurio negalima pagrįstai kontroliuoti ir kurio pasekmių nebūtų buvę galima išvengti nepaisant visų tam pagrįstai dėtų pastangų. Tas praradimas turėtų skirtis nuo investuotojų patiriamo investicijos praradimo dėl turto vertės sumažėjimo priėmus investavimo sprendimą;
(114)
kad būtų galima nustatyti praradimą, svarbu, kad praradimas būtų galutinis ir nebeliktų perspektyvos atgauti finansinį turtą. Taigi, situacijos, kai finansinė priemonė tik laikinai neprieinama arba įšaldyta, neturėtų būti laikomos praradimu, kaip apibrėžta Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 12 dalyje. Tačiau galima nustatyti trijų tipų situacijas, kai praradimas turėtų būti laikomas galutiniu: kai finansinė priemonė nebeegzistuoja arba niekada neegzistavo; kai finansinė priemonė egzistuoja, bet AIF galutinai prarado nuosavybės teisę į ją; ir kai AIF turi nuosavybės teisę, bet nebegali visam laikui jos perduoti arba sukurti ribotų nuosavybės teisių į tą finansinę priemonę;
(115)
finansinė priemonė laikoma nebeegzistuojančia, pvz., kai ji dingo dėl apskaitos klaidos, kurios negalima ištaisyti, arba ji niekada neegzistavo, kai AIF nuosavybė įregistruota remiantis suklastotais dokumentais. Situacijos, kai finansinės priemonės prarandamos dėl sukčiavimo, turėtų būti laikomos praradimu;
(116)
praradimo negalima nustatyti, kai finansinė priemonė pakeista kita finansine priemone arba konvertuota į kitą finansinę priemonę, pvz., situacijose, kai reorganizuojant bendrovę akcijos panaikinamos ir pakeičiamos nauja akcijų emisija. Neturėtų būti laikoma, kad AIF visam laikui prarado nuosavybės teisę į finansinę priemonę, jei AIF arba AIF vardu veikiantis AIFV nuosavybę teisėtai perleido trečiajam asmeniui. Jei turto teisinė nuosavybė skiriasi nuo faktinės nuosavybės, praradimo apibrėžtyje turėtų būti daroma nuoroda į faktinės nuosavybės teisės praradimą;
(117)
depozitoriumo galima nelaikyti atsakingu pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 12 dalį tik įvykus išorės įvykiui, kurio depozitoriumas negalėjo pagrįstai kontroliuoti ir kurio pasekmės būtų buvusios neišvengiamos nepaisant visų tam pagrįstai dėtų pastangų. Kad būtų atleistas nuo atsakomybės, depozitoriumas turėtų įrodyti, kad vykdomos visos šios sąlygos;
(118)
pirmiausia reikėtų nustatyti, ar praradimą lėmęs įvykis buvo išorės įvykis. Depozitoriumo atsakomybės neveikia funkcijų perdavimas, todėl įvykis laikomas išorės įvykiu, jei jis atsitinka ne dėl depozitoriumo arba trečiojo asmens, kuriam perduotos saugomų finansinių priemonių saugojimo funkcijos, veiksmų arba neveikimo. Tuomet reikėtų įvertinti, ar įvykio negalima pagrįstai kontroliuoti, patikrinant, ar atsargus depozitoriumas pagrįstai negalėjo nieko padaryti, kad išvengtų įvykio. Atliekant šiuos veiksmus, ir gaivaliniai įvykiai, ir valdžios institucijos aktai gali būti laikomi išorės įvykiais, kurių pagrįstai negalima kontroliuoti. Taigi, trečiajam asmeniui, kuriam saugojimo funkcijos perduotos, tapus nemokiam, šalies, kurioje priemonės saugomos, teisė, kuria nepripažįstamas tinkamai įgyvendinto atskyrimo poveikis, yra laikoma išorės įvykiu, kurio pagrįstai negalima kontroliuoti. Tačiau praradimas dėl atskyrimo reikalavimų, nustatytų Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalies d punkto iii papunktyje, netaikymo arba turto praradimas dėl trečiojo asmens veiklos sutrikimo, susijusio su jo nemokumu, negali būti laikomi išorės įvykiais, kurių pagrįstai negalima kontroliuoti;
(119)
galiausiai, depozitoriumas turėtų įrodyti, kad praradimo nebuvo galima išvengti nepaisant visų tam pagrįstai dėtų pastangų. Šiuo atveju depozitoriumas turėtų informuoti AIFV ir imtis tinkamų veiksmų atsižvelgdamas į aplinkybes. Pavyzdžiui, situacijoje, kai, depozitoriumo nuomone, vienintelis tinkamas veiksmas yra parduoti finansines priemones, depozitoriumas turėtų tinkamai apie tai informuoti AIFV, o AIFV savo ruožtu turėtų pateikti depozitoriumui rašytinius nurodymus, ar toliau laikyti finansines priemones, ar jas parduoti. Apie nurodymus depozitoriumui toliau laikyti turtą turėtų būti nepagrįstai nedelsiant pranešta AIF investuotojams. AIFV arba AIF turėtų tinkamai apsvarstyti depozitoriumo rekomendacijas. Atsižvelgiant į aplinkybes, toliau manydamas, kad finansinių priemonių apsauga yra nepakankama, nepaisant pakartotinių perspėjimų, depozitoriumas turėtų apsvarstyti tolesnius galimus veiksmus, pvz., nutraukti sutartį, jei AIF duodama laiko pagal nacionalinę teisę susirasti kitą depozitoriumą;
(120)
norint užtikrinti tokią pačią investuotojų apsaugą, tie patys reikalavimai turėtų galioti ir funkcijų perėmėjui, kuriam depozitoriumas pagal sutartį perdavė savo atsakomybę. Todėl, kad būtų atleistas nuo atsakomybės pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 12 dalį, funkcijų perėmėjas turėtų įrodyti, kad vykdo visas tas pačias sąlygas;
(121)
tam tikromis aplinkybėmis depozitoriumui leidžiama nebūti atsakingam už finansinių priemonių, saugomų trečiojo asmens, kuriam saugojimas perduotas, praradimą. Toks atleidimas nuo atsakomybės leidžiamas tik tada, kai yra objektyvi priežastis susitarti dėl tokio atleidimo, kuris priimtinas ir depozitoriumui, ir AIF arba AIF vardu veikiančiam AIFV. Kiekvieną kartą atleidžiant nuo atsakomybės turėtų būti nustatoma objektyvi priežastis atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes, kuriomis saugojimas perduotas;
(122)
svarstant objektyvią priežastį, reikėtų nustatyti tinkamą pusiausvyrą siekiant užtikrinti, kad prireikus būtų galima patikimai pasinaudoti sutartiniu atleidimu nuo atsakomybės ir kad būtų nustatytos pakankamos apsaugos priemonės, kad depozitoriumui nebūtų leidžiama piktnaudžiauti sutartiniu atleidimu nuo atsakomybės. Sutartiniu atleidimu nuo atsakomybės jokiomis aplinkybėmis neturėtų būti naudojamasi siekiant apeiti depozitoriumo atsakomybės reikalavimus pagal Direktyvą 2011/61/ES. Depozitoriumas turėtų įrodyti, kad dėl konkrečių aplinkybių buvo priverstas saugojimą perduoti trečiajam asmeniui. Susitariant dėl atleidimo nuo atsakomybės turėtų būti visuomet atžvelgiama į AIF ar jo investuotojų interesus, o AIF arba AIF vardu veikiantis AIFV turėtų aiškiai nurodyti, kad jie atsižvelgia į tuos interesus. Pavyzdiniuose scenarijuose reikėtų nurodyti situacijas, kai galima laikyti, kad depozitoriumas neturi kitos išeities, kaip tik perduoti saugojimą tretiesiems asmenims;
(123)
kompetentingoms institucijoms svarbu gauti tinkamą ir pakankamą informaciją, kad galėtų tinkamai ir nuosekliai stebėti AIFV veiklą ir su jais susijusią riziką. Kadangi AIFV veikla galėtų turėti tarpvalstybinio masto poveikį ir poveikį finansų rinkoms, kompetentingos institucijos taip pat turėtų atidžiai stebėti AIFV ir AIF, kad galėtų imtis tinkamų veiksmų sisteminės rizikos didėjimui išvengti. Įgyvendinimo priemonėse apibrėžtomis nuostatomis dėl ataskaitų teikimo ir svarbios informacijos atskleidimo užtikrinus daugiau skaidrumo ir nuoseklumo, kompetentingoms institucijoms turėtų atsirasti galimybė nustatyti riziką finansų rinkose ir į ją reaguoti;
(124)
investuotojams labai svarbu gauti būtiniausią informaciją apie konkrečius AIFV bei AIF ir jų struktūrą, kad galėtų priimti teisingą investavimo sprendimą, atitinkantį jų poreikius ir priimtiną riziką. Ta informacija turėtų būti aiški, patikima, nesunkiai suprantama ir aiškiai pateikta, nes informacija yra naudingesnė, jei ją galima palyginti tarp skirtingų AIFV, AIF ir laikotarpių. Prieš atskleisdamas informaciją AIFV neturėtų užsiimti veikla, kuri galėtų trukdyti investuotojams ją objektyviai suprasti ir praktiškai panaudoti, pvz., balanso gražinimu (angl. window dressing);
(125)
būtina nustatyti būtiniausių standartų, susijusių su metinių ataskaitų teikimo reikalavimais, įskaitant pagrindinius elementus ir nebaigtinį straipsnių sąrašą, sistemą. Reikšmingus Direktyvos 2011/61/ES 22 straipsnio 2 dalies d punkte nurodytos informacijos pokyčius reikėtų atskleisti finansinių ataskaitų rinkinio metinėje ataskaitoje. Be nebaigtinio pagrindinių straipsnių eilučių sąrašo, galima pateikti papildomas straipsnių eilutes, antraštes ir tarpines sumas, kai svarbu pateikti šiuos punktus norint suprasti bendrą AIF finansinę būklę ar rezultatus. Nepanašaus pobūdžio ar funkcijos straipsnius būtų galima apibendrinti, jei tokie straipsniai atskirai nėra reikšmingi. Tie straipsniai galėtų būti apibendrinami skirsnyje „kita kategorija“, pvz., „kitas turtas“ arba „kiti įsipareigojimai“. Kai straipsnių eilutės visiškai nėra taikomos konkrečiam AIF, jų pateikti nereikia. Nepaisant to, kokių apskaitos standartų laikomasi pagal Direktyvą 2011/61/ES, visas turtas turėtų būti vertinamas bent kartą per metus. Balanse arba turto ir įsipareigojimų ataskaitoje pagal Direktyvą 2011/61/ES reikėtų, inter alia, nurodyti pinigus ir pinigų ekvivalentus. Taigi apskaičiuojant AIF poziciją pinigų ekvivalentai turėtų būti laikomi labai likvidžiomis investicijomis;
(126)
kiek tai susiję su finansinių metų veiklos ataskaitos, kuri pagal Direktyvą 2011/61/ES turi būti metinės ataskaitos dalis, turiniu ir formatu, ši ataskaita turėtų apimti teisingą ir subalansuotą AIF veiklos apžvalgą, aprašant pagrindinę riziką ir investicijas arba patiriamą ekonominį netikrumą. Atskleidžiant tą informaciją neturėtų būti skelbiama saugotina AIF informacija, kurios paskelbimas būtų žalingas AIF ir jos investuotojams. Todėl jei konkrečios saugotinos informacijos paskelbimas turėtų tokį poveikį, būtų galima ją apibendrinti taip, kad būtų išvengta žalingo poveikio ir nebūtų atskleisti, pvz., atskiro portfelio bendrovės ar investicijos rezultatai ar statistiniai duomenys ir dėl to būtų atskleista saugotina AIF informacija. Ši informacija turėtų būti pateikiama vadovybės ataskaitoje, jei ji paprastai pateikiama kartu su finansinėmis ataskaitomis;
(127)
kiek tai susiję su informacijos apie atlyginimus turiniu ir jos atskleidimo formatu, kai informacija teikiama AIFV mastu, reikėtų pateikti papildomą informaciją paviešinant visų atitinkamo AIF atlyginimų paskirstymą ar išskaidymą. Tą būtų galima padaryti atskleidžiant visų AIFV atlyginimų duomenų padalijimą į fiksuotą ir kintamą komponentus, pareiškimą, kad šie duomenys susiję su visu AIFV, o ne AIF, AIFV valdomų AIF ir KIPVPS fondų skaičių ir bendrą valdomą tokių AIF bei KIPVPS turtą, kartu apžvelgiant atlyginimų politiką ir nurodant, kur investuotojams paprašius galima susipažinti su visa AIFV atlyginimų politika. Galima pateikti daugiau informacijos atskleidžiant visą kintamą atlyginimą, kurį AIF finansavo išmokėdamas sėkmės mokesčius arba valdytojo pelno dalį (pagal aplinkybes). Be informacijos apie atlyginimus atskleidimo, gali būti tikslinga, kad AIFV teiktų informaciją, susijusią su finansiniais ir nefinansiniais atitinkamų darbuotojų kategorijų atlyginimų politikos ir praktikos kriterijais, kad investuotojai galėtų įvertinti esamas paskatas;
(128)
kai AIF išleidžia investicinius vienetus, turto perkėlimo į nelikvidaus turto izoliavimo sąskaitas momentu reikėtų apskaičiuoti, kiek turto ten perkeliama, perkeliant turtą priskirtų investicinių vienetų skaičių padauginus iš vieno investicinio vieneto kainos. Visomis aplinkybėmis vertinimo pagrindą reikėtų aiškiai atskleisti ir nurodyti datą, kada vertinimas atliktas;
(129)
kad galėtų valdyti likvidumą, AIFV turėtų būti leidžiama savo valdomų AIF vardu sudaryti skolinimosi susitarimus. Tie susitarimai gali būti trumpalaikiai arba ilgesnio galiojimo. Pastaruoju atveju labiau tikėtina, kad toks susitarimas būtų specialusis susitarimas nelikvidaus turto valdymo tikslais;
(130)
laikantis diferencijavimo principo ir pripažįstant AIF tipų įvairovę, AIFV taikomi informacijos atskleidimo investuotojams reikalavimai turėtų skirtis atsižvelgiant į AIF tipą ir priklausytų nuo kitų veiksnių, pvz., investavimo strategijos ir portfelio sudėties;
(131)
Direktyvoje 2011/61/ES reikalaujama, kad AIFV savo buveinės valstybės narės kompetentingai institucijai reguliariai teiktų tam tikrą informaciją apie kiekvieną valdomą ES AIF ir kiekvieną AIF, kurio investicinius vienetus ar akcijas platina Sąjungoje. Todėl svarbu papildomai patikslinti, kokią informaciją ir kiek dažnai reikia teikti - tai priklauso nuo konkretaus AIFV valdomų AIF portfeliuose valdomo turto vertės. Reikėtų nustatyti pro forma ataskaitų teikimo šablonus, kuriuos AIFV turėtų pildyti už valdomus AIF. Kai AIFV veiklos leidimą turintis subjektas platina AIF, kuriuos valdo kiti AIFV, investicinius vienetus ar akcijas, jis veikia ne kaip tų AIF valdytojas, bet kaip tarpininkas, t. y. kaip investicinė įmonė, kuriai taikoma Direktyva 2004/39/EB. Todėl jis neturėtų teikti ataskaitų už tuos AIF, nes taip būtų teikiama per daug sutampančių ataskaitų. Tačiau toks ataskaitų teikimo reikalavimas turėtų būti taikomas ne ES AIFV, valdantiems AIF, kurių investiciniai vienetai ar akcijos platinami Sąjungoje;
(132)
pasiekus šiame reglamente nustatytą ribą pradedami taikyti tik Direktyvos 2011/61/ES 24 straipsnio 4 dalyje nustatyti ataskaitų teikimo reikalavimai. AIF, kurio pagal įsipareigojimų metodą apskaičiuotas finansinio sverto koeficientas yra mažiau negu tris kartus mažesnis už jo grynojo turto vertę, nebūtų laikomas naudojančiu reikšmingą finansinį svertą. Tačiau kompetentingos institucijos gali reikalauti papildomos informacijos, kai tai būtina siekiant veiksmingai stebėti sisteminę riziką. Nustačius ataskaitų teikimo ribą taip pat užtikrinama, kad informacija, susijusi su sisteminės rizikos didėjimu, būtų nuosekliai renkama visoje Sąjungoje ir AIFV būtų suteikiamas tikrumas;
(133)
kompetentingos institucijos priežiūros įgaliojimai pagal Direktyvos 2011/61/ES 25 straipsnio 3 dalį yra naudojami pagal naują priežiūros sistemą, kuri yra su finansų sistemos stabilumu ir vientisumu susijusių AIFV nuolatinės priežiūros procesų ir sisteminės rizikos vertinimų, kuriuos atlieka kompetentingos institucijos ir Europos priežiūros institucijos, dalis. Kompetentingos institucijos turėtų tinkamai naudotis gaunama informacija ir nustatyti AIFV naudojamo finansinio sverto ribas ar kitus AIF valdymo apribojimus, taikomus valdomiems AIF, kai, jų nuomone, tai būtina siekiant užtikrinti finansų sistemos stabilumą ir vientisumą. Tikėtina, kad sisteminės rizikos vertinimas keisis priklausomai nuo ekonominės aplinkos, todėl bet kuris AIFV dėl savo valdomų AIF gali tapti svarbus sistemai. Todėl pagrindinis reikalavimas yra toks, kad kompetentingos institucijos gautų visą informaciją, būtiną toms situacijoms tinkamai įvertinti, kad būtų išvengta sisteminės rizikos didėjimo. Tuomet kompetentingos institucijos turėtų nuodugniai įvertinti informaciją ir imtis tinkamų priemonių;
(134)
kad ES AIFV galėtų valdyti ne ES AIF ir platinti jų investicinius vienetus ar akcijas, o ne ES AIFV - valdyti Sąjungos AIF ir platinti jų investicinius vienetus ar akcijas, Direktyvoje 2011/61/ES reikalaujama, kad su atitinkamomis trečiosios šalies, kurioje įsteigtas ne ES AIF ir (arba) ne ES AIFV, priežiūros institucijomis būtų sudaryti tinkami bendradarbiavimo susitarimai. Tokiais bendradarbiavimo susitarimais turėtų būti užtikrintas bent jau veiksmingas keitimasis informacija, kuris leistų Sąjungos kompetentingoms institucijoms vykdyti savo pareigas pagal Direktyvą 2011/61/ES;
(135)
bendradarbiavimo susitarimais kompetentingoms institucijoms turėtų būti sudarytos sąlygos vykdyti priežiūros ir reikalavimų vykdymo užtikrinimo pareigas trečiųjų šalių subjektų atžvilgiu. Todėl bendradarbiavimo susitarimuose turėtų būti nustatyta aiški ir konkreti susipažinimo su informacija, patikrų vietoje atlikimo ir trečiųjų šalių institucijų pagalbos teikimo sistema. Bendradarbiavimo susitarimais turėtų būti užtikrinta, kad gauta informacija būtų galima dalytis su kitomis atitinkamomis kompetentingomis institucijomis, EVPRI ir ESRV;
(136)
siekiant sudaryti sąlygas kompetentingoms institucijoms, AIFV ir depozitoriumams prisitaikyti prie naujų šio reglamento reikalavimų, kad juos būtų galima veiksmingai ir rezultatyviai taikyti, šio reglamento taikymo pradžios data turėtų sutapti su Direktyvos 2011/61/ES perkėlimo į nacionalinę teisę data,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
I SKYRIUS
APIBRĖŽTYS
1 straipsnis
Apibrėžtys
Be Direktyvos 2011/61/ES 2 straipsnyje pateiktų apibrėžčių, šiame reglamente vartojamos šios apibrėžtys:
1) kapitalo įsipareigojimas- sutartinis investuotojo įsipareigojimas alternatyvaus investavimo fondo valdytojo (AIFV) prašymu suteikti alternatyvaus investavimo fondui (AIF) sutartos sumos investiciją;
2) atitinkamas asmuo- bet kuris iš šių asmenų, kai kalbama apie AIFV:
3) vyresnioji vadovybė- asmuo ar asmenys, kurie veiksmingai vadovauja AIFV veiklai pagal Direktyvos 2011/61/ES 8 straipsnio 1 dalies c punktą, ir, jei yra, valdymo organo vykdomasis narys ar vykdomieji nariai;
4) valdymo organas- AIFV organas, turintis įgaliojimus priimti galutinius sprendimus ir atliekantis priežiūros ir valdymo funkcijas arba tik valdymo funkciją, jei šios dvi funkcijos yra atskirtos;
5) specialusis susitarimas- tiesiogiai su AIF turto nelikvidumu susijęs susitarimas, kuris turi poveikį konkrečioms investuotojų į tam tikro tipo AIF investicinius vienetus ar akcijas turimoms išpirkimo teisėms ir kuris yra specialiai sukurtas arba nuo paprastų investuotojų išpirkimo teisių atskiras susitarimas.
II SKYRIUS
BENDROSIOS NUOSTATOS
1 SKIRSNIS
Valdomo turto apskaičiavimas
(Direktyvos 2011/61/ES 3 straipsnio 2 dalis)
2 straipsnis
Bendros valdomo turto vertės apskaičiavimas
1. Kad galėtų pasinaudoti Direktyvos 2011/61/ES 3 straipsnio 2 dalyje numatyta išimtimi, AIFV:
a)
nustato visus AIF, kurių išorės valdytoju jis yra paskirtas, arba AIF, kurių valdytojas jis yra, jei pagal AIF teisinę formą valdymas gali būti vidinis, pagal Direktyvos 2011/61/ES 5 straipsnį;
b)
nustato kiekvieno valdomo AIF turto portfelį ir pagal vertinimo taisykles, nustatytas pagal šalies, kurioje AIF yra įsteigtas, teisę ir (arba) AIF taisykles arba steigimo dokumentus, nustato atitinkamą valdomo turto, įskaitant visą turtą, įgytą naudojant finansinį svertą, vertę;
c)
agreguoja nustatytas visų valdomų AIF valdomo turto vertes ir gautą bendrą valdomo turto vertę palygina su atitinkama riba, nustatyta Direktyvos 2011/61/ES 3 straipsnio 2 dalyje.
2. Taikant 1 dalį, į skaičiavimus neįtraukiami kolektyvinio investavimo į perleidžiamuosius vertybinius popierius subjektai (KIPVPS), kurių atžvilgiu AIFV veikia kaip paskirta valdymo įmonė pagal Direktyvą 2009/65/EB.
Taikant 1 dalį, į skaičiavimus įtraukiami AIFV valdomi AIF, kurių atžvilgiu AIFV yra perdavęs funkcijas pagal Direktyvos 2011/61/ES 20 straipsnį. Tačiau į skaičiavimus neįtraukiami AIF, kuriuos AIFV valdo kaip funkcijų perėmėjas, portfeliai.
3. Apskaičiuojant bendrą valdomo turto vertę, kiekviena išvestinės finansinės priemonės pozicija, įskaitant į perleidžiamuosius vertybinius popierius įterptas išvestines finansines priemones, yra konvertuojama į lygiavertę tos išvestinės finansinės priemonės bazinio turto poziciją naudojant 10 straipsnyje nustatytas konvertavimo metodikas. Tuomet apskaičiuojant bendrą valdomo turto vertę naudojama tos lygiavertės pozicijos absoliučioji vertė.
4. Kai AIF investuoja į kitus AIF, kuriuos valdo tas pats iš išorės paskirtas AIFV, ta investicija gali būti neįtraukiama į AIFV valdomo turto skaičiavimus.
5. Kai vienas vidinio ar išorinio valdymo AIF padalinys investuoja į kitą to AIF padalinį, ta investicija gali būti neįtraukiama į AIFV valdomo turto skaičiavimus.
6. Bendra valdomo turto vertė pagal 1-4 dalis apskaičiuojama bent kartą per metus naudojant naujausias turimas turto vertes. Naujausia turima kiekvieno AIF turto vertė nustatoma per dvylika mėnesių iki ribos apskaičiavimo pagal pirmą šios dalies sakinį datos. AIFV nustato ribos apskaičiavimo datą ir ją taiko nuosekliai. Jei pasirinkta data vėliau keičiama, tai turi būti pagrindžiama kompetentingai institucijai. Pasirinkdamas ribos apskaičiavimo datą, AIFV atsižvelgia į valdomo turto vertinimo laiką ir dažnumą.
3 straipsnis
Nuolatinė valdomo turto stebėsena
AIFV nustato, įgyvendina ir taiko nuolatinio bendros valdomo turto vertės stebėjimo procedūras. Stebėsena rodo atnaujintą valdomo turto apžvalgą ir apima pasirašymo ir išpirkimo veiklos arba, jei taikoma, kapitalo įsipareigojimų panaudojimo, kapitalo paskirstymo ir kiekvieno AIF vardu investuoto turto vertės stebėjimą.
Siekiant įvertinti, ar reikia dažniau apskaičiuoti bendrą valdomo turto vertę, atsižvelgiama į bendros valdomo turto vertės artumą Direktyvos 2011/61/ES 3 straipsnio 2 dalyje nustatytai ribai ir numatomą pasirašymo ir išpirkimo veiklą.
4 straipsnis
Atsitiktinis ribos pažeidimas
1. AIFV vertina situacijas, kai bendra valdomo turto vertė viršija atitinkamą ribą, kad nustatytų, ar jos yra laikino pobūdžio.
2. Kai bendra valdomo turto vertė viršija atitinkamą ribą ir, AIFV vertinimu, situacija nėra laikino pobūdžio, AIFV nedelsdamas praneša kompetentingai institucijai, kad situacija nelaikoma laikino pobūdžio situacija, ir per 30 kalendorinių dienų kreipiasi veiklos leidimo pagal Direktyvos 2011/61/ES 7 straipsnį.
3. Kai bendra valdomo turto vertė viršija atitinkamą ribą ir, AIFV vertinimu, situacija yra laikino pobūdžio, AIFV nedelsdamas praneša kompetentingai institucijai, kad situacija laikoma laikino pobūdžio situacija. Pranešime pateikiama AIFV vertinimą, kad situacija yra laikino pobūdžio, patvirtinanti informacija, įskaitant situacijos aprašą ir priežasčių, kodėl ji laikoma laikina, paaiškinimą.
4. Situacija nelaikoma laikino pobūdžio situacija, jei yra tikimybė, kad ji truks ilgiau nei tris mėnesius.
5. Praėjus trims mėnesiams nuo datos, kai bendra valdomo turto vertė viršijo atitinkamą ribą, AIFV perskaičiuoja bendrą valdomo turto vertę siekdamas įrodyti, kad ji nebeviršija atitinkamos ribos, arba kompetentingai institucijai įrodyti, kad situacija, dėl kurios valdomas turtas viršijo ribą, yra išspręsta ir prašyti AIFV veiklos leidimo nereikia.
5 straipsnis
Registruojantis teiktina informacija
1. Laikydamiesi Direktyvos 2011/61/ES 3 straipsnio 3 dalies b punkto reikalavimo, AIFV kompetentingoms institucijoms praneša bendrą valdomo turto vertę, apskaičiuotą 2 straipsnyje nustatyta tvarka.
2. Laikydamiesi Direktyvos 2011/61/ES 3 straipsnio 3 dalies c punkto reikalavimo, AIFV pateikia kiekvieno AIF siūlymo dokumentą, atitinkamą siūlymo dokumento ištrauką arba bendrą investavimo strategijos aprašą. Atitinkama siūlymo dokumento ištrauka ir investavimo strategijos aprašas apima bent šią informaciją:
a)
pagrindines turto, į kurį AIF gali investuoti, kategorijas;
b)
pramonės, geografinius ar kitus rinkos sektorius arba konkrečias turto klases, kuriems investavimo strategijoje skiriama daugiausia dėmesio;
c)
AIF skolinimosi arba finansinio sverto politikos aprašą.
3. Informacija, kurią AIFV turi teikti pagal Direktyvos 2011/61/ES 3 straipsnio 3 dalies d punktą, nurodyta šio reglamento 110 straipsnio 1 dalyje. Ji teikiama pagal pro forma ataskaitos šabloną, pateiktą IV priede.
4. Pagal Direktyvos 2011/61/ES 3 straipsnio 3 dalies d punktą surinkta informacija Sąjungos kompetentingos institucijos dalijasi tarpusavyje, su Europos vertybinių popierių ir rinkų institucija (EVPRI) ir Europos sisteminės rizikos valdyba (ESRV), kai tai būtina jų pareigoms vykdyti.
5. Informacija, kurios reikalaujama registruojantis, atnaujinama ir teikiama kartą per metus. Dėl priežasčių, susijusių su pasinaudojimu įgaliojimais pagal Direktyvos 2011/61/ES 46 straipsnį, kompetentingos institucijos gali reikalauti, kad AIFV informaciją, nurodytą Direktyvos 2011/61/ES 3 straipsnyje, teiktų dažniau.
2 SKIRSNIS
Finansinio sverto apskaičiavimas
(Direktyvos 2011/61/ES 4 straipsnio 3 dalis)
6 straipsnis
Bendrosios nuostatos dėl finansinio sverto apskaičiavimo
1. AIF finansinis svertas yra išreikštas kaip AIF pozicijos ir jo grynojo turto vertės santykis.
2. AIFV savo valdomų AIF poziciją apskaičiuoja pagal 7 straipsnyje nustatytą bendrąjį metodą ir 8 straipsnyje nustatytą įsipareigojimų metodą.
Atsižvelgdama į rinkos pokyčius ne vėliau kaip 2015 m. liepos 21 d. Komisija peržiūri pirmoje pastraipoje nurodytus apskaičiavimo metodus, kad nuspręstų, ar šie metodai pakankami ir tinkami visų tipų AIF, ar reikėtų parengti papildomą ir neprivalomą finansinio sverto apskaičiavimo metodą.
3. Visų finansinių ar teisinių struktūrų, kuriose dalyvauja atitinkamo AIF kontroliuojami tretieji asmenys, pozicija yra įtraukiama į pozicijos skaičiavimus, kai minėtos struktūros yra specialiai sukurtos tam, kad tiesiogiai ar netiesiogiai didintų poziciją AIF mastu. AIF, kurių pagrindinė investavimo politika yra įgyti į biržos sąrašus neįtrauktų bendrovių ar emitentų kontrolę, atveju AIFV į finansinio sverto skaičiavimus neįtraukia pozicijos, kuri yra tų į biržos sąrašus neįtrauktų bendrovių ir emitentų mastu, jei AIF arba AIF vardu veikiantis AIFV neturi padengti galimų nuostolių, viršijančių jo investiciją į atitinkamą bendrovę ar emitentą.
4. AIFV neįtraukia sudarytų skolinimosi susitarimų, jei jie yra laikino pobūdžio ir visiškai padengti sutartiniais AIF investuotojų kapitalo įsipareigojimais.
5. AIFV turi tinkamai dokumentais įformintas procedūras, kaip apskaičiuoti kiekvieno jo valdomo AIF poziciją pagal bendrąjį metodą ir įsipareigojimų metodą. Apskaičiavimas laikui bėgant nesikeičia.
7 straipsnis
Bendrasis AIF pozicijos apskaičiavimo metodas
Pagal bendrąjį metodą apskaičiuotą AIF poziciją sudaro visų pozicijų, įvertintų pagal Direktyvos 2011/61/ES 19 straipsnį ir visus pagal jį priimtus deleguotuosius aktus, absoliučiųjų verčių suma.
Apskaičiuodamas AIF poziciją pagal bendrąjį metodą, AIFV:
a)
atmeta pinigų ir pinigų ekvivalentų, kurie yra labai likvidžios investicijos, laikomos bazine AIF valiuta, kurie lengvai konvertuojami į žinomą pinigų sumą, kuriems kyla nereikšminga vertės pokyčio rizika ir kurių grąža ne didesnė negu trijų mėnesių aukštos kokybės Vyriausybės obligacijos norma, vertes;
b)
konvertuoja išvestines finansines priemones į lygiavertę jų bazinio turto poziciją taikydamas 10 straipsnyje nustatytas konvertavimo metodikas ir I priedo 4-9 ir 14 punktuose nustatytus metodus;
c)
atmeta pasiskolintas pinigines lėšas, kurios lieka pinigai arba pinigų ekvivalentai, kaip nurodyta a punkte, kai ta mokėtina suma yra žinoma;
d)
įtraukia poziciją, atsiradusią dėl pasiskolintų piniginių lėšų reinvestavimo, išreikštą didesniąja iš šių verčių: realizuotos investicijos rinkos verte arba bendra pasiskolintų pinigų suma, kaip nurodyta I priedo 1 ir 2 punktuose;
e)
įtraukia pozicijas, susijusias su atpirkimo ar atvirkštinio atpirkimo susitarimais ir vertybinių popierių skolinimo ar skolinimosi arba kitais susitarimais pagal I priedo 3 ir 10-13 punktus.
8 straipsnis
AIF pozicijos apskaičiavimo įsipareigojimų metodas
1. Pagal įsipareigojimų metodą apskaičiuotą AIF poziciją sudaro visų pozicijų, įvertintų pagal Direktyvos 2011/61/ES 19 straipsnį ir jo atitinkamus deleguotuosius aktus, absoliučiųjų verčių suma, atsižvelgiant į 2-9 dalyse numatytus kriterijus.
2. Apskaičiuodamas AIF poziciją pagal įsipareigojimų metodą, AIFV:
a)
konvertuoja kiekvienos išvestinės finansinės priemonės poziciją į lygiavertę tos išvestinės finansinės priemonės bazinio turto poziciją taikydamas 10 straipsnyje ir II priedo 4-9 ir 14 punktuose nustatytas konvertavimo metodikas;
b)
taiko užskaitos ir apsidraudimo susitarimus;
c)
apskaičiuoja poziciją, atsiradusią reinvestavus pasiskolintas sumas, kai dėl tokio reinvestavimo padidėja AIF pozicija, kaip apibrėžta I priedo 1 ir 2 punktuose;
d)
į skaičiavimus įtraukia kitus susitarimus pagal I priedo 3 ir 10-13 punktus.
3. Apskaičiuojant AIF poziciją pagal įsipareigojimų metodą:
a)
užskaitos susitarimai apima išvestinių finansinių priemonių arba vertybinių popierių pozicijų sandorių, susijusių su tuo pačiu baziniu turtu, derinius, išvestinių finansinių priemonių atveju nepriklausomai nuo išvestinių finansinių priemonių termino, kai tie išvestinių finansinių priemonių arba vertybinių popierių pozicijų sandoriai sudaromi vieninteliu tikslu panaikinti riziką, susijusią su pozicijomis, kurios prisiimamos per kitų išvestinių finansinių priemonių arba vertybinių popierių pozicijas;
b)
apsidraudimo susitarimai apima išvestinių finansinių priemonių arba vertybinių popierių pozicijų sandorių, nebūtinai susijusių su tuo pačiu baziniu turtu, derinius, kai tie išvestinių finansinių priemonių arba vertybinių popierių pozicijų sandoriai sudaromi vieninteliu tikslu kompensuoti riziką, susijusią su pozicijomis, kurios prisiimamos per kitų išvestinių finansinių priemonių arba vertybinių popierių pozicijas.
4. Nukrypstant nuo 2 dalies, išvestinė finansinė priemonė nekonvertuojama į lygiavertę bazinio turto poziciją, jei ji turi visus šiuos požymius:
a)
AIF portfelyje laikomo finansinio turto rezultatus ji apkeičia kito susijusio finansinio turto rezultatais;
b)
ji visiškai kompensuoja AIF portfelyje laikomo apkeisto turto riziką taip, kad AIF rezultatai nepriklauso nuo apkeisto turto rezultatų;
c)
ji neapima papildomų neprivalomų ypatybių, finansinio sverto išlygų ar kitos papildomos rizikos, palyginti su tiesioginiu susijusio finansinio turto valdymu.
5. Nukrypstant nuo 2 dalies, išvestinė finansinė priemonė nekonvertuojama į lygiavertę bazinio turto poziciją apskaičiuojant poziciją pagal įsipareigojimų metodą, jei ji atitinka abi šias sąlygas:
a)
bendras AIF išvestinės finansinės priemonės, susijusios su finansiniu turtu ir pinigais, kurie investuojami į pinigų ekvivalentus, kaip apibrėžta 7 straipsnio a punkte, turėjimas yra lygiavertis konkretaus finansinio turto ilgosios pozicijos turėjimui;
b)
išvestinė finansinė priemonė nesukuria papildomos pozicijos ir finansinio sverto ar rizikos.
6. Apskaičiuojant AIF poziciją, į apsidraudimo susitarimus atsižvelgiama tik tuomet, jei jie atitinka visas šias sąlygas:
a)
pozicijomis, susijusiomis su apsidraudimu, nesiekiama generuoti grąžos ir kompensuojama bendroji ir specifinė rizika;
b)
AIF mastu sumažinama rinkos rizika ir tą sumažėjimą galima patikrinti;
c)
su išvestinėmis finansinėmis priemonėmis susijusi bendroji ir specifinė rizika, jei yra, yra kompensuojama;
d)
apsidraudimo susitarimai yra susiję su tos pačios klasės turtu;
e)
jie yra rezultatyvūs nepalankiausiomis rinkos sąlygomis.
7. Laikantis 6 dalies, išvestinės finansinės priemonės, kurios naudojamos apsidrausti nuo valiutos rizikos ir kurios nesukuria papildomos pozicijos, finansinio sverto ar kitos rizikos, nėra įtraukiamos į skaičiavimus.
8. AIFV pozicijas tarpusavyje užskaito šiais atvejais:
a)
išvestinių finansinių priemonių tarpusavyje, jei jos susijusios su tuo pačiu baziniu turtu, net jei išvestinių finansinių priemonių terminas skirtingas;
b)
išvestinės finansinės priemonės, kurios bazinis turtas yra perleidžiamasis vertybinis popierius, pinigų rinkos priemonė arba kolektyvinio investavimo subjekto investiciniai vienetai, kaip nurodyta Direktyvos 2004/39/EB I priedo C skirsnio 1-3 punktuose, ir to paties atitinkamo bazinio turto tarpusavyje.
9. AIFV, valdantys AIF, kurie pagal savo pagrindinę investavimo politiką pirmiausia investuoja į palūkanų normos išvestines finansines priemones, taiko specialias trukmės ir užskaitos taisykles, kad atsižvelgtų į koreliaciją tarp terminų segmentų palūkanų normos kreivėje, kaip nustatyta 11 straipsnyje.
9 straipsnis
AIF pozicijos didinimo metodai
Apskaičiuodamas poziciją AIFV taiko I priede nustatytus metodus ten pat nurodytoms situacijoms.
10 straipsnis
Išvestinių finansinių priemonių konvertavimo metodikos
AIFV taiko II priede nustatytas konvertavimo metodikas ten pat nurodytoms išvestinėms finansinėms priemonėms.
11 straipsnis
Trukmės ir užskaitos taisyklės
1. Trukmės ir užskaitos taisykles AIFV taiko apskaičiuodami AIF poziciją pagal 8 straipsnio 9 dalį.
2. Trukmės ir užskaitos taisyklės nenaudojamos, kai dėl to būtų neteisingai parodytas AIF rizikos pobūdis. Tas užskaitos taisykles taikantys AIFV į savo palūkanų normų strategiją neįtraukia kitų rizikos šaltinių, pvz., kintamumo. Todėl tos užskaitos taisyklės netaikomos palūkanų normos arbitražo strategijose.
3. Pagal tas trukmės ir užskaitos taisykles negaunamas nepagrįstas finansinio sverto lygis investuojant į trumpalaikes pozicijas. Trumpalaikės palūkanų normos išvestinės finansinės priemonės nėra pagrindinis vidutinės trukmės AIF, taikančio trukmės ir užskaitos taisykles, rezultatų šaltinis.
4. Palūkanų normos išvestinės finansinės priemonės konvertuojamos į jų lygiavertę bazinio turto poziciją ir tarpusavyje užskaitomos pagal III priedą.
5. AIF, taikydamas trukmės ir užskaitos taisykles, gali vis tiek naudoti apsidraudimo sistemą. Trukmės ir užskaitos taisyklės gali būti taikomos tik toms palūkanų normos išvestinėms finansinėms priemonėms, kurios neįtrauktos į apsidraudimo susitarimus.
3 SKIRSNIS
Papildomos nuosavos lėšos ir profesinės civilinės atsakomybės draudimas
(Direktyvos 2011/61/ES 9 straipsnio 7 dalis ir 15 straipsnis)
12 straipsnis
Profesinės atsakomybės rizika
1. Profesinės atsakomybės rizika, kurią reikia padengti pagal Direktyvos 2011/61/ES 9 straipsnio 7 dalį, yra atitinkamo asmens aplaidžiai vykdomos veiklos, už kurią AIFV tenka teisinė atsakomybė, sukeltų nuostolių ar žalos rizika.
2. Profesinės atsakomybės rizika, kaip apibrėžta 1 dalyje, apima toliau nurodytą riziką, bet ja neapsiriboja:
a)
dokumentų, kuriais įrodoma AIF turto nuosavybės teisė, praradimo;
b)
neteisingų duomenų arba klaidingų pranešimų teikimo AIF arba jo investuotojams;
c)
veiksmų, klaidų ar neveikimo, dėl kurių pažeidžiama:
i)
teisinės ir teisės aktais nustatytos prievolės;
ii)
profesionalumo ir apdairumo pareiga AIF ir jo investuotojų atžvilgiu;
iii)
patikėjimo pareigos;
iv)
konfidencialumo prievolės;
v)
AIF taisyklės arba steigimo dokumentai;
vi)
sąlygos, kuriomis AIF skiria AIFV;
d)
nesąžiningų, apgaulingų ar piktybiškų veiksmų prevencijos tinkamų procedūrų nenustatymo, neįgyvendinimo ir nepalaikymo;
e)
netinkamai atlikto turto vertinimo arba investicinių vienetų ar akcijų kainų apskaičiavimo;
f)
nuostolių dėl veiklos sutrikimų, sistemos trūkumų, nepavykusio sandorio apdorojimo arba proceso valdymo.
3. Profesinės atsakomybės rizika visuomet yra padengta arba tinkamomis papildomomis nuosavomis lėšomis, nustatomomis pagal 14 straipsnį, arba tinkamo dydžio profesinės civilinės atsakomybės draudimu, nustatytu pagal 15 straipsnį.
13 straipsnis
Su profesinės atsakomybės rizika susiję kokybiniai reikalavimai
1. AIFV įgyvendina veiksmingą vidaus operacinės rizikos valdymo politiką ir procedūras siekdamas tinkamai nustatyti, įvertinti, valdyti ir stebėti operacinę riziką, įskaitant profesinės atsakomybės riziką, kuri pagrįstai gresia arba gali grėsti AIFV. Operacinės rizikos valdymo veikla vykdoma nepriklausomai kaip rizikos valdymo politikos dalis.
2. AIFV sukuria ankstesnių nuostolių duomenų bazę, kurioje registruojama veiklos trūkumų, nuostolių ir žalos patirtis. Šioje duomenų bazėje registruojama pasitvirtinusi profesinės atsakomybės rizika, nurodyta 12 straipsnio 2 dalyje, bet tuo neapsiribojama.
3. Taikydamas rizikos valdymo sistemą, AIFV naudoja savo vidaus ankstesnių nuostolių duomenis ir prireikus išorės duomenis, scenarijų analizes ir veiksnius, susijusius su verslo aplinka, taip pat vidaus kontrolės sistemas.
4. Operacinės rizikos pozicijos ir patirti nuostoliai nuolat stebimi ir apie juos teikiamos reguliarios vidaus ataskaitos.
5. AIFV operacinės rizikos valdymo politika ir procedūros tinkamai įforminamos dokumentais. AIFV nustato atitikties operacinės rizikos valdymo politikai užtikrinimo tvarką ir veiksmingas priemones šios politikos nesilaikymo atvejams. AIFV nustato procedūras, kaip imtis tinkamų taisomųjų veiksmų.
6. Operacinės rizikos valdymo politika bei procedūros ir vertinimo sistemos reguliariai, bent kartą per metus, peržiūrimos.
7. AIFV turi finansinių išteklių, atitinkančių jo įvertintą rizikos pobūdį.
14 straipsnis
Papildomos nuosavos lėšos
1. Šis straipsnis taikomas AIFV, kurie nusprendžia profesinės atsakomybės riziką padengti papildomomis nuosavomis lėšomis.
2. Atsakomybės rizikai, kylančiai dėl profesinio aplaidumo, padengti AIFV atideda papildomų nuosavų lėšų, kurios lygios bent 0,01 % valdomų AIF portfelių vertės.
Valdomų AIF portfelių vertė yra visų AIFV valdomų AIF viso turto, įskaitant turtą, įgytą naudojant finansinį svertą, o išvestines finansines priemones vertinant jų rinkos verte, absoliučiųjų verčių suma.
3. 2 dalyje nurodytas papildomų nuosavų lėšų poreikis perskaičiuojamas kiekvienų finansinių metų pabaigoje ir atitinkamai patikslinama papildomų nuosavų lėšų suma.
AIFV nustato, įgyvendina ir taiko procedūras, pagal kurias nuolat stebima valdomų AIF portfelių vertė, apskaičiuota pagal 2 dalies antrą pastraipą. Jei prieš pirmoje pastraipoje minėtą metinį perskaičiavimą valdomų AIF portfelių vertė labai išauga, AIFV nepagrįstai nedelsdamas perskaičiuoja papildomų nuosavų lėšų poreikį ir atitinkamai patikslina papildomas nuosavas lėšas.
4. AIFV buveinės valstybės narės kompetentinga institucija gali leisti AIFV atidėti mažesnes papildomas nuosavas lėšas negu 2 dalyje nurodyta suma tik tuomet, jei remdamasi AIFV ankstesnių nuostolių duomenimis, užregistruotais per stebėjimo laikotarpį, kuris ne trumpesnis kaip treji metai iki vertinimo, įsitikina, kad AIFV atideda pakankamai papildomų nuosavų lėšų profesinės atsakomybės rizikai tinkamai padengti. Leistina mažesnė papildomų nuosavų lėšų suma yra ne mažesnė kaip 0,008 % AIFV valdomų AIF portfelių vertės.
5. AIFV buveinės valstybės narės kompetentinga institucija gali prašyti, kad AIFV atidėtų didesnes papildomas nuosavas lėšas negu 2 dalyje nurodyta suma, jei ji nemano, kad AIFV turi pakankamai papildomų nuosavų lėšų profesinės atsakomybės rizikai tinkamai padengti. Kompetentinga institucija pateikia priežastis, kodėl mano, kad AIFV papildomų nuosavų lėšų nepakanka.
15 straipsnis
Profesinės civilinės atsakomybės draudimas
1. Šis straipsnis taikomas AIFV, kurie nusprendžia profesinės atsakomybės riziką padengti profesinės civilinės atsakomybės draudimu.
2. AIFV apsidraudžia ir visuomet lieka apsidraudęs tokiu profesinės civilinės atsakomybės draudimu:
a)
kurio pradinė trukmė ne trumpesnė kaip vieni metai;
b)
kurio įspėjimo apie nutraukimą laikotarpis ne trumpesnis kaip 90 dienų;
c)
kuriuo padengiama profesinės atsakomybės rizika, kaip apibrėžta 12 straipsnio 1 ir 2 dalyse;
d)
kurį teikia ES arba ne ES įmonė, turinti veiklos leidimą teikti profesinės civilinės atsakomybės draudimą pagal Sąjungos teisę arba nacionalinę teisę;
e)
kurį teikia trečiasis asmuo.
Jei susitariama dėl besąlyginės franšizės, jos suma visiškai padengiama nuosavomis lėšomis, neskaitant nuosavų lėšų, atidedamų pagal Direktyvos 2011/61/ES 9 straipsnio 1 ir 3 dalis.
3. Draudimo apsauga atskiram reikalavimui išmokėti draudimo išmoką lygi bent 0,7 % AIFV valdomų AIF portfelių vertės, apskaičiuotos pagal 14 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą.
4. Draudimo apsauga visiems reikalavimams išmokėti draudimo išmoką per metus lygi bent 0,9 % AIFV valdomų AIF portfelių vertės, apskaičiuotos pagal 14 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą.
5. Profesinės civilinės atsakomybės draudimo politiką ir jos atitiktį šiame straipsnyje nustatytiems reikalavimams AIFV peržiūri bent kartą per metus ir įvykus pokyčiams, turintiems poveikį politikos atitikčiai šiame straipsnyje nustatytiems reikalavimams.
III SKYRIUS
AIFV VEIKLOS SĄLYGOS
1 SKIRSNIS
Bendrieji principai
(Direktyvos 2011/61/ES 12 straipsnio 1 dalis)
16 straipsnis
Bendrosios kompetentingų institucijų prievolės
Vertindamos, ar AIFV laikosi Direktyvos 2011/61/ES 12 straipsnio 1 dalies, kompetentingos institucijos taiko bent šiame skirsnyje nustatytus kriterijus.
17 straipsnis
Pareiga veikti AIF arba AIF investuotojų ir rinkos vientisumo labui
1. AIFV taiko politiką ir procedūras, kad išvengtų neteisėtų veiksmų, įskaitant neteisėtus veiksmus, kurie, kaip pagrįstai galima tikėtis, turėtų neigiamos įtakos rinkos stabilumui ir vientisumui.
2. AIFV užtikrina, kad jų valdomi AIF arba tų AIF investuotojai nepatirtų nepagrįstų išlaidų.
18 straipsnis
Išsamus patikrinimas
1. AIFV užtikrina aukštą stropumo lygį atrinkdami ir nuolat stebėdami investicijas.
2. AIFV užtikrina, kad turėtų tinkamų žinių ir supratimą apie turtą, į kurį yra investavęs AIF.
3. AIFV nustato, įgyvendina ir taiko raštišką išsamaus patikrinimo politiką ir procedūras ir įgyvendina veiksmingas priemones, skirtas užtikrinti, kad AIF vardu priimami investavimo sprendimai atitiktų AIF tikslus, investavimo strategiją ir, kai taikoma, rizikos ribas.
4. 3 dalyje nurodyta išsamaus patikrinimo politika ir procedūros reguliariai peržiūrimos ir atnaujinamos.
19 straipsnis
Išsamus patikrinimas investuojant į riboto likvidumo turtą
1. Kai AIFV investuoja į riboto likvidumo turtą ir kai prieš realizuojant tokią investiciją yra derybų etapas, be 18 straipsnyje nustatytų reikalavimų, derybų etapu AIFV:
a)
nustato ir reguliariai atnaujina verslo planą, atitinkantį AIF trukmę ir rinkos sąlygas;
b)
ieško ir atrenka galimus sandorius, atitinkančius a punkte nurodytą verslo planą;
c)
atrinktus sandorius įvertina atsižvelgdami į galimybes, jei jų yra, ir bendrą susijusią riziką, visus svarbius teisinius, mokestinius, finansinius ar kitus vertei įtaką darančius veiksnius, žmogiškuosius bei materialinius išteklius ir strategijas, įskaitant pasitraukimo strategijas;
d)
vykdo išsamaus patikrinimo veiklą, susijusią su sandoriais, prieš rengiantis juos įvykdyti;
e)
stebi AIF rezultatus, palyginti su a punkte nurodytu verslo planu.
2. Veiklos, vykdytos pagal 1 dalį, įrašus AIFV saugo mažiausiai penkerius metus.
20 straipsnis
Išsamus patikrinimas atrenkant ir paskiriant sandorio šalis ir pagrindinius maklerius
1. Atrinkdami ir paskirdami sandorio šalis ir pagrindinius maklerius, AIFV atsižvelgdami į visą jų paslaugų įvairovę ir kokybę užtikrina deramą profesionalumo, apdairumo ir stropumo lygį prieš sudarydami susitarimą ir nuolat po to.
2. Atrinkdami AIFV arba AIF pagrindinius maklerius ar sandorio šalis ne biržos išvestinių finansinių priemonių sandoriui, vertybinių popierių skolinimo arba atpirkimo susitarimui, AIFV užtikrina, kad tie pagrindiniai makleriai ir sandorio šalys atitiktų visas šias sąlygas:
a)
jiems taikoma nuolatinė valdžios institucijos priežiūra;
b)
jie yra finansiškai patikimi;
c)
jie turi būtiną organizacinę struktūrą ir išteklius, kad galėtų suteikti numatomas paslaugas AIFV arba AIF.
3. Vertindami 2 dalies b punkte nurodytą finansinį patikimumą, AIFV atsižvelgia į tai, ar pagrindiniam makleriui ar sandorio šaliai taikomi rizikos ribojimo teisės aktai, įskaitant pakankamo kapitalo reikalavimus, ir veiksminga priežiūra.
4. Atrinktų pagrindinių maklerių sąrašą tvirtina AIFV vyresnioji vadovybė. Išskirtiniais atvejais gali būti paskirti į sąrašą neįtraukti pagrindiniai makleriai, jei jie atitinka 2 dalyje nustatytus reikalavimus ir juos patvirtina vyresnioji vadovybė. AIFV turi tokio pasirinkimo priežasčių ir išsamaus patikrinimo, atlikto atrenkant ir stebint į sąrašą neįtrauktus pagrindinius maklerius, įrodymus.
21 straipsnis
Veikimas sąžiningai, teisingai ir deramai profesionaliai
Kad nustatytų, ar AIFV veiklą vykdo sąžiningai, teisingai ir deramai profesionaliai, kompetentingos institucijos įvertina bent tai, ar vykdomos šios sąlygos:
a)
AIFV valdymo organas bendrai turi tinkamų žinių, įgūdžių ir patirties, kad galėtų suprasti AIFV veiklą, visų pirma su ta veikla susijusią pagrindinę riziką ir turtą, į kurį yra investavęs AIF;
b)
valdymo organo nariai skiria pakankamai laiko, kad tinkamai vykdytų savo funkcijas AIFV;
c)
kiekvienas valdymo organo narys veikia garbingai, sąžiningai ir nepriklausomai;
d)
AIFV skiria tinkamų išteklių valdymo organo narių įvadiniams kursams ir mokymams.
22 straipsnis
Ištekliai
1. AIFV samdo pakankamai darbuotojų, turinčių jiems paskirtoms funkcijoms vykdyti būtinų įgūdžių, žinių ir patirties.
2. Taikant 1 dalį, AIFV atsižvelgia į savo veiklos pobūdį, mastą ir sudėtingumą ir į paslaugų ir veiksmų, kurių imtasi vykdant tą veiklą, pobūdį ir įvairovę.
23 straipsnis
Sąžiningas elgesys su AIF investuotojais
1. AIFV užtikrina, kad 57 straipsnyje nurodytomis jo sprendimų priėmimo procedūromis ir organizacine struktūra būtų užtikrintas sąžiningas elgesys su investuotojais.
2. AIFV vienam ar daugiau investuotojų taikomos palankesnės sąlygos neturi bendros reikšmingos neigiamos įtakos kitiems investuotojams.
24 straipsnis
Skatinimo priemonės
1. Nelaikoma, jog AIFV veikia sąžiningai, teisingai ir atsižvelgdami į valdomų AIF arba tų AIF investuotojų interesus, jeigu, vykdydami su Direktyvos 2011/61/ES I priede nurodytomis funkcijomis susijusią veiklą, jie moka arba jiems mokamas mokestis ar komisiniai, arba jie teikia arba jiems teikiama bet kokia nepiniginė nauda, išskyrus:
a)
mokestį, komisinius arba nepiniginę naudą, kurie mokami arba teikiami AIF arba AIF vardu veikiančiam asmeniui arba kuriuos moka arba teikia AIF arba AIF vardu veikiantis asmuo;
b)
mokestį, komisinius arba nepiniginę naudą, kurie mokami arba teikiami trečiajam asmeniui arba trečiojo asmens vardu veikiančiam asmeniui arba kuriuos moka arba teikia trečiasis asmuo arba trečiojo asmens vardu veikiantis asmuo, jeigu AIFV gali įrodyti, kad tenkinamos šios sąlygos:
i)
AIF investuotojams išsamiai, tiksliai ir suprantamai pateikiama aiški informacija apie mokestį, komisinius ar naudą, jų pobūdį ir sumą arba, kai negalima nustatyti tos sumos, jos apskaičiavimo metodą, prieš suteikiant atitinkamą paslaugą;
ii)
mokestis arba komisiniai sumokami arba nepiniginė nauda suteikiama siekiant pagerinti atitinkamos paslaugos kokybę ir nepakenkti AIFV pareigos veikti atsižvelgiant į jo valdomo AIF ar to AIF investuotojų interesus vykdymui;
c)
tinkamus mokesčius, kurie leidžia teikti arba yra būtini norint teikti atitinkamą paslaugą, įskaitant saugojimo išlaidas, atsiskaitymo ir valiutos keitimo mokesčius, su reguliavimu susijusias rinkliavas arba teisines išlaidas, ir dėl kurių pobūdžio negali atsirasti prieštaravimo AIFV pareigai veikti garbingai, sąžiningai ir atsižvelgiant į jo valdomų AIF arba AIF investuotojų interesus.
2. Taikant 1 dalies b punkto i papunktį laikoma, kad santraukos forma atskleisti esmines susitarimų dėl mokesčio, komisinių arba nepiniginės naudos sąlygas yra tinkama, jeigu AIFV įsipareigoja atskleisti papildomą informaciją jo valdomo AIF investuotojo prašymu ir su sąlyga, kad jis vykdo tą įsipareigojimą.
25 straipsnis
Veiksmingas išteklių ir procedūrų naudojimas tvarkant pavedimus
1. AIFV nustato, įgyvendina ir taiko procedūras ir susitarimus, kuriais užtikrinamas greitas, sąžiningas ir operatyvus pavedimų vykdymas AIF vardu.
2. 1 dalyje nurodytos procedūros ir susitarimai atitinka šiuos reikalavimus:
a)
jais užtikrinama, kad AIF vardu įvykdyti pavedimai būtų nedelsiant ir tiksliai užregistruoti ir paskirstyti;
b)
juos taikant, AIF pavedimai, kurie yra panašūs, vykdomi paeiliui ir nedelsiant, išskyrus atvejus, kai dėl pavedimo ypatumų arba vyraujančių rinkos sąlygų to neįmanoma padaryti arba tai prieštarauja AIF arba AIF investuotojų interesams.
3. Finansinės priemonės, pinigų sumos ar kitas turtas, gauti atsiskaitant už atliktus pavedimus, greitai ir teisingai pervedami arba įrašomi į atitinkamo AIF sąskaitą.
4. AIFV nepiktnaudžiauja informacija, susijusia su dar neįvykdytais AIF pavedimais, ir imasi visų pagrįstų veiksmų, kad nė vienas iš jų atitinkamų asmenų nepiktnaudžiautų tokia informacija.
26 straipsnis
Prievolės teikti pasirašymo ir išpirkimo pavedimų vykdymo pranešimus
1. Įvykdę investuotojo pateiktą pasirašymo ar, kai tinka, išpirkimo pavedimą, AIFV nedelsdami investuotojui patvariąja laikmena pateikia esminę informaciją apie to pavedimo įvykdymą arba pagal aplinkybes pasirašymo pasiūlymo priėmimą.
2. 1 dalis netaikoma, kai reikalaujama, kad trečiasis asmuo investuotojui pateiktų patvirtinimą dėl pavedimo įvykdymo, ir kai patvirtinime pateikiama esminė informacija.
AIFV užtikrina, kad trečiasis asmuo vykdytų savo prievoles.
3. 1 ir 2 dalyse nurodyta esminė informacija apima:
a)
AIFV tapatybę;
b)
investuotojo tapatybę;
c)
pavedimo gavimo datą ir laiką;
d)
įvykdymo datą;
e)
AIF tapatybę;
f)
bendrąją pavedimo vertę, įskaitant pasirašymo mokesčius, arba grynąją sumą atėmus mokesčius už išpirkimą.
4. AIFV investuotojui paprašius pateikia informaciją apie pavedimo arba pasirašymo pasiūlymo priėmimo (arba pagal aplinkybes - abiejų) būklę.
27 straipsnis
Sprendimų prekiauti valdomo AIF vardu vykdymas
1. Vykdydami sprendimus prekiauti valdomo AIF vardu, AIFV, kaip AIF portfelio valdytojai, veikia atsižvelgdami į valdomų AIF arba tų AIF investuotojų interesus.
2. Pirkdami ar parduodami finansines priemones ar kitą turtą, kai svarbus optimalus vykdymas, ir laikydamiesi 1 dalies, AIFV imasi visų pagrįstų veiksmų, kad pasiektų kuo geriausių rezultatų savo valdomų AIF ar tų AIF investuotojų naudai, atsižvelgiant į kainą, išlaidas, greitumą, įvykdymo ir apmokėjimo tikimybę, dydį, pobūdį ar bet kokį kitą veiksnį, susijusį su pavedimo įvykdymu. Santykinė tokių veiksnių svarba nustatoma atsižvelgiant į šiuos kriterijus:
a)
AIF tikslus, investavimo politiką ir riziką, kaip nurodyta AIF taisyklėse ar steigimo dokumentuose, AIF prospekte arba siūlymo dokumentuose;
b)
pavedimo ypatybes;
c)
su tuo pavedimu susijusių finansinių priemonių ar kito turto ypatybes;
d)
įvykdymo vietų, kurioms tas pavedimas gali būti nukreiptas, ypatybes.
3. AIFV nustato ir įgyvendina veiksmingas priemones, skirtas 1 ir 2 dalyse nurodytoms prievolėms vykdyti. Visų pirma, AIFV raštu nustato ir įgyvendina pavedimų vykdymo politiką, kuria būtų suteiktos galimybės AIF ir jų investuotojams gauti kuo geriausius rezultatus vykdant AIF pavedimus, kaip numatyta 2 dalyje.
4. AIFV reguliariai stebi savo pavedimų vykdymo priemonių ir politikos veiksmingumą, siekdami nustatyti ir, kai reikia, pašalinti bet kokius trūkumus.
5. AIFV kasmet peržiūri savo pavedimų vykdymo politiką. Peržiūrą taip pat reikia atlikti kiekvieną kartą, kai įvyksta reikšmingas pokytis, kuris paveikia AIFV gebėjimą toliau siekti kuo geriausių rezultatų valdomų AIF naudai.
6. AIFV gali įrodyti, kad įvykdė pavedimus AIF vardu laikydamiesi savo pavedimų vykdymo politikos.
7. Kai negalima pasirinkti įvykdymo vietų, 2-5 dalys netaikomos. Tačiau AIFV gali įrodyti, kad negalima pasirinkti skirtingų įvykdymo vietų.
28 straipsnis
Pavedimų prekiauti AIF vardu pateikimas kitiems subjektams
1. Pirkdamas ar parduodamas finansines priemones ar kitą turtą, kai svarbus optimalus vykdymas, AIFV, kaip AIF portfelių valdytojas, pavedimus prekiauti valdomų AIF vardu teikia kitiems subjektams vykdyti atsižvelgdamas į savo valdomų AIF ar tų AIF investuotojų interesus.
2. AIFV imasi visų pagrįstų veiksmų, kad pasiektų kuo geriausių rezultatų AIF ar AIF investuotojų naudai, atsižvelgiant į kainą, išlaidas, greitumą, įvykdymo ir apmokėjimo tikimybę, dydį, pobūdį ar bet kokį kitą veiksnį, susijusį su pavedimo įvykdymu. Santykinė tokių veiksnių svarba nustatoma pagal 27 straipsnio 2 dalyje nustatytus kriterijus.
AIFV nustato, įgyvendina ir taiko politiką, kuri suteiktų galimybę jiems vykdyti pirmoje pastraipoje nurodytą prievolę. Pagal šią politiką numatoma, kuriems subjektams gali būti pateikti pavedimai dėl kiekvienos finansinių priemonių klasės. AIFV sudaro susitarimus dėl pavedimų vykdymo tik tuomet, kai tokie susitarimai atitinka šiame straipsnyje išdėstytas prievoles. AIFV suteikia galimybę savo valdomų AIF investuotojams gauti tinkamą informaciją apie politiką, nustatytą pagal šią dalį, ir apie bet kokius reikšmingus šios politikos pasikeitimus.
3. AIFV reguliariai stebi pagal 2 dalies reikalavimus nustatytos politikos veiksmingumą, ypač šioje politikoje nurodytų subjektų pavedimų vykdymo kokybę ir, kai reikia, šalina trūkumus.
Be to, AIFV kasmet peržiūri politiką. Tokią peržiūrą taip pat reikia atlikti kiekvieną kartą, kai įvyksta reikšmingas pokytis, kuris paveikia AIFV gebėjimą toliau siekti kuo geriausių rezultatų valdomų AIF naudai.
4. AIFV gali įrodyti, kad pateikė pavedimus AIF vardu laikydamiesi pagal 2 dalį nustatytos politikos.
5. Kai negalima pasirinkti įvykdymo vietų, 2-5 dalys netaikomos. Tačiau AIFV gali įrodyti, kad negalima pasirinkti skirtingų įvykdymo vietų.
29 straipsnis
Prekybos pavedimų sujungimas ir išskirstymas
1. AIFV gali vykdyti AIF pavedimą tik jį jungdamas su kito AIF, KIPVPS ar kliento pavedimu arba su pavedimu, pateiktu investuojant savo nuosavas lėšas, kai:
a)
pagrįstai galima tikėtis, kad pavedimų sujungimas apskritai neturės neigiamos įtakos kuriam nors AIF, KIPVPS arba klientams, kurių pavedimą ketinama sujungti;
b)
nustatyta ir įgyvendinama pavedimų išskirstymo politika, kurioje pakankamai tiksliai numatytas teisingas jungtinių pavedimų išskirstymas, įskaitant tai, kaip pavedimų apimtis ir kaina lemia iš dalies įvykdyto pavedimo išskirstymą ir traktavimą.
2. Kai AIFV sujungia AIF pavedimą su vienu ar keliais kitų AIF, KIPVPS arba klientų pavedimais ir yra įvykdoma tik dalis jungtinio pavedimo, jis išskirsto susijusius sandorius pagal savo pavedimų išskirstymo politiką.
3. Sujungęs sandorius savo sąskaita su vienu ar keliais AIF, KIPVPS ar klientų pavedimais, AIFV neišskirsto susijusių sandorių AIF, KIPVPS ar klientui žalingu būdu.
4. Kai AIFV sujungia AIF, KIPVPS ar kito kliento pavedimą su sandoriu savo sąskaita ir yra įvykdoma tik dalis jungtinio pavedimo, jis išskirsto susijusius sandorius AIF, KIPVPS ar klientams, teikdamas jiems pirmenybę, palyginti su sandoriais savo sąskaita.
Tačiau jeigu AIFV gali pagrįstai įrodyti AIF ar klientui, kad be šio sujungimo jam nebūtų pavykę įvykdyti šio pavedimo tokiomis palankiomis sąlygomis arba iš viso nebūtų pavykę jo įvykdyti, jis gali proporcingai išskirstyti sandorį savo sąskaita, remdamasis 1 dalies b punkte nurodyta politika.
2 SKIRSNIS
Interesų konfliktai
(Direktyvos 2011/61/ES 14 straipsnis)
30 straipsnis
Interesų konfliktų tipai
Nustatydami, kokio tipo interesų konfliktų kyla valdant AIF, AIFV visų pirma atsižvelgia į tai, ar AIFV, atitinkamas asmuo arba tiesiogiai ar netiesiogiai kontrolės būdu su AIFV susijęs asmuo:
a)
galėtų turėti finansinės naudos arba išvengti finansinio nuostolio AIF arba jo investuotojų sąskaita;
b)
yra suinteresuotas AIF, jo investuotojams arba klientui teikiamos paslaugos arba vykdomos veiklos arba AIF arba kliento vardu vykdomo sandorio rezultatu kitaip, negu AIF yra suinteresuotas tuo rezultatu;
c)
yra finansiškai arba kitaip skatinamas teikti pirmenybę:
-
KIPVPS, kliento ar klientų grupės arba kito AIF interesams, o ne AIF interesams,
-
vieno investuotojo interesams, o ne to paties AIF kito investuotojo ar investuotojų grupės interesams;
d)
vykdo tą pačią veiklą AIF naudai ir kito AIF, KIPVPS ar kliento naudai arba
e)
iš kito asmens, o ne AIF ar jo investuotojų, už AIF naudai vykdomą kolektyvinio portfelio valdymo veiklą, be standartinių komisinių arba mokesčio už tą paslaugą, gauna arba gaus atlygį pinigais, prekėmis arba paslaugomis.
31 straipsnis
Interesų konfliktų politika
1. AIFV nustato, įgyvendina ir taiko veiksmingą interesų konfliktų politiką. Ši politika tvirtinama raštu ir atitinka AIFV dydį, struktūrą, veiklos pobūdį, mastą ir sudėtingumą.
Kai AIFV yra grupės narys, šia politika taip pat atsižvelgiama į bet kokias aplinkybes, kurios AIFV yra arba turėtų būti žinomos ir kurios gali sukelti interesų konfliktą dėl kitų grupės narių struktūros ir veiklos.
2. Interesų konfliktų politikoje, nustatytoje vadovaujantis 1 dalimi:
a)
atsižvelgiant į veiklą, kurią vykdo pats AIFV arba kuri vykdoma AIFV vardu, įskaitant veiklą, kurią vykdo funkcijų perėmėjas, antrinis funkcijų perėmėjas, išorės vertintojas ar sandorio šalis, nustatomos aplinkybės, kurios sudaro arba gali sukelti interesų konfliktą, dėl kurio gali kilti reikšminga rizika, kad AIF arba jo investuotojų interesams bus padaryta žala;
b)
pateikiamos procedūros, kurių reikia laikytis, ir priemonės, kurias reikia priimti, kad būtų galima užkirsti kelią tokiems konfliktams, juos valdyti ir stebėti.
32 straipsnis
Su investicijų išpirkimu susiję interesų konfliktai
Atvirojo tipo alternatyvaus investavimo fondą valdantis AIFV nustato, valdo ir stebi interesų konfliktus, kylančius tarp investuotojų, norinčių atsiimti savo investicijas, ir investuotojų, norinčių išlaikyti investicijas AIF, taip pat visus konfliktus tarp AIFV paskatos investuoti į nelikvidų turtą ir AIF išpirkimo politikos laikantis jo prievolių pagal Direktyvos 2011/61/ES 14 straipsnio 1 dalį.
33 straipsnis
Interesų konfliktų prevencijos ar valdymo procedūros ir priemonės
1. Nustatytos interesų konfliktų prevencijos ar valdymo procedūros ir priemonės yra skirtos tam, kad būtų užtikrinta, jog atitinkami asmenys, dalyvaujantys įvairių rūšių veikloje, kurią vykdant kyla interesų konflikto rizika, vykdytų tą veiklą tiek nepriklausomai, kiek tai tinkama atsižvelgiant į AIFV ir grupės, kuriai jis priklauso, dydį ir veiklą ir į rizikos, kad AIF ar jo investuotojų interesams bus padaryta žala, reikšmingumą.
2. Kai būtina ir tikslinga, kad AIFV užtikrintų reikiamą nepriklausomybės laipsnį, procedūros, kurių reikia laikytis, ir priemonės, kurias reikia priimti, kaip numatyta 31 straipsnio 2 dalies b punkte, apima:
a)
veiksmingas procedūras, kad būtų galima užkirsti kelią arba kontroliuoti atitinkamų asmenų, dalyvaujančių su interesų konflikto rizika susijusioje kolektyvinio portfelio valdymo veikloje arba kitoje veikloje pagal Direktyvos 2011/61/ES 6 straipsnio 2 ir 4 dalis, keitimąsi informacija, kai keitimasis ta informacija gali pakenkti vieno arba daugiau AIF ar jų investuotojų interesams;
b)
atskirą atitinkamų asmenų, kurių pagrindinės funkcijos apima kolektyvinio portfelio valdymo veiklos vykdymą klientų arba investuotojų vardu arba paslaugų teikimą klientams arba investuotojams, kurių interesai gali prieštarauti vieni kitiems, arba kurie kitaip atstovauja skirtingiems interesams, įskaitant AIFV interesus, kurie gali prieštarauti vieni kitiems, priežiūrą;
c)
bet kokio tiesioginio ryšio tarp atitinkamų asmenų, kurie daugiausia vykdo vienos rūšies veiklą, atlyginimo ir skirtingų atitinkamų asmenų, kurie daugiausia vykdo kitokią veiklą, atlyginimo arba jų uždirbtų pajamų, kai dėl šių veiklos rūšių gali kilti interesų konfliktas, panaikinimą;
d)
priemones, skirtas užkirsti kelią arba apriboti bet kurio asmens netinkamą įtaką tam, kaip atitinkamas asmuo vykdo kolektyvinio portfelio valdymo veiklą;
e)
prevencines arba kontrolės priemones tiems atvejams, kai atitinkamas asmuo tuo pačiu metu arba paeiliui dalyvauja vykdant atskirą kolektyvinio portfelio valdymo veiklą arba kitą veiklą pagal Direktyvos 2011/61/ES 6 straipsnio 2 ir 4 dalis, kai dėl tokio dalyvavimo gali pablogėti tinkamas interesų konfliktų valdymas.
Jeigu priėmus arba taikant vieną arba kelias tokias priemones ir procedūras neužtikrinamas reikiamas nepriklausomybės lygis, AIFV imasi tokių alternatyvių arba papildomų priemonių ir procedūrų, kurios yra reikalingos ir tinkamos šiems tikslams įvykdyti.
34 straipsnis
Interesų konfliktų valdymas
Tuomet, kai AIFV organizacinių ar administracinių susitarimų nepakanka, kad būtų pakankamai patikimai užtikrinta, kad būtų išvengta rizikos, kad AIF ar AIF investuotojų interesams bus padaryta žala, vyresnioji vadovybė ar kitas kompetentingas AIFV vidaus organas nedelsiant informuojamas, kad galėtų priimti bet kokį reikalingą sprendimą ar imtis veiksmų, kuriais užtikrinama, kad AIFV veiktų atsižvelgdamas į AIF ar to AIF investuotojų interesus.
35 straipsnis
Interesų konfliktų stebėsena
1. AIFV saugo ir reguliariai atnaujina informaciją apie veiklos, kurią vykdo pats AIFV arba kuri vykdoma jo vardu, kurioje iškilo arba nuolatinės veiklos atveju gali kilti interesų konfliktas, dėl kurio gali kilti reikšminga rizika, kad vieno arba daugiau AIF ar jų investuotojų interesams bus padaryta žala, tipus.
2. Vyresnioji vadovybė dažnai ir ne rečiau kaip kartą per metus gauna rašytines ataskaitas apie 1 dalyje nurodytą veiklą.
36 straipsnis
Informacijos apie interesų konfliktus atskleidimas
1. Informacija, kurią reikia atskleisti investuotojams pagal Direktyvos 2011/61/ES 14 straipsnio 1 ir 2 dalis, investuotojams teikiama patvariąja laikmena arba interneto svetainėje.
2. Kai 1 dalyje nurodyta informacija teikiama interneto svetainėje ir nėra asmeniškai adresuota investuotojui, laikomasi šių sąlygų:
a)
investuotojui pranešamas interneto svetainės adresas ir vieta, kurioje galima rasti tą informaciją interneto svetainėje, ir jis sutiko, kad informacija būtų teikiama tokiu būdu;
b)
turi būti pateikiama naujausia informacija;
c)
ši informacija toje interneto svetainėje turi būti prieinama nuolat ir tiek laiko, kiek investuotojui gali pagrįstai reikėti, norint ją patikrinti.
37 straipsnis
Naudojimosi balsavimo teisėmis strategijos
1. AIFV sukuria tinkamas ir veiksmingas strategijas, kaip nustatyti, kada ir kaip reikia pasinaudoti balsavimo teisėmis, susijusiomis su valdomais AIF portfeliais, išimtinai susijusio AIF ir jo investuotojų naudai.
2. 1 dalyje nurodyta strategija lemia priemones ir procedūras, skirtas:
a)
svarbiems esminiams įvykiams stebėti;
b)
užtikrinti, kad balsavimo teisėmis būtų naudojamasi laikantis atitinkamo AIF investavimo tikslų ir politikos;
c)
interesų konfliktams, kylantiems dėl naudojimosi balsavimo teisėmis, išvengti arba valdyti.
3. Bendras strategijų aprašas ir veiksmų, kurių imtasi remiantis šiomis strategijomis, išsamus aprašas pateikiamas investuotojams paprašius.
3 SKIRSNIS
Rizikos valdymas
(Direktyvos 2011/61/ES 15 straipsnis)
38 straipsnis
Rizikos valdymo sistemos
Šiame skirsnyje „rizikos valdymo sistemos“ - sistemos, kurias sudaro atitinkami AIFV organizacinės struktūros elementai (iš kurių svarbiausias - nuolatinė rizikos valdymo funkcija), politika ir procedūros, susiję su rizikos, kuri svarbi atsižvelgiant į kiekvieno AIF investavimo strategiją, valdymu, taip pat su rizikos vertinimu ir valdymu susiję susitarimai, procesai ir metodai, kuriuos AIFV naudoja kiekvieno valdomo AIF atžvilgiu.
39 straipsnis
Nuolatinė rizikos valdymo funkcija
1. AIFV nustato ir palaiko nuolatinę rizikos valdymo funkciją, kurią vykdantys asmenys:
a)
įgyvendina veiksmingą rizikos valdymo politiką ir procedūras, siekdami nuolat nustatyti, vertinti, valdyti ir stebėti visų rūšių riziką, kuri susijusi su kiekvieno AIF investavimo strategija ir kuri gresia arba gali grėsti kiekvienam AIF;
b)
užtikrina, kad AIF rizikos pobūdis, apie kurį informacija atskleista investuotojams pagal Direktyvos 2011/61/ES 23 straipsnio 4 dalies c punktą, atitiktų rizikos ribas, nustatytas pagal šio reglamento 44 straipsnį;
c)
stebi, ar laikomasi rizikos ribų, nustatytų pagal 44 straipsnį, ir laiku praneša AIFV valdymo organui ir, jei yra, AIFV priežiūros funkciją vykdantiems asmenims, kai mano, kad AIF rizikos pobūdis neatitinka tų ribų, arba mato reikšmingą riziką, kad rizikos pobūdis nebeatitiks tų ribų;
d)
AIF arba AIFV veiklos pobūdį, mastą ir sudėtingumą atitinkančiu dažnumu reguliariai informuoja AIFV valdymo organą ir, jei yra, AIFV priežiūros funkciją vykdančius asmenis apie:
i)
tai, ar AIF rizikos pobūdis, apie kurį informacija atskleista investuotojams pagal Direktyvos 2011/61/ES 23 straipsnio 4 dalies c punktą, atitinka rizikos ribas, nustatytas pagal šio reglamento 44 straipsnį, ir ar laikomasi tų ribų;
ii)
rizikos valdymo proceso tinkamumą ir veiksmingumą, visų pirma nurodant, ar buvo arba bus imtasi tinkamų priemonių bet kokiems esamiems ar tikėtiniems trūkumams pašalinti;
e)
reguliariai teikia ataskaitas vyresniajai vadovybei, kuriose bendrai apibūdinamas kiekvieno valdomo AIF šiuo metu patiriamos rizikos lygis ir bet kokie esami arba numatomi rizikos ribų, nustatytų pagal 44 straipsnį, pažeidimai, siekiant užtikrinti, kad būtų galima greitai imtis tinkamų veiksmų.
2. Rizikos valdymo funkciją vykdantiems asmenims suteikiami reikiami įgaliojimai ir galimybė susipažinti su visa svarbia informacija, reikalingi 1 dalyje nurodytoms užduotims įgyvendinti.
40 straipsnis
Rizikos valdymo politika
1. AIFV nustato, įgyvendina ir palaiko tinkamą ir dokumentais įformintą rizikos valdymo politiką, pagal kurią nustatoma visa svarbi rizika, kurią patiria arba gali patirti jo valdomi AIF.
2. Rizikos valdymo politika apima tokias procedūras, kurios yra būtinos tam, kad AIFV galėtų įvertinti kiekvieno valdomo AIF patiriamą rinkos, likvidumo ir sandorio šalies riziką ir bet kokios kitos svarbios rūšies riziką, kurią patiria AIF, įskaitant operacinę riziką, kuri gali būti reikšminga kiekvienam jo valdomam AIF.
3. AIFV, vykdydamas rizikos valdymo politiką, atsižvelgia bent jau į šiuos elementus:
a)
metodus, priemones ir susitarimus, sudarančius sąlygas jam laikytis 45 straipsnio;
b)
metodus, priemones ir susitarimus, sudarančius sąlygas vertinti ir stebėti AIF likvidumo riziką įprastomis ir išskirtinėmis likvidumo sąlygomis, įskaitant reguliariai atliekamus testavimus nepalankiausiomis sąlygomis pagal 48 straipsnį;
c)
su rizikos valdymu susijusių pareigų paskirstymą AIFV;
d)
pagal šio reglamento 44 straipsnį nustatytas rizikos ribas ir pagrindimą, kaip jos atitinka AIF rizikos pobūdį, apie kurį informacija atskleista investuotojams pagal Direktyvos 2011/61/ES 23 straipsnio 4 dalies c punktą;
e)
nuolatinės rizikos valdymo funkcijos ataskaitų teikimo, nurodyto 39 straipsnyje, sąlygas, turinį, dažnumą ir adresatus.
4. Rizikos valdymo politikoje aprašomos 43 straipsnyje nurodytos apsaugos priemonės, visų pirma:
a)
galimų interesų konfliktų pobūdis;
b)
nustatytos taisomosios priemonės;
c)
priežastys, kodėl reikėtų pagrįstai tikėtis, kad dėl šių priemonių rizikos valdymo funkcija bus vykdoma nepriklausomai;
d)
kaip AIFV ketina užtikrinti, kad apsaugos priemonės nuolat būtų veiksmingos.
5. 1 dalyje nurodyta rizikos valdymo politika atitinka AIFV ir jo valdomų AIF veiklos pobūdį, mastą ir sudėtingumą.
41 straipsnis
Rizikos valdymo sistemų vertinimas, stebėsena ir peržiūra
1. AIFV vertina, stebi ir periodiškai, bent kartą per metus, peržiūri:
a)
rizikos valdymo politikos ir 45 straipsnyje nurodytų susitarimų, procesų ir metodų tinkamumą ir veiksmingumą;
b)
kaip AIFV laikosi rizikos valdymo politikos ir 45 straipsnyje nurodytų susitarimų, procesų ir metodų;
c)
priemonių, kurių imtasi bet kokiems rizikos valdymo proceso vykdymo trūkumams šalinti, tinkamumą ir veiksmingumą;
d)
rizikos valdymo funkcijos vykdymą;
e)
priemonių, kuriomis siekiama užtikrinti funkcinį ir hierarchinį rizikos valdymo funkcijos atskyrimą pagal 42 straipsnį, tinkamumą ir veiksmingumą.
Dėl pirmoje pastraipoje nurodytos periodinės peržiūros dažnumo sprendžia vyresnioji vadovybė pagal proporcingumo principą atsižvelgdama į AIFV veiklos ir jo valdomo AIF pobūdį, mastą ir sudėtingumą.
2. Be 1 dalyje nurodytos periodinės peržiūros, rizikos valdymo sistemos peržiūrimos, kai:
a)
labai pasikeičia rizikos valdymo politika ir procedūros ir 45 straipsnyje nurodyti susitarimai, procesai ir metodai;
b)
vidaus ar išorės įvykiai rodo, kad reikia papildomos peržiūros;
c)
labai pasikeičia AIFV valdomo AIF investavimo strategija ir tikslai.
3. AIFV atnaujina rizikos valdymo sistemas remdamasis 1 ir 2 dalyse nurodytos peržiūros rezultatais.
4. AIFV praneša savo buveinės valstybės narės kompetentingai institucijai apie reikšmingus rizikos valdymo politikos ir 45 straipsnyje nurodytų susitarimų, procesų ir metodų pakeitimus.
42 straipsnis
Funkcinis ir hierarchinis rizikos valdymo funkcijos atskyrimas
1. Kad rizikos valdymo funkcija yra funkciškai ir hierarchiškai atskirta nuo veiklos vienetų, įskaitant portfelio valdymo funkciją, galima laikyti tik tuomet, jei įvykdomos visos šios sąlygos:
a)
rizikos valdymo funkciją vykdančių asmenų neprižiūri asmenys, atsakingi už AIFV veiklos vienetų, įskaitant portfelio valdymo funkciją, veiklą;
b)
rizikos valdymo funkciją vykdantys asmenys nedalyvauja veiklos vienetų, įskaitant portfelio valdymo funkciją, veikloje;
c)
rizikos valdymo funkciją vykdantiems asmenims atlyginama atsižvelgiant į su ta funkcija susijusių tikslų įgyvendinimą, nepriklausomai nuo veiklos vienetų, įskaitant portfelio valdymo funkciją, veiklos rezultatų;
d)
rizikos valdymo funkciją vykdančių vadovaujančių darbuotojų atlyginimus tiesiogiai prižiūri atlyginimų komitetas, jei yra įsteigtas.
2. Funkcinis ir hierarchinis rizikos valdymo funkcijos atskyrimas pagal 1 dalį užtikrinamas visoje AIFV hierarchinėje struktūroje iki pat jo valdymo organo. Jį peržiūri AIFV valdymo organas ir, jei yra, priežiūros funkciją vykdantys asmenys.
3. AIFV buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos peržiūri, kaip AIFV taiko 1 ir 2 dalis, remdamosi Direktyvos 2011/61/ES 15 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje nustatytais kriterijais.
43 straipsnis
Apsaugos nuo interesų konfliktų priemonės
1. Direktyvos 2011/61/ES 15 straipsnio 1 dalyje nurodytomis apsaugos nuo interesų konfliktų priemonėmis bent jau užtikrinama, kad:
a)
rizikos valdymo funkciją vykdančių asmenų priimti sprendimai būtų pagrįsti patikimais duomenimis, kuriuos tinkamu mastu patikrina rizikos valdymo funkciją vykdantys asmenys;
b)
rizikos valdymo funkciją vykdančių asmenų atlyginimas būtų susietas su tikslų, susijusių su rizikos valdymo funkcija, įgyvendinimu, nepriklausomai nuo verslo sričių, kuriose jie dalyvauja, veiklos rezultatų;
c)
būtų atliekama tinkama nepriklausoma rizikos valdymo funkcijos peržiūra siekiant užtikrinti, kad sprendimai būtų priimami nepriklausomai;
d)
rizikos valdymo funkcijai būtų atstovaujama valdymo organe ar priežiūros funkciją vykdančiame organe, jei jis įsteigtas, ir jai būtų suteikta bent tiek pat įgaliojimų kaip portfelio valdymo funkcijai;
e)
prieštaringos pareigos būtų tinkamai atskirtos.
2. Jei proporcinga atsižvelgiant į AIFV pobūdį, mastą ir sudėtingumą, 1 dalyje nurodytomis apsaugos priemonėmis taip pat užtikrinama, kad:
a)
rizikos valdymo funkcijos vykdymą reguliariai peržiūrėtų vidaus audito funkciją vykdantys asmenys arba, jei pastaroji funkcija nenustatyta, valdymo organo paskirtas išorės asmuo;
b)
kai įsteigtas rizikos komitetas, jam būtų suteikti tinkami ištekliai ir jo nariai, kurie nėra nepriklausomi, nedarytų netinkamos įtakos rizikos valdymo funkcijos vykdymui.
3. AIFV valdymo organas ir, jei yra, priežiūros funkciją vykdantys asmenys nustato 1 ir 2 dalyse nurodytas apsaugos nuo interesų konfliktų priemones, reguliariai peržiūri jų veiksmingumą ir laiku imasi taisomųjų veiksmų trūkumams pašalinti.
44 straipsnis
Rizikos ribos
1. AIFV nustato ir įgyvendina kiekybines arba kokybines, arba abiejų rūšių rizikos ribas kiekvienam valdomam AIF, atsižvelgdamas į visų rūšių svarbią riziką. Kai nustatomos tik kokybinės ribos, AIFV gali pagrįsti šį metodą kompetentingai institucijai.
2. Kokybinės ir kiekybinės rizikos ribos kiekvienam AIF apima bent šią riziką:
a)
rinkos riziką;
b)
kredito riziką;
c)
likvidumo riziką;
d)
sandorio šalies riziką;
e)
operacinę riziką.
3. Nustatydamas rizikos ribas AIFV atsižvelgia į kiekvieno valdomo AIF atžvilgiu naudojamas strategijas ir turtą, taip pat kiekvienam iš tų AIF taikomas nacionalines taisykles. Tos rizikos ribos atitinka AIF rizikos pobūdį, apie kurį informacija atskleista investuotojams pagal Direktyvos 2011/61/ES 23 straipsnio 4 dalies c punktą, ir yra patvirtinamos valdymo organo.
45 straipsnis
Rizikos vertinimas ir valdymas
1. AIFV patvirtina tinkamus ir veiksmingus susitarimus, procesus ir metodus, skirtus:
a)
bet kuriuo metu nustatyti, įvertinti, valdyti ir stebėti riziką, kurią patiria ar gali patirti jų valdomi AIF;
b)
užtikrinti, kad būtų laikomasi ribų, nustatytų pagal 44 straipsnį.
2. 1 dalyje nurodyti susitarimai, procesai ir metodai yra proporcingi AIFV ir kiekvieno jo valdomo AIF veiklos pobūdžiui, mastui ir sudėtingumui ir atitinka AIF rizikos pobūdį, apie kurį informacija atskleista investuotojams pagal Direktyvos 2011/61/ES 23 straipsnio 4 dalies c punktą.
3. Taikydamas 1 dalį, AIFV imasi šių veiksmų kiekvieno valdomo AIF atžvilgiu:
a)
įdiegia rizikos vertinimo susitarimus, procesus ir metodus, reikalingus siekiant užtikrinti, kad prisiimtų pozicijų rizika ir jos įtaka bendram rizikos pobūdžiui būtų tiksliai įvertintos remiantis patikimais duomenimis ir kad rizikos vertinimo susitarimai, procesai ir metodai būtų tinkamai įforminti dokumentais;
b)
siekiant peržiūrėti rizikos vertinimo susitarimų pagrįstumą periodiškai vykdo grįžtamuosius patikrinimus, kurie apima modeliu paremtas prognozes ir skaičiavimus;
c)
periodiškai vykdo tinkamą testavimą nepalankiausiomis sąlygomis ir analizuoja įvairius scenarijus, siekiant mažinti riziką, kylančią dėl galimų rinkos sąlygų pokyčių, kurie gali turėti neigiamos įtakos AIF;
d)
užtikrina, kad esamas rizikos lygis atitiktų rizikos ribas, nustatytas pagal 44 straipsnį;
e)
nustato, įgyvendina ir palaiko tinkamas procedūras, dėl kurių tuo atveju, jei AIF rizikos ribos būtų pažeistos arba jų pažeidimas būtų tikėtinas, būtų laiku imtasi taisomųjų veiksmų investuotojų naudai;
f)
užtikrina, kad kiekvienam AIF būtų nustatytos tinkamos likvidumo valdymo sistemos ir procedūros, atitinkančios 46 straipsnyje nustatytus reikalavimus.
4 SKIRSNIS
Likvidumo valdymas
(Direktyvos 2011/61/ES 16 straipsnis)
46 straipsnis
Likvidumo valdymo sistema ir procedūros
AIFV savo buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms gali įrodyti, kad yra įdiegta Direktyvos 2011/61/ES 16 straipsnio 1 dalyje nurodyta tinkama likvidumo valdymo sistema ir veiksmingos procedūros atsižvelgiant į kiekvieno AIF investavimo strategiją, likvidumo pobūdį ir išpirkimo politiką.
47 straipsnis
Likvidumo rizikos stebėsena ir valdymas
1. 46 straipsnyje nurodyta likvidumo sistema ir procedūromis bent jau užtikrinama, kad:
a)
AIFV išlaikytų AIF likvidumo lygį, atitinkantį jo bazines prievoles, remdamasis AIF turto santykinio likvidumo rinkoje vertinimu, atsižvelgdamas į turtui likviduoti reikiamą laiką ir kainą arba vertę, kuria tą turtą galima likviduoti, ir jo jautrumą kitai rinkos rizikai ar veiksniams;
b)
AIFV stebėtų AIF turto portfelio likvidumo pobūdį atsižvelgdamas į atskiro turto, kuris gali turėti reikšmingą poveikį likvidumui, ribinę įtaką ir reikšmingą neapibrėžtąją ar kitą atsakomybę ir įsipareigojimus, kuriuos AIF gali turėti pagal savo bazines prievoles. Šiais tikslais AIFV atsižvelgia į AIF investuotojų bazės pobūdį, įskaitant investuotojų tipą, santykinį investicijų dydį ir toms investicijoms taikomas išpirkimo sąlygas;
c)
kai AIF investuoja į kitus kolektyvinio investavimo subjektus, AIFV stebėtų tų kitų kolektyvinio investavimo subjektų valdytojų patvirtintą likvidumo valdymo metodą, be kita ko, atlikdamas periodines peržiūras, kad stebėtų bazinių kolektyvinio investavimo subjektų, į kuriuos investuoja AIF, išpirkimo nuostatų pokyčius. Laikantis Direktyvos 2011/61/ES 16 straipsnio 1 dalies, ši prievolė netaikoma, kai tų kitų kolektyvinio investavimo subjektų, į kuriuos investuoja AIF, investiciniais vienetais ar akcijomis aktyviai prekiaujama reguliuojamoje rinkoje, kaip apibrėžta Direktyvos 2004/39/EB 4 straipsnio 1 dalies 14 punkte, arba lygiavertėje trečiosios šalies rinkoje;
d)
AIFV įgyvendintų ir palaikytų tinkamus likvidumo vertinimo susitarimus ir procedūras, skirtus pozicijų ir numatomų investicijų, kurios daro reikšmingą įtaką AIF turto portfelio likvidumo pobūdžiui, kiekybinei ir kokybinei rizikai įvertinti, kad būtų galima tinkamai įvertinti jų poveikį bendram likvidumo pobūdžiui. Naudojamomis procedūromis užtikrinama, kad AIFV turėtų tinkamų žinių ir supratimą apie turto, į kurį AIF investavo arba ketina investuoti, likvidumą, įskaitant, jei tinka, atskiro turto prekybos apimtį ir kainų jautrumą ir (arba) kainų skirtumą įprastinėmis ir išskirtinėmis likvidumo sąlygomis;
e)
AIFV apsvarstytų ir įgyvendintų priemones ir susitarimus, įskaitant specialiuosius susitarimus, reikalingus kiekvieno valdomo AIF likvidumo rizikai valdyti. AIFV nustato, kokių tipų aplinkybėmis galima naudoti tas priemones ir susitarimus tiek įprastinėmis, tiek išskirtinėmis aplinkybėmis, kiekvieno valdomo AIF atžvilgiu užtikrinant sąžiningą elgesį su visais AIF investuotojais. AIFV gali naudoti tokias priemones ir susitarimus tik tuomet, jei susidaro tos aplinkybės ir tinkamai atskleista informacija pagal 108 straipsnį.
2. AIFV dokumentais įformina savo likvidumo valdymo politiką ir procedūras, nurodytas 1 dalyje, jas peržiūri bent kartą per metus ir jas atnaujina atsižvelgdami į pokyčius ar naujus susitarimus.
3. AIFV į savo likvidumo valdymo sistemą ir procedūras, nurodytas 1 dalyje, įtraukia tinkamas problemų sprendimo priemones, kad galėtų spręsti numatomas ar faktines AIF likvidumo problemas ar kitas kritines situacijas.
4. Kai AIFV valdo AIF, kuris yra finansinį svertą naudojantis uždarojo tipo AIF, netaikomas 1 dalies e punktas.
48 straipsnis
Likvidumo valdymo ribos ir testavimas nepalankiausiomis sąlygomis
1. Prireikus, atsižvelgiant į kiekvieno valdomo AIF pobūdį, mastą ir sudėtingumą, AIFV įgyvendina ir palaiko tinkamas AIF likvidumo ar nelikvidumo ribas, atitinkančias jo bazines prievoles bei išpirkimo politiką ir 44 straipsnyje nustatytus reikalavimus dėl kiekybinių ir kokybinių rizikos ribų.
AIFV stebi, ar laikomasi tų ribų, ir nustato, kokių veiksmų reikia (ar būtina) imtis viršijus arba galint viršyti ribas. Nustatydami tinkamus veiksmus, AIFV apsvarsto likvidumo valdymo politikos ir procedūrų adekvatumą, AIF turto likvidumo pobūdžio tinkamumą ir netipiško išpirkimo prašymų kiekio poveikį.
2. AIFV reguliariai atlieka testavimą nepalankiausiomis sąlygomis esant įprastoms ir išskirtinėms likvidumo sąlygoms, kuris leidžia jiems įvertinti kiekvieno valdomo AIF likvidumo riziką. Testavimas nepalankiausiomis sąlygomis:
a)
atliekamas remiantis patikima ir atnaujinta kiekybine arba, kai tas netinka, kokybine informacija;
b)
kai tinka, modeliuoja AIF turto likvidumo problemas ir netipiškus išpirkimo prašymus;
c)
apima rinkos riziką ir su ja susijusį poveikį, įskaitant poveikį užstato vertės išlaikymo prievolei, užstato poreikiams ar kredito linijoms;
d)
atsižvelgia į vertinimo jautrumą nepalankiausiomis sąlygomis;
e)
atliekamas tokiu dažnumu, kuris tinka pagal AIF pobūdį, atsižvelgiant į AIF investavimo strategiją, likvidumo pobūdį, investuotojų tipą ir išpirkimo politiką, ir ne rečiau kaip kartą per metus.
3. AIFV reaguodamas į testavimo nepalankiausiomis sąlygomis rezultatus veikia vadovaudamasis investuotojų interesais.
49 straipsnis
Investavimo strategijos, likvidumo pobūdžio ir išpirkimo politikos suderinimas
1. Taikant Direktyvos 2011/61/ES 16 straipsnio 2 dalį, laikoma, kad kiekvieno AIFV valdomo AIF investavimo strategija, likvidumo pobūdis ir išpirkimo politika yra suderinti, kai investuotojai gali atsiimti savo investicijas taip, kad būtų užtikrintas sąžiningas elgesys su visais AIF investuotojais ir kad būtų laikomasi AIF išpirkimo politikos ir jo prievolių.
2. Vertindamas investavimo strategijos, likvidumo pobūdžio ir išpirkimo politikos suderinimą, AIFV taip pat atsižvelgia į poveikį, kurį išpirkimas gali turėti AIF atskiro turto bazinėms kainoms ar kainų skirtumui.
5 SKIRSNIS
Investavimas į pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijas
(Direktyvos 2011/61/ES 17 straipsnis)
50 straipsnis
Apibrėžtys
Šiame skirsnyje:
a) pakeitimas vertybiniais popieriais- pakeitimas vertybiniais popieriais, kaip apibrėžta Direktyvos 2006/48/EB 4 straipsnio 36 punkte;
b) pakeitimo vertybiniais popieriais pozicija- pakeitimo vertybiniais popieriais pozicija, kaip apibrėžta Direktyvos 2006/48/EB 4 straipsnio 40 punkte;
c) rėmėjas- rėmėjas, kaip apibrėžta Direktyvos 2006/48/EB 4 straipsnio 42 punkte;
d) segmentas- segmentas, kaip apibrėžta Direktyvos 2006/48/EB 4 straipsnio 39 punkte.
51 straipsnis
Išlaikytos dalies reikalavimai
1. AIFV prisiima pakeitimo vertybiniais popieriais kredito rizikos poziciją vieno ar daugiau valdomų AIF vardu tik tuomet, jei iniciatorius, rėmėjas ar pirminis skolintojas aiškiai informavo AIFV, kad nuolat išlaiko reikšmingą grynąją dalį, kuri bet kokiu atveju yra ne mažesnė kaip 5 %.
Ne mažiau kaip 5 % reikšmingos grynosios dalies išlaikymu laikoma tik:
a)
ne mažiau kaip 5 % nominaliosios kiekvieno iš investuotojams parduotų ar perleistų segmentų vertės išlaikymas;
b)
pakeitimo vertybiniais popieriais atnaujinamųjų pozicijų atveju - ne mažiau kaip 5 % nominaliosios pakeistų vertybiniais popieriais pozicijų vertės iniciatoriaus dalies išlaikymas;
c)
atsitiktinai atrinktų pozicijų, lygių ne mažiau kaip 5 % nominaliosios vertybiniais popieriais pakeistų pozicijų vertės, išlaikymas, kai tos pozicijos priešingu atveju būtų buvusios pakeistos vertybiniais popieriais pakeitimo vertybiniais popieriais procese, jeigu pozicijų, kurios gali būti pakeistos vertybiniais popieriais, skaičius yra ne mažesnis kaip 100 sandorio sudarymo metu;
d)
pirmojo nuostolio segmento ir prireikus kitų segmentų, kurių rizikos pobūdis yra toks pat ar didesnis nei investuotojams perleistų ar parduotų segmentų rizikos pobūdis ir kurių terminas baigiasi ne anksčiau nei investuotojams perleistų ar parduotų segmentų terminas, išlaikymas, kad toks išlaikymas būtų lygus iš viso ne mažiau kaip 5 % nominaliosios vertybiniais popieriais pakeistų pozicijų vertės;
e)
pirmojo nuostolio pozicijos, lygios ne mažiau kaip 5 % kiekvienos vertybiniais popieriais pakeistos pozicijos pakeitimo vertybiniais popieriais procese, išlaikymas.
Grynoji dalis įvertinama sandorio sudarymo metu ir išlaikoma nuolat. Grynajai daliai, įskaitant išlaikytas pozicijas, nepaskirstytas palūkanas arba pozicijas, netaikomas kredito rizikos mažinimas arba trumposios pozicijos ir ji kitaip neapdraudžiama ir neparduodama. Grynoji dalis nustatoma pagal nebalansinių straipsnių nominaliąją vertę.
Išlaikymo reikalavimai bet kokiam pakeitimui vertybiniais popieriais negali būti taikomi kelis kartus.
2. 1 dalis netaikoma, kai vertybiniais popieriais pakeistos pozicijos yra reikalavimai arba galimi reikalavimai subjektų, išvardytų Direktyvos 2006/48/EB 122a straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje, atžvilgiu arba kurias visiškai, besąlygiškai ir neatšaukiamai garantuoja tie subjektai, ir netaikoma sandoriams, išvardytiems Direktyvos 2006/48/EB 122a straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje.
52 straipsnis
Kokybiniai reikalavimai dėl rėmėjų ir iniciatorių
Prieš prisiimdamas pakeitimo vertybiniais popieriais kredito rizikos poziciją vieno ar daugiau AIF vardu, AIFV užtikrina, kad rėmėjas ir iniciatorius:
a)
kreditą suteiktų remdamiesi patikimais ir aiškiai apibrėžtais kriterijais ir aiškiai nustatytų paskolų, skirtų pozicijoms, kurias ketinama pakeisti vertybiniais popieriais, tvirtinimo, keitimo, atnaujinimo ir refinansavimo procesą, koks yra taikomas jų turimoms pozicijoms;
b)
nustatytų ir naudotų veiksmingas sistemas, kuriomis turi būti valdomas nuolatinis su kredito rizika susijusių jų portfelių ir pozicijų, taip pat probleminių kreditų identifikavimo bei valdymo ir tinkamų vertės koregavimų bei atidėjinių nustatymo administravimas ir stebėsena;
c)
tinkamai diversifikuotų kiekvieną kredito portfelį pagal tikslinę rinką ir bendrą kredito strategiją;
d)
turėtų rašytinę kredito rizikos politiką, kurioje būtų nustatytos jiems priimtinos rizikos ribos ir atidėjinių politika ir aprašyta, kaip vertinama, stebima ir kontroliuojama ta rizika;
e)
suteiktų galimybę lengvai susipažinti su visais reikšmingais duomenimis apie atskirų bazinių pozicijų kredito kokybę ir rezultatus, pinigų srautus ir užstatą, kuriuo padengiama pakeitimo vertybiniais popieriais pozicija, ir su informacija, kuri būtina norint atlikti visapusišką ir gerai pagrįstą pinigų srautų ir užstatų, kuriais padengiamos bazinės pozicijos, verčių testavimą nepalankiausiomis sąlygomis. Tuo tikslu reikšmingi duomenys nustatomi pagal pakeitimo vertybiniais popieriais terminą ir, kai tinkama, pagal pakeitimo vertybiniais popieriais pobūdį po jo;
f)
suteiktų galimybę lengvai susipažinti su visais kitais svarbiais duomenimis, kurie AIFV būtini siekiant laikytis 53 straipsnyje nustatytų reikalavimų;
g)
atskleistų informaciją apie išlaikytą grynąją dalį, nurodytą 51 straipsnyje, taip pat visus dalykus, kurie galėtų pakenkti minimalios grynosios dalies išlaikymui, nurodytam tame straipsnyje.
53 straipsnis
Kokybiniai reikalavimai dėl AIFV, prisiėmusių pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijas
1. Prieš prisiimdami pakeitimo vertybiniais popieriais kredito rizikos poziciją vieno ar daugiau AIF vardu ir prireikus vėliau, AIFV kiekvienos jų atskiros pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijos atžvilgiu kompetentingoms institucijoms gali įrodyti, kad visapusiškai ir nuodugniai supranta tas pozicijas ir įgyvendino oficialią politiką bei procedūras, atitinkančias atitinkamo AIF investicijų į pakeistas vertybiniais popieriais pozicijas rizikos pobūdį, kad būtų galima analizuoti ir registruoti:
a)
iniciatorių arba rėmėjų pagal 51 straipsnį atskleistą informaciją, kurioje nurodoma jų nuolat išlaikoma grynoji pakeitimo vertybiniais popieriais dalis;
b)
atskiros pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijos rizikos ypatybes;
c)
pakeitimo vertybiniais popieriais bazinių pozicijų rizikos ypatybes;
d)
su reputacija ir nuostoliu susijusią patirtį iš iniciatorių arba rėmėjų ankstesnių pakeitimo vertybiniais popieriais atvejų atitinkamose pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijos bazinių pozicijų klasėse;
e)
iniciatorių arba rėmėjų, arba jų tarpininkų ar patarėjų pareiškimus ir atskleistą informaciją, kad jie išsamiai patikrino pakeistas vertybiniais popieriais pozicijas ir, kai taikoma, pakeistų vertybiniais popieriais pozicijų užstato kokybę;
f)
kai taikoma, metodikas ir koncepcijas, kuriomis pagrįstas užstato, kuriuo padengiamos pakeistos vertybiniais popieriais pozicijos, vertinimas ir politika, kurios laikosi iniciatorius ar rėmėjas vertintojo nepriklausomybei užtikrinti;
g)
visas struktūrines pakeitimo vertybiniais popieriais ypatybes, kurios gali turėti reikšmingos įtakos įstaigos pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijos rezultatams, pvz., sutartinį „iš viršaus žemyn“ (angl. waterfall) principu paremtą metodą ir su juo susijusias priežastis, kredito vertės padidinimą, likvidumo padidinimą, rinkos vertės priežastis ir nuo konkretaus sandorio priklausomą įsipareigojimų neįvykdymo sąvokos apibrėžtį.
2. Prisiėmęs pakeitimo vertybiniais popieriais kredito rizikos reikšmingos vertės poziciją vieno ar daugiau AIF vardu, AIFV reguliariai atlieka testavimą nepalankiausiomis sąlygomis, tinkamą tokioms pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijoms, pagal Direktyvos 2011/61/ES 15 straipsnio 3 dalies b punktą. Testavimas nepalankiausiomis sąlygomis yra proporcingas pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijoms būdingos rizikos pobūdžiui, mastui ir sudėtingumui.
AIFV pagal Direktyvos 2011/61/ES 15 straipsnyje nustatytus principus nustato oficialias pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijos kredito rizikos stebėsenos procedūras, proporcingas atitinkamo AIF rizikos pobūdžiui, kad galėtų nuolat ir tinkamu laiku stebėti informaciją apie tokių pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijų bazinių pozicijų rezultatus. Tokia informacija (jei aktualu atsižvelgiant į konkrečią pakeitimo vertybiniais popieriais rūšį ir neapsiribojant tokių rūšių informacija, kokia nurodyta toliau) yra pozicijos rūšis, daugiau kaip 30, 60 ir 90 dienų pradelstų paskolų procentinė dalis, įsipareigojimų neįvykdymo rodikliai, išankstinio mokėjimo rodikliai, paskolos, kurioms taikomas nuosavybės teisės atėmimas, užstato rūšis ir užimtumas, kredito balų dažnių pasiskirstymas arba kitos kreditingumo priemonės pagal skirtingas bazines pozicijas, sektorių ir geografinė įvairovė, paskolos ir vertės santykių dažnių pasiskirstymas kartu su intervalais, su kuriais lengviau atlikti tinkamą jautrumo analizę. Kai bazinės pozicijos pačios yra pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijos, AIFV turi šioje pastraipoje nurodytą informaciją ne tik apie bazinius pakeitimo vertybiniais popieriais segmentus, tokius kaip emitento pavadinimas ir kredito kokybė, bet ir apie tų bazinių pakeitimo vertybiniais popieriais segmentų grupių ypatybes bei rezultatus.
AIFV tuos pačius analizės standartus taiko dalyvavimui valdant kapitalą arba garantuotam platinimui pakeitimo vertybiniais popieriais emisijų, įsigytų iš trečiųjų asmenų, atvejais.
3. Kad galėtų tinkamai valdyti riziką ir likvidumą, AIFV, prisiimdami pakeitimo vertybiniais popieriais kredito rizikos poziciją vieno ar daugiau AIF vardu, tinkamai nustato, vertina, stebi, valdo, kontroliuoja ir praneša apie riziką, kylančią dėl atitinkamo AIF turto ir įsipareigojimų neatitikimų, koncentracijos riziką arba investavimo riziką, kylančią dėl šių priemonių. AIFV užtikrina, kad tokių pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijų rizikos pobūdis atitiktų atitinkamo AIF dydį, bendrą portfelio struktūrą, investavimo strategijas ir tikslus, nustatytus AIF taisyklėse arba steigimo dokumentuose, prospekte ir siūlymo dokumentuose.
4. Laikydamasis Direktyvos 2011/61/ES 18 straipsnyje nustatytų reikalavimų, AIFV užtikrina, kad vyresniajai vadovybei būtų teikiama pakankamai vidinių ataskaitų, kad vyresnioji vadovybė gerai žinotų apie reikšmingą pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijos prisiėmimą ir kad rizika, kylanti dėl tų pozicijų, būtų tinkamai valdoma.
5. AIFV įtraukia tinkamą informaciją apie savo pakeitimo vertybiniais popieriais kredito rizikos pozicijas ir savo rizikos valdymo procedūras šioje srityje į ataskaitas ir atskleidžiamą informaciją, kurias reikia teikti pagal Direktyvos 2011/61/ES 22, 23 ir 24 straipsnius.
54 straipsnis
Taisomieji veiksmai
1. Kai prisiėmę pakeitimo vertybiniais popieriais poziciją AIFV nustato, kad išlaikytos dalies nustatymas ir atskleista informacija apie ją neatitiko šiame reglamente nustatytų reikalavimų, jie imasi tokių taisomųjų veiksmų, kurie geriausiai atitinka atitinkamo AIF investuotojų interesus.
2. Kai išlaikyta dalis tam tikru momentu po pozicijos prisiėmimo tampa mažesnė negu 5 % ir taip atsitinka ne dėl natūralaus sandorio apmokėjimo mechanizmo, AIFV imasi tokių taisomųjų veiksmų, kurie geriausiai atitinka atitinkamo AIF investuotojų interesus.
55 straipsnis
Tęstinumo išlyga
51-54 straipsniai taikomi naujam pakeitimui vertybiniais popieriais, kurie išleisti 2011 m. sausio 1 d. ar vėliau. 51-54 straipsniai po 2014 m. gruodžio 31 d. taikomi esamam pakeitimui vertybiniais popieriais, kai naujos bazinės pozicijos pridedamos arba pakeičiamos jų pakaitalais po tos datos.
56 straipsnis
Aiškinimas
Jei nėra konkretaus EVPRI arba Europos priežiūros institucijų jungtinio komiteto išaiškinimo, šio skirsnio nuostatos aiškinamos remiantis atitinkamomis Direktyvos 2006/48/EB nuostatomis, Europos bankininkystės priežiūros institucijų komiteto pateiktomis 2010 m. gruodžio 31 d. Direktyvos dėl kapitalo poreikio 122a straipsnio gairėmis (9) ir vėlesniais jų pakeitimais.
6 SKIRSNIS
Organizaciniai reikalavimai. Bendrieji principai
(Direktyvos 2011/61/ES 12 ir 18 straipsniai)
57 straipsnis
Bendrieji reikalavimai
1. AIFV turi:
a)
parengti, įgyvendinti ir palaikyti sprendimų priėmimo procedūras bei organizacinę struktūrą, kurios būtų įformintos dokumentais ir kuriose būtų aiškiai nurodyta pavaldumo struktūra bei paskirstytos funkcijos ir pareigos;
b)
užtikrinti, kad jų atitinkami asmenys žinotų, kokių procedūrų laikytis, kad tinkamai vykdytų savo pareigas;
c)
parengti, įgyvendinti ir palaikyti tinkamus vidaus kontrolės mechanizmus, skirtus užtikrinti, kad visais AIFV lygmenimis būtų laikomasi sprendimų ir procedūrų;
d)
parengti, įgyvendinti ir palaikyti veiksmingą vidaus atskaitomybės ir informacijos perdavimo procesą visais atitinkamais AIFV lygmenimis bei veiksmingus informacijos mainus su visais susijusiais trečiaisiais asmenimis;
e)
tinkamai ir tvarkingai registruoti duomenis apie savo veiklą ir vidaus organizacinę struktūrą.
AIFV atsižvelgia į savo veiklos pobūdį, apimtį ir sudėtingumą ir į paslaugų ir veiksmų, kurių imtasi vykdant tą veiklą, pobūdį ir įvairovę.
2. AIFV parengia, įdiegia ir palaiko tinkamas sistemas ir procedūras, kuriomis užtikrinama informacijos apsauga, vientisumas ir konfidencialumas, atsižvelgdami į tos informacijos pobūdį.
3. AIFV parengia, įgyvendina ir palaiko tinkamą veiklos tęstinumo politiką, kurios tikslas - užtikrinti, kad tuo atveju, jeigu sutriktų jų sistemos ir procedūros, būtų išsaugoti esminiai duomenys ir funkcijos ir būtų toliau teikiamos paslaugos ir vykdoma veikla arba, kai tai neįmanoma, būtų laiku atkurti tokie duomenys ir funkcijos bei laiku atnaujintas paslaugų teikimas ir veikla.
4. AIFV parengia, įdiegia ir palaiko apskaitos politiką, procedūras ir vertinimo taisykles, pagal kurias jie, kompetentingai institucijai paprašius, galėtų laiku pateikti kompetentingai institucijai finansines ataskaitas, kuriose pateikiama tikra ir teisinga jų finansinė būklė ir kurios atitinka visus taikomus apskaitos standartus ir taisykles.
5. AIFV įgyvendina tinkamą politiką ir procedūras siekdami užtikrinti, kad investuotojams būtų pakankamai išsamiai atskleidžiama informacija apie AIF išpirkimo politiką, prieš jiems investuojant į AIF ir reikšmingų pakeitimų atveju.
6. AIFV stebi ir reguliariai vertina savo sistemų, vidaus kontrolės mechanizmų ir susitarimų, nustatytų pagal 1-5 dalis, tinkamumą ir veiksmingumą bei imasi tinkamų priemonių bet kokiems trūkumams pašalinti.
58 straipsnis
Elektroninis duomenų apdorojimas
1. AIFV imasi tinkamų ir pakankamų priemonių dėl tinkamų elektroninių sistemų, kad būtų galima laiku ir tinkamai užregistruoti kiekvieną portfelio sandorį, pasirašymo arba, kai tinka, išpirkimo pavedimą.
2. AIFV užtikrina aukštą saugumo lygį elektroniškai apdorojant duomenis ir prireikus užregistruotos informacijos vientisumą ir konfidencialumą.
59 straipsnis
Apskaitos procedūros
1. AIFV taiko apskaitos politiką ir procedūras, kaip nurodyta 57 straipsnio 4 dalyje, kad užtikrintų investuotojų apsaugą. Apskaitos įrašai tvarkomi taip, kad bet kuriuo metu būtų galima tiesiogiai nustatyti visą AIF turtą ir įsipareigojimus. Jei AIF turi skirtingų investicinių padalinių, tų padalinių sąskaitos turi būti atskiros.
2. AIFV parengia, įdiegia ir palaiko apskaitos ir vertinimo politiką ir procedūras siekdami užtikrinti, kad kiekvieno AIF grynojo turto vertė būtų tiksliai apskaičiuota pagal taikomas apskaitos taisykles ir standartus.
60 straipsnis
Valdymo organo, vyresniosios vadovybės ir priežiūros funkciją vykdančių asmenų vykdoma kontrolė
1. AIFV, viduje skirstydami funkcijas, užtikrina, kad valdymo organas, vyresnioji vadovybė ir, kai yra, priežiūros funkciją vykdantys asmenys būtų atsakingi už tai, kad AIFV laikytųsi savo prievolių pagal Direktyvą 2011/61/ES.
2. AIFV užtikrina, kad jo vyresnioji vadovybė:
a)
būtų atsakinga už kiekvieno valdomo AIF bendrosios investavimo politikos įgyvendinimą, kaip apibrėžta, kai tai aktualu, fondo taisyklėse, steigimo dokumentuose, prospekte arba siūlymo dokumentuose;
b)
prižiūrėtų kiekvieno valdomo AIF investavimo strategijų patvirtinimą;
c)
būtų atsakinga už tai, kad būtų nustatyta ir įgyvendinama vertinimo politika ir procedūros pagal Direktyvos 2011/61/ES 19 straipsnį;
d)
būtų atsakinga už tai, kad AIFV turėtų nuolatinę ir veiksmingą atitikties užtikrinimo funkciją, net jeigu šią funkciją atlieka trečiasis asmuo;
e)
užtikrintų ir periodiškai tikrintų, kad būtų tinkamai ir veiksmingai įgyvendinama kiekvieno valdomo AIF bendroji investavimo politika, investavimo strategijos ir rizikos ribos ir jų būtų laikomasi, net jei rizikos valdymo funkciją atlieka tretieji asmenys;
f)
patvirtintų ir periodiškai peržiūrėtų kiekvieno valdomo AIF investavimo sprendimų priėmimo vidaus procedūrų tinkamumą, kad užtikrintų tokių sprendimų atitiktį patvirtintoms investavimo strategijoms;
g)
patvirtintų ir periodiškai peržiūrėtų rizikos valdymo politiką ir tai politikai įgyvendinti skirtus susitarimus, procesus ir metodus, įskaitant kiekvieno valdomo AIF rizikos ribojimo sistemą;
h)
būtų atsakinga už tai, kad būtų nustatyta ir taikoma atlyginimų politika pagal Direktyvos 2011/61/ES II priedą.
3. AIFV taip pat užtikrina, kad jo vyresnioji vadovybė ir, kai tinka, valdymo organas ar priežiūros funkciją vykdantys asmenys:
a)
vertintų ir periodiškai peržiūrėtų politikos, susitarimų ir procedūrų, skirtų užtikrinti, kad būtų laikomasi Direktyvoje 2011/61/ES nustatytų prievolių, veiksmingumą;
b)
imtųsi tinkamų priemonių bet kokiems trūkumams šalinti.
4. AIFV užtikrina, kad jo vyresniajai vadovybei būtų dažnai ir ne rečiau kaip kartą per metus teikiamos rašytinės atitikties, vidaus audito ir rizikos valdymo ataskaitos, kuriose visų pirma būtų nurodyta, ar buvo imtasi tinkamų taisomųjų priemonių bet kokiems trūkumams pašalinti.
5. AIFV užtikrina, kad jo vyresniajai vadovybei būtų reguliariai teikiamos investavimo strategijų ir investavimo sprendimų priėmimo vidaus procedūrų, nurodytų 2 dalies b-e punktuose, įgyvendinimo ataskaitos.
6. AIFV užtikrina, kad valdymo organui arba priežiūros funkciją vykdantiems asmenims, jei yra, būtų reguliariai teikiamos rašytinės ataskaitos 4 dalyje nurodytais klausimais.
61 straipsnis
Nuolatinė atitikties užtikrinimo funkcija
1. AIFV parengia, įgyvendina ir palaiko tinkamą politiką ir procedūras, kurių tikslas - nustatyti bet kokią riziką, kad AIFV gali nesilaikyti Direktyvoje 2011/61/ES numatytų prievolių, bei susijusią riziką, ir nustato tinkamas priemones ir procedūras, skirtas tokiai rizikai kuo labiau sumažinti bei suteikti galimybę kompetentingoms institucijoms veiksmingai naudotis savo įgaliojimais pagal tą direktyvą.
AIFV atsižvelgia į savo veiklos pobūdį, apimtį ir sudėtingumą ir į paslaugų ir veiksmų, kurių imtasi vykdant tą veiklą, pobūdį ir įvairovę.
2. AIFV sukuria ir palaiko nuolatinę ir veiksmingą atitikties užtikrinimo funkciją, kurią vykdantys asmenys veikia nepriklausomai ir prisiima šias pareigas:
a)
stebėti ir reguliariai vertinti priemonių, politikos ir procedūrų, nustatytų pagal 1 dalį, ir veiksmų, kurių imtasi siekiant pašalinti trūkumus, atsiradusius AIFV vykdant savo prievoles, tinkamumą ir veiksmingumą;
b)
teikti konsultacijas atitinkamiems asmenims, atsakingiems už paslaugų teikimą ir veiklos vykdymą, ir padėti jiems laikytis AIFV prievolių pagal Direktyvą 2011/61/ES.
3. Kad būtų galima tinkamai ir nepriklausomai vykdyti 2 dalyje nurodytą atitikties užtikrinimo funkciją, AIFV užtikrina, kad:
a)
atitikties užtikrinimo funkciją vykdantys asmenys turėtų būtinus įgaliojimus, išteklių, patirties ir galimybę susipažinti su visa svarbia informacija;
b)
būtų paskirtas atitikties užtikrinimo pareigūnas, atsakingas už atitikties užtikrinimo funkciją ir už dažną - mažiausiai kartą per metus - ataskaitų atitikties užtikrinimo klausimais teikimą vyresniajai vadovybei, visų pirma nurodant, ar buvo imtasi tinkamų taisomųjų priemonių bet kokiems trūkumams pašalinti;
c)
atitikties užtikrinimo funkciją vykdantys asmenys nedalyvautų teikiant paslaugas arba vykdant veiklą, kurią jie prižiūri;
d)
atitikties užtikrinimo pareigūno ir kitų atitikties užtikrinimo funkciją vykdančių asmenų atlyginimo nustatymo metodas neturėtų (ir nebūtų tikėtina, kad turės) įtakos jų objektyvumui.
Tačiau nereikalaujama, kad AIFV laikytųsi pirmos pastraipos c arba d punkto, jeigu jis gali įrodyti, kad, atsižvelgiant į jo veiklos pobūdį, apimtį ir sudėtingumą ir į jo paslaugų ir veiksmų pobūdį ir įvairovę, reikalavimas yra neproporcingas ir kad jo atitikties užtikrinimo funkcija ir toliau yra veiksminga.
62 straipsnis
Nuolatinė vidaus audito funkcija
1. AIFV, jei tai tinkama ir proporcinga atsižvelgiant į AIFV veiklos pobūdį, apimtį ir sudėtingumą, taip pat į kolektyvinio portfelio valdymo veiksmų, kurių buvo imtasi vykdant tą veiklą, pobūdį ir įvairovę, nustato ir palaiko vidaus audito funkciją, kuri turi būti atskirta ir nepriklausoma nuo kitų AIFV funkcijų ir veiklos.
2. 1 dalyje nurodytą vidaus audito funkciją vykdantys asmenys turi:
a)
parengti, įgyvendinti ir palaikyti audito planą, kurio paskirtis - patikrinti ir įvertinti AIFV sistemų, vidaus kontrolės mechanizmų ir susitarimų tinkamumą ir veiksmingumą;
b)
teikti rekomendacijas, atsižvelgiant į darbo, atlikto pagal a punktą, rezultatus;
c)
tikrinti, kaip laikomasi b punkte nurodytų rekomendacijų;
d)
teikti ataskaitas vidaus audito klausimais.
63 straipsnis
Asmeniniai sandoriai
1. AIFV parengia, įgyvendina ir palaiko tinkamus susitarimus, kurių tikslas - užkirsti kelią visiems atitinkamiems asmenims, dalyvaujantiems veikloje, dėl kurios gali kilti interesų konfliktas, arba turintiems galimybę susipažinti su viešai neatskleista informacija, kaip apibrėžta 2003 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/6/EB dėl prekybos vertybiniais popieriais, pasinaudojant viešai neatskleista informacija, ir manipuliavimo rinka (piktnaudžiavimo rinka) (10) 1 straipsnio 1 dalyje, arba kita konfidencialia informacija, susijusia su AIF arba AIF ar jų vardu sudaromais sandoriais:
a)
sudaryti asmeninį finansinių priemonių ar kito turto sandorį, atitinkantį vieną iš šių kriterijų:
i)
sandoriui taikoma Direktyvos 2003/6/EB 2 straipsnio 1 dalis;
ii)
sandoris susijęs su netinkamu konfidencialios informacijos naudojimu arba atskleidimu;
iii)
sandoris prieštarauja (arba tikėtina, kad prieštaraus) AIFV prievolei pagal Direktyvą 2011/61/ES;
b)
išskyrus atvejus, kai asmuo įprastai atlieka savo darbą arba laikosi paslaugų sutarties, teikti konsultacijas arba skatinti bet kurį kitą asmenį sudaryti asmeninį sandorį, kuris nurodytas a punkto i ir ii papunkčiuose arba kuris kitu atveju būtų netinkamas su dar neįvykdytais pavedimais susijusios informacijos panaudojimas;
c)
išskyrus atvejus, kai asmuo įprastai atlieka savo darbą arba laikosi paslaugų sutarties ir nepažeidžia Direktyvos 2003/6/EB 3 straipsnio a punkto, atskleisti bet kokią informaciją arba pareikšti nuomonę bet kuriam kitam asmeniui, jeigu atitinkamas asmuo žino arba pagrįstai turėtų žinoti, kad atskleidus tokią informaciją tas kitas asmuo imsis arba tikriausiai imtųsi kurio nors iš šių veiksmų:
i)
sudarytų asmeninį finansinių priemonių ar kito turto sandorį, kuris nurodytas a punkto i ir ii papunkčiuose arba kuris kitu atveju būtų netinkamas su dar neįvykdytais pavedimais susijusios informacijos panaudojimas;
ii)
teiktų konsultacijas arba skatintų kitą asmenį sudaryti tokį asmeninį sandorį.
2. Susitarimais, nurodytais 1 dalyje, visų pirma užtikrinama, kad:
a)
kiekvienam atitinkamam asmeniui būtų žinomi asmeniniams sandoriams taikomi apribojimai, nurodyti 1 dalyje, ir priemonės, kurias AIFV nustatė asmeniniams sandoriams ir atskleidžiamai informacijai pagal 1 dalį;
b)
AIFV būtų nedelsiant informuojamas apie bet kokį asmeninį atitinkamo asmens, kuriam taikoma 1 dalis, sudarytą sandorį, jam pranešant apie tą sandorį arba kitaip suteikiant galimybę AIFV nustatyti tokius sandorius;
c)
būtų užregistruojamas asmeninis sandoris, apie kurį pranešta AIFV arba kurį jis pats nustatė, taip pat bet koks su tokiu sandoriu susijęs įgaliojimas arba draudimas.
Pirmos pastraipos b punkto tikslais, kai tam tikrą AIFV veiklą vykdo tretieji asmenys, AIFV užtikrina, kad veiklą vykdantis subjektas registruotų bet kokio atitinkamo asmens, kuriam taikoma 1 dalis, sudarytus asmeninius sandorius ir nedelsdamas pateiktų tą informaciją AIFV jam to paprašius.
3. 1 ir 2 dalys netaikomos asmeniniams sandoriams:
a)
įvykdytiems remiantis portfelio valdymo paslauga, kai sprendimai priimami savo nuožiūra, kai portfelio valdytojas ir atitinkamas asmuo arba kitas asmuo, kurio sąskaita vykdomas sandoris, iš anksto nebuvo taręsi dėl šio sandorio;
b)
susijusiems su KIPVPS arba AIF, kurie prižiūrimi pagal valstybės narės teisę, kuriems numatomas lygiavertis jų turto rizikos paskirstymo lygis, kai atitinkamas asmuo ir bet kuris kitas asmuo, kurio sąskaita vykdomi sandoriai, nedalyvauja to subjekto valdyme.
4. Taikant 1 dalį, asmeninis sandoris taip pat apima finansinės priemonės ar kito turto sandorį, įvykdytą toliau nurodytų asmenų vardu arba jų sąskaita:
a)
atitinkamo asmens;
b)
kito asmens, su kuriuo atitinkamą asmenį sieja giminystės ryšiai arba glaudūs ryšiai;
c)
asmens, kurį su atitinkamu asmeniu sieja tokie santykiai, kad tas atitinkamas asmuo turi tiesioginių arba netiesioginių reikšmingų interesų dėl sandorio rezultato, išskyrus mokestį ar komisinius už sandorio vykdymą.
64 straipsnis
Portfelio sandorių registravimas
1. AIFV nedelsdamas registruoja kiekvieno su AIF susijusio portfelio sandorio informaciją, kurios pakanka išsamiems pavedimo ir įvykdyto sandorio arba susitarimo duomenims atkurti.
2. Kiek tai susiję su portfelio sandoriais įvykdymo vietoje, 1 dalyje nurodytas įrašas apima tokią informaciją:
a)
AIF pavadinimą arba kitą žymenį ir AIF sąskaita veikiančio asmens vardą ir pavardę;
b)
turtą;
c)
kai tinka, kiekį;
d)
pavedimo arba sandorio tipą;
e)
kainą;
f)
pavedimų atveju - pavedimo perdavimo datą ir tikslų laiką ir asmens, kuriam buvo perduotas pavedimas, vardą ir pavardę arba kitą žymenį, o sandorių atveju - sprendimo prekiauti ir sandorio įvykdymo datą ir tikslų laiką;
g)
kai taikoma, asmens, perduodančio pavedimą arba vykdančio sandorį, vardą ir pavardę;
h)
kai taikoma, pavedimo atšaukimo priežastis;
i)
įvykdytų sandorių atveju - sandorio šalį ir įvykdymo vietą.
3. Kiek tai susiję su AIF portfelio sandoriais ne įvykdymo vietoje, 1 dalyje nurodytas įrašas apima tokią informaciją:
a)
AIF pavadinimą arba kitokį žymenį;
b)
teisinę ir kitokią dokumentaciją, kuri sudaro portfelio sandorio pagrindą, įskaitant visų pirma įvykdytą susitarimą;
c)
kainą.
4. 2 ir 3 dalyse įvykdymo vieta reiškia finansinį tarpininką, nuolat vykdantį klientų pavedimus iš savo nuosavo finansinio turto, kaip nurodyta Direktyvos 2004/39/EB 4 straipsnio 1 dalies 7 punkte, reguliuojamą rinką, kaip nurodyta tos direktyvos 4 straipsnio 1 dalies 14 punkte, daugiašalę prekybos sistemą, kaip nurodyta tos direktyvos 4 straipsnio 1 dalies 15 punkte, rinkos formuotoją, kaip nurodyta tos direktyvos 4 straipsnio 1 dalies 8 punkte, arba kitą likvidumą palaikantį subjektą arba subjektą, kuris trečiojoje šalyje atlieka funkciją, panašią į bet kurio iš pirmiau minėtų vykdomas funkcijas.
65 straipsnis
Pasirašymo ir išpirkimo pavedimų registravimas
1. AIFV imasi visų pagrįstų veiksmų siekdami užtikrinti, kad gauti AIF pasirašymo ir, kai tinka, išpirkimo pavedimai būtų nepagrįstai nedelsiant užregistruoti iš karto po tokio pavedimo gavimo.
2. Tokiuose įrašuose pateikiama informacija apie:
a)
atitinkamą AIF;
b)
pavedimą teikiantį arba perduodantį asmenį;
c)
pavedimą priimantį asmenį;
d)
pavedimo datą ir laiką;
e)
mokėjimo sąlygas ir būdus;
f)
pavedimo tipą;
g)
pavedimo įvykdymo datą;
h)
pasirašytų arba išpirktų investicinių vienetų ar akcijų skaičių arba lygiavertes sumas;
i)
kiekvieno investicinio vieneto ar akcijos pasirašymo arba, kai tinka, išpirkimo kainą arba, kai tinka, įsipareigoto sumokėti ir sumokėto kapitalo sumą;
j)
visą investicinių vienetų ar akcijų pasirašymo arba išpirkimo vertę;
k)
bendrąją pavedimo vertę, įskaitant pasirašymo mokesčius, arba grynąją sumą atėmus mokesčius už išpirkimą.
Informacija pagal i, j ir k punktus registruojama iš karto, kai tik tampa prieinama.
66 straipsnis
Įrašų saugojimo reikalavimai
1. AIFV užtikrina, kad visi 64 ir 65 straipsniuose nurodyti reikalaujami įrašai būtų saugomi ne mažiau kaip penkerius metus.
Tačiau kompetentingos institucijos gali reikalauti AIFV užtikrinti, kad kurie nors arba visi tie įrašai būtų saugomi ilgesnį laikotarpį, atsižvelgiant į turto arba portfelio sandorio pobūdį, jeigu tai būtina, kad ta institucija galėtų vykdyti priežiūros funkcijas pagal Direktyvą 2011/61/ES.
2. Panaikinus AIFV veiklos leidimą, įrašai turi būti saugomi bent likusią 1 dalyje nurodyto penkerių metų laikotarpio dalį. Kompetentingos institucijos gali reikalauti įrašus saugoti ilgesnį laikotarpį.
Kai AIFV su AIF susijusias savo pareigas perduoda kitam AIFV, jis užtikrina, kad, kad tam kitam AIFV būtų prieinami 1 dalyje nurodyti įrašai.
3. Įrašai saugomi tokia laikmena, kad kompetentingoms institucijoms saugoma informacija būtų prieinama ateityje, ir tokia forma ir būdu, kad:
a)
kompetentingos institucijos turėtų galimybę nesunkiai su jais susipažinti ir atkurti kiekvieną pagrindinį kiekvieno portfelio sandorio apdorojimo etapą;
b)
būtų galima lengvai nustatyti bet kokius pataisymus arba kitokius pakeitimus ir įrašų turinį iki tokių pataisymų arba pakeitimų;
c)
nebūtų galimos jokios kitos manipuliacijos ar pakeitimai.
7 SKIRSNIS
Vertinimas
(Direktyvos 2011/61/ES 19 straipsnis)
67 straipsnis
AIF turto vertinimo politika ir procedūros
1. AIFV parengia, palaiko, įgyvendina ir peržiūri kiekvieno savo valdomo AIF rašytinę politiką ir procedūras, kurias taikant užtikrinamas patikimas, skaidrus, išsamus ir tinkamai dokumentais įformintas vertinimo procesas. Vertinimo politika ir procedūros apima visus reikšmingus atitinkamo AIF vertinimo proceso, vertinimo procedūrų ir kontrolės priemonių aspektus.
Nepažeisdamas nacionalinės teisės reikalavimų, AIF taisyklių ir steigimo dokumentų, AIFV užtikrina, kad jo valdomiems AIF būtų taikomos sąžiningos, tinkamos ir skaidrios vertinimo metodikos. Kiekvieno tipo turto, į kurį AIF gali investuoti pagal taikomą nacionalinę teisę, AIF taisykles ir steigimo dokumentus, vertinimo metodikos nustatomos vertinimo politikoje ir įgyvendinamos taikant procedūras. AIFV pirmą kartą investuoja į konkretaus tipo turtą tik tuomet, jei yra nustatyta tinkama to konkretaus tipo turto vertinimo metodika ar metodikos.
Politika ir procedūros, kuriose nustatomos vertinimo metodikos, apima įvesties duomenis, modelius ir kainodaros ir rinkos duomenų šaltinių atrankos kriterijus. Jose numatoma, kad kainos turi būti gaunamos iš nepriklausomų šaltinių, kai tai įmanoma ir tinkama. Atrenkant tam tikrą metodiką įvertinamos turimos atitinkamos metodikos, atsižvelgiant į jų jautrumą kintamųjų pokyčiams ir į tai, kaip pagal konkrečias strategijas nustatoma portfelio turto santykinė vertė.
2. Vertinimo politikoje nustatomos visų vertinimo procese dalyvaujančių šalių, įskaitant AIFV vyresniąją vadovybę, prievolės, vaidmenys ir atsakomybė. Procedūrose atsižvelgiama į organizacinę struktūrą, kuri nustatyta vertinimo politikoje.
Vertinimo politikoje ir procedūrose aptariami bent šie dalykai:
a)
turto vertinimą faktiškai atliekančių darbuotojų kompetencija ir nepriklausomumas;
b)
specialios AIF investavimo strategijos ir turtas, į kurį AIF gali investuoti;
c)
vertinimo įvesties duomenų, šaltinių ir metodikų atrankos kontrolės priemonės;
d)
problemų sprendimo kanalai turto vertės skirtumams panaikinti;
e)
bet kokių koregavimų, susijusių su pozicijų dydžiu ir likvidumu arba su rinkos sąlygų pasikeitimais, vertinimas;
f)
tinkamas sąskaitų uždarymo laikas vertinimo tikslais;
g)
tinkamas turto vertinimo dažnumas.
3. Kai paskiriamas išorės vertintojas, vertinimo politikoje ir procedūrose nustatomas AIFV ir išorės vertintojo keitimosi informacija procesas, siekiant užtikrinti, kad būtų pateikta visa vertinimo užduočiai atlikti būtina informacija.
Vertinimo politika ir procedūromis užtikrinama, kad AIFV atliktų pradinį ir periodinį trečiųjų asmenų, paskirtų teikti vertinimo paslaugas, išsamų patikrinimą.
4. Kai vertinimą atlieka pats AIFV, į politiką įtraukiamas apsaugos priemonių, kuriomis užtikrinamas funkcinis vertinimo užduoties atlikimo nepriklausomumas pagal Direktyvos 2011/61/ES 19 straipsnio 4 dalies b punktą, aprašymas. Tokios apsaugos priemonės apima priemones, kuriomis siekiama užkirsti kelią arba apriboti bet kurio asmens netinkamą įtaką tam, kaip asmuo vykdo vertinimo veiklą.
68 straipsnis
Modelių naudojimas turtui vertinti
1. Jei AIF turtui vertinti naudojamas modelis, tas modelis ir jo pagrindinės ypatybės paaiškinami ir pagrindžiami vertinimo politikoje ir procedūrose. Modelio pasirinkimo priežastis, pagrindiniai duomenys, modelyje naudojamos prielaidos ir jų naudojimo loginis pagrindas, taip pat modeliu pagrįsto vertinimo apribojimai tinkamai įforminami dokumentais.
2. Vertinimo politika ir procedūromis užtikrinama, kad prieš modelį pradedant naudoti jį patvirtintų pakankamą kompetenciją turintis asmuo, kuris nedalyvavo to modelio kūrimo procese. Patvirtinimo procesas tinkamai įforminamas dokumentais.
3. Modelį iš anksto patvirtina AIFV vyresnioji vadovybė. Kai modelį naudoja AIFV, kuris vertinimo funkciją atlieka pats, vyresniosios vadovybės modelio patvirtinimo teisė neprieštarauja kompetentingos institucijos teisei pagal Direktyvos 2011/61/ES 19 straipsnio 9 dalį reikalauti, kad modelį patikrintų išorės vertintojas arba auditorius.
69 straipsnis
Nuoseklus vertinimo politikos ir procedūrų taikymas
1. AIFV užtikrina, kad vertinimo politika, procedūros ir nustatytos vertinimo metodikos būtų taikomos nuosekliai.
2. Vertinimo politika, procedūros ir nustatytos metodikos taikomos visam AIF turtui, atsižvelgiant į investavimo strategiją, turto tipą ir, jei taikoma, skirtingų išorės vertintojų buvimą.
3. Jei jų nereikia atnaujinti, politika ir procedūros laikui bėgant taikomos nuosekliai, vertinimo šaltiniai ir taisyklės taip pat laikui bėgant lieka nuoseklūs.
4. Vertinimo procedūros ir nustatytos vertinimo metodikos nuosekliai taikomos visiems to paties AIFV valdomiems AIF, atsižvelgiant į investavimo strategijas, AIF turimo turto tipus ir, jei taikoma, skirtingų išorės vertintojų buvimą.
70 straipsnis
Periodinė vertinimo politikos ir procedūrų peržiūra
1. Nustatant vertinimo politiką numatoma periodiškai peržiūrėti politiką ir procedūras, įskaitant vertinimo metodikas. Peržiūra atliekama bent kartą per metus ir prieš AIF pradedant taikyti naują investavimo strategiją ar investuoti į naujo tipo turtą, kuriam dabartinė vertinimo politika netaikoma.
2. Vertinimo politikoje ir procedūrose išdėstoma, kaip galima keisti vertinimo politiką, įskaitant metodiką, ir kokiomis aplinkybėmis būtų tinkama tai daryti. Rekomendacijos dėl politikos ir procedūrų pakeitimų teikiamos vyresniajai vadovybei, kuri peržiūri ir tvirtina visus pakeitimus.
3. 38 straipsnyje nurodyti rizikos valdymo funkciją vykdantys asmenys peržiūri turtui vertinti nustatytą politiką ir procedūras ir, jei reikia, teikia atitinkamą paramą.
71 straipsnis
Atskirų turto verčių peržiūra
1. AIFV užtikrina, kad visas AIF turimas turtas būtų teisingai ir tinkamai įvertintas. AIFV pagal turto tipą dokumentais įformina, kokiu būdu vertinamas atskirų verčių tinkamumas ir teisingumas. AIFV visuomet gali įrodyti, kad jo valdomų AIF portfeliai yra tinkamai įvertinti.
2. Vertinimo politikoje ir procedūrose nustatomas atskirų turto verčių peržiūros procesas, kai egzistuoja reikšminga netinkamo vertinimo rizika, kaip antai tokiais atvejais:
a)
vertinimas pagrįstas kainomis, kurias galima gauti tik iš vienos sandorio šalies arba maklerio;
b)
vertinimas pagrįstas nelikvidžiomis biržos kainomis;
c)
vertinimui turi įtakos su AIFV susijusios šalys;
d)
vertinimui turi įtakos kiti subjektai, kurie gali būti finansiškai suinteresuoti AIF veiklos rezultatais;
e)
vertinimas pagrįstas sandorio šalies, kuri yra priemonės iniciatorius, pateiktomis kainomis, visų pirma tais atvejais, kai iniciatorius taip pat finansuoja su priemone susijusią AIF poziciją;
f)
vertinimui turi įtakos vienas ar daugiau AIFV dirbančių asmenų.
3. Vertinimo politikoje ir procedūrose aprašomas peržiūros procesas, įskaitant pakankamus ir tinkamus atskirų verčių pagrįstumo patikrinimus ir kontrolę. Pagrįstumas vertinamas pagal tai, ar užtikrinamas tinkamo lygio objektyvumas. Tokie patikrinimai ir kontrolė apima bent:
a)
verčių patikrinimą lyginant įvairių sandorio šalių pateiktus ir įvairių laikotarpių kainų duomenis;
b)
verčių patvirtinimą lyginant realizuotas kainas su dabartinėmis balansinėmis vertėmis;
c)
vertinimo šaltinio reputacijos, nuoseklumo ir kokybės įvertinimą;
d)
palyginimą su trečiojo asmens pateiktomis vertėmis;
e)
išimčių nagrinėjimą ir įforminimą dokumentais;
f)
visų skirtumų, kurie atrodo neįprasti arba kinta pagal to tipo turtui nustatytą vertinimo lyginamąjį rodiklį, nustatymą ir nagrinėjimą;
g)
testavimą dėl neaktualių kainų ir numanomų parametrų;
h)
palyginimą su bet kokio susijusio turto ar jo apdraudimo kainomis;
i)
modeliu pagrįstos kainodaros tikslais naudojamų įvesties duomenų, visų pirma tų, nuo kurių labai priklauso modelio kaina, peržiūrą.
4. Į vertinimo politiką ir procedūras įtraukiamos tinkamos problemų sprendimo priemonės, skirtos turto vertinimo skirtumams šalinti ar kitoms problemoms spręsti.
72 straipsnis
Investicinio vieneto ar akcijos grynojo turto vertės apskaičiavimas
1. AIFV užtikrina, kad kiekvieno jo valdomo AIF investicinio vieneto ar akcijos grynojo turto vertė būtų apskaičiuojama kiekvieną kartą išleidžiant, pasirašant, išperkant arba panaikinant investicinius vienetus ar akcijas ir ne rečiau kaip kartą per metus.
2. AIFV užtikrina, kad investicinio vieneto ar akcijos grynojo turto vertės apskaičiavimo procedūros ir metodika būtų išsamiai įformintos dokumentais. AIFV reguliariai tikrina apskaičiavimo procedūras ir metodiką ir jų taikymą, o dokumentai atitinkamai keičiami.
3. AIFV užtikrina, kad būtų nustatytos taisomųjų veiksmų procedūros tam atvejui, jei grynojo turto vertė apskaičiuota neteisingai.
4. AIFV užtikrina, kad išleistų investicinių vienetų ar akcijų skaičius būtų tikrinamas reguliariai - bent taip pat dažnai, kaip apskaičiuojama investicinio vieneto ar akcijos kaina.
73 straipsnis
Profesinės garantijos
1. Išorės vertintojai paprašius pateikia profesines garantijas, kad įrodytų gebėjimą atlikti vertinimo funkciją. Profesines garantijas išorės vertintojai pateikia rašytine forma.
2. Profesinės garantijos apima įrodymus dėl išorės vertintojo kvalifikacijos ir gebėjimo atlikti tinkamą ir nepriklausomą vertinimą, įskaitant bent įrodymus, kad išorės vertintojas turi:
a)
pakankamai darbuotojų ir techninių išteklių;
b)
adekvačias procedūras, kuriomis užtikrinamas tinkamas ir nepriklausomas vertinimas;
c)
pakankamai žinių ir supratimo apie AIF investavimo strategiją ir apie turtą, kurį išorės vertintojas yra paskirtas vertinti;
d)
pakankamai gerą reputaciją ir pakankamai vertinimo patirties.
3. Kai išorės vertintojui taikomas privalomos profesinės registracijos jo įsisteigimo šalies kompetentingoje institucijoje ar kitame subjekte reikalavimas, profesinės garantijos dokumentuose turi būti įrašytas šios institucijos ar subjekto pavadinimas, įskaitant atitinkamus kontaktinius duomenis. Profesinės garantijos dokumente aiškiai nurodomos išorės vertintojui taikomos teisinės ar reguliavimo nuostatos arba profesinio elgesio taisyklės.
74 straipsnis
Atvirojo tipo AIF turimo turto vertinimo dažnumas
1. Atvirojo tipo AIF turimų finansinių priemonių vertinimas atliekamas kiekvieną kartą, kai apskaičiuojama investicinio vieneto ar akcijos grynojo turto vertė pagal 72 straipsnio 1 dalį.
2. Atvirojo tipo AIF turimo kito turto vertinimas atliekamas bent kartą per metus ir kiekvieną kartą, kai turima įrodymų, kad paskutinė nustatyta vertė nebėra teisinga ar tinkama.
8 SKIRSNIS
AIFM funkcijų perdavimas
(Direktyvos 2011/61/ES 20 straipsnio 1, 2, 4 ir 5 dalys)
75 straipsnis
Bendrieji principai
Perduodami užduotį atlikti vieną ar daugiau funkcijų savo vardu, AIFV visų pirma turi laikytis šių bendrųjų principų:
a)
funkcijų perdavimo struktūra neleidžia nepaisyti AIFV pareigų ar atsakomybės;
b)
AIFV prievolės AIF ir jo investuotojams dėl funkcijų perdavimo nesikeičia;
c)
nepažeidžiamos sąlygos, kurių AIFV turi laikytis, kad galėtų gauti veiklos leidimą ir vykdyti veiklą pagal Direktyvą 2011/61/ES;
d)
funkcijos perduodamos rašytiniu susitarimu tarp AIFV ir funkcijų perėmėjo;
e)
AIFV užtikrina, kad funkcijų perėmėjas jam perduotas funkcijas vykdytų veiksmingai ir laikydamasis taikomų įstatymų ir reguliavimo reikalavimų, ir privalo nustatyti metodus ir procedūras, pagal kuriuos būtų nuolat peržiūrimos funkcijų perėmėjo teikiamos paslaugos. AIFV imasi tinkamų veiksmų, jeigu paaiškėja, kad funkcijų perėmėjas negali veiksmingai vykdyti funkcijų arba nesilaiko taikomų įstatymų bei reguliavimo reikalavimų;
f)
AIFV veiksmingai prižiūri perduotas funkcijas ir valdo su funkcijų perdavimu susijusią riziką. Šiuo tikslu AIFV visada turi būtiną kompetenciją ir išteklių perduotoms funkcijoms prižiūrėti. AIFV susitarime nurodo savo teisę gauti informaciją, atlikti patikrinimus ir patekimo bei prieigos teisę, taip pat savo teises duoti nurodymus funkcijų perėmėjui ir jį stebėti. AIFV užtikrina, kad funkcijų perėmėjas veiksmingai prižiūrėtų perduotų funkcijų vykdymą ir tinkamai valdytų su funkcijų perdavimu susijusią riziką;
g)
AIFV užtikrina, kad perduotų funkcijų arba perduotos užduoties vykdyti funkcijas tęstinumas ir kokybė būtų išlaikomi ir perdavimo nutraukimo atveju; jis tai padaro pavesdamas perduotas funkcijas ar perduotą užduotį vykdyti funkcijas kitam trečiajam asmeniui arba jas vykdydamas pats;
h)
atitinkamos AIFV ir funkcijų perėmėjo teisės ir pareigos yra aiškiai paskirstytos ir išdėstytos susitarime. Visų pirma AIFV sutartimi užsitikrina teisę duoti nurodymus ir nutraukti sutartį, teises gauti informaciją, teisę atlikti patikrinimus, susipažinti su apskaitos dokumentais ir patekti į patalpas. Susitarimu užtikrinama, kad perduotas funkcijas būtų galima vėl perduoti tik gavus AIFV pritarimą;
i)
su portfelio valdymu susijusios funkcijos perduodamos laikantis AIF investavimo politikos. AIFV duoda nurodymus funkcijų perėmėjui, kaip įgyvendinti investavimo politiką, ir stebi, ar funkcijų perėmėjas jos nuolat laikosi;
j)
AIFV užtikrina, kad funkcijų perėmėjas atskleistų AIFV informaciją apie bet kokius pokyčius, kurie gali turėti reikšmingą poveikį funkcijų perėmėjo gebėjimui vykdyti perduotas funkcijas veiksmingai ir laikantis taikomų įstatymų ir reguliavimo reikalavimų;
k)
AIFV užtikrina, kad funkcijų perėmėjas saugotų konfidencialią informaciją, susijusią su AIFV, su AIF, kuriam turi poveikį funkcijų perdavimas, ir su to AIF investuotojais;
l)
AIFV užtikrina, kad funkcijų perėmėjas nustatytų, įgyvendintų ir palaikytų nenumatytų atvejų planą, skirtą veiklai atkurti ir naudojamoms atsarginėms priemonėms periodiškai tikrinti, atsižvelgiant į perduotų funkcijų tipus.
76 straipsnis
Objektyvios funkcijų perdavimo priežastys
1. AIFV pateikia kompetentingoms institucijoms išsamų objektyvių funkcijų perdavimo priežasčių aprašymą, paaiškinimą ir įrodymus. Vertinant, ar visa funkcijų perdavimo struktūra pagrįsta objektyviomis priežastimis, kaip nurodyta Direktyvos 2011/61/ES 20 straipsnio 1 dalies a punkte, svarstomi šie kriterijai:
a)
veiklos funkcijų ir procesų optimizavimas;
b)
lėšų taupymas;
c)
funkcijų perėmėjo kompetencija administravimo srityje arba specifinių rinkų ar investicijų srityje;
d)
funkcijų perėmėjo galimybės naudotis pasaulio prekybos pajėgumais.
2. Kompetentingoms institucijoms paprašius AIFV pateikia daugiau paaiškinimų ir dokumentus, kuriais įrodoma, kad visa funkcijų perdavimo struktūra pagrįsta objektyviomis priežastimis.
77 straipsnis
Funkcijų perėmėjo ypatybės
1. Funkcijų perėmėjas turi pakankamai išteklių ir įdarbina pakankamai darbuotojų, kurie turi jam perduotoms užduotims vykdyti būtinų įgūdžių, žinių ir patirties, taip pat turi tinkamą organizacinę struktūrą perduotoms užduotims vykdyti.
2. Asmenys, faktiškai vykdantys AIFV jiems perduotą veiklą, turi pakankamai patirties, tinkamų teorinių žinių ir tinkamos praktinės patirties vykdyti atitinkamas funkcijas. Jų profesinis mokymas ir anksčiau vykdytų funkcijų pobūdis yra tinkamas veiklai vykdyti.
3. Asmenys, faktiškai vykdantys funkcijų perėmėjo veiklą, nelaikomi pakankamai geros reputacijos asmenimis, jeigu jie turi neigiamų įrašų, susijusių tiek su geros reputacijos vertinimu, tiek su tinkamu perduotų užduočių vykdymu, arba jeigu yra kitos svarbios informacijos, kuri turi įtakos jų gerai reputacijai. Tokie neigiami įrašai, be kita ko, gali būti susiję su nusikalstama veika, teismo procesais ar administracinėmis sankcijomis, kai tai svarbu perduotų užduočių vykdymui. Ypatingas dėmesys kreipiamas į pažeidimus, susijusius su finansine veikla, įskaitant, be kita ko, prievoles, susijusias su pinigų plovimo, nesąžiningumo, sukčiavimo ar finansinių nusikaltimų, bankroto ar nemokumo prevencija. Kita svarbi informacija yra informacija, iš kurios matyti, kad asmuo yra nepatikimas ar nesąžiningas.
Kai funkcijų perėmėjo profesinės paslaugos reguliuojamos Sąjungoje, pirmoje pastraipoje nurodytos sąlygos laikomos įvykdytomis, jei atitinkama priežiūros institucija peržiūrėjo geros reputacijos kriterijų veiklos leidimo suteikimo procedūros metu, nebent yra priešingų įrodymų.
78 straipsnis
Portfelio ar rizikos valdymo funkcijų perdavimas
1. Šis straipsnis taikomas tais atvejais, kai perduodamos portfelio valdymo arba rizikos valdymo funkcijos.
2. Laikoma, kad toliau nurodyti subjektai turi veiklos leidimą arba yra registruoti turtui valdyti ir jiems taikoma priežiūra pagal Direktyvos 2011/61/ES 20 straipsnio 1 dalies c punktą:
a)
valdymo įmonės, kurioms suteiktas veiklos leidimas pagal Direktyvą 2009/65/EB;
b)
investicinės įmonės, kurioms suteiktas leidimas pagal Direktyvą 2004/39/EB užsiimti portfelio valdymu;
c)
kredito įstaigos, kurioms suteiktas veiklos leidimas pagal Direktyvą 2006/48/EB ir leidimas užsiimti portfelio valdymu pagal Direktyvą 2004/39/EB;
d)
išorės AIFV, kuriam suteiktas veiklos leidimas pagal Direktyvą 2011/61/ES;
e)
trečiosios šalies subjektai, gavę veiklos leidimus arba registruoti turtui valdyti, kuriuos tose trečiosiose šalyse veiksmingai prižiūri kompetentinga institucija.
3. Kai funkcijos perduodamos trečiosios šalies įmonei, pagal Direktyvos 2011/61/ES 20 straipsnio 1 dalies d punktą įvykdomos šios sąlygos:
a)
yra sudarytas AIFV buveinės valstybės narės kompetentingų institucijų ir įmonės, kuriai perduodamos funkcijos, priežiūros institucijų rašytinis susitarimas;
b)
a punkte nurodytas susitarimas suteikia galimybę įmonės, kuriai perduodamos funkcijos, kompetentingoms institucijoms:
i)
paprašius gauti svarbią informaciją, būtiną jų priežiūros užduotims vykdyti, kaip numatyta Direktyvoje 2011/61/ES;
ii)
susipažinti su trečiojoje šalyje laikomais dokumentais, svarbiais jų priežiūros pareigoms vykdyti;
iii)
atlikti patikras vietoje įmonės, kuriai perduotos funkcijos, patalpose. Praktinės patikrų vietoje procedūros išsamiai išdėstomos rašytiniame susitarime;
iv)
kuo greičiau gauti informaciją iš priežiūros institucijos trečiojoje šalyje, kad galėtų tirti pastebėtus Direktyvos 2011/61/ES ir jos įgyvendinimo priemonių reikalavimų pažeidimus;
v)
bendradarbiauti vykdymo užtikrinimo srityje pagal nacionalinę ir tarptautinę teisę, taikomą trečiosios šalies priežiūros institucijai ir ES kompetentingoms institucijoms, kai pažeidžiami Direktyvos 2011/61/ES, jos įgyvendinimo priemonių ir atitinkamos nacionalinės teisės reikalavimai.
79 straipsnis
Veiksminga priežiūra
Kad funkcijų perdavimas trukdo veiksmingai prižiūrėti AIFV, laikoma šiais atvejais:
a)
AIFV, jo auditoriai ir kompetentingos institucijos neturi galimybės faktiškai susipažinti su duomenimis, susijusiais su perduotomis funkcijomis, ir patekti į funkcijų perėmėjo patalpas arba kompetentingos institucijos negali pasinaudoti tomis prieigos teisėmis;
b)
funkcijų perėmėjas nebendradarbiauja su AIFV kompetentingomis institucijomis su perduotomis funkcijomis susijusiais klausimais;
c)
kompetentingoms institucijoms paprašius AIFV nepateikia visos būtinos informacijos, kad kompetentingos institucijos galėtų prižiūrėti, ar vykdant perduotas funkcijas laikomasi Direktyvos 2011/61/ES ir jos įgyvendinimo priemonių reikalavimų.
80 straipsnis
Interesų konfliktai
1. Pagal Direktyvos 2011/61/ES 20 straipsnio 2 dalies b punktą kriterijai, pagal kuriuos vertinama, ar funkcijų perdavimas prieštarauja AIFV arba AIF investuotojo interesams, yra bent tokie:
a)
kai AIFV ir funkcijų perėmėjas priklauso tai pačiai grupei ar turi kitokių sutartinių ryšių, kokiu mastu funkcijų perėmėjas kontroliuoja AIFV ar turi galimybę daryti įtaką jo veiksmams;
b)
kai funkcijų perėmėjas ir atitinkamo AIF investuotojas priklauso tai pačiai grupei ar turi kitokių sutartinių ryšių, kokiu mastu šis investuotojas kontroliuoja funkcijų perėmėją ar turi galimybę daryti įtaką jo veiksmams;
c)
tikimybė, kad funkcijų perėmėjas turės finansinės naudos arba išvengs finansinių nuostolių AIF arba AIF investuotojų sąskaita;
d)
tikimybė, kad funkcijų perėmėjas yra suinteresuotas alternatyvaus investavimo fondo valdytojui arba alternatyvaus investavimo fondui teikiamos paslaugos arba vykdomos veiklos rezultatais;
e)
tikimybė, kad funkcijų perėmėjas yra finansiškai arba kitaip skatinamas teikti pirmenybę kito kliento, o ne AIF arba AIF investuotojų interesams;
f)
tikimybė, kad funkcijų perėmėjas ne iš AIFV, o iš kito asmens už AIFV ir jo valdomų AIF naudai vykdomą kolektyvinio portfelio valdymo veiklą, be standartinių komisinių arba mokesčio už tą paslaugą, gauna arba gaus atlygį pinigais, prekėmis arba paslaugomis.
2. Kad portfelio arba rizikos valdymo funkcija yra funkciškai ir hierarchiškai atskirta nuo kitų potencialiai prieštaringų užduočių, gali būti laikoma tik tuomet, jei įvykdomos šios sąlygos:
a)
asmenys, atliekantys portfelio valdymo užduotis, neatlieka potencialiai prieštaringų užduočių, kaip antai kontrolės užduočių;
b)
asmenys, atliekantys rizikos valdymo užduotis, neatlieka potencialiai prieštaringų užduočių, kaip antai veiklos užduočių;
c)
asmenys, atsakingi už veiklos užduočių vykdymą, neprižiūri asmenų, atliekančių rizikos valdymo funkcijas;
d)
atskyrimas užtikrinamas visoje funkcijų perėmėjo hierarchinėje struktūroje iki pat jo valdymo organo, o atskyrimo sąlygas peržiūri funkcijų perėmėjo valdymo organas ir, kai yra, priežiūros funkcijas vykdantys asmenys.
3. Kad galimi interesų konfliktai yra tinkamai nustatomi, valdomi, stebimi ir atskleidžiami AIF investuotojams, laikoma tik jei:
a)
AIFV užtikrina, kad funkcijų perėmėjas imtųsi visų pagrįstų veiksmų, kuriais siekiama nustatyti, valdyti ir stebėti galimus interesų konfliktus, kurių gali kilti tarp jo paties ir AIFV, AIF arba AIF investuotojų. AIFV užtikrina, kad funkcijų perėmėjas turėtų procedūras, kurios atitiktų pagal 31-34 straipsnius reikalaujamas procedūras;
b)
AIFV užtikrina, kad funkcijų perėmėjas AIFV atskleistų informaciją apie galimus interesų konfliktus, taip pat procedūras ir priemones, kurias jis turi patvirtinti, kad galėtų valdyti tokius interesų konfliktus, o AIFV tą informaciją atskleidžia AIF ir AIF investuotojams pagal 36 straipsnį.
81 straipsnis
Pritarimas antriniam funkcijų perdavimui ir pranešimas
1. Antrinis funkcijų perdavimas įsigalioja tuomet, kai AIFV raštu patvirtina, kad jam pritaria.
Bendras išankstinis AIFV pritarimas nelaikomas pritarimu pagal Direktyvos 2011/61/ES 20 straipsnio 4 dalies a punktą.
2. Pagal Direktyvos 2011/61/ES 20 straipsnio 4 dalies b punktą pranešime pateikiama išsami informacija apie funkcijų perėmėją, kompetentingos institucijos, kurioje antrinis funkcijų perėmėjas (perduotų funkcijų perėmėjas) gavo veiklos leidimą arba yra registruotas, pavadinimas, nurodomos perduotos funkcijos ir AIF, kuriems turi poveikį antrinis funkcijų perdavimas, taip pat pateikiama rašytinio AIFV pritarimo kopija ir nurodoma numatoma antrinio funkcijų perdavimo įsigaliojimo data.
82 straipsnis
„Pašto dėžutės“ funkcijas vykdantis subjektas ir AIFV, kurio nebegalima laikyti AIF valdytoju
1. AIFV laikomas „pašto dėžutės“ funkcijas vykdančiu subjektu ir jo nebegalima laikyti AIF valdytoju esant bent vienai iš šių situacijų:
a)
AIFV nebeturi būtinos kompetencijos ir išteklių, kad galėtų veiksmingai prižiūrėti perduotas užduotis ir valdyti su jų perdavimu susijusią riziką;
b)
AIFV nebeturi teisės priimti sprendimų pagrindinėse srityse, už kurias atsakinga vyresnioji vadovybė, arba nebeturi teisės vykdyti vyresniosios vadovybės funkcijų, visų pirma susijusių su bendrosios investavimo politikos ir investavimo strategijų įgyvendinimu;
c)
AIFV praranda sutartines teises atlikti tyrimus, patikrinimus, turėti prieigą arba duoti nurodymus savo funkcijų perėmėjams arba tampa nebeįmanoma tokiomis teisėmis naudotis praktiškai;
d)
AIFV perduoda investicijų valdymo funkcijas tokiu mastu, kuris reikšmingai viršija paties AIFV atliekamų investicijų valdymo funkcijų mastą. Vertindamos funkcijų perdavimo mastą, kompetentingos institucijos vertina visą funkcijų perdavimo struktūrą, atsižvelgdamos ne tik į turtą, kurio valdymas perduotas, bet ir į šiuos kokybinius kriterijus:
i)
turto, į kurį AIF arba AIF vardu veikiantis AIFV investavo, tipus ir turto, kurio valdymas perduotas, svarbą AIF rizikos ir grąžos pobūdžiui;
ii)
turto, kurio valdymas perduotas, svarbą siekiant AIF investicinių tikslų;
iii)
AIF investicijų pasiskirstymą pagal geografines teritorijas ir sektorius;
iv)
AIF rizikos pobūdį;
v)
investavimo strategijų, kurias įgyvendina AIF arba AIF vardu veikiantis AIFV, rūšį;
vi)
perduotų užduočių rūšis, palyginti su pasiliktų užduočių rūšimis, ir
vii)
funkcijų perėmėjų ir jų antrinių funkcijų perėmėjų konfigūraciją, jų geografinę veiklos sritį ir organizacinę struktūrą, įskaitant tai, ar funkcijos perduotos subjektui, priklausančiam tai pačiai įmonių grupei kaip AIFV.
2. Atsižvelgdama į rinkos pokyčius Komisija stebi, kaip šis straipsnis taikomas. Po dvejų metų Komisija peržiūri padėtį ir, jei būtina, imasi tinkamų priemonių, kad papildomai patikslintų sąlygas, kuriomis laikoma, kad AIFV savo funkcijas perdavė tokiu mastu, kad tapo „pašto dėžutės“ funkcijas vykdančiu subjektu ir jo nebegalima laikyti AIF valdytoju.
3. EVPRI gali parengti gaires, kuriomis užtikrinamas nuoseklus funkcijų perdavimo struktūrų vertinimas visoje Sąjungoje.
IV SKYRIUS
DEPOZITORIUMAS
1 SKIRSNIS
Rašytinės sutarties duomenys
(Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 2 dalis)
83 straipsnis
Sutarties duomenys
1. Sutartį, kuria pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 2 dalį skiriamas depozitoriumas, sudaro depozitoriumas ir AIFV ir (arba) AIF ir į ją įtraukiami bent šie duomenys:
a)
paslaugų, kurias teiks depozitoriumas, aprašymas ir procedūrų, kurios bus taikomos kiekvieno tipo turtui, į kurį AIF gali investuoti ir kuris patikimas saugoti depozitoriumui, aprašymas;
b)
aprašymas, kaip turi būti vykdoma saugojimo ir priežiūros funkcija, priklausomai nuo turto, į kurį AIF planuoja investuoti, tipų ir geografinių regionų, kuriuose AIF planuoja investuoti. Aprašant saugojimo pareigas pateikiami šalių sąrašai ir šalių įtraukimo į sąrašą ir (arba) išbraukimo iš to sąrašo procedūros. Tai turi atitikti informaciją apie turtą, į kurį AIF gali investuoti, pateiktą AIF taisyklėse, steigimo dokumentuose ir siūlymo dokumentuose;
c)
pareiškimas, kad jokių depozitoriumo saugojimo funkcijų perdavimas neturi poveikio depozitoriumo atsakomybei, nebent jis atleidžiamas nuo atsakomybės pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 13 arba 14 dalis;
d)
sutarties galiojimo laikotarpis ir jos keitimo ir nutraukimo sąlygos, įskaitant situacijas, dėl kurių sutartis gali būti nutraukta, išsamią informaciją apie nutraukimo procedūrą ir, jei taikoma, procedūras, kurių laikydamasis depozitoriumas turėtų pateikti visą svarbią informaciją savo įpėdiniui;
e)
konfidencialumo prievolės, taikomos sutarties šalims pagal atitinkamus įstatymus ir teisės aktus. Šios prievolės neturi neigiamos įtakos kompetentingų institucijų galimybei susipažinti su svarbiais dokumentais ir informacija;
f)
priemonės ir procedūros, kuriomis naudodamasis depozitoriumas perduoda AIFV arba AIF visą svarbią informaciją, būtiną, kad jis galėtų vykdyti savo pareigas, įskaitant naudojimąsi visomis su turtu susijusiomis teisėmis, ir kad AIFV ir AIF turėtų galimybę laiku gauti tikslią informaciją apie AIF sąskaitas;
g)
priemonės ir procedūros, kuriomis naudodamasis AIFV arba AIF perduoda depozitoriumui visą svarbią informaciją arba užtikrina, kad depozitoriumas turėtų prieigą prie visos informacijos, kurios jam reikia savo pareigoms vykdyti, įskaitant procedūras, kuriomis užtikrinama, kad depozitoriumas gautų informaciją iš kitų AIF ar AIFV paskirtų asmenų;
h)
informacija apie tai, ar depozitoriumas arba trečiasis asmuo, kuriam perduotos saugojimo funkcijos pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalį, gali pakartotinai naudotis jam patikėtu turtu, ir su tokiu pakartotiniu naudojimu susietos sąlygos, jei jos nustatytos;
i)
procedūros, kuriomis reikia vadovautis, kai svarstoma galimybė keisti AIF taisykles, steigimo dokumentus ar siūlymo dokumentus, išsamiai aprašant situacijas, kurioms esant būtina informuoti depozitoriumą arba būtina gauti išankstinį depozitoriumo sutikimą, kad būtų galima daryti pakeitimą;
j)
visa būtina informacija, susijusi su AIF investicinių vienetų ar akcijų pardavimu, pasirašymu, išpirkimu, išleidimu, panaikinimu ir atpirkimu, kuria turi keistis AIF, AIFV, trečiasis asmuo, veikiantis AIF arba AIFV vardu, ir depozitoriumas;
k)
visa būtina informacija, susijusi su depozitoriumo priežiūros ir kontrolės funkcijų vykdymu, kuria turi keistis AIF, AIFV, trečiasis asmuo, veikiantis AIF arba AIFV vardu, ir depozitoriumas;
l)
kai sutarties šalys numato paskirti trečiuosius asmenis, kurie vykdytų dalį atitinkamų jų pareigų, įsipareigojimas reguliariai teikti išsamią informaciją apie bet kokį paskirtą trečiąjį asmenį ir paprašius informaciją apie kriterijus, naudotus atrenkant trečiąjį asmenį, ir apie veiksmus, kurių numatoma imtis atrinkto trečiojo asmens vykdomai veiklai stebėti;
m)
informacija apie sutarties šalių užduotis ir pareigas, susijusias su prievolėmis pinigų plovimo ir terorizmo finansavimo prevencijos srityje;
n)
informacija apie visas AIF vardu arba AIF vardu veikiančio AIFV vardu atidarytas piniginių lėšų sąskaitas ir procedūros, kuriomis užtikrinama, kad depozitoriumas būtų informuotas apie bet kokią naują AIF vardu arba AIF vardu veikiančio AIFV vardu atidarytą sąskaitą;
o)
išsami informacija apie depozitoriumo problemų sprendimo procedūras, be kita ko, nurodant AIF ir (arba) AIFV dirbančius asmenis, su kuriais depozitoriumas turi susisiekti pradėdamas tokią procedūrą;
p)
depozitoriumo įsipareigojimas pranešti AIFV, kai jis sužino, kad turto atskyrimas nepakankamas arba nebepakankamas siekiant užtikrinti apsaugą nuo trečiojo asmens, kuriam pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalį perduotos saugojimo funkcijos konkrečioje jurisdikcijoje, nemokumo;
q)
procedūros, kuriomis užtikrinama, kad vykdydamas savo pareigas depozitoriumas turėtų galimybę domėtis AIFV ir (arba) AIF veikla ir įvertinti perduotos informacijos kokybę, įskaitant galimybę susipažinti su AIF ir (arba) AIFV apskaitos dokumentais arba apsilankymus vietoje;
r)
procedūros, kuriomis užtikrinama, kad AIFV ir (arba) AIF galėtų peržiūrėti depozitoriumo veiklos rezultatus, susijusius su depozitoriumo sutartinėmis prievolėmis.
2. Išsami informacija apie a-r punktuose išdėstytas priemones ir procedūras pateikiama depozitoriumo skyrimo sutartyje arba bet kokiuose vėlesniuose sutarties pakeitimuose.
3. Depozitoriumo skyrimo sutartis arba vėlesni sutarties pakeitimai, nurodyti 2 dalyje, įforminami raštu.
4. Sutarties šalys gali susitarti visą informaciją, kuria jos keičiasi, arba tos informacijos dalį perduoti elektroniškai, jei užtikrinama, kad tokia informacija būtų tinkamai registruojama.
5. Jei nacionalinėje teisėje nenumatyta kitaip, dėl kiekvieno AIF specialaus rašytinio susitarimo sudaryti neprivaloma; AIFV ir depozitoriumas turi galimybę sudaryti bendrąjį susitarimą ir jame išvardyti to AIFV valdomus AIF, kuriems taikomas susitarimas.
6. Nurodoma nacionalinė teisė, taikoma depozitoriumo skyrimo sutarčiai ir visiems vėlesniems susitarimams.
2 SKIRSNIS
Bendrieji trečiųjų šalių depozitoriumams taikomo rizikos ribojimo reguliavimo ir priežiūros vertinimo kriterijai
(Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 6 dalies b punktas)
84 straipsnis
Trečiosios šalies depozitoriumui taikomo rizikos ribojimo reguliavimo ir priežiūros vertinimo kriterijai
Pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 6 dalies b punktą vertinant trečiosios šalies depozitoriumui taikomo rizikos ribojimo reguliavimo ir priežiūros veiksmingumą, taip pat vertinant, ar jų poveikis yra toks pat, koks numatytas Sąjungos teisėje, ir veiksmingą jų vykdymo užtikrinimą taikomi šie kriterijai:
a)
depozitoriumui taikoma veiklos leidimų suteikimo tvarka ir nuolatinė priežiūra, už kurią atsako pakankamai išteklių savo užduotims atlikti turinti kompetentinga institucija;
b)
trečiosios šalies teisėje nustatytų depozitoriumo veiklos leidimų suteikimo kriterijų poveikis yra toks pat kaip Sąjungos kredito įstaigoms ar investicinėms įmonėms nustatytų veiklos pradėjimo kriterijų;
c)
trečiosios šalies depozitoriumui nustatytų kapitalo reikalavimų poveikis yra toks pat kaip Sąjungoje taikomų reikalavimų, priklausomai nuo to, ar depozitoriumas yra tokio pat pobūdžio kaip Sąjungos kredito įstaiga ar investicinė įmonė;
d)
trečiosios šalies depozitoriumui taikomų veiklos sąlygų poveikis yra toks pat kaip Sąjungos kredito įstaigoms ar investicinėms įmonėms nustatytų reikalavimų, priklausomai nuo depozitoriumo pobūdžio;
e)
trečiosios šalies teisėje nustatytų reikalavimų dėl konkrečių AIF depozitoriumo pareigų vykdymo poveikis yra toks pat kaip Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 7-15 dalyse, jos įgyvendinimo priemonėse ir atitinkamoje nacionalinėje teisėje nustatytų reikalavimų;
f)
tuo atveju, kai depozitoriumas pažeidžia a-e punktuose nurodytus reikalavimus ir sąlygas, trečiosios šalies teisėje numatyta imtis pakankamai atgrasomo poveikio vykdymo užtikrinimo veiksmų.
3 SKIRSNIS
Depozitoriumo funkcijos, išsamaus patikrinimo pareigos ir atskyrimo prievolė
(Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 7-9 dalys ir 21 straipsnio 11 dalies c punktas ir d punkto iii papunktis)
85 straipsnis
Pinigų stebėjimas. Bendrieji reikalavimai
1. Kai Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 7 dalyje nurodytame subjekte AIF vardu, AIF vardu veikiančio AIFV vardu arba AIF vardu veikiančio depozitoriumo vardu turima arba atidaroma piniginių lėšų sąskaita, AIFV užtikrina, kad depozitoriumui pradėjus eiti pareigas ir vėliau nuolat būtų pateikiama visa svarbi informacija, kurios jam reikia, kad galėtų laikytis savo prievolių.
2. Kad turėtų galimybę susipažinti su visa informacija apie AIF piniginių lėšų sąskaitas ir turėtų aiškią visų AIF pinigų srautų apžvalgą, depozitoriumui bent:
a)
jį paskyrus pateikiama informacija apie visas egzistuojančias piniginių lėšų sąskaitas, atidarytas AIF vardu arba AIF vardu veikiančio AIFV vardu;
b)
pateikiama informacija, kai AIF arba AIF vardu veikiantis AIFV atidaro bet kokią naują piniginių lėšų sąskaitą;
c)
pateikiama visa informacija, susijusi su piniginių lėšų sąskaitomis, atidarytomis trečiojo asmens subjekte, - šią informaciją tiesiogiai pateikia tie tretieji asmenys.
86 straipsnis
AIF pinigų srautų stebėjimas
Depozitoriumas užtikrina, kad AIF pinigų srautai būtų veiksmingai ir tinkamai stebimi, visų pirma bent:
a)
užtikrina, kad visi AIF pinigai būtų įrašyti sąskaitose, atidarytose subjektuose, nurodytuose Direktyvos 2006/73/EB 18 straipsnio 1 dalies a, b ir c punktuose, atitinkamose rinkose, kuriose AIF veiklai vykdyti reikalingos piniginių lėšų sąskaitos; tokiems subjektams taikomas veiksmingas rizikos ribojimo reguliavimas ir priežiūra, kurie turi tokį pat poveikį kaip Sąjungos teisė, jų vykdymas veiksmingai užtikrinamas ir laikomasi Direktyvos 2006/73/EB 16 straipsnyje nustatytų principų;
b)
įgyvendina veiksmingas ir tinkamas visų pinigų srautų pokyčių suderinimo procedūras ir atlieka tokius suderinimus kasdien arba, jei pinigų srautų pokyčiai nedažni, kai tokie pokyčiai įvyksta;
c)
įgyvendina tinkamas procedūras, kad darbo dienos pabaigoje nustatytų reikšmingus pinigų srautus ir visų pirma tuos pinigų srautus, kurie galėtų neatitikti AIF operacijų;
d)
periodiškai peržiūri tų procedūrų adekvatumą, be kita ko, atlikdamas visapusišką suderinimo proceso peržiūrą bent kartą per metus ir užtikrindamas, kad AIF vardu, AIF vardu veikiančio AIFV vardu arba AIF vardu veikiančio depozitoriumo vardu atidarytos piniginių lėšų sąskaitos būtų įtrauktos į suderinimo procesą;
e)
nuolat stebi suderinimo rezultatus ir veiksmus, kurių imtasi reaguojant į bet kokius neatitikimus, nustatytus taikant suderinimo procedūras, ir praneša AIFV, jei pažeidimas neištaisomas nepagrįstai nedelsiant, o jei situacijos negalima išsiaiškinti ir (arba) ištaisyti, taip pat informuoja kompetentingas institucijas;
f)
tikrina savo paties pinigų pozicijų įrašų atitiktį AIFV įrašams. AIFV užtikrina, kad visi nurodymai ir informacija, susiję su trečiojo asmens subjekte atidaryta piniginių lėšų sąskaita, būtų nusiųsti depozitoriumui, kad depozitoriumas galėtų atlikti savo suderinimo procedūrą.
87 straipsnis
Pareigos, susijusios su pasirašymu
AIFV užtikrina, kad depozitoriumui būtų pateikta informacija apie investuotojų arba jų vardu atliktus mokėjimus pasirašius AIF investicinius vienetus ar akcijas kiekvienos darbo dienos pabaigoje, kai AIFV, AIF arba jo vardu veikiantis asmuo, kaip antai pervedimo agentas, gauna tokius mokėjimus arba pavedimą iš investuotojo. AIFV užtikrina, kad depozitoriumas gautų visą kitą svarbią informaciją, kurios jam reikia užtikrinti, kad mokėjimai tuomet būtų įrašyti piniginių lėšų sąskaitose, atidarytose AIF vardu, AIF vardu veikiančio AIFV vardu arba depozitoriumo vardu, pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 7 dalies nuostatas.
88 straipsnis
Finansinės priemonės, kurias reikia saugoti
1. AIF arba AIF vardu veikiančiam AIFV priklausančios finansinės priemonės, kurių negalima fiziškai pateikti depozitoriumui, įtraukiamos į depozitoriumo saugojimo pareigų sritį, kai įvykdomi visi šie reikalavimai:
a)
jos yra perleidžiamieji vertybiniai popieriai, įskaitant tuos, kurie apima išvestines finansines priemones, kaip nurodyta Direktyvos 2009/65/EB 51 straipsnio 3 dalies paskutinėje pastraipoje ir Komisijos direktyvos 2007/16/EB 10 straipsnyje (11), pinigų rinkos priemonės arba kolektyvinio investavimo subjektų investiciniai vienetai;
b)
jas galima įrašyti arba laikyti sąskaitoje tiesiogiai arba netiesiogiai depozitoriumo vardu.
2. Finansinės priemonės, kurios pagal taikomą nacionalinę teisę yra tik tiesiogiai AIF vardu įregistruotos pas patį emitentą ar jo agentą, kaip antai registro tvarkytoją arba pervedimo agentą, nėra saugomos.
3. AIF arba AIF vardu veikiančiam AIFV priklausančios finansinės priemonės, kurias galima fiziškai pateikti depozitoriumui, visada įtraukiamos į depozitoriumo saugojimo pareigų sritį.
89 straipsnis
Saugojimo pareigos, susijusios su depozitoriumo saugomu turtu
1. Siekdamas laikytis Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 8 dalies a punkte nustatytų prievolių dėl finansinių priemonių, kurios turi būti saugomos, depozitoriumas bent užtikrina, kad:
a)
finansinės priemonės būtų tinkamai registruojamos pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 8 dalies a punkto ii papunktį;
b)
įrašai ir atskirtos sąskaitos būtų tvarkomi taip, kad būtų užtikrintas jų tikslumas ir visų pirma registruojama atitiktis finansinėms priemonėms ir lėšoms, laikomoms AIF vardu;
c)
būtų reguliariai atliekamas depozitoriumo ir trečiojo asmens, kuriam perduotos saugojimo funkcijos pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalį, vidaus sąskaitų ir duomenų suderinimas;
d)
būtų užtikrintas tinkamas apdairumas saugomų finansinių priemonių atžvilgiu, siekiant garantuoti aukšto lygio investuotojų apsaugą;
e)
būtų vertinama ir stebima visa svarbi saugojimo rizika visoje saugojimo grandinėje, o AIFV būtų informuojamas apie bet kokią nustatytą reikšmingą riziką;
f)
būtų imtasi tinkamų organizacinių priemonių, siekiant kuo labiau sumažinti finansinių priemonių arba su tomis priemonėmis susijusių teisių praradimo ar vertės sumažėjimo riziką dėl sukčiavimo, blogo administravimo, netinkamo registravimo arba aplaidumo;
g)
būtų patikrinta AIF turto nuosavybės teisė arba AIF vardu veikiančio AIFV turto nuosavybės teisė.
2. Jei depozitoriumas savo saugojimo funkcijas perdavė trečiajam asmeniui pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalį, jam ir toliau taikomi šio straipsnio 1 dalies b-e punktų reikalavimai. Jis taip pat užtikrina, kad trečiasis asmuo laikytųsi šio straipsnio 1 dalies b-g punktų reikalavimų ir 99 straipsnyje nustatytų atskyrimo prievolių.
3. Depozitoriumo saugojimo pareigos, kaip nurodyta 1 ir 2 dalyse, skaidrumo pagrindu taikomos finansinių struktūrų ir (arba) teisinių struktūrų, kurias tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuoja AIF arba AIF vardu veikiantis AIFV, turimam baziniam turtui.
Pirmoje pastraipoje nurodytas reikalavimas netaikomas fondų fondams arba finansuojamųjų ir finansuojančiųjų subjektų struktūroms, jei pagrindiniai fondai turi depozitoriumą, kuris saugo šių fondų turtą.
90 straipsnis
Saugojimo pareigos, susijusios su nuosavybės teisės patikrinimu ir apskaita
1. AIFV depozitoriumui teikia visą svarbią informaciją, kurios jam reikia, kad galėtų laikytis savo prievolių pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 8 dalies b punktą, depozitoriumui pradėjus eiti pareigas ir vėliau nuolat ir užtikrina, kad tretieji asmenys teiktų depozitoriumui visą svarbią informaciją.
2. Kad galėtų laikytis Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 8 dalies b punkte nustatytų prievolių, depozitoriumas bent:
a)
turi galimybę nepagrįstai nedelsdamas susipažinti su visa svarbia informacija, kurios jam reikia nuosavybės teisės tikrinimo ir apskaitos pareigoms vykdyti, įskaitant svarbią informaciją, kurią depozitoriumui turi teikti tretieji asmenys;
b)
turi pakankamos ir patikimos informacijos, kad galėtų įsitikinti, jog AIF turi turto nuosavybės teisę arba AIF vardu veikiantis AIFV turi turto nuosavybės teisę;
c)
apskaito tą turtą, dėl kurio nuosavybės teisės priklausymo AIF ir AIF vardu veikiančiam AIFV įsitikino. Siekdamas laikytis šios prievolės depozitoriumas:
i)
savo apskaitoje AIF vardu registruoja turtą, įskaitant jo atitinkamas nominaliąsias sumas, dėl kurio nuosavybės teisės priklausymo AIF arba AIF vardu veikiančiam AIFV jis įsitikino;
ii)
gali bet kuriuo metu pateikti išsamų ir atnaujintą AIF turto, įskaitant jo atitinkamas nominaliąsias sumas, inventorių.
Taikant 2 dalies c punkto ii papunktį, depozitoriumas užtikrina, kad būtų nustatytos procedūros, skirtos užtikrinti, kad registruoto turto nebūtų galima priskirti, perduoti, juo keistis ar jo pateikti apie tokius sandorius nepranešus depozitoriumui ar jo funkcijų perėmėjui, taip pat depozitoriumas turi galimybę nepagrįstai nedelsdamas susipažinti su atitinkamo trečiojo asmens kiekvieno sandorio ir pozicijos įrodomaisiais dokumentais. AIFV užtikrina, kad atitinkamas trečiasis asmuo nepagrįstai nedelsdamas pateiktų depozitoriumui sertifikatus ar kitus įrodomuosius dokumentus kiekvieną kartą, kai parduodamas ar įsigyjamas turtas arba įvyksta esminis įvykis, dėl kurio išleidžiamos finansinės priemonės, ir bent kartą per metus.
3. Bet kuriuo atveju depozitoriumas užtikrina, kad AIFV nustatytų ir įgyvendintų tinkamas procedūras, skirtas patikrinti, ar jo valdomo AIF įsigytas turtas yra tinkamai registruotas AIF vardu arba AIF vardu veikiančio AIFV vardu, ir patikrinti pozicijų AIFV apskaitoje ir turto, dėl kurio nuosavybės teisės priklausymo AIF arba AIF vardu veikiančiam AIFV jis įsitikino, atitiktį. AIFV užtikrina, kad visi nurodymai ir svarbi informacija, susiję su AIF turtu, būtų nusiųsti depozitoriumui, kad depozitoriumas galėtų atlikti savo patikrinimo ar suderinimo procedūrą.
4. Depozitoriumas nustato ir įgyvendina problemų sprendimo procedūrą, skirtą tokioms situacijoms, kai aptinkama anomalija, įskaitant pranešimą AIFV ir kompetentingoms institucijoms, jei situacijos negalima išsiaiškinti ir (arba) ištaisyti.
5. Depozitoriumo saugojimo pareigos, nurodytos 1-4 dalyse, skaidrumo pagrindu taikomos finansinių struktūrų ir (arba) teisinių struktūrų, kurias įsteigė AIF arba AIF vardu veikiantis AIFV investavimo į bazinį turtą tikslais ir kurias tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuoja AIF arba AIF vardu veikiantis AIFV, turimam baziniam turtui.
Pirmoje pastraipoje nurodytas reikalavimas netaikomas fondų fondams ir finansuojamųjų ir finansuojančiųjų subjektų struktūroms, jei pagrindiniai fondai turi depozitoriumą, kuris vykdo šio fondo turto nuosavybės teisės patikrinimo ir apskaitos funkcijas.
91 straipsnis
Pagrindinių maklerių ataskaitų teikimo prievolės
1. Kai paskiriamas pagrindinis makleris, AIFV užtikrina, kad nuo to paskyrimo dienos galiotų susitarimas, pagal kurį reikalaujama, kad pagrindinis makleris patvariąja laikmena pateiktų depozitoriumui visų pirma pareiškimą, kuriame būtų tokia informacija:
a)
3 dalyje išvardytų elementų vertės kiekvienos darbo dienos pabaigoje;
b)
išsami informacija apie visus kitus dalykus, būtina siekiant užtikrinti, kad AIF depozitoriumas turėtų atnaujintą ir tikslią informaciją apie turto, kurio saugojimas perduotas pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalį, vertę.
2. 1 dalyje nurodytas pareiškimas AIF depozitoriumui pateikiamas ne vėliau kaip kitos darbo dienos, einančios po dienos, su kuria jis susijęs, pabaigoje.
3. 1 dalies a punkte nurodyti elementai yra, be kita ko:
a)
bendra AIF vardu pagrindinio maklerio turimo AIF turto vertė, kai saugojimo funkcijos yra perduotos pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalį. Kiekvieno iš šių elementų vertė:
i)
alternatyvaus investavimo fondui suteiktų piniginių paskolų ir sukauptų palūkanų;
ii)
vertybinių popierių, kuriuos AIF turi iš naujo pateikti pagal atviras trumpąsias pozicijas, įgytas AIF vardu;
iii)
einamųjų atsiskaitymų sumų, kurias AIF turi sumokėti pagal ateities sandorius;
iv)
pagrindinio maklerio turimų skolintų vertybinių popierių pardavimo piniginių įplaukų dėl AIF vardu įgytų trumpųjų pozicijų;
v)
pagrindinio maklerio turimų piniginių garantinių įmokų dėl AIF vardu sudarytų atvirų ateities sandorių. Ši prievolė papildo prievoles pagal 87 ir 88 straipsnius;
vi)
bet kokio ne biržos išvestinių finansinių priemonių sandorio, sudaryto AIF vardu, rinkos verte įvertintų uždarymo pozicijų;
vii)
visų AIF užtikrintų prievolių pagrindiniam makleriui ir
viii)
viso kito su AIF susijusio turto;
b)
kito Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 8 dalies b punkte nurodyto turto, kurį pagrindinis makleris laiko kaip užstatą, kai sudaromi užtikrinti sandoriai pagal pagrindinio maklerio paslaugų susitarimą, vertė;
c)
turto vertė tuo atveju, kai pagrindinis makleris pasinaudojo teise naudotis AIF turtu;
d)
visų įstaigų, kuriose pagrindinis makleris laiko arba gali laikyti AIF pinigus sąskaitoje, atidarytoje AIF vardu arba AIF vardu veikiančio AIFV vardu pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 7 dalį, sąrašas.
92 straipsnis
Priežiūros pareigos. Bendrieji reikalavimai
1. Paskyrimo metu depozitoriumas įvertina riziką, susijusią su AIF strategijos ir AIFV organizacijos pobūdžiu, mastu ir sudėtingumu, kad parengtų priežiūros procedūras, kurios būtų tinkamos AIF ir turtui, į kurį jis investuoja, ir kurios tuomet būtų įgyvendintos ir taikomos. Tokios procedūros reguliariai atnaujinamos.
2. Vykdydamas savo priežiūros pareigas pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 9 dalį, depozitoriumas atlieka procesų ir procedūrų, už kurias atsakingas AIFV, AIF arba paskirtas trečiasis asmuo, ex post kontrolę ir patikrinimus. Visomis aplinkybėmis depozitoriumas užtikrina, kad būtų nustatyta tinkama patikrinimo ir suderinimo procedūra, kuri būtų įgyvendinama, taikoma ir dažnai peržiūrima. AIFV užtikrina, kad visi nurodymai, susiję su AIF turtu ir operacijomis, būtų nusiųsti depozitoriumui, kad depozitoriumas galėtų atlikti savo patikrinimo ar suderinimo procedūrą.
3. Depozitoriumas nustato aiškią ir visapusišką problemų sprendimo procedūrą, skirtą tokioms situacijoms, kai vykdydamas savo priežiūros pareigas jis aptinka galimų pažeidimų; išsami informacija apie tą procedūrą paprašius pateikiama AIFV kompetentingoms institucijoms.
4. AIFV depozitoriumui teikia visą svarbią informaciją, kurios jam reikia, kad galėtų laikytis prievolių pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 9 dalį, depozitoriumui pradėjus eiti pareigas ir vėliau nuolat, įskaitant informaciją, kurią depozitoriumui turi teikti tretieji asmenys. AIFV visų pirma užtikrina, kad depozitoriumas turėtų galimybę susipažinti su apskaitos dokumentais ir atlikti patikras vietoje AIFV patalpose ir bet kokio AIF arba AIFV paskirto paslaugų teikėjo, kaip antai administratorių ar išorės vertintojų, patalpose, ir (arba) peržiūrėti nepriklausomų kvalifikuotų auditorių ar kitų ekspertų ataskaitas ir pareiškimus, susijusius su pripažintais išorės sertifikatais, kad galėtų užtikrinti nustatytų procedūrų adekvatumą ir tinkamumą.
93 straipsnis
Pareigos, susijusios su pasirašymu ir išpirkimu
Siekdamas laikytis Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 9 dalies a punkto, depozitoriumas įvykdo šiuos reikalavimus:
1)
Depozitoriumas užtikrina, kad AIF, AIFV arba paskirtas subjektas nustatytų, įgyvendintų ir taikytų tinkamą ir nuoseklią procedūrą, kurios paskirtis:
i)
suderinti pasirašymo pavedimus su pasirašymo įplaukomis ir AIF išleistų investicinių vienetų ar akcijų skaičių su AIF gautomis pasirašymo įplaukomis;
ii)
suderinti išpirkimo pavedimus su išmokėtomis išpirkimo sumomis ir AIF panaikintų investicinių vienetų ar akcijų skaičių su išmokėtomis išpirkimo sumomis;
iii)
reguliariai tikrinti, ar suderinimo procedūra yra tinkama.
Taikant i, ii ir iii punktus, depozitoriumas visų pirma reguliariai tikrina, ar AIF sąskaitose esančių investicinių vienetų ar akcijų bendras skaičius sutampa su AIF registre įrašytų apyvartoje esančių investicinių vienetų ar akcijų bendru skaičiumi.
2)
Depozitoriumas užtikrina ir reguliariai tikrina, kad AIF investicinių vienetų ar akcijų pardavimo, išleidimo, atpirkimo, išpirkimo ir panaikinimo procedūros atitiktų taikomą nacionalinę teisę ir AIF taisykles arba steigimo dokumentus, taip pat tikrina, ar šios procedūros veiksmingai įgyvendinamos.
3)
Depozitoriumo patikrinimų dažnumas atitinka pasirašymo ir išpirkimo dažnumą.
94 straipsnis
Pareigos, susijusios su akcijų ar investicinių vienetų vertinimu
1. Siekdamas laikytis Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 9 dalies b punkto, depozitoriumas:
a)
nuolat tikrina, kad būtų nustatytos ir taikomos tinkamos ir nuoseklios AIF turto vertinimo procedūros laikantis Direktyvos 2011/61/ES 19 straipsnio ir jos įgyvendinimo priemonių, AIF taisyklių ir steigimo dokumentų; ir
b)
užtikrina, kad vertinimo politika ir procedūros būtų veiksmingai įgyvendinamos ir periodiškai peržiūrimos.
2. Depozitoriumo procedūros atliekamos tokiu dažnumu, kuris atitinka AIF vertinimo politikoje numatytą dažnumą, kaip apibrėžta Direktyvos 2011/61/ES 19 straipsnyje ir jos įgyvendinimo priemonėse.
3. Kai depozitoriumas mano, kad AIF investicinių vienetų ar akcijų vertė apskaičiuota nesilaikant taikomos teisės, AIF taisyklių arba Direktyvos 2011/61/ES 19 straipsnio, jis apie tai praneša AIFV ir (arba) AIF ir užtikrina, kad laiku būtų imtasi taisomųjų veiksmų, vadovaujantis AIF investuotojų interesais.
4. Kai paskiriamas išorės vertintojas, depozitoriumas tikrina, ar išorės vertintojo paskyrimas atitinka Direktyvos 2011/61/ES 19 straipsnį ir jos įgyvendinimo priemones.
95 straipsnis
Pareigos, susijusios su AIFV nurodymų vykdymu
Siekdamas laikytis Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 9 dalies c punkto, depozitoriumas bent:
a)
nustato ir įgyvendina tinkamas procedūras, kurių tikslas - tikrinti, ar AIF ir AIFV laikosi taikomų įstatymų ir kitų teisės aktų, taip pat AIF taisyklių ir steigimo dokumentų. Visų pirma depozitoriumas stebi, ar AIF laikosi investavimo apribojimų ir finansinio sverto ribų, nustatytų AIF siūlymo dokumentuose. Tos procedūros yra proporcingos AIF pobūdžiui, mastui ir sudėtingumui;
b)
nustato ir įgyvendina problemų sprendimo procedūrą, skirtą tam atvejui, kai AIF pažeidžia vieną iš a punkte nurodytų apribojimų ar ribų.
96 straipsnis
Pareigos, susijusios su atsiskaitymu už sandorius laiku
1. Siekdamas laikytis Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 9 dalies d punkto, depozitoriumas nustato procedūrą, kurios tikslas - aptikti bet kokią situaciją, kai sandorių, susijusių su AIF arba AIF vardu veikiančio AIFV turtu, atveju atlygis nepervedamas AIF per įprastą laikotarpį, pranešti apie tai AIFV ir, jei padėtis nebuvo ištaisyta, reikalauti finansinių priemonių grąžinimo iš sandorio šalies, kai įmanoma.
2. Jei sandoriai vyksta nereguliuojamoje rinkoje, įprastas laikotarpis vertinamas atsižvelgiant į sąlygas, susijusias su sandoriais (ne biržos išvestinių finansinių priemonių sandoriais arba investicijomis į nekilnojamąjį turtą ar į privačias bendroves).
97 straipsnis
Pareigos, susijusios su AIF pajamų paskirstymu
1. Siekdamas laikytis Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 9 dalies e punkto, depozitoriumas:
a)
užtikrina, kad grynųjų pajamų apskaičiavimas, kai AIFV jas deklaruoja, būtų atliekamas pagal AIF taisykles, steigimo dokumentus ir taikomą nacionalinę teisę;
b)
užtikrina, kad būtų imtasi tinkamų priemonių, kai AIF auditoriai pareiškia sąlyginę nuomonę dėl metinių finansinių ataskaitų. AIF arba AIF vardu veikiantis AIFV pateikia depozitoriumui visą informaciją apie sąlygas nuomonėje dėl finansinių ataskaitų; ir
c)
tikrina dividendų išmokų, kai AIFV jas deklaruoja, ir, kai tinka, valdytojo pelno dalies išsamumą ir tikslumą.
2. Kai depozitoriumas mano, kad pajamos apskaičiuotos nesilaikant taikomos teisės arba AIF taisyklių ar steigimo dokumentų, jis apie tai praneša AIFV ir (arba) AIF ir užtikrina, kad laiku būtų imtasi taisomųjų veiksmų, vadovaujantis AIF investuotojų interesais.
98 straipsnis
Išsamus patikrinimas
1. Siekdamas įvykdyti Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalies c punkte nustatytas prievoles, depozitoriumas įgyvendina ir taiko tinkamą dokumentais įformintą išsamaus patikrinimo procedūrą, pagal kurią atrenkamas funkcijų perėmėjas ir nuolat stebima jo veikla. Ta procedūra reguliariai bent kartą per metus peržiūrima ir paprašius pateikiama kompetentingoms institucijoms.
2. Atrinkdamas ir skirdamas trečiąjį asmenį, kuriam perduodamos saugojimo funkcijos pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalį, depozitoriumas veikia deramai profesionaliai, apdairiai ir stropiai, siekdamas užtikrinti, kad patikėjus finansines priemones šiam trečiajam asmeniui būtų garantuojama tinkamo lygio apsauga. Jis bent:
a)
įvertina reguliavimo ir teisinę sistemą, įskaitant šalies riziką, saugojimo riziką ir galimybę užtikrinti trečiojo asmens sutarčių vykdymą. Tas vertinimas visų pirma suteikia galimybę depozitoriumui nustatyti galimą trečiojo asmens nemokumo poveikį AIF turtui ir teisėms. Jei depozitoriumas sužino, kad turto atskyrimas yra nepakankamas siekiant užtikrinti apsaugą nuo nemokumo dėl šalies, kurioje trečiasis asmuo veikia, teisės, jis nedelsdamas apie tai informuoja AIFV;
b)
įvertina, ar trečiojo asmens praktika, procedūros ir vidaus kontrolės priemonės yra tinkamos siekiant užtikrinti, kad AIF arba AIF vardu veikiančio AIFV finansinių priemonių atžvilgiu būtų užtikrinamas aukšto lygio apdairumas ir apsauga;
c)
įvertina, ar trečiojo asmens finansinis pajėgumas ir reputacija atitinka jam perduotas užduotis. Tas vertinimas grindžiamas potencialaus trečiojo asmens pateikta informacija, taip pat kitais duomenimis ir informacija, jei yra;
d)
užtikrina, kad trečiasis asmuo turėtų veiklos vykdymo ir techninių gebėjimų perduotoms saugojimo užduotims vykdyti užtikrinant pakankamo lygio apsaugą ir saugumą.
3. Atlikdamas periodinės peržiūros ir nuolatinio stebėjimo užduotis depozitoriumas veikia deramai profesionaliai, apdairiai ir stropiai, siekdamas užtikrinti, kad trečiasis asmuo ir toliau atitiktų šio straipsnio 1 dalyje numatytus kriterijus ir Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalies d punkte nustatytas sąlygas. Šiuo tikslu depozitoriumas bent:
a)
stebi trečiojo asmens rezultatus ir atitiktį depozitoriumo standartams;
b)
užtikrina, kad trečiasis asmuo savo saugojimo užduotis atliktų labai apdairiai, atsargiai ir stropiai, visų pirma veiksmingai atskirtų finansines priemones laikydamasis 99 straipsnio reikalavimų;
c)
peržiūri saugojimo riziką, susijusią su sprendimu patikėti turtą trečiajam asmeniui, ir nepagrįstai nedelsdamas praneša AIF arba AIFV apie bet kokius tos rizikos pokyčius. Tas vertinimas grindžiamas trečiojo asmens pateikta informacija ir kitais duomenimis ir informacija, jei yra. Kilus sumaiščiai rinkoje arba nustačius tam tikrą riziką, peržiūra atliekama dažniau ir platesne apimtimi. Jei depozitoriumas sužino, kad turto atskyrimas yra nebepakankamas siekiant užtikrinti apsaugą nuo nemokumo dėl šalies, kurioje trečiasis asmuo veikia, teisės, jis nedelsdamas apie tai informuoja AIFV.
4. Kai trečiasis asmuo toliau perduoda bet kokią jam perduotą funkciją, 1, 2 ir 3 dalyse išdėstytos sąlygos ir kriterijai taikomi mutatis mutandis.
5. Depozitoriumas stebi, kaip laikomasi Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 4 dalies.
6. Depozitoriumas parengia kiekvienos rinkos, kurioje jis paskiria trečiąjį asmenį pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalį vykdyti saugojimo pareigas, nenumatytų atvejų planus. Tokiame nenumatytų atvejų plane nurodoma alternatyvaus paslaugų teikėjo, jei yra, tapatybė.
7. Jei funkcijų perėmėjas nebeatitinka reikalavimų, depozitoriumas imasi AIF ir jo investuotojų interesus atitinkančių priemonių, įskaitant galimybę nutraukti sutartį.
99 straipsnis
Atskyrimo prievolė
1. Kai saugojimo funkcijos visiškai arba iš dalies perduodamos trečiajam asmeniui, depozitoriumas užtikrina, kad trečiasis asmuo, kuriam saugojimo funkcijos perduotos pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalį, laikytųsi atskyrimo prievolės, nustatytos Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalies d punkto iii papunktyje, tuo tikslu tikrindamas, ar trečiasis asmuo:
a)
saugo įrašus ir turi sąskaitas, kurie yra būtini, kad bet kuriuo metu ir nedelsiant būtų galima atskirti depozitoriumo AIF klientų turtą nuo jo paties turto, jo kitų klientų turto, depozitoriumo savo sąskaita laikomo turto ir turto, laikomo depozitoriumo klientų, kurie nėra AIF, vardu;
b)
įrašus ir sąskaitas tvarko taip, kad būtų užtikrintas jų tikslumas ir visų pirma jų atitiktis saugomam depozitoriumo klientų turtui;
c)
reguliariai atlieka savo ir trečiojo asmens, kuriam perdavė saugojimo funkcijas pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalies trečią pastraipą, vidaus sąskaitų ir duomenų suderinimą;
d)
imasi tinkamų organizacinių priemonių, kad kuo labiau sumažintų finansinių priemonių ar su tomis finansinėmis priemonėmis susijusių teisių praradimo arba vertės sumažėjimo riziką dėl netinkamo finansinių priemonių panaudojimo, sukčiavimo, blogo administravimo, netinkamo duomenų saugojimo arba aplaidumo;
e)
kai trečiasis asmuo yra Direktyvos 2006/73/EB 18 straipsnio 1 dalies a, b ir c punktuose nurodytas subjektas, kuriam taikomas veiksmingas rizikos ribojimo reguliavimas ir priežiūra, kurie turi tokį pat poveikį kaip Sąjungos teisė, o jų vykdymas veiksmingai užtikrinamas, depozitoriumas imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad AIF pinigai būtų laikomi sąskaitoje ar sąskaitose pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 7 dalį.
2. Kai depozitoriumas perduoda savo saugojimo funkcijas trečiajam asmeniui pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalį, stebint, kaip trečiasis asmuo laikosi atskyrimo prievolių, užtikrinama, kad jo klientams priklausančios finansinės priemonės būtų apsaugotos nuo to trečiojo asmens nemokumo. Jei pagal taikomą teisę, įskaitant visų pirma nuosavybę ar nemokumą reglamentuojančią teisę, 1 dalyje nustatytų reikalavimų nepakanka tam tikslui pasiekti, depozitoriumas įvertina, kokių papildomų priemonių reikia imtis, kad būtų kuo labiau sumažinta nuostolių rizika ir išlaikytas tinkamas apsaugos lygis.
3. Kai trečiasis asmuo, kuriam perduotos saugojimo funkcijos pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalį, nusprendžia perduoti visas savo saugojimo funkcijas ar jų dalį kitam trečiajam asmeniui pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalies trečią pastraipą, 1 ir 2 dalys taikomos mutatis mutandis.
4 SKIRSNIS
Finansinių priemonių praradimas, atleidimas nuo atsakomybės ir objektyvios priežastys
(Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 12 ir 13 dalys)
100 straipsnis
Saugomos finansinės priemonės praradimas
1. Kad saugoma finansinė priemonė yra prarasta, kaip apibrėžta Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 12 dalyje, laikoma tuomet, kai depozitoriumo arba trečiojo asmens, kuriam perduotos saugomų finansinių priemonių saugojimo funkcijos, saugomos finansinės priemonės atžvilgiu įvykdoma bet kuri iš šių sąlygų:
a)
įrodoma, kad AIF pareikšta nuosavybės teisė negalioja, nes ji nustojo egzistuoti arba niekada neegzistavo;
b)
AIF galutinai prarado finansinės priemonės nuosavybės teisę;
c)
AIF visiškai neturi galimybės tiesiogiai ar netiesiogiai disponuoti finansine priemone.
2. Kad finansinė priemonė prarasta, AIFV nustato vadovaudamasis dokumentais įforminta procedūra, kuri yra lengvai prieinama kompetentingoms institucijoms. Kai nustatoma, kad priemonė prarasta, apie tai nedelsiant pranešama investuotojams, naudojantis patvariąja laikmena.
3. Saugoma finansinė priemonė nelaikoma prarasta, kaip apibrėžta Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 12 dalyje, kai AIF galutinai praranda tam tikros finansinės priemonės nuosavybės teisę, tačiau ši priemonė pakeičiama kita finansine priemone ar priemonėmis arba konvertuojama į kitą finansinę priemonę ar priemones.
4. Trečiojo asmens, kuriam perduotos saugomų finansinių priemonių saugojimo funkcijos, nemokumo atveju AIFV nustato, kad saugoma finansinė priemonė yra prarasta, iš karto, kai tik tvirtai įsitikinama, kad įvykdyta viena iš 1 dalyje išvardytų sąlygų.
Ar įvykdyta kuri nors iš 1 dalyje nustatytų sąlygų, turi būti įsitikinta vėliausiai bankroto bylos pabaigoje. AIFV ir depozitoriumas atidžiai stebi bankroto bylos eigą siekdami nustatyti, ar visos arba kai kurios finansinės priemonės, patikėtos trečiajam asmeniui, kuriam perduotos finansinių priemonių saugojimo funkcijos, yra faktiškai prarastos.
5. Saugomos finansinės priemonės praradimas nustatomas nepriklausomai nuo to, ar 1 dalyje išvardytos sąlygos įvykdomos dėl sukčiavimo, aplaidumo ar kito tyčinio ar netyčinio elgesio.
101 straipsnis
Atleidimas nuo atsakomybės pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 12 dalį
1. Depozitoriumas nelaikomas atsakingu pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 12 dalies antrą pastraipą, jei depozitoriumas gali įrodyti, kad įvykdytos visos šios sąlygos:
a)
įvykis, dėl kurio finansinė priemonė buvo prarasta, įvyko ne dėl kokio nors depozitoriumo ar trečiojo asmens, kuriam perduotos pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 8 dalies a punktą saugomų finansinių priemonių saugojimo funkcijos, veiksmo ar neveikimo;
b)
depozitoriumas negalėjo pagrįstai išvengti įvykio, dėl kurio finansinė priemonė buvo prarasta, nors ir ėmėsi visų apsaugos priemonių, kurių pagal bendrą sektoriaus praktiką turi imtis stropus depozitoriumas;
c)
nepaisant griežto ir visapusiško išsamaus patikrinimo, depozitoriumas negalėjo išvengti praradimo.
Kad ši sąlyga įvykdyta, galima laikyti tuomet, kai depozitoriumas užtikrino, kad depozitoriumas ir trečiasis asmuo, kuriam perduotos pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 8 dalies a punktą saugomų finansinių priemonių saugojimo funkcijos, ėmėsi visų toliau nurodytų veiksmų:
i)
nustatyti, įgyvendinti, taikyti ir palaikyti tokias struktūras ir procedūras ir užtikrinti tokią kompetenciją, kokios yra tinkamos ir proporcingos AIF turto pobūdžiui ir sudėtingumui, kad būtų galima laiku nustatyti ir nuolat stebėti išorės įvykius, dėl kurių gali būti prarasta saugoma finansinė priemonė;
ii)
nuolat vertinti, ar kurie nors iš įvykių, nustatytų pagal i papunktį, kelia didelę saugomos finansinės priemonės praradimo riziką;
iii)
informuoti AIFV apie nustatytą didelę riziką ir prireikus imtis tinkamų veiksmų, kad būtų išvengta saugomų finansinių priemonių praradimo ar būtų sumažinti nuostoliai, kai nustatomi faktiniai ar potencialūs išorės įvykiai, kaip manoma, keliantys didelę saugomos finansinės priemonės praradimo riziką.
2. 1 dalies a ir b punktuose nurodyti reikalavimai gali būti laikomi įvykdytais esant šioms aplinkybėms:
a)
įvyksta gaivaliniai įvykiai, kurių žmogus negali kontroliuoti ar daryti jiems įtakos;
b)
Vyriausybė ar valstybinė įstaiga, įskaitant teismą ar tribunolą, priima įstatymą, dekretą, kitą teisės aktą, sprendimą ar įsakymą, kurie turi poveikį saugomoms finansinėms priemonėms;
c)
kyla karas, riaušės ar kiti dideli neramumai.
3. 1 dalies a ir b punktuose nurodyti reikalavimai nelaikomi įvykdytais tokiais atvejais, kai nustatoma depozitoriumo ir trečiojo asmens, kuriam perduotos pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 8 dalies a punktą saugomų finansinių priemonių saugojimo funkcijos, apskaitos klaida, veiklos trūkumai, sukčiavimas arba atskyrimo reikalavimų nevykdymas.
4. Šis straipsnis taikomas mutatis mutandis funkcijų perėmėjui, kai depozitoriumas sutartimi perleidžia savo atsakomybę pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 13 ir 14 dalis.
102 straipsnis
Objektyvios priežastys depozitoriumui susitarti dėl atleidimo nuo atsakomybės
1. Objektyvios priežastys susitarti dėl atleidimo nuo atsakomybės pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 13 dalį:
a)
yra leidžiamos tik tiksliomis ir konkrečiomis aplinkybėmis, kurios apibūdina atitinkamą veiklą;
b)
atitinka depozitoriumo politiką ir sprendimus.
2. Objektyvios priežastys nustatomos kiekvieną kartą, kai depozitoriumas ketina atsisakyti atsakomybės.
3. Kad depozitoriumas turi objektyvių priežasčių susitarti dėl atleidimo nuo atsakomybės pagal Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 13 dalį, laikoma tuomet, kai depozitoriumas gali įrodyti, kad jis neturėjo kitos išeities, kaip tik perduoti savo saugojimo pareigas trečiajam asmeniui. Visų pirma taip yra šiais atvejais:
a)
pagal trečiosios šalies teisę reikalaujama, kad tam tikras finansines priemones saugotų vietos subjektas, ir yra vietos subjektų, kurie tenkina Direktyvos 2011/61/ES 21 straipsnio 11 dalyje išdėstytus funkcijų perdavimo kriterijus; arba
b)
AIFV primygtinai reikalauja išlaikyti investiciją tam tikroje jurisdikcijoje, nepaisydamas depozitoriumo įspėjimų dėl su tuo susijusios padidėjusios rizikos.
V SKYRIUS
SKAIDRUMO REIKALAVIMAI, FINANSINIS SVERTAS, SU TREČIOSIOMIS ŠALIMIS SUSIJUSIOS TAISYKLĖS IR KEITIMASIS INFORMACIJA APIE GALIMAS AIFV VEIKLOS PASEKMES
1 SKIRSNIS
Metinė ataskaita, informacijos atskleidimas investuotojams ir ataskaitos kompetentingoms institucijoms
(Direktyvos 2011/61/ES 22 straipsnio 2 dalies a-e punktai, 23 straipsnio 4 dalis ir 24 straipsnio 1 dalis)
103 straipsnis
Bendrieji metinės ataskaitos principai
Metinėje ataskaitoje visa informacija, įskaitant šiame skirsnyje nurodytą informaciją, pateikiama taip, kad ji būtų reikšminga, patikima, palyginama ir aiški. Metinėje ataskaitoje pateikiama investuotojams reikalinga informacija apie konkrečias AIF struktūras.
104 straipsnis
Balanso arba turto ir įsipareigojimų ataskaitos ir pajamų ir išlaidų ataskaitos turinys ir forma
1. Balanse arba turto ir įsipareigojimų ataskaitoje pateikiami bent toliau nurodyti elementai ir pagrindinės straipsnių eilutės pagal Direktyvos 2011/61/ES 22 straipsnio 2 dalies a punktą:
a)
„turtas“, apimantis išteklius, kuriuos AIF kontroliuoja dėl praėjusių įvykių ir iš kurių ateityje tikisi gauti ekonominės naudos. Turtas toliau grupuojamas į šias straipsnių eilutes:
i)
„investicijos“, apimančios skolos ir nuosavybės vertybinius popierius, nekilnojamąjį turtą, turtą ir išvestines finansines priemones, taip pat kita;
ii)
„pinigai ir pinigų ekvivalentai“, apimantys grynuosius pinigus, indėlius iki pareikalavimo ir reikalavimus atitinkančias trumpalaikes likvidžias investicijas, taip pat kita;
iii)
„gautinos sumos“, apimančios gautinas sumas, susijusias su dividendais ir palūkanomis, parduotas investicijas, iš maklerių gautinas sumas, taip pat kita, ir „išankstiniai mokėjimai“, apimantys su AIF sąnaudomis susijusias iš anksto sumokėtas sumas, taip pat kita;
b)
„įsipareigojimai“, apimantys dabartines AIF prievoles, atsirandančias dėl praeities įvykių, už kuriuos atsiskaitant numatoma naudoti ekonominę naudą teikiančius AIF išteklius. Įsipareigojimai toliau grupuojami į šias straipsnių eilutes:
i)
„mokėtinos sumos“, apimančios sumas, mokėtinas įsigyjant investicijas ar išperkant AIF investicinius vienetus ar akcijas, ir makleriams mokėtinas sumas, taip pat kita, ir „sukauptos sąnaudos“, apimančios įsipareigojimus mokėti valdymo mokesčius, mokesčius už konsultacijas, sėkmės mokesčius, palūkanas ir kitas sąnaudas, patirtas AIF vykdant veiklą, taip pat kita;
ii)
„pasiskolintos lėšos“, apimančios bankams ir kitoms sandorio šalims mokėtinas sumas, taip pat kita;
iii)
„kiti įsipareigojimai“, apimantys sandorio šalims mokėtinas sumas už užstatą, kai grąžinami paskolinti vertybiniai popieriai, būsimųjų laikotarpių pajamas, mokėtinus dividendus ir paskirstomas sumas, taip pat kita;
c)
grynasis turtas - likusi AIF turto dalis atėmus visus jo įsipareigojimus.
2. Pajamų ir išlaidų ataskaitoje pateikiami bent toliau nurodyti elementai ir pagrindinės straipsnių eilutės:
a)
„pajamos“, rodančios bet kokį ekonominės naudos padidėjimą per ataskaitinį laikotarpį dėl įplaukų, turto padidėjimo ar įsipareigojimų sumažėjimo, kai dėl to padidėja grynasis turtas, išskyrus su investuotojų įnašais susijusį ekonominės naudos padidėjimą. Pajamos toliau grupuojamos į šias straipsnių eilutes:
i)
„investicinės pajamos“, kurias toliau galima grupuoti taip:
-
„dividendų pajamos“, susijusios su dividendais už investicijas į nuosavą kapitalą, į kuriuos AIF turi teisę,
-
„palūkanų pajamos“, susijusios su palūkanomis už investicijas į skolos vertybinius popierius ir už pinigus, į kurias AIF turi teisę,
-
„nuomos pajamos“, susijusios su nuomos pajamomis iš investicijų į turtą, į kurias AIF turi teisę;
ii)
„realizuotasis pelnas iš investicijų“, rodantis pelną dėl investicijų pardavimo;
iii)
„nerealizuotasis pelnas iš investicijų“, rodantis pelną dėl investicijų perkainojimo; ir
iv)
„kitos pajamos“, apimančios pajamas iš mokesčių už paskolintus vertybinius popierius ir pajamas iš įvairių šaltinių, taip pat kita;
b)
„sąnaudos“, rodančios ekonominės naudos sumažėjimą per ataskaitinį laikotarpį dėl turto sumažėjimo ar sunaudojimo arba įsipareigojimų prisiėmimo, kai dėl to sumažėja grynasis turtas, išskyrus su paskirstymu investuotojams susijusį ekonominės naudos sumažėjimą. Sąnaudos toliau grupuojamos į šias straipsnių eilutes:
-
„investavimo konsultacijų arba valdymo mokesčiai“, rodantys sutartinius mokesčius, mokėtinus konsultantui arba AIFV,
-
„kitos sąnaudos“, apimančios administravimo mokesčius, profesinius mokesčius, depozitoriumo mokesčius ir palūkanas, taip pat kita. Atskiri straipsniai, jei yra reikšmingo pobūdžio, turėtų būti atskleidžiami atskirai,
-
„realizuotasis nuostolis dėl investicijų“, rodantis nuostolį dėl investicijų pardavimo,
-
„nerealizuotasis nuostolis dėl investicijų“, rodantis nuostolį dėl investicijų perkainojimo;
c)
„grynosios pajamos arba išlaidos“, rodančios atitinkamai pajamų perviršį, palyginti su išlaidomis, arba išlaidų perviršį, palyginti su pajamomis.
3. Straipsnių eilučių išdėstymas, nomenklatūra ir terminologija atitinka AIF taikomus apskaitos standartus arba AIF priimtas taisykles, taip pat šalyje, kurioje įsteigtas AIF, taikomus teisės aktus. Tokios straipsnių eilutės gali būti taisomos arba išplečiamos siekiant užtikrinti atitiktį pirmiau nurodytiems reikalavimams.
4. Papildomos straipsnių eilutės, antraštės ir tarpinės sumos pateikiamos AIF balanse arba turto ir įsipareigojimų ataskaitoje, kai toks pateikimas reikalingas AIF finansinei būklei suprasti, arba pajamų ir išlaidų ataskaitoje, atsižvelgiant į turinį ir formą, kai toks pateikimas būtinas AIF finansiniam rezultatui suprasti. Kai būtina, papildoma informacija pateikiama finansinių ataskaitų aiškinamajame rašte. Aiškinamojo rašto paskirtis - pateikti pagrindinėse ataskaitose pateiktų straipsnių aprašomuosius paaiškinimus ar išskaidymą ir informaciją apie straipsnius, kurie neatitinka pripažinimo šiose ataskaitose kriterijų.
5. Kiekviena reikšminga panašių straipsnių grupė pateikiama atskirai. Atskiri straipsniai, jei jie reikšmingi, turi būti atskleisti. Reikšmingumas vertinamas pagal taikomos apskaitos sistemos reikalavimus.
6. Balanso arba turto ir įsipareigojimų ataskaitos straipsnių pateikimo ir grupavimo tvarka išlaikoma tokia pati per visus ataskaitinius laikotarpius, nebent akivaizdu, kad kitoks pateikimas arba grupavimas būtų tinkamesnis, kai, pvz., pakeitus investavimo strategiją keičiasi prekybos pobūdis, arba apskaitos standarte reikalaujama, kad būtų pakeista pateikimo tvarka.
7. Atsižvelgiant į pajamų ir išlaidų ataskaitos turinį ir formą, nustatytą IV priede, visi pajamų ir sąnaudų straipsniai pripažįstami atitinkamą laikotarpį pajamų ir išlaidų ataskaitoje, nebent AIF taikomame apskaitos standarte reikalaujama kitaip.
105 straipsnis
Finansinių metų veiklos ataskaita
1. Finansinių metų veiklos ataskaitoje pateikiama bent:
a)
investicinės veiklos per metus ar laikotarpį apžvalga ir AIF portfelio metų ar laikotarpio pabaigoje apžvalga;
b)
AIF veiklos rezultatų per metus ar laikotarpį apžvalga;
c)
informacijos, išvardytos Direktyvos 2011/61/ES 23 straipsnyje, reikšmingi pakeitimai, kaip apibrėžta toliau, dar nepateikti finansinėse ataskaitose.
2. Ši ataskaita apima teisingą ir subalansuotą AIF veiklos ir veiklos rezultatų apžvalgą, taip pat aprašant pagrindinę riziką ir investavimo arba ekonominį netikrumą, kurį gali patirti AIF.
3. Tokiu mastu, koks būtinas AIF investicinei veiklai arba jo veiklos rezultatams suprasti, analizėje pateikiami tiek finansiniai, tiek nefinansiniai tam AIF svarbūs pagrindiniai veiklos rodikliai. Ataskaitoje pateikta informacija atitinka šalies, kurioje AIF įsteigtas, nacionalines taisykles.
4. Finansinių metų veiklos ataskaitoje pateikta informacija įtraukiama į direktorių ar investicijų valdytojų ataskaitą, jei ji paprastai teikiama kartu su AIF finansinėmis ataskaitomis.
106 straipsnis
Reikšmingi pakeitimai
1. Informacijos pakeitimai laikomi reikšmingais (esminiais) pagal Direktyvos 2011/61/ES 22 straipsnio 2 dalies d punktą, jeigu yra didelė tikimybė, kad sumanus investuotojas, sužinojęs tokią informaciją, iš naujo apsvarstys galimybę investuoti į AIF, nes, be kita ko, tokia informacija gali turėti įtakos investuotojo gebėjimui pasinaudoti savo teisėmis, susijusiomis su investicija, arba kitaip pažeisti vieno ar kelių AIF investuotojų interesus.
2. Siekdami laikytis Direktyvos 2011/61/ES 22 straipsnio 2 dalies d punkto, AIFV įvertina informacijos, nurodytos Direktyvos 2011/61/ES 23 straipsnyje, pakeitimus per finansinius metus pagal šio straipsnio 1 dalį.
3. Informacija atskleidžiama pagal AIF taikomų apskaitos standartų ir AIF priimtų apskaitos taisyklių reikalavimus, kartu aprašant bet kokį galimą ar laukiamą poveikį AIF ir (arba) AIF investuotojams. Kai laikytis konkrečių apskaitos standartų ir apskaitos taisyklių reikalavimų gali būti nepakankama, kad investuotojai galėtų suprasti pakeitimo poveikį, atskleidžiama papildoma informacija.
4. Kai informacija, kurią reikalaujama atskleisti pagal 1 dalį, nenumatyta AIF taikomuose apskaitos standartuose arba jo apskaitos taisyklėse, pateikiamas reikšmingo pakeitimo aprašymas kartu aprašant bet kokį galimą ar laukiamą poveikį AIF ir (arba) AIF investuotojams.
107 straipsnis
Informacijos apie atlyginimus atskleidimas
1. Kai pateikiama informacija, kurios reikalaujama pagal Direktyvos 2011/61/ES 22 straipsnio 2 dalies e punktą, nurodoma, ar visas atlyginimas susijęs su bet kuriuo iš toliau išvardytų elementų:
a)
visų AIFV darbuotojų visu atlyginimu, nurodant naudos gavėjų skaičių;
b)
tų AIFV darbuotojų, kurie visapusiškai arba iš dalies dalyvauja AIF veikloje, visu atlyginimu, nurodant naudos gavėjų skaičių;
c)
viso AIFV darbuotojų atlyginimo dalimi, priskirtina AIF, nurodant naudos gavėjų skaičių.
2. Kai tinka, pateikiant informaciją apie visą finansinių metų atlyginimą taip pat nurodoma alternatyvaus investavimo fondo sumokėta valdytojo pelno dalis.
3. Kai informacija atskleidžiama AIFV lygmeniu, pateikiamas jos paskirstymas ar išskaidymas pagal kiekvieną AIF, jei ši informacija egzistuoja arba yra lengvai prieinama. Atskleidžiant šią informaciją įtraukiamas aprašymas, kaip buvo pateiktas paskirstymas ar išskaidymas.
4. AIFV teikia bendrąją informaciją, susijusią su finansiniais ir nefinansiniais atitinkamų darbuotojų kategorijų atlyginimų politikos ir praktikos kriterijais, kad investuotojai galėtų įvertinti sukurtas paskatas. Pagal Direktyvos 2011/61/ES II priede išdėstytus principus AIFV bent atskleidžia informaciją, kurios reikia tam, kad būtų galima suprasti AIF rizikos pobūdį ir priemones, kurių AIF imasi siekdamas išvengti interesų konfliktų ar juos valdyti.
108 straipsnis
Periodiškas informacijos atskleidimas investuotojams
1. Direktyvos 2011/61/ES 23 straipsnio 4 dalyje nurodyta informacija pateikiama aiškiai ir suprantamai.
2. Atskleisdamas informaciją apie AIF turto dalį, kuriai taikomi specialieji susitarimai dėl šio turto nelikvidumo, pagal Direktyvos 2011/61/ES 23 straipsnio 4 dalies a punktą AIFV:
a)
apžvelgia bet kokius taikomus specialiuosius susitarimus, įskaitant tai, ar jie susiję su nelikvidaus turto izoliavimo sąskaitomis, išpirkimo apribojimais ar kitais panašiais susitarimais, turto, kuriam taikomi tokie susitarimai, vertinimo metodiką ir kaip šiam turtui taikomi valdymo ir sėkmės mokesčiai;
b)
atskleidžia šią informaciją kaip dalį AIF periodinių ataskaitų investuotojams, kaip reikalaujama AIF taisyklėse ar steigimo dokumentuose, arba tuo metu, kai teikiamas prospektas ir siūlymo dokumentas, ir ne vėliau kaip tuo metu, kai teikiama metinė ataskaita pagal Direktyvos 2011/61/ES 22 straipsnio 1 dalį.
AIF turto dalis, kuriai taikomi specialieji susitarimai, kaip apibrėžta 1 straipsnio 5 punkte, apskaičiuojama kaip turto, kuriam taikomi specialieji susitarimai, grynoji vertė, padalyta iš atitinkamo AIF grynojo turto vertės.
3. Apie visus naujus AIF likvidumo valdymo susitarimus pagal Direktyvos 2011/61/ES 23 straipsnio 4 dalies b punktą AIF valdytojai:
a)
kiekvieno savo valdomo AIF, kuris nėra uždarojo tipo finansinio sverto netaikantis AIF, investuotojams praneša, kai jie daro likvidumo valdymo sistemų ir procedūrų, nurodytų Direktyvos 2011/61/ES 16 straipsnio 1 dalyje, pakeitimus, kurie yra reikšmingi pagal 106 straipsnio 1 dalį;
b)
nedelsdami praneša investuotojams, kai jie pradeda taikyti išpirkimo apribojimus, nelikvidaus turto izoliavimo sąskaitas ar panašius specialiuosius susitarimus arba kai jie nusprendžia sustabdyti išpirkimą;
c)
pateikia su likvidumu susijusių susitarimų, nesvarbu, ar tai specialieji susitarimai, ar ne, pakeitimų apžvalgą. Kai tinka, įtraukiamos sąlygos, kuriomis leidžiamas išpirkimas, ir aplinkybės, lemiančios, kada vadovybė turi teisę veikti savo nuožiūra. Taip pat įtraukiami visi vykdytini balsavimo ar kiti apribojimai, bet kokio įšaldymo laikotarpio trukmė arba nuostatos dėl pirmumo teisės ar proporcingo paskirstymo išpirkimo apribojimų ir sustabdymo atveju.
4. Atskleidžiant informaciją apie AIF rizikos pobūdį pagal Direktyvos 2011/61/ES 23 straipsnio 4 dalies c punktą pateikiama:
a)
priemonės, kurių paskirtis - įvertinti AIF portfelio jautrumą svarbiausių rūšių rizikai, kuri gresia ar gali grėsti AIF;
b)
informacija apie tai, ar buvo viršytos AIFV nustatytos rizikos ribos arba ar tikėtina, kad jos bus viršytos, o kai šios rizikos ribos buvo viršytos, aplinkybių ir taisomųjų priemonių, kurių imtasi, aprašymas.
Informacija atskleidžiama kaip dalis AIF periodinių ataskaitų investuotojams, kaip reikalaujama AIF taisyklėse ar steigimo dokumentuose, arba tuo metu, kai teikiamas prospektas ir siūlymo dokumentas, ir ne vėliau kaip tuo metu, kai teikiama metinė ataskaita pagal Direktyvos 2011/61/ES 22 straipsnio 1 dalį.
5. Atskleidžiant informaciją apie AIFV taikomas rizikos valdymo sistemas pagal Direktyvos 2011/61/ES 23 straipsnio 4 dalies c punktą, nurodomos rizikos valdymo sistemų, kurias AIFV taiko siekdamas valdyti riziką, kuri gresia ar gali grėsti kiekvienam jo valdomam AIF, pagrindinės savybės. Pakeitimo atveju taip pat atskleidžiama informacija, susijusi su pakeitimu ir jo laukiamu poveikiu AIF ir jo investuotojams.
Informacija atskleidžiama kaip dalis AIF periodinių ataskaitų investuotojams, kaip reikalaujama AIF taisyklėse ar steigimo dokumentuose, arba tuo metu, kai teikiamas prospektas ir siūlymo dokumentas, ir ne vėliau kaip tuo metu, kai teikiama ar viešai skelbiama metinė ataskaita pagal Direktyvos 2011/61/ES 22 straipsnio 1 dalį.
109 straipsnis
Reguliarus informacijos atskleidimas investuotojams
1. Direktyvos 2011/61/ES 23 straipsnio 5 dalyje nurodyta informacija pateikiama aiškiai ir suprantamai.
2. Informacija apie didžiausio finansinio sverto lygio, apskaičiuoto pagal bendrąjį ir įsipareigojimų metodus, pakeitimus ir apie visas teises pakartotinai naudoti užstatą ar bet kokią garantiją pagal finansinio sverto susitarimus pateikiama nepagrįstai nedelsiant ir apima:
a)
pradinį ir peržiūrėtą didžiausią finansinio sverto lygį, apskaičiuotą pagal 7 ir 8 straipsnius, pagal kuriuos finansinio sverto lygis skaičiuojamas kaip atitinkama pozicija, padalyta iš AIF grynojo turto vertės;
b)
suteiktų pakartotinio užstato naudojimo teisių pobūdį;
c)
suteiktų garantijų pobūdį ir
d)
išsamią informaciją apie paslaugų teikėjų pakeitimus, susijusius su vienu iš pirmiau nurodytų dalykų.
3. Informacija apie visą AIF naudojamo finansinio sverto, apskaičiuoto pagal bendrąjį ir įsipareigojimų metodus, sumą atskleidžiama kaip dalis AIF periodinių ataskaitų investuotojams, kaip reikalaujama AIF taisyklėse ar steigimo dokumentuose, arba tuo metu, kai teikiamas prospektas ir siūlymo dokumentas, ir bent tuo metu, kai teikiama metinė ataskaita pagal Direktyvos 2011/61/ES 22 straipsnio 1 dalį.
110 straipsnis
Ataskaitų teikimas kompetentingoms institucijoms
1. Siekdamas laikytis Direktyvos 2011/61/ES 24 straipsnio 1 dalies antros pastraipos ir 3 straipsnio 3 dalies d punkto, AIFV, teikdamas ataskaitas kompetentingoms institucijoms, pateikia informaciją apie:
a)
pagrindines priemones, kuriomis prekiauja, įskaitant finansinių priemonių ir kito turto suskirstymą, taip pat AIF investavimo strategijas ir jų tikslines geografines sritis bei sektorius;
b)
rinkas, kurių narys yra arba kuriose aktyviai prekiauja;
c)
AIF portfelio diversifikavimą, įskaitant jo pagrindines pozicijas ir didžiausias koncentracijas, bet tuo neapsiribojant.
Informacija pateikiama kuo greičiau ir ne vėliau kaip praėjus mėnesiui nuo 3 dalyje nurodyto laikotarpio pabaigos. Kai AIF yra fondų fondas, šį laikotarpį AIFV gali pratęsti 15 dienų.
2. Apie kiekvieną valdomą ES AIF ir kiekvieną AIF, kurio investicinius vienetus ar akcijas platina Sąjungoje, AIFV savo buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms pagal Direktyvos 2011/61/ES 24 straipsnio 2 dalį pateikia tokią informaciją:
a)
AIF turto dalį, kuriai taikomi specialieji susitarimai, kaip apibrėžta šio reglamento 1 straipsnio 5 punkte, dėl šio turto nelikvidumo, kaip nurodyta Direktyvos 2011/61/ES 23 straipsnio 4 dalies a punkte;
b)
visus naujus AIF likvidumo valdymo susitarimus;
c)
AIFV taikomas rizikos valdymo sistemas rinkos rizikai, likvidumo rizikai, sandorio šalies rizikai ir kitai rizikai, įskaitant operacinę riziką, valdyti;
d)
dabartinį AIF rizikos pobūdį, įskaitant:
i)
AIF investicijų rinkos rizikos pobūdį, įskaitant numatomą AIF grąžą ir kintamumą įprastomis rinkos sąlygomis;
ii)
AIF investicijų likvidumo pobūdį, įskaitant AIF turto likvidumo pobūdį, išpirkimo sąlygų pobūdį ir sandorio šalių AIF teikiamo finansavimo sąlygas;
e)
informaciją apie pagrindines turto, į kurį AIF investavo, kategorijas, įskaitant atitinkamą trumposios pozicijos rinkos vertę ir ilgosios pozicijos rinkos vertę, apyvartą ir veiklos rezultatus ataskaitiniu laikotarpiu; ir
f)
periodinio testavimo nepalankiausiomis sąlygomis, atlikto esant įprastoms ir išskirtinėms aplinkybėms pagal Direktyvos 2011/61/ES 15 straipsnio 3 dalies b punktą ir 16 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, rezultatus.
3. 1 ir 2 dalyse nurodyta informacija pateikiama ataskaitose taip:
a)
AIFV, valdantys portfelius tokių AIF, kurių visas valdomas turtas, apskaičiuotas pagal 2 straipsnį, viršija 100 mln. EUR ribą arba 500 mln. EUR ribą, atitinkamai nustatytą Direktyvos 2011/61/ES 3 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose, tačiau neviršija 1 mlrd. EUR, kas pusę metų teikia ataskaitas apie kiekvieną savo valdomą ES AIF ir apie kiekvieną AIF, kurio akcijas ar investicinius vienetus jie platina Sąjungoje;
b)
AIFV, valdantys portfelius tokių AIF, kurių visas valdomas turtas, apskaičiuotas pagal 2 straipsnį, viršija 1 mlrd. EUR, kas ketvirtį teikia ataskaitas apie kiekvieną savo valdomą ES AIF ir apie kiekvieną AIF, kurio akcijas ar investicinius vienetus jie platina Sąjungoje;
c)
AIFV, kuriems taikomi šios dalies a punkte nurodyti reikalavimai, kas ketvirtį teikia ataskaitas apie kiekvieną AIF, kurio visas valdomas turtas, įskaitant turtą, įgytą naudojant finansinį svertą, viršija 500 mln. EUR;
d)
AIFV kas metus teikia ataskaitas apie kiekvieną savo valdomą finansinio sverto netaikantį AIF, kuris pagal savo pagrindinę investavimo politiką investuoja į nebiržines bendroves ir emitentus siekdamas įgyti jų kontrolę.
4. Nukrypdama nuo 3 dalies, AIFV buveinės valstybės narės kompetentinga institucija gali laikyti, kad jos funkcijoms vykdyti tikslinga ir būtina reikalauti, kad visa informacija arba jos dalis būtų teikiama dažniau.
5. AIFV, valdantys vieną ar kelis AIF, kurie, AIFV vertinimu, naudoja reikšmingą finansinį svertą pagal šio reglamento 111 straipsnį, pateikia Direktyvos 2011/61/ES 24 straipsnio 4 dalyje reikalaujamą informaciją tuo pat metu kaip tą, kurios reikalaujama pagal šio straipsnio 2 dalį.
6. 1, 2 ir 5 dalyse nustatytą informaciją AIFV pateikia pagal pro forma ataskaitos šabloną, pateiktą IV priede.
7. Pagal Direktyvos 2011/61/ES 42 straipsnio 1 dalies a punktą bet kokia nuoroda į ne ES AIFV buveinės valstybės narės kompetentingas institucijas laikoma nuoroda į referencinės valstybės narės kompetentingas institucijas.
111 straipsnis
Reikšmingo finansinio sverto naudojimas
1. Taikant Direktyvos 2011/61/ES 24 straipsnio 4 dalį laikoma, kad AIF naudoja reikšmingą finansinį svertą, kai AIF pozicija, apskaičiuota taikant įsipareigojimų metodą pagal šio reglamento 8 straipsnį, yra tris kartus didesnė už jo grynojo turto vertę.
2. Kai įvykdomi šio straipsnio 1 dalyje nurodyti reikalavimai, AIFV pagal Direktyvos 2011/61/ES 24 straipsnio 4 dalį pateikia informaciją savo buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms, vadovaudamiesi šio reglamento 110 straipsnio 3 dalyje nustatytais principais.
2 SKIRSNIS
AIFV, valdantys AIF, kurie taiko finansinį svertą
(Direktyvos 2011/61/ES 25 straipsnio 3 dalis)
112 straipsnis
AIF valdymo apribojimai
1. Šiame straipsnyje išdėstyti principai taikomi siekiant patikslinti aplinkybes, kurioms esant kompetentingos institucijos naudojasi savo teise nustatyti finansinio sverto ribas ar kitus apribojimus AIF valdytojams.
2. Vertindama pagal Direktyvos 2011/61/ES 7 straipsnio 3 dalį, 15 straipsnio 4 dalį, 24 straipsnio 4 arba 5 dalį gautą informaciją, kompetentinga institucija atsižvelgia į mastą, kuriuo AIFV finansinio sverto naudojimas arba jo sąveika su AIFV grupe ar kitomis finansų įstaigomis gali didinti finansų sistemos sisteminę riziką arba sumaišties rinkose riziką.
3. Kompetentingos institucijos vertindamos atsižvelgia bent į šiuos aspektus:
a)
aplinkybes, kuriomis vieno ar kelių AIF pozicija, įskaitant pozicijas, atsirandančias dėl finansavimo ar investavimo pozicijų, kurias AIFV įgyja savo sąskaita arba AIF vardu, gali būti svarbus rinkos, likvidumo ar sandorio šalies rizikos šaltinis finansų įstaigai;
b)
aplinkybes, kuriomis AIFV veikla arba jo sąveika su, pvz., AIFV grupe ar kitomis finansų įstaigomis, visų pirma susijusi su turto, į kurį AIF investuoja, tipais ir AIFV taikomais metodais naudojant finansinį svertą, lemia arba gali lemti finansinių priemonių ar kito turto kainų mažėjimo spiralę taip, kad kiltų grėsmė tokių finansinių priemonių ar kito turto perspektyvumui;
c)
kriterijus, tokius kaip AIF tipas, su atitinkamais AIF susijusi AIFV investavimo strategija, rinkos sąlygos, kuriomis veikia AIFV ir AIF, ir bet koks tikėtinas procikliškas poveikis, kuris gali atsirasti kompetentingoms institucijoms nustačius atitinkamo AIFV finansinio sverto naudojimo ribas ar kitus apribojimus;
d)
kriterijus, tokius kaip vieno ar kelių AIF dydis ir bet koks susijęs poveikis konkrečiame rinkos sektoriuje, rizikos koncentracija tam tikrose rinkose, kuriose investuoja vienas ar keli AIF, bet kokia rinkos, kurioje nustatyta rizika, keliama užkrato plitimo į kitas rinkas rizika, likvidumo problemos tam tikrose rinkose konkrečiu momentu, turto ir įsipareigojimų neatitikimo mastas tam tikroje AIFV investavimo strategijoje arba neįprastas turto, į kurį AIF gali investuoti, kainų kitimas.
3 SKIRSNIS
Specialios taisyklės, susijusios su trečiosiomis šalimis
(Direktyvos 2011/61/ES 34 straipsnio 1 dalis, 35 straipsnio 2 dalis, 36 straipsnio 1 dalis, 37 straipsnio 7 dalies d punktas, 40 straipsnio 2 dalies a punktas ir 42 straipsnio 1 dalis)
113 straipsnis
Bendrieji reikalavimai
1. Bendradarbiavimo susitarimuose numatomos visos įmanomos situacijos ir dalyviai, numatyti Direktyvos 2011/61/ES VII skyriuje, atsižvelgiant į AIFV buvimo vietą, AIF buvimo vietą ir AIFV veiklą.
2. Bendradarbiavimo susitarimai sudaromi raštu.
3. Bendradarbiavimo susitarimuose nustatoma speciali ES kompetentingų institucijų ir trečiųjų šalių priežiūros institucijų konsultacijų, bendradarbiavimo ir keitimosi informacija priežiūros ir vykdymo užtikrinimo tikslais tvarka.
4. Į bendradarbiavimo susitarimus įtraukiama speciali sąlyga, kuria numatomas informacijos, kurią Sąjungos kompetentinga institucija gavo iš trečiosios šalies priežiūros institucijos, perdavimas kitoms Sąjungos kompetentingoms institucijoms, EVPRI ar ESRV, kaip reikalaujama pagal Direktyvą 2011/61/ES.
114 straipsnis
Mechanizmai, priemonės ir procedūros
1. Bendradarbiavimo susitarimuose nustatomi mechanizmai, priemonės ir procedūros, reikalingi tam, kad Sąjungos kompetentingos institucijos galėtų susipažinti su visa informacija, būtina jų pareigoms pagal Direktyvą 2011/61/ES vykdyti.
2. Bendradarbiavimo susitarimuose nustatomi mechanizmai, priemonės ir procedūros, reikalingi tam, kad būtų galima atlikti patikras vietoje, kai to reikia Sąjungos kompetentingoms institucijoms vykdant pareigas pagal Direktyvą 2011/61/ES. Patikras vietoje atlieka tiesiogiai Sąjungos kompetentinga institucija arba trečiosios šalies kompetentinga institucija padedant Sąjungos kompetentingai institucijai.
3. Bendradarbiavimo susitarimuose nustatomi mechanizmai, priemonės ir procedūros, reikalingi tam, kad trečiosios šalies kompetentinga institucija galėtų padėti Sąjungos kompetentingoms institucijoms, kai to reikia siekiant užtikrinti Sąjungos teisės aktų ir nacionalinių įgyvendinimo teisės aktų vykdymą, jei juos pažeidžia trečiojoje šalyje įsteigtas subjektas, pagal tai institucijai taikomą nacionalinę ir tarptautinę teisę.
115 straipsnis
Duomenų apsauga
Bendradarbiavimo susitarimais užtikrinama, kad duomenų perdavimas trečiosioms šalims ir duomenų analizė būtų atliekami tik laikantis Direktyvos 2011/61/ES 52 straipsnio.
4 SKIRSNIS
Informacijos apie galimas AIFV veiklos pasekmes sistemai mainai
(Direktyvos 2011/61/ES 53 straipsnio 1 dalis)
116 straipsnis
Informacijos apie galimas AIFV veiklos pasekmes sistemai mainai
Taikant Direktyvos 2011/61/ES 53 straipsnį, valstybių narių kompetentingos institucijos, atsakingos už AIFV veiklos leidimų suteikimą arba AIFV priežiūrą pagal tą direktyvą, su kitų valstybių narių kompetentingomis institucijomis, EVPRI ir ESRV keičiasi bent tokia informacija:
a)
informacija, gauta pagal 110 straipsnį, kai tokia informacija gali būti svarbi stebint galimą atskirų AIFV ar kelių AIFV bendrą poveikį sistemiškai svarbių finansų įstaigų stabilumui ir tinkamam rinkų, kuriose veikia AIFV, funkcionavimui ir į tą poveikį reaguojant;
b)
informacija, gauta iš trečiosios šalies valdžios institucijų, kai tai būtina sisteminei rizikai stebėti;
c)
a ir b punktuose nurodytos informacijos analize ir bet kokios situacijos, kai laikoma, kad vieno ar kelių prižiūrimų AIFV arba vieno ar kelių jų valdomų AIF veikla didina finansų sistemos sisteminę riziką, sumaišties rinkose riziką arba ilgalaikiam ekonomikos augimui keliamą riziką, vertinimo duomenimis;
d)
informacija apie priemones, kurių imtasi, kai vieno ar kelių prižiūrimų AIFV arba vieno ar kelių jų valdomų AIF veikla kelia sisteminę riziką arba pavojų tinkamam rinkų, kuriose jie veikia, funkcionavimui.
VI SKYRIUS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
117 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Jis taikomas nuo 2013 m. liepos 22 d.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2012 m. gruodžio 19 d.