NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 910/2014
ze dne 23. července 2014
o elektronické identifikaci a službách vytvářejících důvěru pro elektronické transakce na vnitřním trhu a o zrušení směrnice 1999/93/ES
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Budování důvěryhodnosti on-line prostředí má pro hospodářský a sociální rozvoj klíčový význam. Nedostatečná důvěra, zejména v důsledku pocitu nedostatku právní jistoty, vede k tomu, že se spotřebitelé, podniky a orgány veřejné moci zdráhají provádět transakce elektronickými prostředky a přijímat nové služby.
(2)
Toto nařízení má zvýšit důvěryhodnost elektronických transakcí na vnitřním trhu tím, že poskytne společný základ pro bezpečnou elektronickou komunikaci mezi občany, podniky, orgány veřejné moci, čímž posílí efektivnost veřejných a soukromých on-line služeb, elektronického podnikání a elektronického obchodu v Unii.
(3)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/93/ES (3) upravovala elektronické podpisy, aniž by poskytovala ucelený přeshraniční a meziodvětvový rámec pro bezpečné, důvěryhodné a snadno použitelné elektronické transakce. Toto nařízení acquis uvedené směrnice posiluje a rozšiřuje.
(4)
Ve sdělení Komise ze dne 26. srpna 2010 s názvem „Digitální agenda pro Evropu“ byly jako hlavní překážky účinného cyklu digitální ekonomiky označeny roztříštěnost digitálního trhu, nedostatečná interoperabilita a nárůst kyberkriminality. Ve své zprávě o občanství EU za rok 2010 s názvem „Odstranit překážky pro výkon práv občanů EU“ dále Komise vyzdvihla potřebu odstranit hlavní problémy, které občanům Unie brání ve využívání výhod jednotného digitálního trhu a přeshraničních digitálních služeb.
(5)
Evropská rada ve svých závěrech ze dnů 4. února 2011 a 23. října 2011 vyzvala Komisi, aby do roku 2015 vytvořila jednotný digitální trh s cílem urychleně pokročit v klíčových oblastech digitálního hospodářství a aby prosazovala plně integrovaný jednotný digitální trh usnadněním přeshraničního využívání on-line služeb a zvláštní pozornost přitom věnovala usnadnění bezpečné elektronické identifikace a autentizace.
(6)
Rada ve svých závěrech ze dne 27. května 2011 Komisi vyzvala, aby přispěla k jednotnému digitálnímu trhu vytvořením vhodných podmínek pro vzájemné přeshraniční uznávání klíčových prvků, jako jsou elektronická identifikace, elektronické dokumenty, elektronické podpisy a služby elektronického doručování, a pro interoperabilní služby elektronické veřejné správy v celé Evropské unii.
(7)
Evropský parlament ve svém usnesení ze dne 21. září 2010 o dotvoření vnitřního trhu pro elektronický obchod (4) zdůraznil význam bezpečnosti elektronických služeb, zejména elektronických podpisů, a nutnost vytvořit na celoevropské úrovni infrastrukturu veřejných klíčů, a vyzval Komisi, aby zřídila portál evropských evidenčních orgánů s cílem zajistit přeshraniční interoperabilitu elektronických podpisů a zvýšit bezpečnost transakcí prováděných po internetu.
(8)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES (5) vyžaduje, aby členské státy vytvořily jednotná kontaktní místa s cílem zajistit, aby veškeré postupy a formality vztahující se k přístupu k činnosti poskytování služeb a jejímu výkonu mohly být snadno splněny na dálku a pomocí elektronických prostředků, a to prostřednictvím příslušného jednotného kontaktního místa a u příslušných orgánů. Mnoho on-line služeb přístupných prostřednictvím jednotného kontaktního místa vyžaduje elektronickou identifikaci, autentizaci a podpis.
(9)
Ve většině případů nemohou občané svou elektronickou identifikaci využívat k autentizaci v jiném členském státě, neboť vnitrostátní systémy elektronické identifikace v jejich zemi nejsou uznávány v ostatních členských státech. Tato elektronická bariéra znemožňuje poskytovatelům služeb plně využívat výhod vnitřního trhu. Vzájemně uznávané prostředky pro elektronickou identifikaci usnadní přeshraniční poskytování četných služeb na vnitřním trhu a umožní podnikům přeshraniční působení, aniž by se při kontaktech s orgány veřejné moci potýkaly s mnoha překážkami.
(10)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/24/EU (6) zřídila síť vnitrostátních orgánů odpovědných za elektronické zdravotnictví. V zájmu zvýšení bezpečnosti a zajištění kontinuity přeshraniční zdravotní péče je tato síť povinna vypracovat pokyny k přeshraničnímu přístupu k elektronickým zdravotním údajům a službám, mimo jiné podporou „společných opatření pro identifikaci a ověřování za účelem snadnější přenositelnosti údajů v rámci přeshraniční zdravotní péče“. Vzájemné uznávání elektronické identifikace a autentizace je hlavním předpokladem pro to, aby se přeshraniční zdravotní péče stala pro evropské občany skutečností. Pokud občané cestují za účelem lékařského ošetření, musí být údaje o jejich zdravotním stavu dostupné v zemi, v níž je léčba poskytována. To vyžaduje řádný, bezpečný a důvěryhodný rámec pro elektronickou identifikaci.
(11)
Toto nařízení by mělo být uplatňováno v plném souladu se zásadami ochrany osobních údajů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES (7). V tomto směru by se, s ohledem na zásadu vzájemného uznávání stanovenou v tomto nařízení, měla autentizace pro účely on-line služeb týkat zpracování pouze těch identifikačních údajů, které jsou přiměřené, podstatné a rozsahem úměrné pro udělení přístupu k dané on-line službě. Dále by poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru a orgány dohledu měly dodržovat požadavky stanovené ve směrnici 95/46/ES týkající se důvěrné povahy a bezpečnosti zpracování.
(12)
Jedním z cílů tohoto nařízení je odstranění stávajících překážek přeshraničního využívání prostředků pro elektronickou identifikaci, které se v členských státech používají k autentizaci, alespoň pro účely veřejných služeb. Toto nařízení nemá za cíl zasahovat do systémů správy elektronické identity a souvisejících infrastruktur zřízených v členských státech. Jeho cílem je zajistit, aby u přístupu k přeshraničním on-line službám poskytovaným členskými státy byla možná bezpečná elektronická identifikace a autentizace.
(13)
Členské státy by měly mít možnost používat nebo zavést prostředky pro účely elektronické identifikace pro přístup k on-line službám. Měly by mít rovněž možnost rozhodnout, zda do poskytování těchto prostředků zapojí soukromý sektor. Členské státy by neměly mít povinnost oznámit své systémy elektronické identifikace Komisi. Je na členských státech, aby si zvolily, zda jí oznámí veškeré systémy elektronické identifikace používané na vnitrostátní úrovni pro přístup alespoň k veřejným on-line službám či zvláštním službám nebo pouze některé z těchto systémů, nebo zda tyto systémy neoznámí.
(14)
V tomto nařízení je nutno stanovit určité podmínky, pokud jde o to, které prostředky pro elektronickou identifikaci musí být uznávány, a způsob oznamování systémů elektronické identifikace. Tyto podmínky by měly členským státům pomoci při budování nezbytné vzájemné důvěry v systémy elektronické identifikace a při vzájemném uznávání prostředků pro elektronickou identifikaci spadajících do jejich oznámených systémů. Zásada vzájemného uznávání by se měla použít, jestliže systém elektronické identifikace oznamujícího členského státu splňuje podmínky pro oznámení a toto oznámení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie. Zásada vzájemného uznávání by se však měla týkat pouze autentizace pro účely on-line služby. Přístup k těmto on-line službám a jejich skutečné poskytnutí žadateli by měly úzce souviset s právem na obdržení takovýchto služeb za podmínek stanovených ve vnitrostátních právních předpisech.
(15)
Povinnost uznávat prostředky pro elektronickou identifikaci by se měla týkat pouze těch prostředků, jejichž úroveň záruky totožnosti odpovídá úrovni, která je stejná nebo vyšší než úroveň požadovaná pro dotyčnou on-line službu. Kromě toho by tato povinnost měla platit pouze v případě, že dotyčný subjekt veřejného sektoru používá v souvislosti s přístupem k dané on-line službě značnou nebo vysokou úroveň záruky. Členské státy by měly mít možnost uznávat v souladu s právem Unie prostředky pro elektronickou identifikaci, které mají nižší úrovně záruky totožnosti.
(16)
Úrovně záruky by měly vyjadřovat míru spolehlivosti prostředků pro elektronickou identifikaci při určování totožnosti osob, a tím poskytovat záruku, že osoba deklarující konkrétní totožnost je skutečně osobou, s níž je tato totožnost spojena. Úroveň záruky závisí na míře spolehlivosti, kterou daný prostředek pro elektronickou identifikaci u deklarované nebo uváděné totožnosti osoby poskytuje s přihlédnutím k postupům (například prokazování a ověřování totožnosti a autentizace), řídícím činnostem (například subjekt vydávající prostředky pro elektronickou identifikaci a postup vydávání těchto prostředků) a prováděným technickým kontrolám. V důsledku rozsáhlých pilotních projektů financovaných Unií, normalizace a činností v mezinárodním měřítku existují různé technické definice a popisy úrovní záruk. Zejména rozsáhlý pilotní projekt STORK a norma ISO 29115 uvádějí mimo jiné úrovně 2, 3 a 4, které by měly být v maximální míře zohledněny při stanovování minimálních technických požadavků, norem a postupů pro nízkou, značnou a vysokou úroveň záruky ve smyslu tohoto nařízení, a současně by mělo být zajištěno jednotné uplatňování tohoto nařízení, zejména pokud jde o vysokou úroveň záruky v souvislosti s prokazováním totožnosti pro vydávání kvalifikovaných certifikátů. Stanovené požadavky by měly být z technologického hlediska neutrální. Měla by tedy existovat možnost splnit nezbytné bezpečnostní požadavky různými technologiemi.
(17)
Členské státy by měly podporovat soukromý sektor, aby pro účely identifikace, je-li u on-line služeb nebo elektronických transakcí zapotřebí, dobrovolně používal prostředky pro elektronickou identifikaci v rámci oznámeného systému. Možnost používat tyto prostředky pro elektronickou identifikaci by soukromému sektoru umožnila spoléhat se na elektronickou identifikaci a autentizaci, která se již v mnoha členských státech ve značné míře používá přinejmenším u veřejných služeb, a usnadnila by podnikům a občanům přeshraniční přístup k on-line službám. V zájmu snazšího přeshraničního používání těchto prostředků pro elektronickou identifikaci soukromým sektorem by možnost autentizace zajišťovaná kterýmkoli členským státem měla být k dispozici i spoléhajícím se stranám ze soukromého sektoru, které jsou usazeny mimo území daného členského státu, a to za stejných podmínek jako pro spoléhající se strany ze soukromého sektoru, které v daném členském státě usazeny jsou. Oznamující členský stát tak může stanovit podmínky přístupu spoléhajících se stran ze soukromého sektoru k prostředkům pro autentizaci. Tyto podmínky přístupu mohou informovat o tom, zda je prostředek pro autentizaci související s oznámeným systémem v současnosti dostupný spoléhajícím se stranám ze soukromého sektoru.
(18)
Toto nařízení by mělo stanovit odpovědnost oznamujícího členského státu, strany vydávající prostředky pro elektronickou identifikaci a strany provozující postup autentizace za nedodržení příslušných povinností z tohoto nařízení vyplývajících. Mělo by však být uplatňováno v souladu s vnitrostátními pravidly odpovědnosti. Tato vnitrostátní pravidla týkající se například vymezení škod nebo souvisejících platných procesních pravidel, včetně důkazního břemene, jím proto nejsou dotčena.
(19)
Bezpečnost systémů elektronické identifikace je klíčovým předpokladem pro důvěryhodné přeshraniční vzájemné uznávání prostředků pro elektronickou identifikaci. Členské státy by v této souvislosti měly spolupracovat v otázkách bezpečnosti a interoperability systémů elektronické identifikace na úrovni Unie. Ve všech případech, kdy systémy elektronické identifikace vyžadují, aby spoléhající se strany použily na vnitrostátní úrovni zvláštní technické zařízení nebo programové vybavení, je v zájmu přeshraniční interoperability žádoucí, aby tyto členské státy takové požadavky a související náklady neuplatňovaly vůči spoléhajícím se stranám usazeným mimo jejich území. V takovém případě je v mezích rámce interoperability třeba projednat a vyvinout vhodná řešení. Nicméně technické požadavky, které vyplývají z vlastních specifikací vnitrostátních prostředků pro elektronickou identifikaci a mohou mít vliv na držitele těchto elektronických prostředků (například inteligentní karty), jsou nevyhnutelné.
(20)
Spolupráce členských států by měla usnadnit technickou interoperabilitu oznámených systémů elektronické identifikace v zájmu podpory vysoké úrovně důvěryhodnosti a bezpečnosti odpovídající míře rizika. Této spolupráci by měla napomoci výměna informací a sdílení osvědčených postupů mezi členskými státy za účelem jejich vzájemného uznávání.
(21)
Toto nařízení by mělo stanovit rovněž obecný právní rámec pro využívání služeb vytvářejících důvěru. Nemělo by však zakládat obecnou povinnost používat tyto služby ani zřídit přístupový bod pro všechny existující služby vytvářející důvěru. Zejména by se nemělo vztahovat na poskytování služeb, které jsou využívány výhradně uvnitř uzavřených systémů mezi určeným okruhem účastníků a nemají žádný vliv na třetí osoby. Požadavky tohoto nařízení by se neměly například vztahovat na systémy zavedené v podnicích nebo v orgánech veřejné správy za účelem řízení vnitřních postupů využívajících služby vytvářející důvěru. Měly by jim podléhat pouze služby vytvářející důvěru, které jsou poskytovány veřejnosti a které mají vliv na třetí osoby. Toto nařízení by se nemělo vztahovat ani na aspekty související s uzavíráním a platností smluv nebo jiných právních povinností, pokud existují požadavky na formu stanovené vnitrostátním právem nebo právem Unie. Neměly by jím být dotčeny ani vnitrostátní požadavky na formu týkající se veřejných rejstříků, zejména obchodních rejstříků a katastrů nemovitostí.
(22)
Aby se přispělo k obecnému přeshraničnímu využívání služeb vytvářejících důvěru, mělo by být možné použít je ve všech členských státech jako důkaz v soudním a správním řízení. Je na vnitrostátním právu, aby vymezilo právní účinky služeb vytvářejících důvěru, nestanoví-li se v tomto nařízení jinak.
(23)
Pokud toto nařízení ukládá povinnost uznávat určitou službu vytvářející důvěru, může být její uznání odmítnuto pouze v případě, že ji povinný subjekt z technických důvodů, které jsou mimo jeho přímou kontrolu, není schopen přečíst nebo ověřit. Tato povinnost by však sama o sobě neměla znamenat, že veřejný subjekt musí získat technické zařízení a programové vybavení nezbytné pro technickou čitelnost všech existujících služeb vytvářejících důvěru.
(24)
Členské státy mohou v souladu s právem Unie zachovat nebo zavést vnitrostátní předpisy týkající se služeb vytvářejících důvěru, pokud dané služby nejsou tímto nařízením plně harmonizovány. Služby vytvářející důvěru, které vyhovují tomuto nařízení, by se však měly na vnitřním trhu volně pohybovat.
(25)
Členské státy by měly mít možnost stanovit kromě služeb vytvářejících důvěru, jež jsou součástí uzavřeného seznamu služeb vytvářejících důvěru stanoveného v tomto nařízení, i jiné druhy služeb vytvářejících důvěru za účelem jejich uznávání na vnitrostátní úrovni jako kvalifikovaných služeb vytvářejících důvěru.
(26)
Vzhledem k tempu technologických změn by toto nařízení mělo přijmout přístup, který je otevřený inovacím.
(27)
Toto nařízení by mělo být z technologického hlediska neutrální. Právních účinků, které přiznává, by mělo být možné dosáhnout jakýmikoli technickými prostředky, jsou-li splněny požadavky tohoto nařízení.
(28)
Ke zvýšení důvěry zejména malých a středních podniků a spotřebitelů ve vnitřní trh a na podporu používání služeb vytvářejících důvěru a produktů by měly být zavedeny pojmy „kvalifikované služby vytvářející důvěru“ a „kvalifikovaný poskytovatel služeb vytvářejících důvěru“ za účelem stanovení požadavků a povinností, které zajistí vysokou úroveň bezpečnosti všech používaných nebo poskytovaných kvalifikovaných služeb vytvářejících důvěru a produktů.
(29)
V souladu se závazky podle Úmluvy OSN o právech osob se zdravotním postižením, která byla schválena rozhodnutím Rady 2010/48/ES (8), a zejména s jejím článkem 9, by osoby se zdravotním postižením měly mít možnost využívat služby vytvářející důvěru a konečné uživatelské produkty používané při poskytování těchto služeb stejně jako ostatní spotřebitelé. Poskytované služby vytvářející důvěru a konečné uživatelské produkty používané při poskytování těchto služeb by proto měly být dostupné osobám se zdravotním postižením, je-li to proveditelné. Součástí posouzení proveditelnosti by měly být mimo jiné technické a ekonomické aspekty.
(30)
Členské státy by měly určit orgán nebo orgány dohledu, které budou vykonávat činnosti v oblasti dohledu podle tohoto nařízení. Na základě vzájemné dohody s jiným členským státem by členské státy rovněž měly mít možnost rozhodnout, že určí orgán dohledu na území tohoto jiného členského státu.
(31)
Orgány dohledu by měly spolupracovat s orgány pro ochranu údajů, například je informovat o výsledcích auditů kvalifikovaných poskytovatelů služeb vytvářejících důvěru, jestliže podle všeho došlo k porušení pravidel týkajících se ochrany osobních údajů. Toto poskytování informací by se mělo týkat zejména bezpečnostních incidentů a narušení bezpečnosti osobních údajů.
(32)
Všichni poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru by měli mít povinnost uplatňovat řádné bezpečnostní postupy, které jsou přiměřené s ohledem na rizika spojená s jejich činnostmi, aby byla posílena důvěra uživatelů v jednotný trh.
(33)
Ustanovení o používání pseudonymů v certifikátech by neměla členským státům bránit v tom, aby vyžadovaly identifikaci osob podle práva Unie nebo podle vnitrostátního práva.
(34)
Všechny členské státy by měly dodržovat společné základní požadavky na dohled s cílem zajistit srovnatelnou úroveň bezpečnosti kvalifikovaných služeb vytvářejících důvěru. K usnadnění jednotného uplatňování těchto požadavků v celé Unii by členské státy měly přijmout srovnatelné postupy a měly by si vyměňovat informace o svých činnostech v oblasti dohledu a o osvědčených postupech používaných v praxi.
(35)
Požadavky tohoto nařízení, zejména požadavky týkající se bezpečnosti a povinnosti zajistit hloubkovou kontrolu operací a služeb, jejich transparentnost a odpovědnost za ně, by se měly vztahovat na všechny poskytovatele služeb vytvářejících důvěru. S přihlédnutím k druhu služeb, které poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru poskytují, je však vhodné rozlišovat v souvislosti s těmito požadavky kvalifikované a nekvalifikované poskytovatele služeb vytvářejících důvěru.
(36)
Zavedení režimu dohledu pro všechny poskytovatele služeb vytvářejících důvěru by zajistilo rovné podmínky pro bezpečnost jejich činností a služeb a odpovědnost za ně, což by přispělo k ochraně uživatelů a k fungování vnitřního trhu. Nekvalifikovaní poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru by měli podléhat nezatěžujícím a pružným činnostem následného dohledu, odůvodněným povahou jejich služeb a činností. Orgán dohledu by proto neměl mít obecnou povinnost vykonávat nad nekvalifikovanými poskytovateli služeb dohled. Orgán dohledu by měl jednat pouze v případě, že byl (například samotným nekvalifikovaným poskytovatelem služeb vytvářejících důvěru, jiným orgánem dohledu, na základě oznámení uživatele či obchodního partnera nebo na základě vlastního šetření) informován o tom, že nekvalifikovaný poskytovatel služeb vytvářejících důvěru nesplňuje požadavky tohoto nařízení.
(37)
Toto nařízení by mělo stanovit odpovědnost pro všechny poskytovatele služeb vytvářejících důvěru. Zejména zavádí režim odpovědnosti, podle kterého by všichni poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru měli odpovídat za škodu, kterou fyzické nebo právnické osobě způsobí v důsledku nesplnění povinností podle tohoto nařízení. Za účelem snadnějšího posouzení finančního rizika, které poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru mohou být nuceni nést nebo které by mělo být kryto jejich pojistnou smlouvou, toto nařízení poskytovatelům služeb vytvářejících důvěru umožňuje stanovit za určitých podmínek omezení týkající se využívání jimi poskytovaných služeb a zprostit se odpovědnosti za škody vyplývající z využívání služeb nad rámec těchto omezení. Zákazníci by měli být o těchto omezeních předem řádně informováni. Tato omezení by měla být rozpoznatelná pro třetí osoby, například tím, že informace o těchto omezeních budou zahrnuty v podmínkách poskytované služby, nebo jinými rozpoznatelnými prostředky. Za účelem účinného uplatňování těchto zásad by se toto nařízení mělo použít v souladu s vnitrostátními pravidly odpovědnosti. Tato vnitrostátní pravidla týkající se například vymezení škody, úmyslu nebo nedbalosti nebo související platná procesní pravidla proto tímto nařízením nejsou dotčena.
(38)
Oznamování narušení bezpečnosti a posuzování bezpečnostních rizik je nezbytné, aby mohly být dotčeným stranám v případě narušení bezpečnosti nebo ztráty integrity poskytnuty náležité informace.
(39)
Aby mohly Komise a členské státy posoudit účinnost mechanismu pro oznamování narušení bezpečnosti, který je zaveden tímto nařízením, měly by orgány dohledu poskytovat souhrnné informace Komisi a Agentuře Evropské unie pro bezpečnost sítí a informací (ENISA).
(40)
Aby mohly Komise a členské státy posoudit účinnost zdokonaleného mechanismu dohledu, který je zaveden tímto nařízením, měly by orgány dohledu podávat zprávy o své činnosti. To by napomohlo při usnadňování výměny osvědčených postupů mezi orgány dohledu a zajistilo ověření toho, zda jsou základní požadavky na dohled ve všech členských státech uplatňovány jednotně a účinně.
(41)
K zajištění udržitelnosti a stálosti kvalifikovaných služeb vytvářejících důvěru a posílení důvěry uživatelů v kontinuitu kvalifikovaných služeb vytvářejících důvěru by orgány dohledu měly ověřovat existenci a správné uplatňování předpisů o plánech ukončení činnosti v případech, kdy kvalifikovaní poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru ukončí svou činnost.
(42)
K usnadnění dohledu nad kvalifikovanými poskytovateli služeb vytvářejících důvěru například v případě, že poskytovatel poskytuje své služby na území jiného členského státu a nepodléhá v něm dohledu, nebo pokud se počítače poskytovatele nacházejí na území jiného členského státu, než ve kterém je usazen, by měl být zřízen systém vzájemné pomoci mezi orgány dohledu v členských státech.
(43)
Aby bylo zajištěno, že kvalifikovaní poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru a jimi poskytované služby splňují požadavky stanovené v tomto nařízení, měl by subjekt posuzování shody provádět posuzování shody a kvalifikovaní poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru by měli výsledné zprávy o posouzení shody předkládat orgánu dohledu. Kdykoli orgán dohledu požaduje, aby kvalifikovaný poskytovatel služeb vytvářejících důvěru předložil ad hoc zprávu o posouzení shody, měl by tento orgán dohledu dodržovat zejména zásadu řádné správy věcí veřejných, včetně povinnosti zdůvodnit svá rozhodnutí, a dále zásadu proporcionality. Orgán dohledu by tedy měl svá rozhodnutí požadující ad hoc posouzení shody řádně odůvodnit.
(44)
Cílem tohoto nařízení je zajistit soudržný rámec, který by v souvislosti se službami vytvářejícími důvěru zabezpečil vysokou úroveň bezpečnosti a právní jistotu. V tomto směru by při úpravě posuzování shody produktů a služeb měla Komise ve vhodných případech usilovat o synergie se stávajícími příslušnými evropskými a mezinárodními režimy, jako je například nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 (9), které stanoví požadavky na akreditaci subjektů posuzování shody a dozor nad trhem s výrobky.
(45)
S cílem umožnit účinný postup pro zahájení poskytování služeb, který by měl vést k zařazení kvalifikovaných poskytovatelů služeb vytvářejících důvěru a jimi poskytovaných kvalifikovaných služeb vytvářejících důvěru na důvěryhodné seznamy, je nutno podporovat předběžné kontakty mezi potencionálními kvalifikovanými poskytovateli služeb vytvářejících důvěru a příslušným orgánem dohledu v zájmu usnadnění hloubkové kontroly vedoucí k poskytování kvalifikovaných služeb vytvářejících důvěru.
(46)
Nezbytnými prvky při budování důvěry mezi tržními subjekty jsou důvěryhodné seznamy, jelikož udávají stav kvalifikace poskytovatele služeb v době dohledu.
(47)
Důvěra v on-line služby a pohodlí, které tyto služby nabízejí, jsou zásadní pro to, aby mohli uživatelé plně využívat elektronických služeb a vědomě se na ně spoléhat. Za tímto účelem by měla být vytvořena značka důvěry EU, jež by označovala kvalifikované služby vytvářející důvěru poskytované kvalifikovanými poskytovateli služeb vytvářejících důvěru. Tato značka důvěry EU pro kvalifikované služby vytvářející důvěru by tyto služby jasně odlišila od ostatních služeb vytvářejících důvěru, a tím by přispěla k transparentnosti na trhu. Používání značky důvěry EU kvalifikovanými poskytovateli služeb vytvářejících důvěru by mělo být dobrovolné a nemělo by vést k uložení žádných jiných požadavků kromě těch, které jsou stanoveny v tomto nařízení.
(48)
Ačkoliv k zajištění vzájemného uznávání elektronických podpisů je zapotřebí vysoká úroveň bezpečnosti, měly by být ve zvláštních případech, například v kontextu rozhodnutí Komise 2009/767/ES (10), přijímány rovněž elektronické podpisy s nižší zárukou bezpečnosti.
(49)
Toto nařízení by mělo zavést zásadu, že elektronickému podpisu by neměly být upírány právní účinky na základě skutečnosti, že má elektronickou podobu nebo že nesplňuje požadavky na kvalifikovaný elektronický podpis. Právní účinky elektronických podpisů v členských státech by však měly být vymezeny vnitrostátním právem, s výjimkou požadavků stanovených v tomto nařízení, podle něhož by měl mít kvalifikovaný elektronický podpis rovnocenný právní účinek jako podpis vlastnoruční.
(50)
Jelikož v současnosti používají příslušné orgány v členských státech při podepisování svých dokumentů elektronickými prostředky různé formáty zaručených elektronických podpisů, je nutné zajistit, aby členské státy mohly při přijímání dokumentů, které byly podepsány elektronickými prostředky, technicky podporovat alespoň určitý počet formátů zaručených elektronických podpisů. Pokud příslušné orgány v členských státech používají zaručené elektronické pečetě, bude obdobně nutné zajistit, aby podporovaly přinejmenším určitý počet formátů zaručených elektronických pečetí.
(51)
Podepisující osoba by měla mít možnost svěřit kvalifikované prostředky pro vytváření elektronických podpisů do péče třetí straně, pokud jsou zavedeny odpovídající mechanismy a postupy, které zajišťují, že podepisující osoba má výhradní kontrolu nad používáním svých dat pro vytváření elektronických podpisů, a použitím tohoto prostředku jsou splněny požadavky na kvalifikovaný elektronický podpis.
(52)
Vytváření elektronického podpisu na dálku, jehož prostředí spravuje poskytovatel služeb vytvářejících důvěru jménem podepisující osoby, přináší mnohé ekonomické výhody, a bude tedy pravděpodobně stále častější. Aby však bylo zajištěno, že tyto elektronické podpisy budou z právního hlediska uznávány stejně jako elektronické podpisy, které jsou vytvářeny v prostředí spravovaném výlučně uživatelem, měli by poskytovatelé nabízející služby elektronického podpisu na dálku uplatňovat zvláštní postupy pro zajištění bezpečnosti v oblasti řízení a správy a používat důvěryhodné systémy a produkty zahrnující zabezpečené kanály pro elektronickou komunikaci, a zajistit tak spolehlivost prostředí, v němž jsou elektronické podpisy vytvářeny, a zaručit, že je toto prostředí používáno pod výlučnou kontrolou podepisující osoby. V případě kvalifikovaného elektronického podpisu vytvořeného pomocí prostředku pro vytváření elektronických podpisů na dálku by se měly použít požadavky stanovené v tomto nařízení, které jsou použitelné na kvalifikované poskytovatele služeb vytvářejících důvěru.
(53)
Pozastavení platnosti kvalifikovaných certifikátů je jedním ze zavedených operativních postupů poskytovatelů služeb vytvářejících důvěru v řadě členských států, který se liší od zneplatnění a znamená dočasnou ztrátu platnosti certifikátu. V zájmu právní jistoty je nezbytné, aby bylo pozastavení platnosti certifikátu vždy jasně vyznačeno. Za tímto účelem by měli být poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru odpovědní za jasné vyznačení statusu certifikátu a - v případě jeho pozastavení jeho platnosti - přesné doby, na kterou byla platnost certifikátu pozastavena. Toto nařízení by nemělo poskytovatelům služeb vytvářejících důvěru ani členským státům ukládat povinnost pozastavení platnosti uplatňovat, ale mělo by stanovit transparentní pravidla ohledně toho, kdy a kde je tento postup k dispozici.
(54)
Pro přeshraniční uznávání kvalifikovaných elektronických podpisů jsou předpokladem přeshraniční interoperabilita a uznávání kvalifikovaných certifikátů. Kvalifikované certifikáty by proto neměly podléhat žádným závazným požadavkům, které přesahují požadavky stanovené v tomto nařízení. Na vnitrostátní úrovni by však zahrnutí zvláštních atributů, například jedinečných identifikátorů, do kvalifikovaných certifikátů mělo být povoleno, pokud tyto zvláštní atributy nebrání přeshraniční interoperabilitě a uznávání kvalifikovaných certifikátů a kvalifikovaných elektronických podpisů.
(55)
Certifikace bezpečnosti IT systémů založená na mezinárodních normách, jako jsou ISO 15408 a související hodnotící metody a mechanismy vzájemného uznávání, je důležitým nástrojem ověřování bezpečnosti kvalifikovaných prostředků pro vytváření elektronických podpisů a měla by být podporována. Inovační řešení a služby, jako například podepisování prostřednictvím mobilního telefonu a podepisování v cloudech, se však opírají o technická a organizační řešení pro kvalifikované prostředky pro vytváření elektronických podpisů, pro něž bezpečnostní normy dosud nemusí být k dispozici nebo pro něž první certifikace bezpečnosti IT systémů dosud probíhá. Pouze v případě, že bezpečnostní normy nejsou k dispozici nebo první certifikace bezpečnosti IT systémů probíhá, by mohla být úroveň bezpečnosti těchto kvalifikovaných prostředků pro vytváření elektronických podpisů posouzena alternativními postupy. Tyto postupy by měly být srovnatelné s normami pro certifikaci bezpečnosti IT systémů, pokud jsou jejich úrovně bezpečnosti rovnocenné. Vzájemné hodnocení by mohlo tyto postupy usnadnit.
(56)
Toto nařízení by mělo stanovit požadavky na kvalifikované prostředky pro vytváření elektronických podpisů, které mají zajistit funkčnost zaručených elektronických podpisů. Toto nařízení by nemělo zahrnovat celé systémové prostředí, ve kterém se tyto prostředky využívají. Rozsah certifikace kvalifikovaných prostředků pro vytváření podpisů by proto měl být omezen na technické zařízení a systémové programové vybavení používané pro správu a ochranu dat pro vytváření podpisů, která jsou v prostředku pro vytváření podpisů vytvořena, uložena nebo zpracovávána. Jak je podrobně uvedeno v příslušných normách, měly by být z certifikační povinnosti vyloučeny aplikace pro vytváření podpisů.
(57)
V zájmu zajištění právní jistoty ohledně platnosti podpisu je nezbytné upřesnit prvky kvalifikovaného elektronického podpisu, které by měla posoudit spoléhající se strana, jež provádí ověření platnosti. Upřesnění požadavků na kvalifikované poskytovatele služeb vytvářejících důvěru, kteří mohou poskytovat kvalifikovanou službu ověřování platnosti spoléhajícím se stranám, jež nejsou ochotny nebo schopny provádět ověřování platnosti kvalifikovaných elektronických podpisů samy, by navíc mělo soukromý a veřejný sektor podnítit k investicím do těchto služeb. Oba prvky by měly usnadnit ověřování platnosti kvalifikovaných elektronických podpisů a být vhodné pro všechny strany na úrovni Unie.
(58)
Vyžaduje-li transakce kvalifikovanou elektronickou pečeť právnické osoby, měl by být stejně tak přijatelný kvalifikovaný elektronický podpis oprávněného zástupce této právnické osoby.
(59)
Elektronické pečetě by měly sloužit jako důkaz toho, že elektronický dokument vydala určitá právnická osoba, a poskytovat jistotu o původu a integritě dokumentu.
(60)
Poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru vydávající kvalifikované certifikáty pro elektronické pečetě by měli zavést nezbytná opatření, aby byli schopni určit totožnost fyzické osoby zastupující právnickou osobu, které je kvalifikovaný certifikát pro elektronickou pečeť poskytován, je-li tato identifikace nezbytná na vnitrostátní úrovni v soudním nebo správním řízení.
(61)
Toto nařízení by mělo zajistit dlouhodobé uchovávání informací, aby zajistilo dlouhodobou platnost elektronických podpisů a elektronických pečetí a zaručilo, že mohou být ověřeny bez ohledu na budoucí technologické změny.
(62)
Aby byla zajištěna bezpečnost kvalifikovaných elektronických časových razítek, mělo by toto nařízení vyžadovat použití zaručené elektronické pečeti nebo zaručeného elektronického podpisu nebo jiných rovnocenných metod. Lze předpokládat, že inovace mohou vést ke vzniku nových technologií, jež mohou zajistit rovnocennou úroveň bezpečnosti pro časová razítka. Kdykoli je použita jiná metoda než zaručená elektronická pečeť nebo zaručený elektronický podpis, mělo by být na kvalifikovaném poskytovateli služeb vytvářejících důvěru, aby ve zprávě o posouzení shody prokázal, že daná metoda zajišťuje rovnocennou úroveň bezpečnosti a splňuje povinnosti stanovené v tomto nařízení.
(63)
Elektronické dokumenty jsou důležité pro další rozvoj přeshraničních elektronických transakcí na vnitřním trhu. Toto nařízení by mělo stanovit zásadu, že elektronickému dokumentu nesmějí být upírány právní účinky na základě skutečnosti, že má elektronickou podobu; cílem této zásady je zajistit, aby elektronická transakce nebyla odmítnuta jen z toho důvodu, že dokument má elektronickou podobu.
(64)
Při úpravě formátů zaručených elektronických podpisů a pečetí by Komise měla vycházet ze stávajících postupů, norem a právních předpisů, zejména z rozhodnutí Komise 2011/130/EU (11).
(65)
Vedle ověření pravosti dokumentu vydaného právnickou osobou lze elektronické pečetě použít k autentizaci jakéhokoli digitálního předmětu dotyčné právnické osoby, například softwarového kódu nebo serverů.
(66)
Je nezbytné stanovit právní rámec, který usnadní přeshraniční uznávání služeb elektronického doporučeného doručování mezi stávajícími vnitrostátními právními systémy. Tento rámec by mohl rovněž přinést nové tržní příležitosti pro poskytovatele služeb vytvářejících důvěru z Unie, kteří budou moci nabízet nové panevropské služby elektronického doporučeného doručování.
(67)
Služby autentizace internetových stránek poskytují prostředek, s jehož pomocí se návštěvník určitých internetových stránek může ujistit, že tyto stránky reprezentují skutečný a legitimní subjekt. Tyto služby přispívají k budování důvěryhodnosti a důvěry v on-line obchodování, neboť uživatelé budou mít důvěru v internetové stránky, které byly autentizovány. Poskytování a využívání služeb autentizace internetových stránek je zcela dobrovolné. Aby se však autentizace internetových stránek stala prostředkem pro posílení důvěryhodnosti, zlepšení zkušeností uživatelů a podporu růstu na vnitřním trhu, mělo by toto nařízení stanovit pro poskytovatele a jejich služby minimální povinnosti v oblasti bezpečnosti a odpovědnosti. Za tímto účelem byly zohledněny výsledky dosavadních iniciativ vedených odvětvím, jako například fóra pro certifikační orgány a vyhledávače - fórum CA/B. Kromě toho by toto nařízení nemělo bránit používání jiných prostředků nebo metod pro autentizaci internetových stránek, na které se toto nařízení nevztahuje, ani by nemělo poskytovatelům služeb autentizace internetových stránek pocházejícím ze třetích zemí bránit v tom, aby své služby poskytovali zákazníkům v Unii. Služby autentizace internetových stránek nabízené poskytovatelem ze třetí země by však měly být uznány jako kvalifikované služby podle tohoto nařízení pouze v případě, že byla uzavřena mezinárodní dohoda mezi Unií a zemí, v níž je poskytovatel usazen.
(68)
Pojetí „právnických osob“ podle ustanovení Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) týkajících se usazování ponechává hospodářským subjektům možnost volby právní formy, kterou považují za vhodnou pro výkon své činnosti. „Právnickými osobami“ ve smyslu Smlouvy o fungování EU se tedy rozumějí všechny subjekty, které byly založeny podle práva některého členského státu nebo se tímto právem řídí, bez ohledu na jejich právní formu.
(69)
Orgány, instituce a jiné subjekty Unie se vybízejí, aby pro účely správní spolupráce uznávaly elektronickou identifikaci a služby vytvářející důvěru upravené tímto nařízením a využívaly přitom zejména stávajících osvědčených postupů a výsledků probíhajících projektů v oblastech, jichž se toto nařízení týká.
(70)
Za účelem pružného a rychlého doplnění určitých podrobných technických aspektů tohoto nařízení by měla být Komisi svěřena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o kritéria, která musí splňovat subjekty odpovědné za certifikaci kvalifikovaných prostředků pro vytváření elektronických podpisů. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracování aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(71)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, zejména k určení referenčních čísel norem, jejichž použití zakládá předpoklad shody s určitými požadavky stanovenými v tomto nařízení. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (12).
(72)
Při přijímání aktů v přenesené pravomoci nebo prováděcích aktů by Komise měla řádně zohlednit normy a technické specifikace vypracované evropskými a mezinárodními normalizačními organizacemi a subjekty, zejména pak Evropským výborem pro normalizaci (CEN), Evropským ústavem pro telekomunikační normy (ETSI), Mezinárodní organizací pro normalizaci (ISO) a Mezinárodní telekomunikační unií (ITU), s cílem zajistit vysokou úroveň bezpečnosti a interoperability elektronické identifikace a služeb vytvářejících důvěru.
(73)
Z důvodu právní jistoty a jasnosti by měla být směrnice 1999/93/ES zrušena.
(74)
V zájmu zajištění právní jistoty pro tržní subjekty, které již používají kvalifikovaná osvědčení vydaná fyzickým osobám podle směrnice 1999/93/ES, je nutné stanovit dostatečně dlouhou lhůtu pro přechod. Obdobně by měla být stanovena přechodná opatření pro bezpečné prostředky pro vytváření podpisů, jejichž shoda byla zjištěna v souladu se směrnicí 1999/93/ES, a pro ověřovatele, kteří vydávají kvalifikované certifikáty před 1. červencem 2016. V neposlední řadě je rovněž nezbytné umožnit Komisi přijímání prováděcích aktů a aktů v přenesené pravomoci před tímto dnem.
(75)
Dny použitelnosti stanovenými v tomto nařízení nejsou dotčeny stávající povinnosti, které členské státy již mají podle právních předpisů Unie, zejména pak podle směrnice 2006/123/ES.
(76)
Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich, z důvodu rozsahu opatření, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(77)
Evropský inspektor ochrany údajů byl konzultován v souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 (13) a vydal stanovisko dne 27. září 2012 (14),
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
S cílem zajistit řádné fungování vnitřního trhu a současně usilovat o odpovídající úroveň bezpečnosti prostředků pro elektronickou identifikaci a služeb vytvářejících důvěru toto nařízení:
a)
stanoví podmínky, za nichž členské státy uznávají prostředky pro elektronickou identifikaci fyzických a právnických osob, které spadají do oznámeného systému elektronické identifikace jiného členského státu;
b)
stanoví pravidla pro služby vytvářející důvěru, zejména u elektronických transakcí; a
c)
stanoví právní rámec pro elektronické podpisy, elektronické pečetě, elektronická časová razítka, elektronické dokumenty, služby elektronického doporučeného doručování a certifikační služby pro autentizaci internetových stránek.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení se vztahuje na systémy elektronické identifikace oznámené členskými státy a na poskytovatele služeb vytvářejících důvěru usazené v Unii.
2. Toto nařízení se nevztahuje na poskytování služeb vytvářejících důvěru, které jsou používány výhradně v rámci uzavřených systémů vyplývajících z vnitrostátního práva nebo z dohod mezi určeným okruhem účastníků.
3. Tímto nařízením není dotčeno vnitrostátní právo ani právo Unie týkající se uzavírání a platnosti smluv či jiných právních nebo procesních povinností týkajících se formy.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„elektronickou identifikací“ postup používání osobních identifikačních údajů v elektronické podobě, které jedinečně identifikují určitou fyzickou či právnickou osobu nebo fyzickou osobu zastupující právnickou osobu;
2)
„prostředkem pro elektronickou identifikaci“ hmotná či nehmotná jednotka obsahující osobní identifikační údaje, která se používá k autentizaci pro účely on-line služby;
3)
„osobními identifikačními údaji“ soubor údajů umožňujících určit totožnost fyzické či právnické osoby nebo fyzické osoby zastupující právnickou osobu;
4)
„systémem elektronické identifikace“ systém pro elektronickou identifikaci, na jehož základě jsou fyzickým či právnickým osobám nebo fyzickým osobám zastupujícím právnické osoby vydávány prostředky pro elektronickou identifikaci;
5)
„autentizací“ elektronický postup, který umožňuje potvrdit elektronickou identifikaci fyzické či právnické osoby nebo původ a integritu dat v elektronické podobě;
6)
„spoléhající se stranou“ fyzická nebo právnická osoba, která se spoléhá na elektronickou identifikaci nebo službu vytvářející důvěru;
7)
„subjektem veřejného sektoru“ státní, regionální nebo místní orgán, veřejnoprávní subjekt, sdružení vytvořené jedním nebo několika takovými orgány nebo jedním nebo několika takovými veřejnoprávními subjekty nebo soukromý subjekt, který byl alespoň jedním z těchto orgánů, subjektů nebo sdružení pověřen poskytovat veřejné služby, jedná-li na základě tohoto pověření;
8)
„veřejnoprávním subjektem“ subjekt vymezený v čl. 2 odst. 1 bodě 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU (15);
9)
„podepisující osobou“ fyzická osoba, která vytváří elektronický podpis;
10)
„elektronickým podpisem“ data v elektronické podobě, která jsou připojena k jiným datům v elektronické podobě nebo jsou s nimi logicky spojena a která podepisující osoba používá k podepsání;
11)
„zaručeným elektronickým podpisem“ elektronický podpis, který splňuje požadavky stanovené v článku 26;
12)
„kvalifikovaným elektronickým podpisem“ zaručený elektronický podpis, který je vytvořen kvalifikovaným prostředkem pro vytváření elektronických podpisů a který je založen na kvalifikovaném certifikátu pro elektronické podpisy;
13)
„daty pro vytváření elektronických podpisů“ jedinečná data, která podepisující osoba používá k vytváření elektronických podpisů;
14)
„certifikátem pro elektronický podpis“ elektronické potvrzení, které spojuje data pro ověřování platnosti elektronických podpisů s určitou fyzickou osobou a potvrzuje alespoň jméno nebo pseudonym této osoby;
15)
„kvalifikovaným certifikátem pro elektronický podpis“ certifikát pro elektronický podpis, který je vydán kvalifikovaným poskytovatelem služeb vytvářejících důvěru a splňuje požadavky stanovené v příloze I;
16)
„službou vytvářející důvěru“ elektronická služba, která je zpravidla poskytována za úplatu a spočívá:
a)
ve vytváření, ověřování shody a ověřování platnosti elektronických podpisů, elektronických pečetí nebo elektronických časových razítek, služeb elektronického doporučeného doručování a certifikátů souvisejících s těmito službami nebo
b)
ve vytváření, ověřování shody a ověřování platnosti certifikátů pro autentizaci internetových stránek nebo
c)
v uchovávání elektronických podpisů, pečetí nebo certifikátů souvisejících s těmito službami;
17)
„kvalifikovanou službou vytvářející důvěru“ služba vytvářející důvěru, která splňuje použitelné požadavky stanovené v tomto nařízení;
18)
„subjektem posuzování shody“ subjekt vymezený v čl. 2 bodě 13 nařízení (ES) č. 765/2008, který je v souladu s uvedeným nařízením akreditován jako způsobilý provádět posuzování shody kvalifikovaného poskytovatele služeb vytvářejících důvěru a jím poskytovaných kvalifikovaných služeb vytvářejících důvěru;
19)
„poskytovatelem služeb vytvářejících důvěru“ fyzická nebo právnická osoba, která poskytuje jednu či více služeb vytvářejících důvěru buď jako kvalifikovaný, nebo jako nekvalifikovaný poskytovatel služeb vytvářejících důvěru;
20)
„kvalifikovaným poskytovatelem služeb vytvářejících důvěru“ poskytovatel služeb vytvářejících důvěru, který poskytuje jednu či více kvalifikovaných služeb vytvářejících důvěru a kterému orgán dohledu udělil status kvalifikovaného poskytovatele;
21)
„produktem“ technické zařízení nebo programové vybavení či jejich příslušné součásti, které jsou určeny k používání pro poskytování služeb vytvářejících důvěru;
22)
„prostředkem pro vytváření elektronických podpisů“ konfigurované programové vybavení nebo technické zařízení, které se používá k vytváření elektronických podpisů;
23)
„kvalifikovaným prostředkem pro vytváření elektronických podpisů“ prostředek pro vytváření elektronických podpisů, který splňuje požadavky stanovené v příloze II;
24)
„pečetící osobou“ právnická osoba, která vytváří elektronickou pečeť;
25)
„elektronickou pečetí“ data v elektronické podobě, která jsou připojena k jiným datům v elektronické podobě nebo jsou s nimi logicky spojena s cílem zaručit jejich původ a integritu;
26)
„zaručenou elektronickou pečetí“ elektronická pečeť, která splňuje požadavky stanovené v článku 36;
27)
„kvalifikovanou elektronickou pečetí“ zaručená elektronická pečeť, která je vytvořena pomocí kvalifikovaného prostředku pro vytváření elektronických pečetí a která je založena na kvalifikovaném certifikátu pro elektronickou pečeť;
28)
„daty pro vytváření elektronických pečetí“ jedinečná data, která pečetící osoba používá k vytváření elektronických pečetí;
29)
„certifikátem pro elektronickou pečeť“ elektronické potvrzení, které spojuje data pro ověřování platnosti elektronických pečetí s určitou právnickou osobou a potvrzuje název této osoby;
30)
„kvalifikovaným certifikátem pro elektronickou pečeť“ certifikát pro elektronickou pečeť, který je vydán kvalifikovaným poskytovatelem služeb vytvářejících důvěru a splňuje požadavky stanovené v příloze III;
31)
„prostředkem pro vytváření elektronických pečetí“ konfigurované programové vybavení nebo technické zařízení, které se používá k vytváření elektronických pečetí;
32)
„kvalifikovaným prostředkem pro vytváření elektronických pečetí“ prostředek pro vytváření elektronických pečetí, který přiměřeně splňuje požadavky stanovené v příloze II;
33)
„elektronickým časovým razítkem“ data v elektronické podobě, která spojují jiná data v elektronické podobě s určitým okamžikem a prokazují, že tato jiná data existovala v daném okamžiku;
34)
„kvalifikovaným elektronickým časovým razítkem“ elektronické časové razítko, které splňuje požadavky stanovené v článku 42;
35)
„elektronickým dokumentem“ jakýkoli obsah uchovávaný v elektronické podobě, zejména jako text nebo zvuková, vizuální nebo audiovizuální nahrávka;
36)
„službou elektronického doporučeného doručování“ služba, která umožňuje přenášet data mezi třetími osobami elektronickými prostředky a poskytuje důkazy týkající se nakládání s přenášenými daty, včetně dokladu o odeslání a přijetí dat, a která chrání přenášená data před rizikem ztráty, odcizení, poškození nebo neoprávněných změn;
37)
„kvalifikovanou službou elektronického doporučeného doručování“ služba elektronického doporučeného doručování, která splňuje požadavky stanovené v článku 44;
38)
„certifikátem pro autentizaci internetových stránek“ potvrzení, které umožňuje autentizovat internetové stránky a spojuje je s fyzickou nebo právnickou osobou, jíž je certifikát vydán;
39)
„kvalifikovaným certifikátem pro autentizaci internetových stránek“ certifikát pro autentizaci internetových stránek, který je vydán kvalifikovaným poskytovatelem služeb vytvářejících důvěru a splňuje požadavky stanovené v příloze IV;
40)
„daty pro ověřování platnosti“ data, která se používají k ověření platnosti elektronického podpisu nebo elektronické pečeti;
41)
„ověřováním platnosti“ postup ověřující shodu a potvrzující platnost elektronického podpisu nebo elektronické pečeti.
Článek 4
Zásada vnitřního trhu
1. Nesmějí existovat žádná omezení týkající se poskytování služeb vytvářejících důvěru na území určitého členského státu poskytovatelem služeb vytvářejících důvěru, který je usazen v jiném členském státě, z důvodů spadajících do oblastí, na něž se vztahuje toto nařízení.
2. Produkty a služby vytvářející důvěru, které vyhovují tomuto nařízení, se mohou volně pohybovat na vnitřním trhu.
Článek 5
Zpracování a ochrana údajů
1. Zpracování osobních údajů se provádí v souladu se směrnicí 95/46/ES.
2. Aniž jsou dotčeny právní účinky, které vnitrostátní právo přiznává pseudonymům, není používání pseudonymů v elektronických transakcích zakázáno.
KAPITOLA II
ELEKTRONICKÁ IDENTIFIKACE
Článek 6
Vzájemné uznávání
1. Pokud se podle vnitrostátního práva nebo správní praxe pro přístup ke službě poskytované on-line subjektem veřejného sektoru v určitém členském státě vyžaduje elektronická identifikace s použitím prostředku pro elektronickou identifikaci a autentizace, je pro účely přeshraniční autentizace pro danou on-line službu uznán v tomto členském státě prostředek pro elektronickou identifikaci vydaný v jiném členském státě, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
daný prostředek pro elektronickou identifikaci je vydán v rámci systému elektronické identifikace, který je uveden na seznamu zveřejněném Komisí podle článku 9;
b)
úroveň záruky daného prostředku pro elektronickou identifikaci odpovídá stejné úrovni záruky, jako je úroveň záruky požadovaná příslušným subjektem veřejného sektoru v prvním členském státě pro přístup k dané on-line službě, nebo vyšší úrovni, pokud úroveň záruky daného prostředku pro elektronickou identifikaci odpovídá značné nebo vysoké úrovni záruky;
c)
příslušný subjekt veřejného sektoru používá v souvislosti s přístupem k dané on-line službě značnou nebo vysokou úroveň záruky.
K tomuto uznání dojde do dvanácti měsíců od zveřejnění seznamu uvedeného v prvním pododstavci písm. a) Komisí.
2. Pro účely přeshraniční autentizace pro on-line službu poskytovanou subjekty veřejného sektoru mohou tyto subjekty uznat prostředek pro elektronickou identifikaci, který byl vydán v rámci systému elektronické identifikace uvedeného na seznamu zveřejněném Komisí podle článku 9 a který odpovídá nízké úrovni záruky.
Článek 7
Způsobilost systémů elektronické identifikace pro oznámení
Systém elektronické identifikace je způsobilý pro oznámení podle čl. 9 odst. 1, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
prostředky pro elektronickou identifikaci v rámci daného systému elektronické identifikace:
i)
vydává oznamující členský stát;
ii)
jsou vydávány z pověření oznamujícího členského státu; nebo
iii)
jsou vydávány nezávisle na oznamujícím členském státu a tento členský stát je uznává;
b)
prostředky pro elektronickou identifikaci v rámci daného systému elektronické identifikace lze použít pro přístup k alespoň jedné službě poskytované subjektem veřejného sektoru, u níž se v oznamujícím členském státě vyžaduje elektronická identifikace;
c)
daný systém elektronické identifikace a prostředky pro elektronickou identifikaci v rámci tohoto systému vydávané splňují požadavky alespoň na jednu z úrovní záruky stanovených v prováděcím aktu uvedeném v čl. 8 odst. 3;
d)
oznamující členský stát zajišťuje, aby osobní identifikační údaje jedinečně identifikující danou osobu byly v okamžiku vydání prostředku pro elektronickou identifikaci v rámci daného systému v souladu s technickými specifikacemi, normami a postupy pro příslušnou úroveň záruky stanovenými v prováděcím aktu uvedeném v čl. 8 odst. 3 spojeny s fyzickou nebo právnickou osobou uvedenou v čl. 3 bodě 1;
e)
strana vydávající prostředky pro elektronickou identifikaci v rámci daného systému zajišťuje, aby byl prostředek pro elektronickou identifikaci spojen s osobou uvedenou v písmeni d) tohoto článku v souladu s technickými specifikacemi, normami a postupy pro příslušnou úroveň záruky stanovenými v prováděcím aktu uvedeném v čl. 8 odst. 3;
f)
oznamující členský stát zajišťuje dostupnost on-line autentizace tak, aby kterákoli spoléhající se strana usazená na území jiného členského státu byla schopna potvrdit osobní identifikační údaje, které obdržela v elektronické podobě.
V případě jiných spoléhajících se stran než subjektů veřejného sektoru může oznamující členský stát stanovit podmínky přístupu k této autentizaci. Tato přeshraniční autentizace se poskytuje bezplatně, pokud je prováděna v souvislosti s on-line službou poskytovanou subjektem veřejného sektoru.
Členské státy nesmějí spoléhajícím se stranám, které chtějí tuto autentizaci provést, ukládat zvláštní nepřiměřené technické požadavky, které by bránily interoperabilitě oznámených systémů elektronické identifikace nebo by ji významně ztěžovaly;
g)
nejméně šest měsíců před oznámením podle čl. 9 odst. 1 poskytne oznamující členský stát ostatním členským státům pro účely povinnosti stanovené v čl. 12 odst. 5 popis daného systému v souladu s procesními opatřeními stanovenými v prováděcích aktech uvedených v čl. 12 odst. 7;
h)
daný systém elektronické identifikace splňuje požadavky stanovené v prováděcím aktu uvedeném v čl. 12 odst. 8.
Článek 8
Úrovně záruky systémů elektronické identifikace
1. Systém elektronické identifikace oznámený podle čl. 9 odst. 1 uvádí nízkou, značnou nebo vysokou úroveň záruky pro prostředky pro elektronickou identifikaci vydávané v rámci tohoto systému.
2. Nízká, značná a vysoká úroveň záruky musí splňovat tato příslušná kritéria:
a)
nízká úroveň záruky označuje v souvislosti se systémem elektronické identifikace prostředek pro elektronickou identifikaci, který nabízí omezenou míru spolehlivosti u deklarované nebo uváděné totožnosti určité osoby a je charakterizován pomocí souvisejících technických specifikací, norem a postupů, včetně technických kontrol, jejichž účelem je snížit riziko zneužití nebo změny totožnosti;
b)
značná úroveň záruky označuje v souvislosti se systémem elektronické identifikace prostředek pro elektronickou identifikaci, který nabízí značnou míru spolehlivosti u deklarované nebo uváděné totožnosti určité osoby a je charakterizován pomocí souvisejících technických specifikací, norem a postupů, včetně technických kontrol, jejichž účelem je značně snížit riziko zneužití nebo změny totožnosti;
c)
vysoká úroveň záruky označuje v souvislosti se systémem elektronické identifikace prostředek pro elektronickou identifikaci, který nabízí vyšší míru spolehlivosti u deklarované nebo uváděné totožnosti určité osoby než prostředek pro elektronickou identifikaci se značnou úrovní záruky a je charakterizován pomocí souvisejících technických specifikací, norem a postupů, včetně technických kontrol, jejichž účelem je předejít zneužití nebo změně totožnosti.
3. Do 18. září 2015 Komise prostřednictvím prováděcích aktů s přihlédnutím k příslušným mezinárodním normám a s výhradou odstavce 2 stanoví minimální technické specifikace, normy a postupy, jejichž pomocí jsou pro účely odstavce 1 vymezeny nízká, značná a vysoká úroveň záruky prostředků pro elektronickou identifikaci.
Tyto minimální technické specifikace, normy a postupy se stanoví na základě spolehlivosti a kvality:
a)
postupu prokazování a ověřování totožnosti fyzických nebo právnických osob žádajících o vydání prostředku pro elektronickou identifikaci;
b)
postupu vydávání požadovaných prostředků pro elektronickou identifikaci;
c)
mechanismu autentizace, při níž fyzická nebo právnická osoba používá prostředek pro elektronickou identifikaci k tomu, aby spoléhající se straně potvrdila svou totožnost;
d)
subjektu vydávajícího prostředky pro elektronickou identifikaci;
e)
jakéhokoli jiného subjektu zapojeného do žádosti o vydání prostředku pro elektronickou identifikaci a
f)
technických a bezpečnostních specifikací vydaného prostředku pro elektronickou identifikaci.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
Článek 9
Oznámení
1. Oznamující členský stát oznámí Komisi tyto informace a bez zbytečného odkladu i jejich případné následné změny:
a)
popis systému elektronické identifikace, včetně jeho úrovní záruky a vydavatele či vydavatelů prostředků pro elektronickou identifikaci v rámci tohoto systému;
b)
použitelný režim dohledu a informace o režimu odpovědnosti, pokud jde o:
i)
stranu vydávající prostředky pro elektronickou identifikaci a
ii)
stranu provozující postup autentizace;
c)
orgán nebo orgány odpovědné za systém elektronické identifikace;
d)
informace o subjektu či subjektech, které spravují evidenci jedinečných osobních identifikačních údajů;
e)
popis způsobu, jakým jsou plněny požadavky stanovené v prováděcích aktech uvedených v čl. 12 odst. 8;
f)
popis autentizace podle čl. 7 písm. f);
g)
opatření k pozastavení platnosti nebo zrušení oznámeného systému elektronické identifikace nebo autentizace či dotčených ohrožených součástí.
2. Jeden rok ode dne použitelnosti prováděcích aktů uvedených v čl. 8 odst. 3 a čl. 12 odst. 8 zveřejní Komise v Úředním věstníku Evropské unie seznam systémů elektronické identifikace, které byly oznámeny podle odstavce 1 tohoto článku, a základní informace o těchto systémech.
3. Obdrží-li Komise oznámení po uplynutí lhůty uvedené v odstavci 2, zveřejní změny v seznamu podle uvedeného odstavce v Úředním věstníku Evropské unie do dvou měsíců od obdržení daného oznámení.
4. Členský stát může Komisi požádat o vyškrtnutí systému elektronické identifikace, který oznámil, ze seznamu uvedeného v odstavci 2. Do jednoho měsíce od obdržení žádosti členského státu zveřejní Komise odpovídající změny v seznamu v Úředním věstníku Evropské unie.
5. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů stanovit okolnosti, formáty a postupy pro oznamování podle odstavce 1. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
Článek 10
Narušení bezpečnosti
1. Je-li bezpečnost systému elektronické identifikace oznámeného v souladu s čl. 9 odst. 1 či autentizace uvedené v čl. 7 písm. f) narušena nebo částečně ohrožena způsobem, který ovlivňuje spolehlivost přeshraniční autentizace tohoto systému, oznamující členský stát bezodkladně pozastaví nebo zruší tuto přeshraniční autentizaci nebo dotčené ohrožené součásti a uvědomí o tom ostatní členské státy a Komisi.
2. Pokud bylo narušení nebo ohrožení bezpečnosti uvedené v odstavci 1 napraveno, oznamující členský stát přeshraniční autentizaci obnoví a bez zbytečného odkladu o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
3. Pokud k nápravě narušení nebo ohrožení bezpečnosti uvedeného v odstavci 1 nedojde do tří měsíců od pozastavení či zrušení, oznámí oznamující stát ostatním členským státům a Komisi stažení systému elektronické identifikace.
Komise bez zbytečného odkladu zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie odpovídající změny v seznamu uvedeném v čl. 9 odst. 2.
Článek 11
Odpovědnost za škodu
1. Oznamující členský stát odpovídá za škodu, kterou úmyslně nebo z nedbalosti způsobí kterékoli fyzické nebo právnické osobě nesplněním svých povinností uvedených v čl. 7 písm. d) a f) v přeshraniční transakci.
2. Strana vydávající prostředky pro elektronickou identifikaci odpovídá za škodu, kterou úmyslně nebo z nedbalosti způsobí kterékoli fyzické nebo právnické osobě nesplněním povinnosti uvedené v čl. 7 písm. e) v přeshraniční transakci.
3. Strana provozující postup autentizace odpovídá za škodu, kterou úmyslně nebo z nedbalosti způsobí kterékoli fyzické nebo právnické osobě nezajištěním správného fungování autentizace podle čl. 7 písm. f) v přeshraniční transakci.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí v souladu s vnitrostátními pravidly upravujícími odpovědnost za škodu.
5. Odstavci 1, 2 a 3 není dotčena odpovědnost za škodu, kterou podle vnitrostátního práva nesou účastníci transakce, při níž jsou použity prostředky pro elektronickou identifikaci spadající do systému elektronické identifikace oznámeného podle čl. 9 odst. 1.
Článek 12
Spolupráce a interoperabilita
1. Vnitrostátní systémy elektronické identifikace oznámené podle čl. 9 odst. 1 musí být interoperabilní.
2. Pro účely odstavce 1 se zavede rámec interoperability.
3. Rámec interoperability musí splňovat tato kritéria:
a)
usiluje o to, aby byl z technologického hlediska neutrální, a v rámci členského státu nerozlišuje mezi žádnými zvláštními vnitrostátními technickými řešeními elektronické identifikace;
b)
je-li to možné, řídí se evropskými a mezinárodními normami;
c)
usnadňuje uplatňování zásady ochrany soukromí již od návrhu; a
d)
zajišťuje, aby osobní údaje byly zpracovávány v souladu se směrnicí 95/46/ES.
4. Rámec interoperability sestává z:
a)
odkazu na minimální technické požadavky týkající se úrovní záruky stanovených v článku 8;
b)
mapování vnitrostátních úrovní záruky oznámených systémů elektronické identifikace podle úrovní záruky stanovených v článku 8;
c)
odkazu na minimální technické požadavky pro interoperabilitu;
d)
odkazu na minimální soubor osobních identifikačních údajů jedinečně identifikujících fyzickou nebo právnickou osobu, který je v systémech elektronické identifikace k dispozici;
e)
procesních pravidel;
f)
opatření pro řešení sporů; a
g)
společných norem provozní bezpečnosti.
5. Členské státy spolupracují ohledně:
a)
interoperability systémů elektronické identifikace oznámených podle čl. 9 odst. 1 a systémů elektronické identifikace, jež členské státy hodlají oznámit; a
b)
bezpečnosti systémů elektronické identifikace.
6. Spolupráce mezi členskými státy zahrnuje:
a)
výměnu informací, zkušeností a osvědčených postupů v oblasti systémů elektronické identifikace, a zejména v oblasti technických požadavků týkajících se interoperability a úrovní záruky;
b)
výměnu informací, zkušeností a osvědčených postupů v oblasti práce s úrovněmi záruky systémů elektronické identifikace podle článku 8;
c)
vzájemné hodnocení systémů elektronické identifikace, které spadají do oblasti působnosti tohoto nařízení; a
d)
posouzení relevantního vývoje v odvětví elektronické identifikace.
7. Komise do 18. března 2015 prostřednictvím prováděcích aktů stanoví nezbytná procesní opatření pro usnadnění spolupráce mezi členskými státy podle odstavců 5 a 6 v zájmu podpory vysoké úrovně důvěryhodnosti a bezpečnosti odpovídající míře rizika.
8. Do 18. března 2015 Komise pro účely stanovení jednotných podmínek pro provádění požadavku podle odstavce 1, s výhradou kritérií stanovených v odstavci 3 a s přihlédnutím k výsledkům spolupráce mezi členskými státy, přijme prováděcí akty týkající se rámce interoperability stanoveného v odstavci 4.
9. Prováděcí akty uvedené v odstavcích 7 a 8 tohoto článku se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
KAPITOLA III
SLUŽBY VYTVÁŘEJÍCÍ DŮVĚRU
ODDÍL 1
Obecná ustanovení
Článek 13
Odpovědnost za škodu a důkazní břemeno
1. Aniž je dotčen odstavec 2, poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru odpovídají za škodu, kterou úmyslně nebo z nedbalosti způsobí fyzické nebo právnické osobě nesplněním povinností podle tohoto nařízení.
Důkazní břemeno, pokud jde o úmysl nebo nedbalost nekvalifikovaného poskytovatele služeb vytvářejících důvěru, nese fyzická nebo právnická osoba uplatňující nárok na náhradu škody podle prvního pododstavce.
V případě kvalifikovaného poskytovatele služeb vytvářejících důvěru se úmysl nebo nedbalost předpokládá, pokud daný kvalifikovaný poskytovatel služeb vytvářejících důvěru neprokáže, že škoda podle prvního pododstavce nastala bez jeho úmyslu nebo nedbalosti.
2. Pokud poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru své zákazníky předem řádně informují o omezeních týkajících se využívání jimi poskytovaných služeb a tato omezení jsou rozpoznatelná pro třetí osoby, neodpovídají poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru za škody způsobené využíváním služeb nad rámec uvedených omezení.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí v souladu s vnitrostátními pravidly upravujícími odpovědnost za škodu.
Článek 14
Mezinárodní aspekty
1. Služby vytvářející důvěru poskytované poskytovateli služeb vytvářejících důvěru usazenými ve třetí zemi se uznávají jako právně rovnocenné kvalifikovaným službám vytvářejícím důvěru poskytovaným kvalifikovanými poskytovateli služeb vytvářejících důvěru usazenými v Unii, pokud jsou služby vytvářející důvěru pocházející ze třetí země uznány na základě dohody uzavřené mezi Unií a dotyčnou třetí zemí nebo mezinárodní organizací v souladu s článkem 218 Smlouvy o fungování EU.
2. Dohody uvedené v odstavci 1 zejména zajistí, aby:
a)
poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru v třetí zemi nebo mezinárodní organizaci, s níž je dohoda uzavřena, a jimi poskytované služby vytvářející důvěru splňovali požadavky vztahující se na kvalifikované poskytovatele služeb vytvářejících důvěru usazené v Unii a jimi poskytované kvalifikované služby vytvářející důvěru;
b)
kvalifikované služby vytvářející důvěru poskytované kvalifikovanými poskytovateli služeb vytvářejících důvěru usazenými v Unii byly uznány jako právně rovnocenné službám vytvářejícím důvěru poskytovaným poskytovateli služeb vytvářejících důvěru v třetí zemi nebo mezinárodní organizaci, s níž je dohoda uzavřena.
Článek 15
Přístupnost pro osoby se zdravotním postižením
Je-li to proveditelné, měly by být poskytované služby vytvářející důvěru a konečné uživatelské produkty používané při poskytování těchto služeb dostupné osobám se zdravotním postižením.
Článek 16
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro ukládání sankcí za porušení tohoto nařízení. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
ODDÍL 2
Dohled
Článek 17
Orgán dohledu
1. Členské státy určí orgán dohledu usazený na jejich území nebo po vzájemné dohodě s jiným členským státem orgán dohledu usazený v tomto jiném členském státě. Tento orgán odpovídá za plnění úkolů v oblasti dohledu v členském státě, který provedl určení.
Orgánům dohledu musí být uděleny nezbytné pravomoci a odpovídající zdroje pro plnění jejich úkolů.
2. Členské státy sdělí Komisi názvy a adresy jimi určených orgánů dohledu.
3. Orgán dohledu má tyto úlohy:
a)
vykonávat dohled nad kvalifikovanými poskytovateli služeb vytvářejících důvěru usazenými na území členského státu, který provedl určení, s cílem zajistit prostřednictvím činností předběžného a následného dohledu, aby tito kvalifikovaní poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru a jimi poskytované kvalifikované služby vytvářející důvěru splňovali požadavky stanovené v tomto nařízení;
b)
v případě potřeby přijmout prostřednictvím činností následného dohledu opatření ve vztahu k nekvalifikovaným poskytovatelům služeb vytvářejících důvěru usazeným na území členského státu, který provedl určení, pokud je informován, že tito nekvalifikovaní poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru nebo jimi poskytované služby vytvářející důvěru údajně nesplňují požadavky stanovené v tomto nařízení.
4. Pro účely odstavce 3 a s výhradou omezení stanovených v uvedeném odstavci patří mezi úkoly orgánu dohledu zejména tyto činnosti:
a)
spolupracovat s ostatními orgány dohledu a poskytovat jim pomoc v souladu s článkem 18;
b)
provádět analýzu zpráv o posouzení shody uvedených v čl. 20 odst. 1 a čl. 21 odst. 1;
c)
informovat ostatní orgány dohledu a veřejnost o případech narušení bezpečnosti nebo ztráty integrity v souladu s čl. 19 odst. 2;
d)
podávat Komisi zprávy o svých hlavních činnostech v souladu s odstavcem 6 tohoto článku;
e)
provádět audity kvalifikovaných poskytovatelů služeb vytvářejících důvěru nebo požadovat, aby subjekt posuzování shody provedl posouzení shody těchto poskytovatelů v souladu s čl. 20 odst. 2;
f)
spolupracovat s orgány pro ochranu údajů, zejména je bez zbytečného odkladu informovat o výsledcích auditů kvalifikovaných poskytovatelů služeb vytvářejících důvěru, jestliže podle všeho došlo k porušení pravidel týkajících se ochrany osobních údajů;
g)
udělovat poskytovatelům služeb vytvářejících důvěru a jimi poskytovaným službám status kvalifikovaného poskytovatele nebo kvalifikované služby a odnímat tento status v souladu s články 20 a 21;
h)
informovat subjekt odpovědný za vnitrostátní důvěryhodný seznam podle čl. 22 odst. 3 o svých rozhodnutích udělit nebo odejmout status kvalifikovaného poskytovatele nebo kvalifikované služby, pokud tento subjekt není rovněž orgánem dohledu;
i)
ověřovat existenci a správné uplatňování předpisů o plánech ukončení činnosti v případech, kdy kvalifikovaný poskytovatel služeb vytvářejících důvěru ukončí svou činnost, včetně způsobu zpřístupňování informací v souladu s čl. 24 odst. 2 písm. h);
j)
požadovat, aby poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru napravili případné neplnění požadavků stanovených v tomto nařízení.
5. Členské státy mohou vyžadovat, aby orgán dohledu zavedl, udržoval a aktualizoval důvěryhodnou infrastrukturu v souladu s podmínkami stanovenými vnitrostátním právem.
6. Do 31. března každého roku předloží každý orgán dohledu Komisi zprávu o svých hlavních činnostech v předchozím kalendářním roce, spolu se shrnutím oznámení o narušení bezpečnosti, která obdržel od poskytovatelů služeb vytvářejících důvěru v souladu s čl. 19 odst. 2.
7. Výroční zprávu uvedenou v odstavci 6 Komise zpřístupní členským státům.
8. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů stanovit formáty a postupy pro podávání zpráv podle odstavce 6. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
Článek 18
Vzájemná pomoc
1. Orgány dohledu vzájemně spolupracují za účelem výměny osvědčených postupů.
Po obdržení odůvodněné žádosti jiného orgánu dohledu poskytne orgán dohledu danému orgánu pomoc, aby bylo možné zajistit jednotný výkon činností orgánů dohledu. Vzájemná pomoc může zahrnovat zejména žádosti o informace a opatření v oblasti dohledu, například žádosti o provedení prověrek v souvislosti se zprávami o posouzení shody podle článků 20 a 21.
2. Orgán dohledu, jemuž byla podána žádost o pomoc, může tuto žádost zamítnout z kteréhokoliv z těchto důvodů:
a)
orgán dohledu není k poskytnutí požadované pomoci příslušný;
b)
požadovaná pomoc je nepřiměřená činnostem v oblasti dohledu, které daný orgán dohledu vykonává v souladu s článkem 17;
c)
poskytnutí požadované pomoci by nebylo slučitelné s tímto nařízením.
3. Členské státy mohou svým příslušným orgánům dohledu případně povolit provádět společná šetření, na nichž se podílejí pracovníci orgánů dohledu z ostatních členských států. Ujednání a postupy pro tyto společné akce dohodnou a zavedou dotčené členské státy v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy.
Článek 19
Bezpečnostní požadavky vztahující se na poskytovatele služeb vytvářejících důvěru
1. Kvalifikovaní a nekvalifikovaní poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru přijmou vhodná technická a organizační opatření k řízení rizik ohrožujících bezpečnost jimi poskytovaných služeb vytvářejících důvěru. S ohledem na nejnovější technologický vývoj musí tato opatření zajišťovat úroveň bezpečnosti, která je přiměřená míře rizika. Zejména musí být přijata opatření k zabránění bezpečnostním incidentům, k minimalizaci jejich dopadů a k informování zúčastněných stran o nepříznivých dopadech těchto incidentů.
2. Kvalifikovaní a nekvalifikovaní poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru vyrozumí orgán dohledu a případné další příslušné subjekty, jako jsou příslušný vnitrostátní orgán pro bezpečnost informací nebo orgán pro ochranu údajů, o každém narušení bezpečnosti nebo ztrátě integrity, jež mají významný dopad na poskytovanou službu vytvářející důvěru nebo na uchovávané osobní údaje, a to bez zbytečného odkladu a v každém případě do 24 hodin od okamžiku, kdy toto narušení zjistili.
Může-li mít narušení bezpečnosti nebo ztráta integrity nepříznivý dopad na fyzickou nebo právnickou osobu, jíž byla služba vytvářející důvěru poskytnuta, vyrozumí poskytovatel služeb vytvářejících důvěru o daném narušení bezpečnosti nebo dané ztrátě integrity bez zbytečného odkladu také tuto fyzickou nebo právnickou osobu.
Je-li to vhodné, zejména týká-li se narušení bezpečnosti nebo ztráta integrity dvou nebo více členských států, uvědomí vyrozuměný orgán dohledu orgány dohledu v ostatních dotčených členských státech a ENISA.
Vyrozuměný orgán dohledu informuje veřejnost nebo požádá, aby tak učinil poskytovatel služeb vytvářejících důvěru, pokud rozhodne, že zveřejnění informací o narušení bezpečnosti nebo ztrátě integrity je ve veřejném zájmu.
3. Orgán dohledu poskytne ENISA jednou ročně shrnutí oznámení o narušení bezpečnosti a ztrátě integrity, která od poskytovatelů služeb vytvářejících důvěru obdržel.
4. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů:
a)
dále upřesnit opatření uvedená v odstavci 1 a
b)
stanovit formáty a postupy, včetně lhůt, použitelné pro účely odstavce 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
ODDÍL 3
Kvalifikované služby vytvářející důvěru
Článek 20
Dohled nad kvalifikovanými poskytovateli služeb vytvářejících důvěru
1. Kvalifikovaní poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru se na vlastní náklady alespoň jednou za 24 měsíců podrobí auditu ze strany subjektu posuzování shody. Účelem auditu je potvrzení toho, že kvalifikovaní poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru i jimi poskytované kvalifikované služby vytvářející důvěru splňují požadavky stanovené v tomto nařízení. Kvalifikovaní poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru předloží výslednou zprávu o posouzení shody do tří pracovních dnů od jejího obdržení orgánu dohledu.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, může orgán dohledu u kvalifikovaných poskytovatelů služeb vytvářejících důvěru na jejich náklady kdykoli provést audit nebo požádat subjekt posuzování shody o provedení posouzení shody za účelem potvrzení, že oni sami i jimi poskytované kvalifikované služby vytvářející důvěru splňují požadavky stanovené v tomto nařízení. Jestliže podle všeho došlo k porušení pravidel týkajících se ochrany osobních údajů, sdělí orgán dohledu výsledky svých auditů orgánům pro ochranu údajů.
3. Pokud orgán dohledu požaduje, aby kvalifikovaný poskytovatel služeb vytvářejících důvěru napravil neplnění požadavků podle tohoto nařízení, a tento poskytovatel ve lhůtě případně stanovené orgánem dohledu neučiní příslušné kroky, může orgán dohledu zejména s přihlédnutím k rozsahu, délce trvání a důsledkům daného neplnění odejmout danému poskytovateli a jím poskytované dotčené službě status kvalifikovaného poskytovatele nebo kvalifikované služby a informovat o této skutečnosti subjekt uvedený v čl. 22 odst. 3 za účelem aktualizace důvěryhodných seznamů podle čl. 22 odst. 1. Orgán dohledu vyrozumí daného kvalifikovaného poskytovatele služeb vytvářejících důvěru o odnětí statusu kvalifikovaného poskytovatele nebo kvalifikované služby.
4. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů určit referenční čísla norem pro:
a)
akreditaci subjektů posuzování shody a pro zprávy o posouzení shody podle odstavce 1;
b)
pravidla auditu, podle nichž budou subjekty posuzování shody provádět posuzování shody kvalifikovaných poskytovatelů služeb vytvářejících důvěru podle odstavce 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
Článek 21
Zahájení poskytování kvalifikované služby vytvářející důvěru
1. Pokud mají poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru bez statusu kvalifikovaného poskytovatele v úmyslu začít poskytovat kvalifikované služby vytvářející důvěru, předloží orgánu dohledu oznámení o svém úmyslu společně se zprávou o posouzení shody vydanou subjektem posuzování shody.
2. Orgán dohledu ověří, zda poskytovatel služeb vytvářejících důvěru a jím poskytované služby vytvářející důvěru splňují požadavky stanovené v tomto nařízení, zejména požadavky na kvalifikované poskytovatele služeb vytvářejících důvěru a na jimi poskytované kvalifikované služby vytvářející důvěru.
Dojde-li orgán dohledu k závěru, že poskytovatel služeb vytvářejících důvěru a jím poskytované služby vytvářející důvěru splňují požadavky uvedené v prvním pododstavci, udělí orgán dohledu tomuto poskytovateli služeb vytvářejících důvěru a jím poskytovaným službám vytvářejícím důvěru status kvalifikovaného poskytovatele nebo kvalifikované služby a uvědomí o tom subjekt uvedený v čl. 22 odst. 3 za účelem aktualizace důvěryhodných seznamů podle čl. 22 odst. 1, a to do tří měsíců od obdržení oznámení podle odstavce 1 tohoto článku.
Není-li ověření dokončeno do tří měsíců od oznámení, vyrozumí orgán dohledu poskytovatele služeb vytvářejících důvěru a uvede důvody prodlení a dobu, v níž bude ověřování dokončeno.
3. Kvalifikovaní poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru mohou začít danou kvalifikovanou službu vytvářející důvěru poskytovat poté, co byl status kvalifikovaného poskytovatele nebo kvalifikované služby vyznačen v důvěryhodných seznamech uvedených v čl. 22 odst. 1.
4. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů stanovit formáty a postupy pro účely odstavců 1 a 2. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
Článek 22
Důvěryhodné seznamy
1. Každý členský stát zřizuje, udržuje a zveřejňuje důvěryhodné seznamy obsahující informace týkající se kvalifikovaných poskytovatelů služeb vytvářejících důvěru v jeho působnosti spolu s informacemi o jimi poskytovaných kvalifikovaných službách vytvářejících důvěru.
2. Členské státy zřizují ve formě vhodné pro automatické zpracování, udržují a zabezpečeným způsobem zveřejňují důvěryhodné seznamy uvedené v odstavci 1, které jsou opatřeny elektronickým podpisem nebo elektronickou pečetí.
3. Členské státy bez zbytečného odkladu sdělí Komisi informace o subjektu odpovědném za zřízení, udržování a zveřejnění vnitrostátních důvěryhodných seznamů a poskytnou informace o místě zveřejnění těchto seznamů, o certifikátech použitých k opatření důvěryhodných seznamů elektronickým podpisem nebo pečetí a o jejich případných změnách.
4. Informace uvedené v odstavci 3 Komise bezpečnou cestou zpřístupní veřejnosti ve formě opatřené elektronickým podpisem nebo pečetí a vhodné pro automatické zpracování.
5. Do 18. září 2015 Komise prostřednictvím prováděcích aktů upřesní informace uvedené v odstavci 1 a stanoví technické specifikace a formáty pro důvěryhodné seznamy, které se použijí pro účely odstavců 1 až 4. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
Článek 23
Značka důvěry EU pro kvalifikované služby vytvářející důvěru
1. Po vyznačení statusu kvalifikovaného poskytovatele nebo kvalifikované služby podle čl. 21 odst. 2 druhého pododstavce v důvěryhodném seznamu uvedeném v čl. 22 odst. 1 mohou kvalifikovaní poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru pomocí značky důvěry EU jednoduchým, rozpoznatelným a jasným způsobem označovat jimi poskytované kvalifikované služby vytvářející důvěru.
2. Pokud kvalifikovaní poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru používají pro kvalifikované služby vytvářející důvěru uvedené v odstavci 1 značku důvěry EU, zajistí, aby byl na jejich internetových stránkách k dispozici odkaz na příslušný důvěryhodný seznam.
3. Do 1. července 2015 Komise prostřednictvím prováděcích aktů stanoví specifikace týkající se podoby, a zejména formátu, uspořádání, velikosti a vzhledu značky důvěry EU pro kvalifikované služby vytvářející důvěru. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
Článek 24
Požadavky na kvalifikované poskytovatele služeb vytvářejících důvěru
1. Při vydávání kvalifikovaného certifikátu pro službu vytvářející důvěru ověří kvalifikovaný poskytovatel služeb vytvářejících důvěru pomocí vhodných prostředků a v souladu s vnitrostátním právem totožnost a případně zvláštní znaky fyzické nebo právnické osoby, jíž je kvalifikovaný certifikát vydáván.
Kvalifikovaný poskytovatel služeb vytvářejících důvěru ověří informace uvedené v prvním pododstavci přímo nebo tím, že se v souladu s vnitrostátním právem spolehne na třetí osobu:
a)
na základě fyzické přítomnosti fyzické osoby nebo oprávněného zástupce právnické osoby; nebo
b)
na dálku s využitím prostředku pro elektronickou identifikaci, u něhož byla před vydáním kvalifikovaného certifikátu zajištěna fyzická přítomnost fyzické osoby nebo oprávněného zástupce právnické osoby a jenž splňuje požadavky stanovené v článku 8, pokud jde o značnou nebo vysokou úroveň záruky; nebo
c)
pomocí certifikátu kvalifikovaného elektronického podpisu nebo kvalifikované elektronické pečeti, vydaného v souladu s písmenem a) nebo b); nebo
d)
pomocí jiných identifikačních metod uznávaných na vnitrostátní úrovni, které poskytují záruku spolehlivosti rovnocennou fyzické přítomnosti. Tuto rovnocennou záruku musí potvrdit subjekt posuzování shody.
2. Kvalifikovaný poskytovatel služeb vytvářejících důvěru poskytující kvalifikované služby vytvářející důvěru:
a)
oznámí orgánu dohledu případné změny v poskytování svých kvalifikovaných služeb vytvářejících důvěru a záměr ukončit své činnosti;
b)
zaměstnává pracovníky a případně subdodavatele, kteří mají potřebné odborné znalosti, zkušenosti a kvalifikace, jsou spolehliví a absolvovali odpovídající odbornou přípravu týkající se bezpečnosti a pravidel ochrany osobních údajů, a používá správní a řídicí postupy, které odpovídají evropským nebo mezinárodním normám;
c)
vzhledem k riziku odpovědnosti za škody v souladu s článkem 13 udržuje dostatečné finanční prostředky nebo uzavřel vhodné pojištění odpovědnosti v souladu s vnitrostátním právem;
d)
před uzavřením smluvního vztahu informuje jasným a srozumitelným způsobem osobu, která chce využít kvalifikovanou službu vytvářející důvěru, o přesných podmínkách používání této služby, včetně případných omezení jejího využívání;
e)
používá důvěryhodné systémy a produkty, které jsou chráněny proti pozměnění, a zajišťuje technickou bezpečnost a spolehlivost procesů, které podporují;
f)
používá důvěryhodné systémy k uchovávání dat, která jsou mu poskytnuta, v ověřitelné podobě, aby:
i)
byla veřejně přístupná pro účely vyhledávání pouze se souhlasem osoby, jíž se data týkají,
ii)
záznamy a změny v uložených datech mohly provádět pouze oprávněné osoby,
iii)
bylo možno ověřit pravost dat;
g)
přijímá vhodná opatření proti padělání a odcizení dat;
h)
po přiměřenou dobu, i poté, co ukončil svou činnost kvalifikovaného poskytovatele služeb vytvářejících důvěru, eviduje a zpřístupňuje veškeré příslušné informace týkající se dat, která vydal a obdržel, zejména pro účely poskytnutí důkazů v soudním a správním řízení a pro účely zajištění kontinuity služby. Tato evidence může mít elektronickou podobu;
i)
má k dispozici aktualizovaný plán ukončení činnosti k zajištění kontinuity služby v souladu s předpisy ověřenými orgánem dohledu podle čl. 17 odst. 4 písm. i);
j)
zajišťuje zákonné zpracovávání osobních údajů v souladu se směrnicí 95/46/ES;
k)
pokud se jedná o kvalifikovaného poskytovatele služeb vytvářejících důvěru vydávajícího kvalifikované certifikáty, vede a aktualizuje databázi certifikátů.
3. Jestliže se kvalifikovaný poskytovatel služeb vytvářejících důvěru vydávající kvalifikované certifikáty rozhodne určitý certifikát zneplatnit, zaeviduje toto zneplatnění ve své databázi certifikátů a zneplatnění certifikátu včas a v každém případě do 24 hodin od obdržení žádosti zveřejní. Zneplatnění nabývá účinku okamžitě po zveřejnění.
4. Pokud jde o odstavec 3, kvalifikovaní poskytovatelé služeb vytvářejících důvěru vydávající kvalifikované certifikáty poskytnou kterékoli spoléhající se straně informace o platnosti nebo o zneplatnění kvalifikovaných certifikátů, které vydali. Tyto informace se poskytnou alespoň na základě certifikátu, a to kdykoli i po skončení doby platnosti certifikátu, automatizovaným způsobem, který je spolehlivý, bezplatný a účinný.
5. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů určit referenční čísla norem pro důvěryhodné systémy a produkty, které splňují požadavky podle odst. 2 písm. e) a f) tohoto článku. Pokud důvěryhodné systémy a produkty vyhovují těmto normám, předpokládá se shoda s požadavky stanovenými v tomto článku. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
ODDÍL 4
Elektronický podpis
Článek 25
Právní účinky elektronických podpisů
1. Elektronickému podpisu nesmějí být upírány právní účinky a nesmí být odmítán jako důkaz v soudním a správním řízení pouze z toho důvodu, že má elektronickou podobu nebo že nesplňuje požadavky na kvalifikované elektronické podpisy.
2. Kvalifikovaný elektronický podpis má právní účinek rovnocenný vlastnoručnímu podpisu.
3. Kvalifikovaný elektronický podpis založený na kvalifikovaném certifikátu vydaném v jednom členském státě se uznává jako kvalifikovaný elektronický podpis ve všech ostatních členských státech.
Článek 26
Požadavky na zaručené elektronické podpisy
Zaručený elektronický podpis musí splňovat tyto požadavky:
a)
je jednoznačně spojen s podepisující osobou;
b)
umožňuje identifikaci podepisující osoby;
c)
je vytvořen pomocí dat pro vytváření elektronických podpisů, která podepisující osoba může s vysokou úrovní důvěry použít pod svou výhradní kontrolou; a
d)
je k datům, která jsou tímto podpisem podepsána, připojen takovým způsobem, že je možné zjistit jakoukoliv následnou změnu dat.
Článek 27
Elektronické podpisy ve veřejných službách
1. Pokud členský stát pro využití určité on-line služby, která je poskytována subjektem veřejného sektoru nebo jeho jménem, požaduje zaručený elektronický podpis, uznává zaručené elektronické podpisy, zaručené elektronické podpisy založené na kvalifikovaném certifikátu pro elektronické podpisy a kvalifikované elektronické podpisy alespoň ve formátech nebo s použitím metod stanovených v prováděcích aktech uvedených v odstavci 5.
2. Pokud členský stát pro využití určité on-line služby, která je poskytována subjektem veřejného sektoru nebo jeho jménem, požaduje zaručený elektronický podpis založený na kvalifikovaném certifikátu, uznává zaručené elektronické podpisy založené na kvalifikovaném certifikátu a kvalifikované elektronické podpisy alespoň ve formátech nebo s použitím metod stanovených v prováděcích aktech uvedených v odstavci 5.
3. Členské státy nesmějí v případě přeshraničního využívání on-line služby poskytované subjektem veřejného sektoru vyžadovat elektronický podpis s vyšší zárukou bezpečnosti než kvalifikovaný elektronický podpis.
4. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů určit referenční čísla norem pro zaručené elektronické podpisy. Pokud zaručený elektronický podpis vyhovuje těmto normám, předpokládá se shoda s požadavky na zaručené elektronické podpisy uvedenými v odstavcích 1 a 2 tohoto článku a v článku 26. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
5. Do 18. září 2015 Komise s přihlédnutím ke stávajícím postupům, normám a právním aktům Unie stanoví prostřednictvím prováděcích aktů referenční formáty zaručených elektronických podpisů nebo referenční metody, jsou-li používány alternativní formáty. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
Článek 28
Kvalifikované certifikáty pro elektronické podpisy
1. Kvalifikované certifikáty pro elektronické podpisy musí splňovat požadavky stanovené v příloze I.
2. Kvalifikované certifikáty pro elektronické podpisy nepodléhají žádným závazným požadavkům, které přesahují požadavky stanovené v příloze I.
3. Kvalifikované certifikáty pro elektronické podpisy mohou obsahovat další zvláštní atributy, které nejsou povinné. Těmito atributy nesmějí být dotčeny interoperabilita a uznávání kvalifikovaných elektronických podpisů.
4. Pokud byl kvalifikovaný certifikát pro elektronické podpisy po počáteční aktivaci zneplatněn, ztrácí okamžikem zneplatnění platnost a jeho status se nemůže v žádném případě změnit zpět.
5. Členské státy mohou stanovit vnitrostátní pravidla dočasného pozastavení platnosti kvalifikovaných certifikátů pro elektronický podpis s výhradou těchto podmínek:
a)
je-li platnost kvalifikovaného certifikátu pro elektronický podpis dočasně pozastavena, pozbývá tento certifikát na dobu pozastavení platnosti;
b)
doba pozastavení platnosti je jasně vyznačena v databázi certifikátů a pozastavení platnosti je po svou dobu viditelné ve službě poskytující informace o statusu certifikátu.
6. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů určit referenční čísla norem pro kvalifikované certifikáty pro elektronický podpis. Pokud kvalifikovaný certifikát pro elektronický podpis vyhovuje těmto normám, předpokládá se shoda s požadavky stanovenými v příloze I. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
Článek 29
Požadavky na kvalifikované prostředky pro vytváření elektronických podpisů
1. Kvalifikované prostředky pro vytváření elektronických podpisů musí splňovat požadavky stanovené v příloze II.
2. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů určit referenční čísla norem pro kvalifikované prostředky pro vytváření elektronických podpisů. Pokud kvalifikovaný prostředek pro vytváření elektronických podpisů vyhovuje těmto normám, předpokládá se shoda s požadavky stanovenými v příloze II. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
Článek 30
Certifikace kvalifikovaných prostředků pro vytváření elektronických podpisů
1. Shodu kvalifikovaných prostředků pro vytváření elektronických podpisů s požadavky stanovenými v příloze II certifikují příslušné veřejné nebo soukromé subjekty, které určily členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi názvy a adresy veřejných nebo soukromých subjektů uvedených v odstavci 1. Komise tyto informace zpřístupní členským státům.
3. Certifikace podle odstavce 1 je založena na jednom z těchto postupů:
a)
postupu posouzení bezpečnosti, který byl proveden v souladu s některou z norem pro posuzování bezpečnosti produktů informačních technologií uvedených na seznamu sestaveném v souladu s druhým pododstavcem tohoto odstavce; nebo
b)
jiném postupu, než je postup uvedený v písmenu a), za podmínky, že používá srovnatelné úrovně bezpečnosti a že veřejný nebo soukromý subjekt uvedený v odstavci 1 daný postup oznámí Komisi. Tento postup může být použit pouze v případě, že normy uvedené v písmenu a) neexistují nebo že postup posouzení bezpečnosti podle písmene a) dosud probíhá.
Komise prostřednictvím prováděcích aktů sestaví seznam norem pro posuzování bezpečnosti produktů informačních technologií uvedený v prvním pododstavci písm. a). Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
4. Komise je zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 47, pokud jde o stanovení zvláštních kritérií, která mají splňovat určené subjekty uvedené v odstavci 1 tohoto článku.
Článek 31
Zveřejnění seznamu certifikovaných kvalifikovaných prostředků pro vytváření elektronických podpisů
1. Členské státy bez zbytečného odkladu a nejpozději jeden měsíc po ukončení certifikace oznámí Komisi informace o kvalifikovaných prostředcích pro vytváření elektronických podpisů, které byly certifikovány subjekty uvedenými v čl. 30 odst. 1. Bez zbytečného odkladu a nejpozději jeden měsíc po zrušení certifikace Komisi rovněž oznámí informace o prostředcích pro vytváření elektronických podpisů, které již nebudou certifikovány.
2. Na základě obdržených informací Komise zřizuje, zveřejňuje a udržuje seznam certifikovaných kvalifikovaných prostředků pro vytváření elektronických podpisů.
3. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů stanovit formáty a postupy použitelné pro účely odstavce 1. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
Článek 32
Požadavky na ověřování platnosti kvalifikovaných elektronických podpisů
1. Postup ověření platnosti kvalifikovaného elektronického podpisu potvrdí platnost kvalifikovaného elektronického podpisu, pokud:
a)
certifikát, na němž je podpis založen, byl v okamžiku podpisu kvalifikovaným certifikátem pro elektronický podpis, jenž je v souladu s přílohou I;
b)
kvalifikovaný certifikát byl vydán kvalifikovaným poskytovatelem služeb vytvářejících důvěru a v okamžiku podpisu byl platný;
c)
data pro ověřování platnosti podpisu odpovídají datům poskytnutým spoléhající se straně;
d)
spoléhající se straně je řádně poskytnut jedinečný soubor dat identifikujících podepisující osobu v certifikátu;
e)
pokud byl v okamžiku podpisu použit pseudonym, je jeho použití jednoznačně sděleno spoléhající se straně;
f)
elektronický podpis byl vytvořen kvalifikovaným prostředkem pro vytváření elektronických podpisů;
g)
nebyla ohrožena integrita podepsaných dat;
h)
v okamžiku podpisu byly splněny požadavky stanovené v článku 26.
2. Systém použitý k ověření platnosti kvalifikovaného elektronického podpisu musí poskytovat spoléhající se straně řádný výsledek postupu ověření platnosti a umožňovat jí zjistit jakékoli problémy týkající se bezpečnosti.
3. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů určit referenční čísla norem pro ověřování platnosti kvalifikovaných elektronických podpisů. Pokud ověřování platnosti kvalifikovaných elektronických podpisů vyhovuje těmto normám, předpokládá se shoda s požadavky stanovenými v odstavci 1. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
Článek 33
Kvalifikovaná služba ověřování platnosti kvalifikovaných elektronických podpisů
1. Kvalifikovanou službu ověřování platnosti kvalifikovaných elektronických podpisů může poskytovat pouze kvalifikovaný poskytovatel služeb vytvářejících důvěru, který:
a)
zajišťuje ověřování platnosti v souladu s čl. 32 odst. 1 a
b)
umožňuje, aby spoléhající se strany obdržely výsledek postupu ověření platnosti automatizovaným způsobem, který je spolehlivý, účinný a je opatřen zaručeným elektronickým podpisem nebo zaručenou elektronickou pečetí poskytovatele kvalifikované služby ověřování platnosti.
2. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů určit referenční čísla norem pro kvalifikovanou službu ověřování platnosti uvedenou v odstavci 1. Pokud služba ověřování platnosti kvalifikovaných elektronických podpisů vyhovuje těmto normám, předpokládá se shoda s požadavky stanovenými v odstavci 1. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
Článek 34
Kvalifikovaná služba uchovávání kvalifikovaných elektronických podpisů
1. Kvalifikovanou službu uchovávání kvalifikovaných elektronických podpisů může poskytovat pouze kvalifikovaný poskytovatel služeb vytvářejících důvěru, který používá postupy a technologie, jež jsou s to zajistit důvěryhodnost kvalifikovaného elektronického podpisu i po uplynutí doby technické platnosti.
2. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů určit referenční čísla norem pro kvalifikovanou službu uchovávání kvalifikovaných elektronických podpisů. Pokud postupy pro kvalifikovanou službu uchovávání kvalifikovaných elektronických podpisů vyhovují těmto normám, předpokládá se shoda s požadavky stanovenými v odstavci 1. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
ODDÍL 5
Elektronické pečetě
Článek 35
Právní účinky elektronických pečetí
1. Elektronické pečeti nesmějí být upírány právní účinky a nesmí být odmítána jako důkaz v soudním a správním řízení pouze z toho důvodu, že má elektronickou podobu nebo že nesplňuje požadavky na kvalifikované elektronické pečetě.
2. U kvalifikované elektronické pečeti platí domněnka integrity dat a správnosti původu těch dat, s nimiž je kvalifikovaná elektronická pečeť spojena.
3. Kvalifikovaná elektronická pečeť založená na kvalifikovaném certifikátu vydaném v jednom členském státě se uznává jako kvalifikovaná elektronická pečeť ve všech ostatních členských státech.
Článek 36
Požadavky na zaručené elektronické pečetě
Zaručená elektronická pečeť musí splňovat tyto požadavky:
a)
je jednoznačně spojena s pečetící osobou;
b)
umožňuje identifikaci pečetící osoby;
c)
je vytvořena pomocí dat pro vytváření elektronických pečetí, která může pečetící osoba s vysokou úrovní důvěry použít k vytváření elektronické pečeti pod svou kontrolou; a
d)
je k datům, ke kterým se vztahuje, připojena takovým způsobem, že je možné zjistit jakoukoliv následnou změnu dat.
Článek 37
Elektronické pečetě ve veřejných službách
1. Pokud členský stát pro využití určité on-line služby, která je poskytována subjektem veřejného sektoru nebo jeho jménem, požaduje zaručenou elektronickou pečeť, uznává zaručené elektronické pečetě, zaručené elektronické pečetě založené na kvalifikovaném certifikátu pro elektronické pečetě a kvalifikované elektronické pečetě alespoň ve formátech nebo s použitím metod stanovených v prováděcích aktech uvedených v odstavci 5.
2. Pokud členský stát pro využití určité on-line služby, která je poskytována subjektem veřejného sektoru nebo jeho jménem, požaduje zaručenou elektronickou pečeť založenou na kvalifikovaném certifikátu, uznává zaručené elektronické pečetě založené na kvalifikovaném certifikátu a kvalifikované elektronické pečetě alespoň ve formátech nebo s použitím metod stanovených v prováděcích aktech uvedených v odstavci 5.
3. Členské státy nesmějí v případě přeshraničního využívání on-line služby poskytované subjektem veřejného sektoru vyžadovat elektronickou pečeť s vyšší zárukou bezpečnosti než kvalifikovanou elektronickou pečeť.
4. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů určit referenční čísla norem pro zaručené elektronické pečetě. Pokud zaručená elektronická pečeť vyhovuje těmto normám, předpokládá se shoda s požadavky na zaručené elektronické pečetě uvedenými v odstavcích 1 a 2 tohoto článku a v článku 36. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
5. Do 18. září 2015 Komise s přihlédnutím ke stávajícím postupům, normám a právním aktům Unie stanoví prostřednictvím prováděcích aktů referenční formáty zaručených elektronických pečetí nebo referenční metody, jsou-li používány alternativní formáty. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
Článek 38
Kvalifikované certifikáty pro elektronické pečetě
1. Kvalifikované certifikáty pro elektronické pečetě musí splňovat požadavky stanovené v příloze III.
2. Kvalifikované certifikáty pro elektronické pečetě nepodléhají žádným závazným požadavkům, které přesahují požadavky stanovené v příloze III.
3. Kvalifikované certifikáty pro elektronické pečetě mohou obsahovat další zvláštní atributy, které nejsou povinné. Těmito atributy nesmějí být dotčeny interoperabilita a uznávání kvalifikovaných elektronických pečetí.
4. Pokud byl kvalifikovaný certifikát pro elektronickou pečeť po počáteční aktivaci zneplatněn, ztrácí okamžikem zneplatnění platnost a jeho status se nemůže v žádném případě změnit zpět.
5. Členské státy mohou stanovit vnitrostátní pravidla dočasného pozastavení platnosti kvalifikovaných certifikátů pro elektronické pečetě s výhradou těchto podmínek:
a)
je-li platnost kvalifikovaného certifikátu pro elektronickou pečeť dočasně pozastavena, pozbývá tento certifikát na dobu pozastavení platnosti;
b)
doba pozastavení platnosti je jasně vyznačena v databázi certifikátů a pozastavení platnosti je po svou dobu viditelné ve službě poskytující informace o statusu certifikátu.
6. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů určit referenční čísla norem pro kvalifikované certifikáty pro elektronické pečetě. Pokud kvalifikovaný certifikát pro elektronickou pečeť vyhovuje těmto normám, předpokládá se shoda s požadavky stanovenými v příloze III. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
Článek 39
Kvalifikované prostředky pro vytváření elektronických pečetí
1. Na kvalifikované prostředky pro vytváření elektronických pečetí se použije přiměřeně článek 29.
2. Na certifikaci kvalifikovaných prostředků pro vytváření elektronických pečetí se použije přiměřeně článek 30.
3. Na zveřejnění seznamu certifikovaných kvalifikovaných prostředků pro vytváření elektronických pečetí se použije přiměřeně článek 31.
Článek 40
Ověřování platnosti a uchovávání kvalifikovaných elektronických pečetí
Na ověřování platnosti a uchovávání kvalifikovaných elektronických pečetí se použijí přiměřeně články 32, 33 a 34.
ODDÍL 6
Elektronická časová razítka
Článek 41
Právní účinek elektronických časových razítek
1. Elektronickému časovému razítku nesmějí být upírány právní účinky a nesmí být odmítáno jako důkaz v soudním a správním řízení pouze z toho důvodu, že má elektronickou podobu nebo že nesplňuje požadavky na kvalifikované elektronické časové razítko.
2. U kvalifikovaného elektronického časového razítka platí domněnka správnosti data a času, které udává, a integrity dat, s nimiž jsou toto datum a tento čas spojeny.
3. Kvalifikované elektronické časové razítko vydané v jednom členském státě se uznává jako kvalifikované elektronické časové razítko ve všech členských státech.
Článek 42
Požadavky na kvalifikovaná elektronická časová razítka
1. Kvalifikované elektronické časové razítko musí splňovat tyto požadavky:
a)
spojuje datum a čas s daty takovým způsobem, aby byla přiměřeně zamezena možnost nezjistitelné změny dat;
b)
je založeno na zdroji přesného času, který je spojen s koordinovaným světovým časem; a
c)
je podepsáno s použitím zaručeného elektronického podpisu, opatřeno zaručenou elektronickou pečetí kvalifikovaného poskytovatele služeb vytvářejících důvěru nebo označeno jinou rovnocennou metodou.
2. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů určit referenční čísla norem pro spojování data a času s daty a pro zdroje přesného času. Pokud spojení data a času s daty a zdroj přesného času vyhovují těmto normám, předpokládá se shoda s požadavky stanovenými v odstavci 1. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
ODDÍL 7
Služba elektronického doporučeného doručování
Článek 43
Právní účinek služby elektronického doporučeného doručování
1. Datům odeslaným a přijatým prostřednictvím služby elektronického doporučeného doručování nesmějí být upírány právní účinky a nesmějí být odmítána jako důkaz v soudním a správním řízení pouze z toho důvodu, že mají elektronickou podobu nebo že nesplňují požadavky na kvalifikovanou službu elektronického doporučeného doručování.
2. U dat odeslaných a přijatých prostřednictvím kvalifikované služby elektronického doporučeného doručování platí domněnka integrity dat, odeslání těchto dat identifikovaným odesílatelem, jejich přijetí identifikovaným příjemcem a správnosti data a času odeslání a přijetí, jež jsou u kvalifikované služby elektronického doporučeného doručování uvedeny.
Článek 44
Požadavky na kvalifikované služby elektronického doporučeného doručování
1. Kvalifikované služby elektronického doporučeného doručování musí splňovat tyto požadavky:
a)
jsou poskytovány jedním či více kvalifikovanými poskytovateli služeb vytvářejících důvěru;
b)
s vysokou úrovní spolehlivosti zajišťují identifikaci odesílatele;
c)
zajišťují identifikaci příjemce před doručením dat;
d)
odesílání a přijímání dat je zabezpečeno prostřednictvím zaručeného elektronického podpisu nebo zaručené elektronické pečeti kvalifikovaného poskytovatele služeb vytvářejících důvěru tak, aby byla vyloučena možnost nezjistitelné změny dat;
e)
odesílatel a příjemce dat jsou jednoznačně vyrozuměni o případných změnách dat potřebných za účelem odeslání nebo přijetí dat;
f)
datum a čas odeslání, přijetí a případná změna dat jsou označeny prostřednictvím kvalifikovaného elektronického časového razítka.
V případě přenosu dat mezi dvěma či více kvalifikovanými poskytovateli služeb vytvářejících důvěru se požadavky uvedené v písm. a) až f) vztahují na všechny tyto kvalifikované poskytovatele služeb vytvářejících důvěru.
2. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů určit referenční čísla norem pro postupy odesílání a přijímání dat. Pokud postup odesílání a přijímání dat vyhovuje těmto normám, předpokládá se shoda s požadavky stanovenými v odstavci 1. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
ODDÍL 8
Autentizace internetových stránek
Článek 45
Požadavky na kvalifikované certifikáty pro autentizaci internetových stránek
1. Kvalifikované certifikáty pro autentizaci internetových stránek musí splňovat požadavky stanovené v příloze IV.
2. Komise může prostřednictvím prováděcích aktů určit referenční čísla norem pro kvalifikované certifikáty pro autentizaci internetových stránek. Pokud kvalifikovaný certifikát pro autentizaci internetových stránek vyhovuje těmto normám, předpokládá se shoda s požadavky stanovenými v příloze IV. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 48 odst. 2.
KAPITOLA IV
ELEKTRONICKÉ DOKUMENTY
Článek 46
Právní účinky elektronických dokumentů
Elektronickému dokumentu nesmějí být upírány právní účinky a nesmí být odmítán jako důkaz v soudním a správním řízení pouze z toho důvodu, že má elektronickou podobu.
KAPITOLA V
PŘENESENÍ PRAVOMOCI A PROVÁDĚCÍ USTANOVENÍ
Článek 47
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedené v čl. 30 odst. 4 je svěřena Komisi na dobu neurčitou ode dne 17. září 2014.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v čl. 30 odst. 4 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku dnem následujícím po zveřejnění rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 30 odst. 4 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 48
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 49
Přezkum
Do 1. července 2020 přezkoumá Komise uplatňování tohoto nařízení a podá zprávu Evropskému parlamentu a Radě. Komise zejména vyhodnotí, zda je s přihlédnutím ke zkušenostem s uplatňováním tohoto nařízení a k technologickému, tržnímu a právnímu vývoji vhodné upravit oblast působnosti tohoto nařízení nebo jeho konkrétní ustanovení, včetně článku 6, čl. 7 písm. f) a článků 34, 43, 44 a 45.
Ke zprávě uvedené v prvním pododstavci se případně připojí legislativní návrhy.
Vedle toho Komise každé čtyři roky od předložení zprávy uvedené v prvním pododstavci předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o pokroku v dosahování cílů tohoto nařízení.
Článek 50
Zrušení
1. Směrnice 1999/93/ES se zrušuje s účinkem ode dne 1. července 2016.
2. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 51
Přechodná opatření
1. Prostředky pro bezpečné vytváření podpisu, jejichž shoda byla stanovena podle čl. 3 odst. 4 směrnice 1999/93/ES, se považují za kvalifikované prostředky pro vytváření elektronických podpisů podle tohoto nařízení.
2. Kvalifikovaná osvědčení vydaná fyzickým osobám podle směrnice 1999/93/ES se považují za kvalifikované certifikáty pro elektronické podpisy podle tohoto nařízení až do doby skončení jejich platnosti.
3. Ověřovatel vydávající kvalifikovaná osvědčení podle směrnice 1999/93/ES předloží orgánu dohledu co nejdříve, nejpozději však 1. července 2017, zprávu o posouzení shody. Do předložení této zprávy o posouzení shody a dokončení jejího hodnocení orgánem dohledu se ověřovatel považuje za kvalifikovaného poskytovatele služeb vytvářejících důvěru podle tohoto nařízení.
4. Nepředloží-li ověřovatel vydávající kvalifikovaná osvědčení podle směrnice 1999/93/ES orgánu dohledu zprávu o posouzení shody ve lhůtě uvedené v odstavci 3, nepovažuje se tento ověřovatel od 2. července 2017 za kvalifikovaného poskytovatele služeb vytvářejících důvěru podle tohoto nařízení.
Článek 52
Vstup v platnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Toto nařízení se použije ode dne 1. července 2016, s těmito výjimkami:
a)
čl. 8 odst. 3, čl. 9 odst. 5, čl. 12 odst. 2 až 9, čl. 17 odst. 8, čl. 19 odst. 4, čl. 20 odst. 4, čl. 21 odst. 4, čl. 22 odst. 5, čl. 23 odst. 3, čl. 24 odst. 5, čl. 27 odst. 4 a 5, čl. 28 odst. 6, čl. 29 odst. 2, čl. 30 odst. 3 a 4, čl. 31 odst. 3, čl. 32 odst. 3, čl. 33 odst. 2, čl. 34 odst. 2, čl. 37 odst. 4 a 5, čl. 38 odst. 6, čl. 42 odst. 2, čl. 44 odst. 2, čl. 45 odst. 2 a články 47 a 48 se použijí ode dne 17. září 2014;
b)
článek 7, čl. 8 odst. 1 a 2, články 9, 10 a 11 a čl. 12 odst. 1 se použijí ode dne použitelnosti prováděcích aktů uvedených v čl. 8 odst. 3 a čl. 12 odst. 8;
c)
článek 6 se použije od uplynutí tří let ode dne použitelnosti prováděcích aktů uvedených v čl. 8 odst. 3 a čl. 12 odst. 8.
3. Pokud je oznámený systém elektronické identifikace na seznamu, který Komise zveřejní podle článku 9, uveden přede dnem uvedeným v odst. 2 písm. c) tohoto článku, dojde k uznání prostředků pro elektronickou identifikaci v rámci tohoto systému podle článku 6 nejpozději dvanáct měsíců po zveřejnění tohoto systému, avšak nejdříve ke dni uvedenému v odst. 2 písm. c) tohoto článku.
4. Bez ohledu na odst. 2 písm. c) tohoto článku může členský stát rozhodnout, že prostředky pro elektronickou identifikaci v rámci systému elektronické identifikace, který jiný členský stát oznámil podle čl. 9 odst. 1, se v prvním členském státě uznávají ode dne použitelnosti prováděcích aktů uvedených v čl. 8 odst. 3 a čl. 12 odst. 8. Dotyčné členské státy informují Komisi. Komise tyto informace zveřejní.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 23. července 2014.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 910/2014
2014 m. liepos 23 d.
dėl elektroninės atpažinties ir elektroninių operacijų patikimumo užtikrinimo paslaugų vidaus rinkoje, kuriuo panaikinama Direktyva 1999/93/EB
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 114 straipsnį,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (2),
kadangi:
(1)
pasitikėjimo internetine aplinka skatinimas yra svarbus ekonominės ir socialinės plėtros veiksnys. Trūkstant pasitikėjimo, ypač dėl pastebimo teisinio tikrumo trūkumo, vartotojai, įmonės ir viešosios valdžios institucijos vengia vykdyti operacijas elektroniniu būdu ir pradėti naudotis naujomis paslaugomis;
(2)
šiuo reglamentu siekiama stiprinti pasitikėjimą elektroninėmis operacijomis vidaus rinkoje, suteikiant bendrą pagrindą saugiai vykdyti elektronines piliečių, verslo ir viešosios valdžios institucijų tarpusavio operacijas, taip didinant viešųjų ir privačiųjų internetinių paslaugų, elektroninio verslo ir elektroninės prekybos veiksmingumą Sąjungoje;
(3)
Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/93/EB (3) iš esmės buvo skirta tik elektroniniams parašams, nenustatant išsamios tarpvalstybinės ir tarpšakinės sistemos, kuria būtų užtikrintos saugios, patikimos ir patogios naudoti elektroninės operacijos. Šiuo reglamentu patobulinamas ir išplečiamas tos direktyvos acquis;
(4)
2010 m. rugpjūčio 26 d. Komisijos komunikate „Europos skaitmeninė darbotvarkė“ nurodyta, kad skaitmeninės rinkos susiskaidymas, sąveikumo stoka ir elektroninių nusikaltimų gausėjimas yra pagrindinės sėkmingo skaitmeninės ekonomikos ciklo užtikrinimo kliūtys. 2010 m. ES pilietybės ataskaitoje „Kliūčių ES piliečių teisėms šalinimas“ Komisija dar kartą pabrėžė poreikį spręsti pagrindines problemas, trukdančias Sąjungos piliečiams naudotis bendrosios skaitmeninės rinkos ir tarpvalstybinių skaitmeninių paslaugų teikiamais privalumais;
(5)
2011 m. vasario 4 d. ir 2011 m. spalio 23 d. išvadose Europos Vadovų Taryba paprašė Komisijos ne vėliau kaip 2015 m. sukurti bendrąją skaitmeninę rinką, kad, sudarant palankesnes sąlygas tarpvalstybiniu mastu naudotis internetinėmis paslaugomis ypač daug dėmesio skiriant saugios elektroninės atpažinties ir tapatumo nustatymo palengvinimui, būtų galima daryti sparčią pažangą pagrindinėse skaitmeninės ekonomikos srityse ir skatinti visiškai integruotos bendrosios skaitmeninės rinkos kūrimąsi;
(6)
2011 m. gegužės 27 d. išvadose Taryba ragino Komisiją prisidėti prie bendrosios skaitmeninės rinkos kūrimo nustatant tinkamas pagrindinių priemonių, kaip antai elektroninės atpažinties, elektroninių dokumentų, elektroninių parašų ir elektroninio pristatymo paslaugų, abipusio tarpvalstybinio pripažinimo ir sąveikių e. valdžios paslaugų teikimo visoje Europos Sąjungoje sąlygas;
(7)
2010 m. rugsėjo 21 d. rezoliucijoje dėl elektroninės prekybos vidaus rinkos užbaigimo (4) Europos Parlamentas pabrėžė, kad svarbu užtikrinti elektroninių paslaugų, ypač elektroninių parašų, saugumą, ir kad Europos lygiu būtina sukurti pamatinę viešąją infrastruktūrą, bei paprašė Komisijos sukurti Europos tinkamumo patvirtinimo institucijų portalą, siekiant užtikrinti tarpvalstybinį elektroninių parašų sąveikumą ir padidinti internetu sudarytų sandorių saugumą;
(8)
Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/123/EB (5) reikalaujama, kad valstybės narės įsteigtų „kontaktinius centrus“ (toliau - KC) siekiant užtikrinti, jog būtų galima lengvai, nuotoliniu būdu, elektroninėmis priemonėmis per atitinkamą kontaktinį centrą susisiekiant su reikiamomis valdžios institucijomis, atlikti visas procedūras ir formalumus, susijusius su teise teikti paslaugas ir ja naudotis. Daugeliui internetinių paslaugų, teikiamų per KC, reikalinga elektroninė atpažintis, tapatumo nustatymas ir parašas;
(9)
daugeliu atveju piliečiai negali pasinaudoti savo elektroninės atpažinties priemonėmis, kad jų tapatybė būtų nustatyta kitoje valstybėje narėje, nes jų šalyje taikomos nacionalinės elektroninės atpažinties schemos kitose valstybėse narėse nepripažįstamos. Ta elektroninė kliūtis trukdo paslaugų teikėjams pasinaudoti visais vidaus rinkos privalumais. Abipusiu pagrindu pripažintos elektroninės atpažinties priemonės palengvins tarpvalstybinį įvairių paslaugų teikimą vidaus rinkoje ir suteiks įmonėms galimybę vykdyti veiklą tarpvalstybiniu pagrindu, išvengiant daugelio problemų, kylančių santykiuose su viešosios valdžios institucijomis;
(10)
Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/24/ES (6) įsteigtas už e. sveikatą atsakingų nacionalinės valdžios institucijų tinklas. Siekiant pagerinti tarpvalstybinių sveikatos priežiūros paslaugų saugumą ir tęstinumą, reikalaujama, kad šis tinklas parengtų tarpvalstybinio prisijungimo prie elektroninių sveikatos priežiūros duomenų ir paslaugų gaires, įskaitant padėtų rengti „bendras identifikavimo ir autentifikavimo priemones, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos perduoti duomenis teikiant tarpvalstybines sveikatos priežiūros paslaugas“. Abipusis elektroninės atpažinties ir tapatumo nustatymo priemonių pripažinimas yra labai svarbus Europos piliečių tarpvalstybinės sveikatos priežiūros faktinio užtikrinimo veiksnys. Kai žmonės keliauja gydymosi tikslais, jų medicininiai duomenys turi būti prieinami jų gydymosi šalyje. Tam būtina vientisa, saugi ir patikima elektroninės atpažinties sistema;
(11)
šis reglamentas turėtų būti taikomas visiškai laikantis asmens duomenų apsaugos principų, numatytų Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 95/46/EB (7). Šiuo klausimu, atsižvelgiant į šiuo reglamentu nustatytą abipusio pripažinimo principą, internetinės paslaugos tapatumo nustatymas turėtų būti susijęs tik su tų atpažinties duomenų, kurie yra adekvatūs, susiję ir nepertekliniai tam, kad būtų galima pasinaudoti ta internetine paslauga, tvarkymu. Be to, patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai ir priežiūros įstaigos turėtų laikytis Direktyvos 95/46/EB reikalavimų, susijusių su konfidencialumu ir duomenų tvarkymo saugumu;
(12)
vienas šio reglamento uždavinių - pašalinti esamas valstybėse narėse naudojamų elektroninės atpažinties priemonių, reikalingų norint nustatyti tapatybę bent siekiant pasinaudoti viešosiomis paslaugomis, tarpvalstybinio naudojimo kliūtis. Šiuo reglamentu nesiekiama kištis į valstybėse narėse įdiegtų elektroninės atpažinties valdymo sistemas ir su jomis susijusias infrastruktūras. Šio reglamento tikslas - užtikrinti, kad naudojantis valstybių narių siūlomomis tarpvalstybinėmis internetinėmis paslaugomis būtų galima užtikrinti saugią elektroninę atpažintį ir tapatumo nustatymą;
(13)
valstybėms narėms turėtų būti palikta laisvė elektroninės atpažinties tikslais naudoti arba diegti priemones, reikalingas norint pasinaudoti internetinėmis paslaugomis. Be to, joms turėtų būti suteikta galimybė spręsti, ar į tų priemonių užtikrinimą įtraukti privatųjį sektorių. Valstybės narės neturėtų būti įpareigojamos pranešti Komisijai apie savo elektroninės atpažinties schemas. Valstybės narės turėtų pačios spręsti, ar pranešti Komisijai apie visas elektroninės atpažinties schemas, nacionaliniu lygiu taikomas tam, kad būtų galima pasinaudoti bent viešosiomis internetinėmis paslaugomis arba tam tikromis paslaugomis, ar pranešti tik apie kai kurias schemas, ar visai apie jas nepranešti;
(14)
šiame reglamente turi būti nustatytos tam tikros sąlygos, numatančios, kurios elektroninės atpažinties priemonės turi būti pripažįstamos ir kokiu būdu turėtų būti pranešama apie elektroninės atpažinties schemas. Tos sąlygos turėtų padėti valstybėms narėms įgyti būtiną pasitikėjimą viena kitos elektroninės atpažinties schemomis ir abipusiai pripažinti elektroninės atpažinties priemones, kurioms taikomos schemos, apie kurias pranešta. Abipusio pripažinimo principas turėtų būti taikomas, jeigu pranešančiosios valstybės narės elektroninės atpažinties schema laikomasi pranešimo sąlygų ir jeigu pranešimas buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Vis dėlto abipusio pripažinimo principas turėtų būti susijęs tik su internetinės paslaugos tapatumo nustatymu. Galimybė naudotis tomis internetinėmis paslaugomis ir galutinis jų suteikimas prašytojui turėtų būti glaudžiai susieti su teise gauti tokias paslaugas nacionalinės teisės aktuose nustatytomis sąlygomis;
(15)
pareiga pripažinti elektroninės atpažinties priemones turėtų būti susijusi tik su tomis priemonėmis, kurių tapatybės saugumo užtikrinimo lygis atitinka arba yra aukštesnis už lygį, kurio reikalaujama norint pasinaudoti ta konkrečia internetine paslauga. Be to, ta pareiga turėtų būti taikoma tik tuomet, kai konkreti viešojo sektoriaus įstaiga taiko pakankamą arba aukštą saugumo užtikrinimo lygį norint pasinaudoti ta internetine paslauga. Pagal Sąjungos teisę valstybės narės turėtų galėti pasirinkti, ar pripažinti elektroninės atpažinties priemones, kurių tapatybės saugumo užtikrinimo lygis yra žemesnis;
(16)
saugumo užtikrinimo lygiais turėtų būti apibūdinamas elektroninės atpažinties priemonės patikimumo laipsnis nustatant asmens tapatybę ir taip užtikrinant, kad asmuo, kuris pareiškia turintis tam tikrą tapatybę iš tiesų yra asmuo, kuriam ta tapatybė buvo priskirta. Saugumo užtikrinimo lygis priklauso nuo pareikštos arba patvirtintos asmens tapatybės patikimumo laipsnio, kuris nurodomas elektroninės atpažinties priemonėmis, atsižvelgiant į procesus (pavyzdžiui, tapatybės įrodymą ir patikrinimą bei tapatumo nustatymą), valdymo veiklą (pavyzdžiui, elektroninės atpažinties priemones išduodantį subjektą ir tokių priemonių išdavimo tvarką) ir įgyvendintas techninės kontrolės priemones. Vykdant Sąjungos finansuojamus didelio masto bandomuosius projektus, standartizaciją ir tarptautinę veiklą nustatyta įvairių saugumo užtikrinimo lygių techninių reikalavimų ir aprašymų. Visų pirma didelio masto bandomajame projekte STORK ir ISO 29115 nurodomi, inter alia, 2, 3 ir 4 lygiai, į kuriuos reikėtų kuo labiau atsižvelgti nustatant minimalius techninius reikalavimus, standartus ir procedūras, taikomus žemam, pakankamam ir aukštam saugumo užtikrinimo lygiams, kaip apibrėžta šiame reglamente, siekiant užtikrinti nuoseklų šio reglamento taikymą, visų pirma aukšto saugumo užtikrinimo lygio, susijusio su tapatybės identifikavimu siekiant išduoti kvalifikuotus sertifikatus, atžvilgiu. Nustatyti reikalavimai turėtų būti technologiniu požiūriu neutralūs. Turėtų būti įmanoma įvykdyti būtinus saugumo reikalavimus taikant skirtingas technologijas;
(17)
valstybės narės turėtų skatinti privatųjį sektorių atpažinties tikslais savanoriškai naudoti elektroninės atpažinties priemones pagal schemą, apie kurią pranešta, kai to reikia norint pasinaudoti internetinėmis paslaugomis arba atlikti elektronines operacijas. Galimybė naudoti tokias elektroninės atpažinties priemones leistų privačiajam sektoriui pasikliauti elektronine atpažintimi ir tapatumo nustatymu, kurie jau plačiai taikomi daugumoje valstybių narių bent viešųjų paslaugų tikslais, ir sudaryti įmonėms bei piliečiams palankesnes sąlygas tarpvalstybiniu mastu naudotis tų valstybių narių teikiamomis internetinėmis paslaugomis. Kad privačiajam sektoriui būtų lengviau naudoti tokias elektroninės atpažinties priemones tarpvalstybiniu mastu, privačiojo sektoriaus pasikliaujančiosioms šalims, kurios įsteigtos ne tos valstybės narės teritorijoje, turėtų būti sudarytos sąlygos naudotis bet kurios valstybės narės teikiama tapatumo nustatymo galimybe tokiomis pačiomis sąlygomis, kurios taikomos toje valstybėje narėje įsteigtoms privačiojo sektoriaus pasikliaujančiosioms šalims. Todėl pranešančioji valstybė narė privačiojo sektoriaus pasikliaujančiosioms šalims gali nustatyti naudojimosi tapatumo nustatymo priemonėmis sąlygas. Tokiose naudojimosi sąlygose gali būti pateikiama informacija, ar privačiojo sektoriaus pasikliaujančiosios šalys šiuo metu turi galimybę naudotis tapatumo nustatymo priemone, susijusia su schema, apie kurią pranešta;
(18)
šiuo reglamentu turėtų būti numatoma pranešančiosios valstybės narės, elektroninės atpažinties priemonę išduodančios šalies ir tapatumo nustatymo procedūrą vykdančios šalies atsakomybė už atitinkamų pareigų pagal šį reglamentą nevykdymą. Tačiau šis reglamentas turėtų būti taikomas laikantis nacionalinių atsakomybę reglamentuojančių taisyklių. Todėl jis neturi poveikio toms nacionalinėms taisyklėms, pavyzdžiui, dėl žalos apibrėžties arba dėl atitinkamų taikytinų procedūrinių taisyklių, įskaitant dėl įrodinėjimo pareigos.
(19)
elektroninių atpažinties schemų saugumas itin svarbus patikimam tarpvalstybiniam elektroninių atpažinties priemonių abipusiam pripažinimui. Atsižvelgdamos į tai, valstybės narės Sąjungos lygiu turėtų bendradarbiauti elektroninių atpažinties schemų saugumo ir sąveikumo užtikrinimo srityje. Jeigu tam, kad pasikliaujančiosios šalys nacionaliniu lygiu galėtų naudotis elektroninėmis atpažinties schemomis, reikalingos specialios aparatinės ar programinės įrangos, laikantis tarpvalstybinio sąveikumo principo tos valstybės narės ne jų teritorijoje įsteigtoms pasikliaujančiosioms šalims neturėtų nustatyti tokių reikalavimų ir susijusių sąnaudų. Tuo atveju reikėtų aptarti ir rasti tinkamus sprendimo būdus, neviršijant sąveikumo sistemos apimties. Nepaisant to, techniniai reikalavimai, susiję su nacionalinių elektroninių atpažinties priemonių konkrečiomis specifikacijomis, kurie, kaip tikėtina, turės poveikį tokių elektroninių priemonių (pvz., lustinių kortelių) turėtojams, yra neišvengiami;
(20)
valstybių narių bendradarbiavimas turėtų padėti užtikrinti elektroninės atpažinties schemų, apie kurias pranešta, techninį sąveikumą, siekiant aukšto lygio pasitikėjimo ir rizikos lygį atitinkančio saugumo. Tokį bendradarbiavimą turėtų palengvinti valstybių narių keitimasis informacija ir geriausia praktika, siekiant užtikrinti abipusį pripažinimą;
(21)
šiuo reglamentu taip pat turėtų būti nustatyta bendroji teisinė patikimumo užtikrinimo paslaugų naudojimo sistema. Vis dėlto juo neturėtų būti nustatyta bendra pareiga naudotis šiomis paslaugomis arba įdiegti prieigos tašką visoms esamoms patikimumo užtikrinimo paslaugoms. Visų pirma juo neturėtų būti reglamentuojamas paslaugų, kuriomis naudojamasi tik uždarose sistemose tarp apibrėžtos grupės dalyvių ir kurios neturi poveikio trečiosioms šalims, teikimas. Pavyzdžiui, šio reglamento reikalavimai neturėtų būti taikomi sistemoms, sukurtoms versle arba viešojo valdymo institucijose siekiant valdyti vidaus procedūras, kuriose naudojamasi patikimumo užtikrinimo paslaugomis. Tik visuomenei teikiamos patikimumo užtikrinimo paslaugos, kurios turi poveikio trečiosioms šalims, turėtų atitikti šiame reglamente nustatytus reikalavimus. Šiuo reglamentu neturėtų būti reglamentuojami ir aspektai, susiję su sutarčių sudarymu arba kitų teisinių pareigų nustatymu ir šių sutarčių bei pareigų galiojimu, kai yra nacionalinės arba Sąjungos teisės aktais nustatytų reikalavimų dėl formos. Be to, juo nedaromas poveikis nacionalinės formos reikalavimams, susijusiems su viešaisiais registrais, visų pirma, komerciniais ir žemės registrais;
(22)
siekiant paskatinti jų bendrą tarpvalstybinį naudojimą, patikimumo užtikrinimo paslaugas turėtų būti galima naudoti kaip įrodymus visų valstybių narių teismo procesuose. Patikimumo užtikrinimo paslaugų teisinė galia turi būti reglamentuojama nacionalinės teisės aktuose, išskyrus atvejus, jei šiame reglamente būtų numatyta kitaip;
(23)
tiek, kiek šiuo reglamentu nustatoma pareiga pripažinti patikimumo užtikrinimo paslaugą, tokia patikimumo užtikrinimo paslauga gali būti atmesta tik tuo atveju, jeigu asmuo, kuriam skirta pareiga dėl techninių priežasčių, kurios tiesiogiai nuo jo nepriklauso, negali jos perskaityti arba patikrinti. Vis dėlto dėl tos pareigos viešoji įstaiga savaime neprivalo įsigyti aparatinės ar programinės įrangos, būtinos visų esamų patikimumo užtikrinimo paslaugų techniniam nuskaitymui;
(24)
valstybės narės gali palikti galioti arba nustatyti Sąjungos teisę atitinkančias nacionalines nuostatas, susijusias su patikimumo užtikrinimo paslaugomis tiek, kiek tos paslaugos nėra visiškai suderintos pagal šį reglamentą. Vis dėlto šį reglamentą atitinkančios patikimumo užtikrinimo paslaugos turėtų būti laisvai platinamos vidaus rinkoje;
(25)
valstybėms narėms turėtų būti palikta laisvė apibrėžti kitas, į šiame reglamente numatytą galutinį patikimumo užtikrinimo paslaugų sąrašą neįtrauktas patikimumo užtikrinimo paslaugas, kad jos nacionaliniu mastu būtų pripažįstamos kaip kvalifikuotos patikimumo užtikrinimo paslaugos;
(26)
atsižvelgiant į technologijų pažangos tempą, šiame reglamente turėtų būti įtvirtintas palankumo naujovių diegimui principas;
(27)
šis reglamentas turėtų būti neutralus technologiniu požiūriu. Šiuo reglamentu suteiktas teisines galias turėtų būti galima įgyvendinti bet kokiomis techninėmis priemonėmis, atitinkančiomis šio reglamento reikalavimus;
(28)
siekiant sustiprinti visų pirma mažųjų ir vidutinių įmonių (toliau - MVĮ) bei vartotojų pasitikėjimą vidaus rinka ir paskatinti patikimumo užtikrinimo paslaugų ir produktų naudojimą, turėtų būti įvestos naujos - kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų ir kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo - sąvokos, kad būtų galima nurodyti reikalavimus ir pareigas, kuriais būtų užtikrintas aukštas bet kokių naudojamų arba teikiamų kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų ir produktų saugumo lygis;
(29)
atsižvelgiant į pareigas, nustatytas pagal Jungtinių Tautų neįgaliųjų teisių konvenciją, patvirtintą Tarybos sprendimu 2010/48/EB (8), ypač pagal Konvencijos 9 straipsnį, neįgalieji turėtų galėti vienodomis sąlygomis, kaip ir vartotojai, naudotis patikimumo užtikrinimo paslaugomis ir galutinio vartojimo produktais, naudojamais teikiant tas paslaugas. Todėl, jeigu įmanoma, neįgaliesiems turėtų būti sudaroma galimybė naudotis teikiamomis patikimumo užtikrinimo paslaugomis ir teikiant tas paslaugas naudojamais galutinio vartojimo produktais. Atliekant įgyvendinamumo vertinimą, inter alia, turėtų būti vertinami techniniai ir ekonominiai aspektai;
(30)
valstybės narės turėtų paskirti priežiūros įstaigą ar įstaigas, kad jos vykdytų priežiūros veiklą pagal šį reglamentą. Be to, valstybės narės turėtų galėti nuspręsti, abipusiu pagrindu susitarusios su kita valstybe nare, paskirti priežiūros įstaigą tos kitos valstybės narės teritorijoje;
(31)
priežiūros įstaigos turėtų bendradarbiauti su duomenų apsaugos institucijomis, pavyzdžiui, informuodamos jas apie kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų audito rezultatus tais atvejais, kai tikėtina, kad buvo pažeistos asmens duomenų apsaugos taisyklės. Informacija visų pirma turėtų būti teikiama apie saugumo incidentus ir asmens duomenų naudojimo pažeidimus;
(32)
visi patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai turėtų vadovautis gerąja saugumo praktika, atitinkančia su jų veikla susijusią riziką, kad būtų sustiprintas vartotojų pasitikėjimas bendrąja rinka;
(33)
nuostatomis dėl slapyvardžių naudojimo sertifikatuose neturėtų būti kliudoma valstybėms narėms reikalauti nustatyti asmenų tapatybę pagal Sąjungos arba nacionalinės teisės aktus;
(34)
siekiant užtikrinti panašų kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų saugumo lygį, visos valstybės narės turėtų laikytis bendrų esminių priežiūros reikalavimų. Kad tuos reikalavimus būtų lengviau nuosekliai taikyti visoje Sąjungoje, valstybės narės turėtų patvirtinti palyginamas procedūras ir keistis informacija apie savo vykdomą priežiūros veiklą bei geriausia praktika šioje srityje;
(35)
šiame reglamente nustatyti reikalavimai, visų pirma reikalavimai dėl saugumo ir atsakomybės, turėtų būti taikomi visiems patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjams, siekiant užtikrinti deramą stropumą, skaidrumą ir atskaitomybę jiems atliekant savo veiklą ir teikiant paslaugas. Vis dėlto, atsižvelgiant į patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų teikiamų paslaugų rūšį, tikslinga tų reikalavimų atžvilgiu atskirti kvalifikuotus ir nekvalifikuotus patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjus;
(36)
nustačius priežiūros režimą visiems patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjams būtų užtikrintos vienodos sąlygos jų atliekamos veiklos ir teikiamų paslaugų saugumo ir atskaitomybės atžvilgiu, taip prisidedant prie vartotojų apsaugos ir vidaus rinkos veikimo. Nekvalifikuotiems patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjams turėtų būti taikoma negriežta ir pasyvi ex-post priežiūra, grindžiama jų teikiamų paslaugų ir atliekamos veiklos pobūdžiu. Todėl priežiūros įstaiga neturėtų turėti bendros pareigos prižiūrėti nekvalifikuotus paslaugų teikėjus. Priežiūros įstaiga turėtų imtis veiksmų tik tuomet, kai yra informuojama (pavyzdžiui, paties nekvalifikuoto paslaugų teikėjo, kitos priežiūros įstaigos, vartotojo ar verslo partnerio pranešimu arba atlikusi tyrimą), kad nekvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas nesilaiko šio reglamento reikalavimų;
(37)
šiuo reglamentu turėtų būti numatoma visų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų atsakomybė. Visų pirma, juo nustatomas atsakomybės režimas, pagal kurį visi patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai turėtų būti atsakingi už žalą, kurią patyrė fizinis ar juridinis asmuo, nes nebuvo laikomasi šiame reglamente numatytų pareigų. Siekiant palengvinti finansinės rizikos, kurią gali patirti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai arba dėl kurios jie turėtų apsidrausti, įvertinimą, šiuo reglamentu patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjams leidžiama tam tikromis sąlygomis nustatyti naudojimosi savo teikiamomis paslaugomis ribas ir nebūti atsakingiems už žalą, patirtą dėl to, kad buvo naudojamasi tuos apribojimus viršijančiomis paslaugomis. Klientai turėtų būti tinkamai iš anksto informuoti apie apribojimus. Trečioji šalis turėtų atpažinti tuos apribojimus, pavyzdžiui, įtraukiant informaciją apie tuos apribojimus į teikiamos paslaugos sąlygas arba kitais atpažįstamais būdais. Norint, kad tie principai galiotų, šis reglamentas turėtų būti taikomas laikantis nacionalinių atsakomybę reglamentuojančių taisyklių. Todėl šiuo reglamentu nedaromas poveikis nacionalinėms taisyklėms, pavyzdžiui, reglamentuojančioms žalos apibrėžtį, tyčią, neatsargumą ar atitinkamas taikomas procedūrines taisykles;
(38)
siekiant suinteresuotosioms šalims suteikti tinkamos informacijos saugumo ar vientisumo pažeidimo atveju, labai svarbu, kad būtų pranešama apie saugumo pažeidimus ir kad būtų atliekami saugumo rizikos vertinimai;
(39)
kad Komisija ir valstybės narės galėtų įvertinti šiuo reglamentu sukurto pranešimų apie pažeidimus mechanizmo veiksmingumą, turėtų būti reikalaujama, kad priežiūros įstaigos teiktų Komisijai ir Europos Sąjungos tinklų ir informacijos apsaugos agentūrai (ENISA) informacijos suvestines;
(40)
kad Komisija ir valstybės narės galėtų įvertinti šiuo reglamentu nustatyto geresnės priežiūros mechanizmo veiksmingumą, turėtų būti reikalaujama, kad priežiūros įstaigos teiktų ataskaitas apie savo veiklą. Tai padėtų palengvinti priežiūros įstaigų keitimąsi gerąja praktika ir užtikrintų patikrą, ar esminiai priežiūros reikalavimai visose valstybėse narėse yra įgyvendinami nuosekliai ir veiksmingai;
(41)
kad būtų užtikrintas kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų tvarumas ir pastovumas bei sustiprintas vartotojų pasitikėjimas kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų tęstinumu, priežiūros įstaigos turėtų patikrinti, ar tais atvejais, kai kvalifikuoti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai nutraukia veiklą, parengtos nutraukimo planų nuostatos ir ar jos teisingai taikomos;
(42)
siekiant palengvinti kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų priežiūrą, pavyzdžiui, kai teikėjas teikia paslaugas kitos valstybės narės teritorijoje ir joje jam netaikoma priežiūra arba kai paslaugos teikėjo kompiuteriai yra kitos nei jo įsisteigimo valstybės narės teritorijoje, turėtų būti nustatyta valstybių narių priežiūros įstaigų savitarpio pagalbos sistema;
(43)
siekiant užtikrinti, kad kvalifikuoti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai ir jų teikiamos paslaugos atitiktų šiame reglamente nustatytus reikalavimus, atitikties vertinimus turėtų atlikti atitikties vertinimo įstaiga, o po to parengtas atitikties įvertinimo ataskaitas kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai turėtų pateikti priežiūros įstaigai. Kiekvieną kartą reikalaudama, kad kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas pateiktų ad hoc atitikties vertinimo ataskaitą, priežiūros įstaiga turėtų visų pirma laikytis gero administravimo principų, įskaitant pareigą pagrįsti savo sprendimus, taip pat laikytis proporcingumo principo. Todėl priežiūros įstaiga turėtų deramai pagrįsti sprendimą reikalauti ad hoc atitikties vertinimo;
(44)
šiuo reglamentu siekiama užtikrinti nuoseklią sistemą, kad būtų pasiektas aukštas patikimumo užtikrinimo paslaugų apsaugos ir teisinio tikrumo lygis. Šiuo požiūriu Komisija, spręsdama produktų ir paslaugų atitikties vertinimo klausimus, turėtų, jei taikytina, ieškoti sąveikos su šiuo metu taikomais susijusiais Europos ir tarptautiniais modeliais, kaip antai Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 765/2008 (9), kuriuo nustatomi atitikties vertinimo įstaigų akreditavimo ir produktų rinkos priežiūros reikalavimai;
(45)
kad būtų galima užtikrinti veiksmingą inicijavimo procesą, kuriuo kvalifikuoti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai ir jų teikiamos kvalifikuotos patikimumo užtikrinimo paslaugos turėtų būti įtraukiami į patikimus sąrašus, turėtų būti paskatintas numatomų kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų ir kompetentingos priežiūros įstaigos preliminarus bendravimas, siekiant sudaryti palankesnes sąlygas deramam stropumui, kuris būtinas teikiant kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugas;
(46)
patikimi sąrašai yra labai svarbūs tam, kad būtų įgyjamas rinkos dalyvių tarpusavio pasitikėjimas, nes juose, atliekant priežiūrą, nurodomas paslaugos teikėjo kvalifikacijos statusas;
(47)
pasitikėjimas internetinėmis paslaugomis ir tų paslaugų patogumas yra būtini, kad naudotojai galėtų visapusiškai naudotis ir sąmoningai pasitikėti elektroninėmis paslaugomis. Šiuo tikslu turėtų būti sukurtas ES pasitikėjimo ženklas, kad būtų galima atpažinti kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų teikiamas kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugas,. Tokiu ES pasitikėjimo ženklu kvalifikuotos patikimumo užtikrinimo paslaugos būtų akivaizdžiai atskirtos nuo kitų patikimumo užtikrinimo paslaugų, taip prisidedant prie rinkos skaidrumo. Kvalifikuoti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai ES pasitikėjimo ženklą turėtų naudoti savanoriškai ir dėl tokio naudojimo neturėtų atsirasti kitų, nei šiame reglamente numatytų, reikalavimų;
(48)
nors siekiant užtikrinti abipusį elektroninių parašų pripažinimą būtinas aukštas saugumo lygis, tam tikrais atvejais, kaip antai susijusiais su Komisijos sprendimu 2009/767/EB (10), taip pat turėtų būti priimami elektroniniai parašai, kuriais užtikrinamas žemesnio lygio saugumas;
(49)
šiuo reglamentu turėtų būti nustatytas principas, kad negalima atsisakyti pripažinti elektroninio parašo teisinės galios tik dėl to, kad parašas yra elektroninis arba kad jis neatitinka kvalifikuoto elektroninio parašo reikalavimų. Tačiau elektroninių parašų teisinė galia turi būti reglamentuojama nacionalinės teisės aktuose, išskyrus šiame reglamente numatytus reikalavimus, pagal kuriuos kvalifikuoto elektroninio parašo teisinė galia turėtų būti lygiavertė rašytiniam parašui;
(50)
kadangi valstybių narių kompetentingos institucijos dabar naudoja įvairaus formato pažangiuosius elektroninius parašus savo dokumentams pasirašyti elektroniniu būdu, būtina užtikrinti, kad valstybės narės, priimdamos elektroniniu būdu pasirašytus dokumentus, gebėtų techniškai apdoroti bent keletą pažangiojo elektroninio parašo formatų. Atitinkamai, kai valstybių narių kompetentingos institucijos naudoja pažangiuosius elektroninius spaudus, reikėtų užtikrinti, kad jos gebėtų patvirtinti bent kelių formatų pažangiuosius elektroninius spaudus;
(51)
pasirašančiam asmeniui turėtų būti sudaryta galimybė kvalifikuotų elektroninio parašo kūrimo įtaisų priežiūrą pavesti trečiajai šaliai su sąlyga, kad įdiegti tinkami mechanizmai ir procedūros, skirti užtikrinti, jog elektroninio parašo kūrimo duomenų naudojimą kontroliuoja tik pasirašantis asmuo ir kad naudojant įtaisą laikomasi kvalifikuotam elektroniniam parašui keliamų reikalavimų;
(52)
nuotolinių elektroninių parašų kūrimas, kai šio elektroninio parašo kūrimo aplinką valdo patikimumo užtikrinimo paslaugos teikėjas pasirašančio asmens vardu, turėtų plėstis dėl įvairiapusės jo ekonominės naudos. Vis dėlto siekiant užtikrinti, kad tokie elektroniniai parašai būtų teisiškai pripažįstami taip pat kaip ir vien vartotojo valdomoje aplinkoje sukurti elektroniniai parašai, nuotolinio elektroninio parašo paslaugos teikėjai turėtų taikyti konkrečias valdymo bei administracines saugumo procedūras ir naudoti patikimas sistemas bei produktus, įskaitant saugius elektroninius ryšių kanalus, siekiant užtikrinti, kad elektroninio parašo kūrimo aplinka būtų patikima ir kad ji būtų naudojama prižiūrint vien pasirašančiam asmeniui. Kai kvalifikuotas elektroninis parašas sukurtas naudojant nuotolinio elektroninio parašo kūrimo įtaisą, turėtų būti taikomi šiame reglamente nustatyti kvalifikuotiems patikimumo užtikrinimo paslaugos teikėjams keliami reikalavimai;
(53)
kvalifikuotų sertifikatų galiojimo sustabdymas yra įprasta patikimumo paslaugų teikėjų darbo praktika keliose valstybėse narėse; tai nėra atšaukimas ir dėl to sertifikatas laikinai netenka galios. Siekiant užtikrinti teisinį tikrumą, visada turi būti aiškiai nurodytas sertifikato statusas - galiojimas sustabdytas. Tuo tikslu patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai turėtų būti atsakingi už tai, kad būtų aiškiai nurodytas sertifikato statusas, o galiojimo sustabdymo atveju - konkretus laikotarpis, kuriuo sertifikato galiojimas sustabdytas. Šiuo reglamentu neturėtų būti nustatoma, kad patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai ar valstybės narės privalo taikyti sustabdymą, tačiau turėtų būti nustatytos skaidrumo taisyklės, kada ir kokiais atvejais galima taikyti tokią praktiką;
(54)
tarpvalstybinis sąveikumas ir kvalifikuotų sertifikatų pripažinimas yra tarpvalstybinio kvalifikuotų elektroninių parašų pripažinimo prielaida. Todėl kvalifikuotiems sertifikatams neturėtų būti taikoma jokių privalomų reikalavimų, viršijančių šiame reglamente nustatytus reikalavimus. Vis dėlto nacionaliniu lygiu kvalifikuotuose sertifikatuose turėtų būti leidžiama naudoti specifinius požymius, kaip antai unikalius atpažinimo ženklus, su sąlyga, kad tokie specifiniai požymiai netrukdo tarpvalstybiniam sąveikumui ir kvalifikuotų sertifikatų bei elektroninių parašų pripažinimui;
(55)
IT saugumo sertifikavimas, grindžiamas tarptautiniais standartais tokiais kaip antai ISO 15408 bei atitinkamais vertinimo metodais ir abipusio pripažinimo susitarimais, yra svarbi priemonė siekiant patikrinti kvalifikuotų elektroninio parašo kūrimo įtaisų saugumą ir jis turėtų būti skatinamas. Vis dėlto novatoriški sprendimai ir paslaugos, kaip antai mobilusis elektroninis parašas ir debesijos elektroninis parašas, yra paremti kvalifikuotų elektroninio parašo kūrimo įtaisų, kurių saugumo standartų dar gali ir nebūti arba dar tik vyksta pirmasis IT saugumo sertifikavimas, techniniu ir organizaciniu sprendimu. Tokių kvalifikuotų elektroninio parašo kūrimo įtaisų saugumo lygis galėtų būti įvertintas taikant alternatyvius procesus tik tuo atveju, kai tokių saugumo standartų dar nėra ir kai vyksta pirmasis IT saugumo sertifikavimas. Tie procesai turėtų būti panašūs į IT saugumo sertifikavimo standartus tiek, kad jų saugumo lygiai būtų lygiaverčiai. Tuos procesus galėtų palengvinti tarpusavio vertinimas;
(56)
šiame reglamente turėtų būti nustatyti kvalifikuotiems elektroninio parašo kūrimo įtaisams keliami reikalavimai, siekiant užtikrinti pažangiųjų elektroninių parašų funkcionalumą. Šis reglamentas neturėtų būti taikomas visai sistemos aplinkai, kurioje veikia tokia įranga. Todėl kvalifikuotų parašo kūrimo įtaisų sertifikavimas turėtų būti taikomas tik aparatinei ir sistemos programinei įrangai, naudojamai parašo kūrimo įtaisų sukurtiems, saugomiems arba apdorotiems parašo kūrimo duomenims valdyti ir juos apsaugoti. Kaip išsamiai nurodyta atitinkamuose standartuose, sertifikavimo pareiga neturėtų būti taikoma parašo kūrimo taikomosioms programoms;
(57)
siekiant užtikrinti parašo galiojimo teisinį tikrumą, labai svarbu išsamiai nurodyti, kokias kvalifikuoto elektroninio parašo sudedamąsias dalis turėtų įvertinti galiojimą tvirtinanti pasikliaujančioji šalis. Be to, reikalavimų nustatymas kvalifikuotiems patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjams, kurie gali teikti kvalifikuotą galiojimo patvirtinimo paslaugą pasikliaujančiosioms šalims, kurios pačios nenori arba negali atlikti kvalifikuotų elektroninių parašų galiojimo patvirtinimo, turėtų paskatinti privatųjį ir viešąjį sektorių investuoti į tokias paslaugas. Įgyvendinus abu šiuos elementus, kvalifikuoto elektroninio parašo galiojimo patvirtinimas Sąjungos lygmeniu turėtų tapti lengvas ir patogus visoms šalims;
(58)
kai operacijai atlikti reikalingas juridinio asmens kvalifikuotas elektroninis spaudas, lygiai taip pat turėtų būti priimamas to juridinio asmens įgaliotojo atstovo kvalifikuotas elektroninis parašas;
(59)
elektroniniai spaudai turėtų būti įrodymas, kad elektroninį dokumentą išdavė juridinis asmuo, užtikrinant dokumento kilmę ir vientisumą;
(60)
kvalifikuotus elektroninių spaudų sertifikatus išduodantys patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai turėtų įgyvendinti priemones, būtinas nustatyti fizinio asmens, atstovaujančio juridiniam asmeniui, kuriam suteiktas kvalifikuotas elektroninio spaudo sertifikatas, tapatybę, kai toks tapatybės nustatymas būtinas nacionaliniu lygiu, atsižvelgiant į teismo ar administracinius procesus;
(61)
šiuo reglamentu turėtų būti užtikrinta ilgalaikis informacijos išsaugojimas, t. y. siekiant užtikrinti elektroninio parašo ir elektroninių spaudų teisinį galiojimą ilgą laiką ir garantuoti, kad jų galiojimas būtų patvirtintas nepaisant būsimų technologinių pokyčių;
(62)
siekiant užtikrinti kvalifikuotų elektroninių laiko žymų saugumą, šiuo reglamentu turėtų būti reikalaujama naudoti pažangųjį elektroninį spaudą arba pažangųjį elektroninį parašą arba kitus lygiaverčius metodus. Numatoma, kad dėl inovacijų gali atsirasti naujos technologijos, kuriomis būtų galima užtikrinti lygiavertį laiko žymų saugumo lygį. Kai naudojamas kitas, ne pažangiojo elektroninio spaudo ar pažangiojo elektroninio parašo, metodas, kvalifikuoti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai atitikties turėtų įvertinimo ataskaitose įrodyti, kad tokiu metodu užtikrinamas lygiavertis saugumo lygis ir laikomasi šiame reglamente nustatytų pareigų;
(63)
elektroniniai dokumentai yra svarbūs tolesnei tarpvalstybinių elektroninių operacijų vidaus rinkoje plėtrai. Šiame reglamente turėtų būti nustatomas principas, kad negalima atsisakyti pripažinti elektroninio dokumento teisinės galios tik dėl to, kad dokumentas yra elektroninis siekiant užtikrinti, kad elektroninė operacija nebūtų atmesta tik dėl to, kad dokumentas yra elektroninis;
(64)
spręsdama pažangiųjų elektroninių parašų ir spaudų formatų klausimus, Komisija turėtų remtis šiuo metu taikoma praktika, standartais ir teisės aktais, ypač Komisijos sprendimu 2011/130/ES (11);
(65)
be juridinio asmens išduoto dokumento tapatumo nustatymo, elektroniniai spaudai gali būti naudojami siekiant nustatyti bet kokio juridinio asmens skaitmeninio turto, kaip antai programinės įrangos kodo ar serverių, tapatumą;
(66)
būtina numatyti teisinį pagrindą, kad būtų sudaromos palankesnės sąlygos tarpvalstybiniam esamų nacionalinių teisės sistemų, susijusių su elektroninio registruoto pristatymo paslaugomis, pripažinimui. Be to, ta sistema galėtų atverti naujas rinkos galimybes Sąjungos patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjams siūlyti naujas Europos masto elektroninio registruoto pristatymo paslaugas;
(67)
naudodamasis interneto svetainių tapatumo nustatymo paslaugomis interneto svetainės lankytojas gali būti tikras, kad interneto svetainė priklauso tikram ir teisėtam subjektui. Tos paslaugos prisideda prie pasitikėjimo kūrimo ir suteikia drąsos vykdyti verslą internetu, nes vartotojai pasitikės interneto svetaine, kurios tapatumas nustatytas. Interneto svetainės tapatumo nustatymo paslaugų teikimas ir naudojimas yra visiškai savanoriškas. Vis dėlto norint, kad interneto svetainės tapatumo nustatymas taptų pasitikėjimo didinimo priemone, kuri pagerintų vartotojo patirtį ir toliau skatintų vidaus rinkos augimą, šiame reglamente teikėjams ir jų paslaugoms turėtų būti nustatytos minimalios saugumo ir atsakomybės pareigos. Tuo tikslu buvo atsižvelgta į šiuo metu sektoriuje įgyvendinamų iniciatyvų, pavyzdžiui, Sertifikavimo institucijų ir naršyklių verslo forumo - CA/B Forumas rezultatus. Be to, šiuo reglamentu neturėtų būti trukdoma naudoti kitų interneto svetainės tapatumo nustatymo priemonių ar metodų, kuriems netaikomas šis reglamentas, ir kliudoma trečiųjų valstybių interneto svetainės tapatumo nustatymo paslaugų teikėjams teikti savo paslaugas Sąjungoje esantiems klientams. Vis dėlto trečiosios valstybės teikėjo interneto svetainės tapatumo nustatymo paslaugos turėtų būti pripažintos kvalifikuotomis pagal šį reglamentą, tik jeigu Sąjunga ir valstybė, kurioje įsisteigęs teikėjas, yra sudariusios tarptautinį susitarimą;
(68)
remiantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau - SESV) nuostatomis dėl įsisteigimo pagal juridinių asmenų sąvoką veiklos vykdytojai gali laisvai pasirinkti teisinę formą, kuri, jų manymu, yra tinkama jų veiklai vykdyti. Todėl juridiniai asmenys, kaip apibrėžta SESV, yra visi subjektai, kurie yra įsteigti pagal valstybės narės teisės aktus arba kurie yra reglamentuojami tokiais teisės aktais, neatsižvelgiant į jų teisinę formą;
(69)
Sąjungos institucijos, įstaigos ir agentūros administracinio bendradarbiavimo tikslu yra skatinamos pripažinti elektroninę atpažintį ir patikimumo užtikrinimo paslaugas, kurioms taikomas šis reglamentas, remiantis visų pirma esama gerąja praktika ir šiuo metu vykdomų projektų rezultatais srityse, kurioms taikomas šis reglamentas;
(70)
siekiant lanksčiai ir greitai papildyti tam tikrus šio reglamento išsamius techninius aspektus, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl kriterijų, kuriuos turi atitikti už kvalifikuotų elektroninio parašo kūrimo įtaisų sertifikavimą atsakingos įstaigos. Ypač svarbu, kad atlikdama parengiamąjį darbą Komisija tinkamai konsultuotųsi, taip pat ir su ekspertais. Atlikdama su deleguotaisiais aktais susijusį parengiamąjį darbą ir rengdama jų tekstus Komisija turėtų užtikrinti, kad atitinkami dokumentai būtų vienu metu, laiku ir tinkamai perduodami Europos Parlamentui ir Tarybai;
(71)
siekiant užtikrinti vienodas šio reglamento įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai, visų pirma tam, kad ji nurodytų standartų, kurių laikantis būtų suteikiama prezumpcija dėl atitikties tam tikriems šiame reglamente nustatytiems reikalavimams užtikrinimo, referencinius numerius. Tais įgaliojimais turėtų būti naudojamasi laikantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 182/2011 (12);
(72)
priimdama deleguotuosius arba įgyvendinimo aktus Komisija turėtų deramai atsižvelgti į Europos ir tarptautinių standartizacijos organizacijų ir įstaigų, visų pirma Europos standartizacijos komiteto (CEN), Europos telekomunikacijų standartų instituto (ETSI), Tarptautinės standartizacijos organizacijos (ISO) ir Tarptautinės telekomunikacijų sąjungos (ITU) parengtus standartus bei technines specifikacijas, kad būtų užtikrintas aukštas elektroninės atpažinties ir patikimumo užtikrinimo paslaugų saugumo lygis;
(73)
dėl teisinio tikrumo ir aiškumo Direktyva 1999/93/EB turėtų būti panaikinta;
(74)
siekiant užtikrinti teisinį tikrumą rinkos dalyviams, kurie jau naudoja pagal Direktyvą 1999/93/EB fiziniams asmenims išduotus kvalifikuotus sertifikatus, reikia numatyti pakankamą pereinamąjį laikotarpį. Lygiai taip pat reikėtų nustatyti pereinamojo laikotarpio priemones dėl pažangaus parašo kūrimo įtaisų, kurių atitiktis buvo nustatyta pagal Direktyvą 1999/93/EB, ir pereinamojo laikotarpio priemones sertifikavimo paslaugų teikėjams, kurie išduos sertifikatus anksčiau nei 2016 m. liepos 1 d. Galiausiai, taip pat reikia suteikti Komisijai galimybę iki tos datos priimti įgyvendinimo ir deleguotuosius aktus;
(75)
šiame reglamente nustatyti taikymo terminai nedaro poveikio jau turimiems valstybių narių įsipareigojimams pagal Sąjungos teisę, visų pirma pagal Direktyvą 2006/123/EB;
(76)
kadangi šio reglamento tikslų, valstybės narės negali deramai pasiekti, o dėl siūlomo veiksmo masto ir poveikio tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali priimti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina tiems tikslams pasiekti;
(77)
vadovaujantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 45/2001 (13) 28 straipsnio 2 dalimi buvo konsultuojamasi su Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnu, kuris pateikė nuomonę 2012 m. rugsėjo 27 d. (14),
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
I SKYRIUS
BENDROSIOS NUOSTATOS
1 straipsnis
Dalykas
Siekiant užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą, kartu siekiant tinkamo elektroninės atpažinties priemonių ir patikimumo užtikrinimo paslaugų saugumo lygio, šiuo reglamentu:
a)
nustatomos sąlygos, kuriomis valstybės narės pripažįsta fizinių ir juridinių asmenų elektroninės atpažinties priemones, kurioms taikoma kitos valstybės narės elektroninės atpažinties schema, apie kurią pranešta;
b)
nustatomos patikimumo užtikrinimo paslaugų, visų pirma elektroninių operacijų, taisyklės, ir
c)
nustatoma elektroninių parašų, elektroninių spaudų, elektroninių laiko žymų, elektroninių dokumentų, elektroninio registruoto pristatymo paslaugų ir interneto svetainių tapatumo nustatymo sertifikavimo paslaugų teisinė sistema.
2 straipsnis
Taikymo sritis
1. Šis reglamentas taikomas elektroninės atpažinties schemoms, apie kurias pranešė valstybė narė, ir Sąjungoje įsisteigusiems patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjams.
2. Šis reglamentas netaikomas patikimumo užtikrinimo paslaugų, kuriomis naudojamasi tik uždarose sistemose, sukurtose pagal nacionalinės teisės aktus arba apibrėžtose dalyvių grupės susitarimais, teikimui.
3. Šis reglamentas nedaro poveikio nacionalinės arba Sąjungos teisės aktams, susijusiems su sutarčių sudarymu arba kitų teisinių ar procedūrinių pareigų nustatymu ir šių sutarčių bei pareigų galiojimu, susijusių su forma.
3 straipsnis
Terminų apibrėžtys
Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
1. elektroninė atpažintis- elektroninių asmens tapatybės duomenų, kuriais nurodomas konkretus fizinis ar juridinis asmuo arba juridiniam asmeniui atstovaujantis fizinis asmuo, naudojimo procesas;
2. elektroninės atpažinties priemonė- materialus ir (arba) nematerialus objektas su asmens tapatybės duomenimis, naudojamas internetinės paslaugos tapatumui nustatyti;
3. asmens tapatybės duomenys- duomenų rinkinys, pagal kurį galima nustatyti fizinio ar juridinio asmens arba juridiniam asmeniui atstovaujančio fizinio asmens tapatybę;
4. elektroninės atpažinties schema- elektroninės atpažinties sistema, pagal kurią fiziniams ar juridiniams asmenims arba juridiniams asmenims atstovaujantiems fiziniams asmenims išduodamos elektroninės atpažinties priemonės;
5. tapatumo nustatymas- elektroninis procesas, leidžiantis patvirtinti fizinio arba juridinio asmens elektroninę atpažintį arba elektroninės formos duomenų kilmę ir vientisumą;
6. pasikliaujančioji šalis- fizinis arba juridinis asmuo, kuris pasikliauja elektronine atpažintimi ar patikimumo užtikrinimo paslauga;
7. viešojo sektoriaus įstaiga- valstybės, regioninė arba vietos valdžios institucija, viešosios teisės reglamentuojama įstaiga ar vienos arba kelių tokių institucijų arba vienos ar kelių tokių viešosios teisės reglamentuojamų įstaigų sudaryta asociacija arba bent vienos iš šių institucijų, įstaigų ar asociacijų teikti viešąsias paslaugas įgaliotas privatusis subjektas, kai jis veikia pagal tokį įgaliojimą;
8. viešosios teisės reglamentuojamas subjektas- subjektas, kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/24/ES (15) 2 straipsnio 1 dalies 4 punkte;
9. pasirašantis asmuo- fizinis asmuo, kuris sukuria elektroninį parašą;
10. elektroninis parašas- elektroninės formos duomenys, kurie yra prijungti prie kitų elektroninės formos duomenų arba logiškai susieti su jais ir kuriuos pasirašantis asmuo naudoja pasirašydamas;
11. pažangusis elektroninis parašas- elektroninis parašas, atitinkantis 26 straipsnyje nustatytus reikalavimus;
12. kvalifikuotas elektroninis parašas- pažangusis elektroninis parašas, sukurtas naudojant kvalifikuotą elektroninio parašo kūrimo įtaisą ir patvirtintas kvalifikuotu elektroninio parašo sertifikatu;
13. elektroninio parašo kūrimo duomenys- unikalūs duomenys, kuriuos pasirašantis asmuo naudoja kurdamas elektroninį parašą;
14. elektroninio parašo sertifikatas- elektroninis liudijimas, kuriuo elektroninio parašo patvirtinimo duomenys susiejami su fiziniu asmeniu ir kuriuo patvirtinamas bent to asmens vardas ir pavardė arba slapyvardis;
15. kvalifikuotas elektroninio parašo sertifikatas- elektroninio parašo sertifikatas, kurį išduoda kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas ir kuris atitinka I priede nustatytus reikalavimus;
16. patikimumo užtikrinimo paslauga- elektroninė paslauga, kuri paprastai teikiama už atlygį ir kurią sudaro:
a)
elektroninių parašų, elektroninių spaudų arba elektroninių laiko žymų kūrimas, patikrinimas ir patvirtinimas, elektroninio registruoto pristatymo paslaugos ir su tomis paslaugomis susiję sertifikatai arba
b)
interneto svetainių tapatumo nustatymo sertifikatų kūrimas, patikrinimas ir patvirtinimas, arba
c)
elektroninių parašų, spaudų arba su tomis paslaugomis susijusių sertifikatų ilgalaikis išsaugojimas;
17. kvalifikuota patikimumo užtikrinimo paslauga- šiame reglamente nustatytus taikytinus reikalavimus atitinkanti patikimumo užtikrinimo paslauga;
18. atitikties vertinimo įstaiga- Reglamento (EB) Nr. 765/2008 2 straipsnio 13 punkte apibrėžta įstaiga, pagal tą reglamentą akredituota kaip kompetentinga įstaiga atlikti kvalifikuoto patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo ir jo teikiamų kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų atitikties vertinimą;
19. patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas- fizinis arba juridinis asmuo, teikiantis vieną arba daugiau patikimumo užtikrinimo paslaugų arba kaip kvalifikuotas, arba kaip nekvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas;
20. kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas- patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas, teikiantis vieną ar daugiau kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų, kuriam priežiūros įstaiga yra suteikusi kvalifikacijos statusą;
21. produktas- aparatinė arba programinė įranga, arba svarbios aparatinės arba programinės įrangos sudedamosios dalys, skirtos naudoti teikiant patikimumo užtikrinimo paslaugas;
22. elektroninio parašo kūrimo įtaisas- sukonfigūruota programinė arba aparatinė įranga, naudojama elektroniniam parašui kurti;
23. kvalifikuotas elektroninio parašo kūrimo įtaisas- elektroninio parašo kūrimo įtaisas, atitinkantis II priede nustatytus reikalavimus;
24. spaudo kūrėjas- juridinis asmuo, kuris sukuria elektroninį spaudą;
25. elektroninis spaudas- elektroninės formos duomenys, prijungti prie kitų elektroninės formos duomenų arba su jais logiškai susieti, kad būtų užtikrinta pastarųjų kilmė ir vientisumas;
26. pažangusis elektroninis spaudas- elektroninis spaudas, atitinkantis 36 straipsnyje nustatytus reikalavimus;
27. kvalifikuotas elektroninis spaudas- pažangusis elektroninis spaudas, sukurtas naudojant kvalifikuotą elektroninio spaudo kūrimo įtaisą ir patvirtintas kvalifikuotu elektroninio spaudo sertifikatu;
28. elektroninio spaudo kūrimo duomenys- unikalūs duomenys, kuriuos elektroninio spaudo kūrėjas naudoja kurdamas elektroninį spaudą;
29. elektroninio spaudo sertifikatas- elektroninis liudijimas, kuriuo elektroninio spaudo patvirtinimo duomenys susiejami su juridiniu asmeniu ir kuriuo patvirtinamas to asmens pavadinimas;
30. kvalifikuotas elektroninio spaudo sertifikatas- elektroninio spaudo sertifikatas, kurį išduoda kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas ir kuris atitinka III priede nustatytus reikalavimus;
31. elektroninio spaudo kūrimo įtaisas- sukonfigūruota programinė arba aparatinė įranga, naudojama elektroniniam spaudui kurti;
32. kvalifikuotas elektroninio spaudo kūrimo įtaisas- elektroninio spaudo kūrimo įtaisas, atitinkantis mutatis mutandis II priede nustatytus reikalavimus;
33. elektroninė laiko žyma- elektroninės formos duomenys, kuriais kiti elektroninės formos duomenys susiejami su tam tikru laiku ir taip sukuriamas įrodymas, kad pastarieji egzistavo tuo metu;
34. kvalifikuota elektroninė laiko žyma- elektroninė laiko žyma, atitinkanti 42 straipsnyje nustatytus reikalavimus;
35. elektroninis dokumentas- bet koks turinys, saugomas elektronine forma, visų pirma tekstas ar garsas, vaizdo arba garso ir vaizdo įrašas;
36. elektroninio registruoto pristatymo paslauga- paslauga, kuria sudaroma galimybė perduoti duomenis elektroninėmis priemonėmis tarp trečiųjų šalių ir kuria suteikiama su perduodamų duomenų tvarkymu susijusių įrodymų, įskaitant duomenų išsiuntimo ir gavimo įrodymą, ir kuria perduodami duomenys apsaugomi nuo praradimo, vagystės, sugadinimo arba neteisėto pakeitimo rizikos;
37. kvalifikuota elektroninio registruoto pristatymo paslauga- elektroninio registruoto pristatymo paslauga, atitinkanti 44 straipsnyje nustatytus reikalavimus;
38. interneto svetainės tapatumo nustatymo sertifikatas- liudijimas, suteikiantis galimybę nustatyti interneto svetainės tapatumą ir susiejantis interneto svetainę su fiziniu ar juridiniu asmeniu, kuriam buvo išduotas sertifikatas;
39. kvalifikuotas interneto svetainės tapatumo nustatymo sertifikatas- interneto svetainės tapatumo nustatymo sertifikatas, kurį išduoda kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas ir kuris atitinka IV priede nustatytus reikalavimus;
40. patvirtinimo duomenys- duomenys, naudojami patvirtinti elektroninio parašo arba elektroninio spaudo galiojimą;
41. patvirtinimas- patikrinimo ir patvirtinimo, kad elektroninis parašas ar spaudas galioja, procedūra.
4 straipsnis
Vidaus rinkos principas
1. Dėl priežasčių, kurios patenka į šio reglamento reglamentuojamas sritis, valstybės narės teritorijoje patikimumo užtikrinimo paslaugas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas, įsisteigęs kitoje valstybėje narėje, gali teikti be apribojimų.
2. Šį reglamentą atitinkančius produktus ir patikimumo užtikrinimo paslaugas leidžiama laisvai platinti vidaus rinkoje.
5 straipsnis
Duomenų tvarkymas ir apsauga
1. Asmens duomenys tvarkomi laikantis Direktyvos 95/46/EB.
2. Nedarant poveikio slapyvardžiams suteiktai teisinei galiai pagal nacionalinę teisę, vykdant elektronines operacijas nedraudžiama naudoti slapyvardžių.
II SKYRIUS
ELEKTRONINĖ ATPAŽINTIS
6 straipsnis
Abipusis pripažinimas
1. Kai pagal nacionalinės teisės aktus arba nacionalinę administracinę praktiką reikalaujama, kad norint vienoje valstybėje narėje pasinaudoti viešojo sektoriaus įstaigos teikiama internetine paslauga būtina užtikrinti elektroninę atpažintį naudojant elektronines atpažinties priemones ir tapatumo nustatymą, tos internetinės paslaugos tarpvalstybinio tapatumo nustatymo tikslais pirmojoje valstybėje narėje pripažįstamos kitoje valstybėje narėje išduotos elektroninės atpažinties priemonės, su sąlyga, kad įvykdomos šios sąlygos:
a)
elektroninės atpažinties priemonė yra išduota pagal elektroninės atpažinties schemą, kuri yra įtraukta į Komisijos pagal 9 straipsnį skelbiamą sąrašą;
b)
elektroninės atpažinties priemonės saugumo užtikrinimo lygis atitinka saugumo užtikrinimo lygį, kuris yra lygiavertis saugumo užtikrinimo lygiui, kurio reikalauja atitinkama viešojo sektoriaus įstaiga, kad būtų galima pasinaudoti ta internetine paslauga pirmojoje valstybėje narėje, arba yra už jį aukštesnis, su sąlyga, kad tos elektroninės atpažinties priemonės saugumo užtikrinimo lygis atitinka pakankamą arba aukštą saugumo užtikrinimo lygį;
c)
atitinkama viešojo sektoriaus įstaiga taiko pakankamą arba aukštą saugumo užtikrinimo lygį galimybės naudotis ta internetine paslauga atžvilgiu.
Toks pripažinimas atliekamas ne vėliau kaip per 12 mėnesių po to, kai Komisija paskelbia sąrašą, nurodytą pirmos pastraipos a punkte.
2. Elektroninės atpažinties priemonė, išduota pagal į Komisijos pagal 9 straipsnį paskelbtą sąrašą įtrauktą elektroninės atpažinties schemą ir atitinkanti žemą saugumo užtikrinimo lygį, gali būti viešojo sektoriaus įstaigų pripažįstama tų įstaigų teikiamos internetinės paslaugos tarpvalstybinio tapatumo nustatymo tikslais.
7 straipsnis
Pranešimo apie elektroninės atpažinties schemas atitiktis reikalavimams
Elektroninės atpažinties schema atitinka pranešimo apie ją pagal 9 straipsnio 1 dalį reikalavimus, su sąlyga, kad įvykdomos visos šios sąlygos:
a)
elektroninės atpažinties priemonės pagal elektroninės atpažinties schemą yra išduotos:
i)
pranešančiosios valstybės narės;
ii)
pagal pranešančiosios valstybės narės suteiktą įgaliojimą ar
iii)
nepriklausomai nuo pranešančiosios valstybės narės ir yra tos valstybės narės pripažintos;
b)
elektroninės atpažinties priemonės pagal elektroninės atpažinties schemą gali būti naudojamos norint pasinaudoti bent viena viešojo sektoriaus įstaigos teikiama paslauga, kuria reikalaujama užtikrinti elektroninę atpažintį pranešančiojoje valstybėje narėje;
c)
elektroninės atpažinties schema ir pagal ją išduodamos elektroninės atpažinties priemonės tenkina bent vieno iš saugumo užtikrinimo lygių reikalavimus, nustatytus 8 straipsnio 3 dalyje nurodytame įgyvendinimo akte;
d)
pranešančioji valstybė narė užtikrina, kad asmens tapatybės duomenys, kuriais nurodomas konkretus atitinkamas asmuo, būtų susieti su 3 straipsnio 1 punkte nurodytu fiziniu arba juridiniu asmeniu elektroninės atpažinties priemonės išdavimo pagal tą schemą metu, laikantis atitinkamo saugumo užtikrinimo lygio techninių specifikacijų, standartų ir procedūrų, nustatytų 8 straipsnio 3 dalyje nurodytame įgyvendinimo akte;
e)
elektroninę atpažinties priemonę pagal tą schemą išduodanti šalis užtikrina, kad elektroninė atpažinties priemonė būtų susieta su šio straipsnio d punkte nurodytu asmeniu, laikantis atitinkamo saugumo užtikrinimo lygio techninių specifikacijų, standartų ir procedūrų, nustatytų 8 straipsnio 3 dalyje nurodytame įgyvendinimo akte;
f)
pranešančioji valstybė narė užtikrina tapatumo nustatymo internete galimybę, kad bet kuri pasikliaujančioji šalis, įsteigta kitos valstybės narės teritorijoje, galėtų patvirtinti gautus elektroninės formos asmens tapatybės duomenis.
Pasikliaujančiosioms šalims, kurios nėra viešojo sektoriaus įstaigos, pranešančioji valstybė narė gali nustatyti naudojimosi ta tapatumo nustatymo galimybe tvarką. Tarpvalstybinis tapatumo nustatymas yra nemokamas, kai jis susijęs su viešojo sektoriaus įstaigos teikiama internetine paslauga.
Valstybės narės nenustato pasikliaujančiosioms šalims, kurios ketina atlikti tokį tapatumo nustatymą, jokių specialių neproporcingų techninių reikalavimų, kai dėl tokių reikalavimų užkertamas kelias arba kyla esminių kliūčių elektroninės atpažinties schemų, apie kurias pranešta, sąveikumui;
g)
bent prieš šešis mėnesius iki pranešimo pagal 9 straipsnio 1 dalį pranešančioji valstybė narė kitoms valstybėms narėms 12 straipsnio 5 dalyje nustatytos pareigos įvykdymo tikslais pateikia tos schemos aprašymą pagal procedūrines sąlygas, nustatytas 12 straipsnio 7 dalyje nurodytuose įgyvendinimo aktuose;
h)
elektroninės atpažinties schema atitinka 12 straipsnio 8 dalyje nurodytame įgyvendinimo akte nustatytus reikalavimus.
8 straipsnis
Elektroninės atpažinties schemų saugumo užtikrinimo lygiai
1. Elektroninės atpažinties schemoje, apie kurią pranešta pagal 9 straipsnio 1 dalį, apibrėžiami elektroninės atpažinties priemonių, išduodamų pagal tą schemą, žemas, pakankamas ir (arba) aukštas saugumo užtikrinimo lygiai.
2. Žemas, pakankamas ir aukštas saugumo užtikrinimo lygiai atitinkamai atitinka šiuos kriterijus:
a)
žemas saugumo užtikrinimo lygis grindžiamas elektroninės atpažinties priemone elektroninės atpažinties schemos kontekste, kuria užtikrinamas ribotas pareikštos arba patvirtintos asmens tapatybės patikimumo laipsnis ir kuri apibūdinama remiantis su ja susijusiomis techninėmis specifikacijomis, standartais ir procedūromis, įskaitant technines kontrolės priemones, kurių paskirtis - sumažinti netinkamo pasinaudojimo tapatybe arba jos pakeitimo riziką;
b)
pakankamas saugumo užtikrinimo lygis grindžiamas elektroninės atpažinties priemone elektroninės atpažinties schemos kontekste, kuria užtikrinamas pakankamas pareikštos arba patvirtintos asmens tapatybės patikimumo laipsnis ir kuri apibūdinama remiantis su ja susijusiomis techninėmis specifikacijomis, standartais ir procedūromis, įskaitant technines kontrolės priemones, kurių paskirtis - labai sumažinti netinkamo pasinaudojimo tapatybe arba jos pakeitimo riziką;
c)
aukštas saugumo užtikrinimo lygis grindžiamas elektroninės atpažinties priemone elektroninės atpažinties schemos kontekste, kuria užtikrinamas aukštesnis pareikštos arba patvirtintos asmens tapatybės patikimumo laipsnis nei pakankamo saugumo užtikrinimo lygio elektroninės atpažinties priemone ir kuri apibūdinama remiantis su ja susijusiomis techninėmis specifikacijomis, standartais ir procedūromis, įskaitant technines kontrolės priemones, kurių paskirtis - užkirsti kelią netinkamam pasinaudojimui tapatybe arba jos pakeitimui.
3. Ne vėliau kaip 2015 m. rugsėjo 18 d., atsižvelgdama į atitinkamus tarptautinius standartus ir laikydamasi 2 dalies, Komisija priima įgyvendinimo aktus, kuriais nustato minimalias technines specifikacijas, standartus ir procedūras, kuriomis remiantis 1 dalies tikslais apibrėžiami elektroninės atpažinties priemonių žemas, pakankamas ir aukštas saugumo užtikrinimo lygiai.
Tos minimalios techninės specifikacijos, standartai ir procedūros nustatomi remiantis tuo, ar toliau nurodyti elementai yra patikimi ir kokybiški:
a)
fizinių ar juridinių asmenų, pateikusių prašymą išduoti elektroninės atpažinties priemones, tapatybės įrodymo ir patikrinimo procedūra;
b)
prašomų elektroninės atpažinties priemonių išdavimo procedūra;
c)
tapatumo nustatymo mechanizmas, kurį taikant fizinis arba juridinis asmuo naudojasi elektroninės atpažinties priemone, kad patvirtintų pasikliaujančiajai šaliai savo tapatybę;
d)
elektroninės atpažinties priemonę išduodantis subjektas;
e)
bet kuri kita įstaiga, dalyvaujanti teikiant prašymą išduoti elektroninės atpažinties priemonę, ir
f)
išduotos elektroninės atpažinties priemonės techninės ir saugumo specifikacijos.
Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
9 straipsnis
Pranešimas
1. Pranešančioji valstybė narė praneša Komisijai toliau nurodomą informaciją ir nedelsdama informuoja apie visus vėlesnius jos pakeitimus:
a)
elektroninės atpažinties schemos, apie kurią pranešama, aprašą, įskaitant jos saugumo užtikrinimo lygius ir elektroninės atpažinties priemonių pagal schemą išdavėją ar išdavėjus;
b)
taikytiną priežiūros režimą ir informaciją apie atsakomybės režimą, susijusius su:
i)
elektroninės atpažinties priemonę išduodančia šalimi ir
ii)
tapatumo nustatymo procedūrą vykdančia šalimi;
c)
valdžios instituciją arba institucijas, atsakingas už elektroninės atpažinties schemą;
d)
informaciją apie subjektą arba subjektus, kurie tvarko unikalių asmens tapatybės duomenų registraciją;
e)
aprašymą, kaip vykdomi 12 straipsnio 8 dalyje nurodytuose įgyvendinimo aktuose nustatyti reikalavimai;
f)
7 straipsnio f punkte nurodyto tapatumo nustatymo aprašą;
g)
elektroninės atpažinties schemos, apie kurią pranešama, tapatumo nustatymo arba atitinkamų nepatikimų sudedamųjų dalių naudojimo sustabdymo arba atšaukimo nuostatas.
2. Praėjus vieneriems metams po 8 straipsnio 3 dalyje ir 12 straipsnio 8 dalyje nurodytų įgyvendinimo aktų taikymo pradžios dienos Komisija Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbia elektroninės atpažinties schemų, apie kurias buvo pranešta pagal šio straipsnio 1 dalį, sąrašą ir pagrindinę informaciją apie šias schemas.
3. Jei Komisija gauna pranešimą pasibaigus 2 dalyje nurodytam laikotarpiui, ji per du mėnesius nuo to pranešimo gavimo dienos paskelbia Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje 2 dalyje nurodyto sąrašo pakeitimus.
4. Valstybė narė gali pateikti Komisijai prašymą iš 2 dalyje nurodyto sąrašo išbraukti elektroninės atpažinties schemą, apie kurią pranešė ta valstybė narė. Komisija atitinkamus sąrašo pakeitimus Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbia per vieną mėnesį nuo valstybės narės prašymo gavimo dienos.
5. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais apibrėžia pranešimo teikimo pagal 1 dalį aplinkybes, formatus ir procedūras. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
10 straipsnis
Apsaugos pažeidimas
1. Kai elektroninės atpažinties schema, apie kurią pranešta pagal 9 straipsnio 1 dalį, arba 7 straipsnio f punkte nurodytas tapatumo nustatymas pažeidžiami arba jų patikimumas iš dalies sumažėja taip, kad tai turi poveikio tos schemos tarpvalstybinio tapatumo nustatymo patikimumui, pranešančioji valstybė narė nedelsdama sustabdo arba atšaukia tą tarpvalstybinį tapatumo nustatymą arba atitinkamas nepatikimas sudedamąsias dalis ir apie tai informuoja kitas valstybes nares ir Komisiją.
2. Kai 1 dalyje nurodytas pažeidimas pašalinamas ar patikimumas atkuriamas, pranešančioji valstybė narė atkuria tarpvalstybinį tapatumo nustatymą ir nepagrįstai nedelsdama apie tai praneša kitoms valstybėms narėms ir Komisijai.
3. Jei per tris mėnesius nuo sustabdymo ar atšaukimo 1 dalyje nurodytas pažeidimas nepašalinamas ar patikimumas neatkuriamas, pranešančioji valstybė narė kitoms valstybėms narėms ir Komisijai praneša apie elektroninės atpažinties schemos panaikinimą.
Atitinkamus 9 straipsnio 2 dalyje nurodyto sąrašo pakeitimus Komisija nepagrįstai nedelsdama skelbia Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
11 straipsnis
Atsakomybė
1. Pranešančioji valstybė narė atsako už tyčia ar dėl neatsargumo bet kuriam fiziniam ar juridiniam asmeniui padarytą žalą dėl 7 straipsnio d ir f punktuose nustatytų pareigų nevykdymo atliekant tarpvalstybinę operaciją.
2. Elektroninės atpažinties priemonę išduodanti šalis atsako už tyčia ar dėl neatsargumo bet kuriam fiziniam ar juridiniam asmeniui padarytą žalą dėl 7 straipsnio e punkte nurodytos pareigos nevykdymo atliekant tarpvalstybinę operaciją.
3. Tapatumo nustatymo procedūrą vykdanti šalis atsako už tyčia ar dėl neatsargumo bet kuriam fiziniam arba juridiniam asmeniui padarytą žalą dėl 7 straipsnio f punkte nurodyto tinkamo tapatumo nustatymo vykdymo neužtikrinimo atliekant tarpvalstybinę operaciją.
4. 1, 2 ir 3 dalys taikomos laikantis nacionalinių atsakomybę reglamentuojančių taisyklių.
5. 1, 2 ir 3 dalys nedaro poveikio operacijos, kuriai naudojamos elektroninės atpažinties priemonės, kurioms taikoma elektroninės atpažinties schema, apie kurią pranešta pagal 9 straipsnio 1 dalį, šalių atsakomybei pagal nacionalinę teisę.
12 straipsnis
Bendradarbiavimas ir sąveikumas
1. Nacionalinės elektroninės atpažinties schemos, apie kurias pranešta pagal 9 straipsnio 1 dalį, turi būti sąveikios.
2. 1 dalies tikslais nustatoma sąveikumo sistema.
3. Sąveikumo sistema turi atitikti šiuos kriterijus:
a)
ja siekiama būti neutralia technologiniu požiūriu ir ja nediskriminuojami jokie konkretūs nacionaliniai elektroninės atpažinties techniniai sprendimai valstybėje narėje;
b)
jei įmanoma, ji atitinka Europos ir tarptautinius standartus;
c)
ja sudaromos palankios sąlygos įgyvendinti projektuojant numatytos privatumo apsaugos principą; ir
d)
ja užtikrinama, kad asmens duomenys būtų tvarkomi pagal Direktyvą 95/46/EB.
4. Sąveikumo sistemą sudaro:
a)
nuoroda į minimalius techninius reikalavimus, susijusius su 8 straipsnyje numatytais saugumo užtikrinimo lygiais;
b)
elektroninės atpažinties schemų, apie kurias pranešta, nacionalinių saugumo užtikrinimo lygių suderinimas su 8 straipsnyje numatytais saugumo užtikrinimo lygiais;
c)
nuoroda į minimalius techninius sąveikumo reikalavimus;
d)
nuoroda į minimalų asmens tapatybės duomenų, kuriais nurodomas konkretus fizinis ar juridinis asmuo, rinkinį, prieinamą pasitelkiant elektroninės atpažinties schemas;
e)
darbo tvarkos taisyklės;
f)
ginčų sprendimo tvarka; ir
g)
bendri veiklos saugumo standartai.
5. Valstybės narės bendradarbiauja šiais klausimais:
a)
dėl elektroninės atpažinties schemų, apie kurias pranešta pagal 9 straipsnio 1 dalį, ir elektroninės atpažinties schemų, apie kurias valstybės narės ketina pranešti, sąveikumo ir
b)
dėl elektroninės atpažinties schemų saugumo.
6. Valstybių narių bendradarbiavimą sudaro:
a)
keitimasis informacija, patirtimi ir gerąja praktika, susijusiomis su elektroninės atpažinties schemomis, ir visų pirma su techniniais reikalavimais, susijusiais su sąveikumu ir saugumo užtikrinimo lygiais;
b)
keitimasis informacija, patirtimi ir gerąja praktika, susijusiomis su darbu taikant 8 straipsnyje numatytus elektroninės atpažinties schemų saugumo užtikrinimo lygius;
c)
elektroninės atpažinties schemų, kurioms taikomas šis reglamentas, tarpusavio vertinimas, ir
d)
atitinkamų pokyčių elektroninės atpažinties sektoriuje nagrinėjimas.
7. Ne vėliau kaip 2015 m. kovo 18 d. Komisija priima įgyvendinimo aktus, kuriais nustato procedūrines sąlygas, būtinas sudaryti palankesnes 5 ir 6 dalyse nurodyto valstybių narių bendradarbiavimo sąlygas, siekiant skatinti aukštą pasitikėjimo lygį ir rizikos laipsnį atitinkantį saugumą.
8. Siekiant nustatyti vienodas 1 dalyje nustatyto reikalavimo įgyvendinimo sąlygas, ne vėliau kaip 2015 m. rugsėjo 18 d. Komisija, remdamasi 3 dalyje nustatytais kriterijais ir atsižvelgdama į valstybių narių bendradarbiavimo rezultatus, priima įgyvendinimo aktus dėl 4 dalyje įtvirtintos sąveikumo sistemos.
9. Šio straipsnio 7 ir 8 dalyse nurodyti įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
III SKYRIUS
PATIKIMUMO UŽTIKRINIMO PASLAUGOS
1 SKIRSNIS
Bendrosios nuostatos
13 straipsnis
Atsakomybė ir įrodinėjimo pareiga
1. Nedarant poveikio 2 daliai, patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai atsako už tyčia ar dėl neatsargumo fiziniam ar juridiniam asmeniui padarytą žalą dėl pareigų pagal šį reglamentą nevykdymo.
Pareiga įrodyti nekvalifikuoto patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo tyčią arba neatsargumą tenka fiziniam ar juridiniam asmeniui, reikalaujančiam atlyginti pirmoje pastraipoje nurodytą žalą.
Kvalifikuoto patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo tyčia ar neatsargumas yra prezumiuojami, nebent kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas įrodo, kad pirmoje pastraipoje nurodyta žala padaryta nesant to kvalifikuoto patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo tyčios ar neatsargumo.
2. Kai patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai iš anksto tinkamai informuoja savo klientus apie naudojimosi jų teikiamomis paslaugomis apribojimus ir kai tie apribojimai trečiosioms šalims yra atpažįstami, patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai neatsako už žalą, padarytą naudojantis paslaugomis viršijant nurodytus apribojimus.
3. 1 ir 2 dalys taikomos laikantis nacionalinių atsakomybę reglamentuojančių taisyklių.
14 straipsnis
Tarptautiniai aspektai
1. Trečiojoje valstybėje įsisteigusių patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų teikiamos patikimumo užtikrinimo paslaugos pripažįstamos kaip teisiškai lygiavertės Sąjungoje įsisteigusių kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų teikiamoms kvalifikuotoms patikimumo užtikrinimo paslaugoms, kai patikimumo užtikrinimo paslaugos, kurių kilmės šalis yra trečioji valstybė, yra pripažįstamos pagal Sąjungos ir atitinkamos trečiosios valstybės arba tarptautinės organizacijos susitarimą pagal SESV 218 straipsnį.
2. 1 dalyje nurodytais susitarimais užtikrinama, visų pirma, kad:
a)
trečiųjų valstybių arba tarptautinių organizacijų, su kuriomis sudaryti susitarimai, patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai laikytųsi Sąjungoje įsisteigusiems kvalifikuotiems patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjams ir jų teikiamoms kvalifikuotoms patikimumo užtikrinimo paslaugoms taikomų reikalavimų;
b)
Sąjungoje įsisteigusių kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugos teikėjų teikiamos kvalifikuotos patikimumo užtikrinimo paslaugos būtų pripažįstamos kaip teisiškai lygiavertės trečiųjų valstybių arba tarptautinių organizacijų, su kuriomis sudaryti susitarimai, patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų teikiamoms patikimumo užtikrinimo paslaugoms.
15 straipsnis
Neįgaliųjų galimybės
Kai įmanoma, neįgaliesiems turi sudaroma galimybė naudotis teikiamomis patikimumo užtikrinimo paslaugomis ir teikiant tas paslaugas naudojamais galutinio vartojimo produktais.
16 straipsnis
Sankcijos
Valstybės narės nustato sankcijų, taikytinų už šio reglamento pažeidimus, taisykles. Numatytos sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.
2 SKIRSNIS
Priežiūra
17 straipsnis
Priežiūros įstaiga
1. Valstybės narės paskiria jų teritorijoje įsteigtą priežiūros įstaigą arba, abipusiu sutarimu su kita valstybe nare, toje kitoje valstybėje narėje įsteigtą priežiūros įstaigą. Ta įstaiga atsako už priežiūros funkcijų vykdymą paskiriančiojoje valstybėje narėje.
Priežiūros įstaigoms suteikiami būtini įgaliojimai ir pakankamai išteklių jų funkcijoms vykdyti.
2. Valstybės narės praneša Komisijai atitinkamų jų paskirtų priežiūros įstaigų pavadinimus ir adresus.
3. Priežiūros įstaigos vaidmuo:
a)
prižiūrėti paskiriančiosios valstybės narės teritorijoje įsisteigusius kvalifikuotus patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjus siekiant ex ante ir ex post priežiūros veikla užtikrinti, kad tie patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai ir jų teikiamos kvalifikuotos patikimumo užtikrinimo paslaugos atitiktų šiame reglamente nustatytus reikalavimus;
b)
vykdant ex post priežiūros veiklą, prireikus imtis veiksmų dėl paskiriančiosios valstybės narės teritorijoje įsisteigusių nekvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų, kai pranešama, kad tie nekvalifikuoti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai ar jų teikiamos patikimumo užtikrinimo paslaugos tariamai neatitinka šiame reglamente nustatytų reikalavimų.
4. Taikant 3 dalį ir laikantis joje numatytų apribojimų, priežiūros įstaigos funkcijos yra visų pirma:
a)
bendradarbiauti su kitomis priežiūros įstaigomis ir teikti joms pagalbą pagal 18 straipsnį;
b)
analizuoti 20 straipsnio 1 dalyje ir 21 straipsnio 1 dalyje nurodytas atitikties įvertinimo ataskaitas;
c)
informuoti kitas priežiūros įstaigas ir visuomenę apie saugumo ar vientisumo pažeidimus pagal 19 straipsnio 2 dalį;
d)
vadovaujantis šio straipsnio 6 dalimi, teikti Komisijai ataskaitas apie savo pagrindinę veiklą;
e)
vykdyti auditą arba reikalauti, kad atitikties vertinimo įstaiga atliktų kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų atitikties vertinimą pagal 20 straipsnio 2 dalį;
f)
bendradarbiauti su duomenų apsaugos institucijomis, visų pirma, nepagrįstai nedelsiant jas informuojant apie kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų audito rezultatus kai tikėtina, kad buvo pažeistos asmens duomenų apsaugos taisyklės;
g)
patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjams ir jų teikiamoms paslaugoms suteikti kvalifikacijos statusą ir jį panaikinti pagal 20 ir 21 straipsnius;
h)
pranešti 22 straipsnio 3 dalyje nurodytai už nacionalinį patikimą sąrašą atsakingai įstaigai apie savo sprendimus suteikti arba panaikinti kvalifikacijos statusą, nebent ta įstaiga taip pat būtų priežiūros įstaiga;
i)
patikrinti, ar priimtos ir teisingai taikomos nuostatos dėl nutraukimo planų tais atvejais, kai kvalifikuoti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai nutraukia savo veiklą, be kita ko, patikrinti, kaip informacija laikoma prieinama pagal 24 straipsnio 2 dalies h punktą;
j)
reikalauti, kad patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai ištaisytų šiame reglamente nustatytų reikalavimų vykdymo pažeidimus.
5. Valstybės narės gali reikalauti, kad priežiūros įstaiga, laikydamasi nacionalinėje teisėje nustatytų sąlygų, sukurtų, tvarkytų ir atnaujintų patikimumo užtikrinimo infrastruktūrą.
6. Kiekviena priežiūros įstaiga kasmet ne vėliau kaip kovo 31 d. pateikia Komisijai ataskaitą apie praėjusiais kalendoriniais metais vykdytą pagrindinę veiklą kartu su pranešimų apie pažeidimus, gautų iš patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų pagal 19 straipsnio 2 dalį, suvestine.
7. Komisija pateikia valstybėms narėms 6 dalyje nurodytą metinę ataskaitą.
8. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais apibrėžia 6 dalyje nurodytos ataskaitos teikimo formatus ir procedūras. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
18 straipsnis
Savitarpio pagalba
1. Priežiūros įstaigos bendradarbiauja, siekdamos keistis gerąja praktika.
Priežiūros įstaiga, gavusi pagrįstą kitos priežiūros įstaigos prašymą, suteikia tai įstaigai pagalbą, kad priežiūros įstaigų veikla būtų vykdoma nuosekliai. Savitarpio pagalba visų pirma gali apimti informacijos prašymus ir priežiūros priemones, kaip antai prašymus atlikti patikras, susijusias su 20 ir 21 straipsniuose nurodytomis atitikties įvertinimo ataskaitomis.
2. Priežiūros įstaiga, kuriai teikiamas pagalbos prašymas, gali atsisakyti patenkinti tą prašymą esant kuriam nors iš šių pagrindų:
a)
priežiūros įstaiga nėra kompetentinga suteikti prašomą pagalbą;
b)
prašoma pagalba nėra proporcinga priežiūros įstaigos priežiūros veiklai, vykdomai pagal 17 straipsnį;
c)
prašomos pagalbos suteikimas būtų nesuderinamas su šiuo reglamentu.
3. Prireikus valstybės narės gali atitinkamoms savo priežiūros įstaigoms leisti atlikti bendrus tyrimus, kuriuose dalyvautų kitų valstybių narių priežiūros įstaigų darbuotojai. Dėl tokių bendrų veiksmų tvarkos ir procedūrų susitaria ir jas nustato atitinkamos valstybės narės, laikydamosi savo nacionalinės teisės aktų.
19 straipsnis
Patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjams keliami saugumo reikalavimai
1. Kvalifikuoti ir nekvalifikuoti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai imasi reikiamų techninių ir organizacinių priemonių, kad būtų valdoma rizika, kylanti jų teikiamų patikimumo užtikrinimo paslaugų saugumui. Atsižvelgiant į naujausius technologinius pokyčius, tomis priemonėmis užtikrinama, kad saugumo lygis atitiktų rizikos lygį. Visų pirma imamasi priemonių, kad būtų išvengta saugumo incidentų, jog būtų kuo labiau sumažintas jų poveikis ir kad suinteresuotieji subjektai būtų informuoti apie neigiamą tokių incidentų poveikį.
2. Kvalifikuoti ir nekvalifikuoti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai, nepagrįstai nedelsdami, ir bet kuriuo atveju per 24 valandas nuo to momento, kai apie tai sužino, praneša priežiūros įstaigai ir, prireikus, kitoms atitinkamomis įstaigomis, kaip antai informacijos saugumo klausimais kompetentingai nacionalinei įstaigai arba duomenų apsaugos institucijai, apie visus saugumo arba vientisumo pažeidimus, turėjusius didelį poveikį teikiamai patikimumo užtikrinimo paslaugai arba ją teikiant naudojamiems asmens duomenims.
Kai saugumo ar vientisumo pažeidimas galėtų turėti neigiamo poveikio fiziniam ar juridiniam asmeniui, kuriam teikiama patikimumo užtikrinimo paslauga, patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas taip pat nepagrįstai nedelsdamas praneša apie saugumo ar vientisumo pažeidimą tam fiziniam ar juridiniam asmeniui.
Prireikus - visų pirma, kai saugumo arba vientisumo pažeidimas yra susijęs su dviem arba daugiau valstybių narių - pranešimą gavusi priežiūros įstaiga informuoja kitų atitinkamų valstybių narių priežiūros įstaigas ir ENISA.
Jei pranešimą gavusi priežiūros įstaiga nustato, kad saugumo ar vientisumo pažeidimo atskleidimas yra svarbus visuomenei, ji informuoja visuomenę arba pareikalauja, kad tą padarytų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas.
3. Priežiūros įstaiga kartą per metus pateikia ENISA iš patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų gautų pranešimų apie saugumo ar vientisumo pažeidimus suvestinę.
4. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais:
a)
tiksliau apibrėžia 1 dalyje nurodytas priemones ir
b)
apibrėžia formatus ir procedūras, įskaitant terminus, taikytinus 2 dalies tikslais.
Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
3 SKYRIUS
Kvalifikuotos patikimumo užtikrinimo paslaugos
20 straipsnis
Kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų priežiūra
1. Atitikties vertinimo įstaiga atlieka kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų auditą jų lėšomis bent kas 24 mėnesius. Audito tikslas - patvirtinti, kad kvalifikuoti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai ir jų teikiamos kvalifikuotos patikimumo užtikrinimo paslaugos atitinka šiame reglamente nustatytus reikalavimus. Kvalifikuoti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai po to parengtą atitikties įvertinimo ataskaitą priežiūros įstaigai pateikia per trijų darbo dienų laikotarpį nuo jos gavimo dienos.
2. Nedarant poveikio 1 daliai, priežiūros įstaiga gali bet kuriuo metu atlikti kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų auditą arba reikalauti, kad atitikties vertinimo įstaiga atliktų jų atitikties įvertinimą tų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų lėšomis, siekiant patvirtinti, kad jie ir jų teikiamos kvalifikuotos patikimumo užtikrinimo paslaugos atitinka šiame reglamente nustatytus reikalavimus. Kai nustatoma, kad buvo pažeistos asmens duomenų apsaugos taisyklės, priežiūros įstaiga praneša duomenų apsaugos institucijoms savo atliktų auditų rezultatus.
3. Kai priežiūros įstaiga reikalauja, kad kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas ištaisytų bet kuriuos šiame reglamente nustatytų reikalavimų vykdymo pažeidimus ir kai tas teikėjas to nepadaro, jei taikytina, per priežiūros įstaigos nustatytą laikotarpį, priežiūros įstaiga, atsižvelgdama visų pirma į tokių pažeidimų mastą, trukmę ir pasekmes, gali panaikinti to teikėjo arba pažeidimo paveiktų jo teikiamų paslaugų kvalifikacijos statusą ir pranešti apie tai 22 straipsnio 3 dalyje nurodytai įstaigai, kad būtų galima atnaujinti 22 straipsnio 1 dalyje nurodytus patikimus sąrašus. Priežiūros įstaiga informuoja kvalifikuotą patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėją apie jo kvalifikacijos statuso arba atitinkamos paslaugos kvalifikacijos statuso panaikinimą.
4. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustato toliau nurodytų standartų referencinius numerius:
a)
atitikties vertinimo įstaigų akreditavimo ir 1 dalyje nurodytos atitikties vertinimo ataskaitos;
b)
audito taisyklių, pagal kurias atitikties vertinimo įstaigos atliks 1 dalyje nurodytą kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų atitikties vertinimą.
Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
21 straipsnis
Kvalifikuotos patikimumo užtikrinimo paslaugos inicijavimas
1. Kai kvalifikacijos statuso neturintys patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai ketina pradėti teikti kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugas, jie priežiūros įstaigai pateikia pranešimą apie savo ketinimą kartu su atitikties vertinimo įstaigos parengta atitikties įvertinimo ataskaita.
2. Priežiūros įstaiga patikrina, ar patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas ir jo teikiamos patikimumo užtikrinimo paslaugos atitinka šiame reglamente nustatytus reikalavimus, ir ypač, kvalifikuotiems patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjams ir jų teikiamoms kvalifikuotoms patikimumo užtikrinimo paslaugoms numatytus reikalavimus.
Jei priežiūros įstaiga padaro išvadą, kad patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas ir jo teikiamos patikimumo užtikrinimo paslaugos atitinka pirmoje pastraipoje nurodytus reikalavimus, priežiūros įstaiga jam suteikia kvalifikuoto patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo, o jo teikiamoms paslaugoms - kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų statusą ir ne vėliau kaip per tris mėnesius nuo pranešimo pateikimo pagal šio straipsnio 1 dalį dienos apie tai praneša 22 straipsnio 3 dalyje nurodytai įstaigai, kad būtų galima atnaujinti 22 straipsnio 1 dalyje nurodytus patikimus sąrašus.
Jeigu per tris mėnesius nuo pranešimo dienos patikrinimas nebaigiamas, priežiūros įstaiga apie tai praneša patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjui, nurodydama vėlavimo priežastis ir laikotarpį, per kurį patikrinimas bus baigtas.
3. Kvalifikuoti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai gali pradėti teikti kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugas po to, kai kvalifikuotas statusas nurodomas patikimuose sąrašuose, nurodytuose 22 straipsnio 1 dalyje.
4. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais apibrėžia formatus ir procedūras 1 ir 2 dalių tikslais. Tie įgyvendinimo aktai priimami pagal 48 straipsnio 2 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą.
22 straipsnis
Patikimi sąrašai
1. Kiekviena valstybė narė sudaro, tvarko ir skelbia patikimus sąrašus, įskaitant informaciją apie kvalifikuotus patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjus, už kuriuos ji atsako, ir apie jų teikiamas kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugas.
2. Valstybės narės sudaro, tvarko ir saugiai skelbia 1 dalyje nurodytus elektroniniu būdu pasirašytus arba užantspauduotus patikimus sąrašus, pateikdama juos tokia forma, kad juos būtų galima tvarkyti automatizuotomis priemonėmis.
3. Valstybės narės nepagrįstai nedelsdamos, pateikia Komisijai informaciją apie įstaigą, atsakingą už nacionalinių patikimų sąrašų sudarymą, tvarkymą ir skelbimą, ir išsamius duomenis apie tai, kur tokie sąrašai skelbiami, apie sertifikatus, naudojamus patikimiems sąrašams pasirašyti arba jiems patvirtinti spaudu, ir apie šios informacijos pasikeitimus.
4. Komisija saugiu ryšių kanalu visuomenei pateikia 3 dalyje numatytą elektroniniu būdu pasirašytą arba užantspauduotą informaciją tokia forma, kad ją būtų galima tvarkyti automatizuotomis priemonėmis.
5. Ne vėliau kaip 2015 m. rugsėjo 18 d. Komisija priima įgyvendinimo aktus, kuriais patikslina 1 dalyje nurodytą informaciją ir apibrėžia patikimų sąrašų technines specifikacijas ir formatus, taikytinus 1-4 dalių tikslais. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
23 straipsnis
Kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų ES pasitikėjimo ženklas
1. Po to, kai 21 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje nurodytas kvalifikacijos statusas nurodomas 22 straipsnio 1 dalyje nurodytuose patikimuose sąrašuose, kvalifikuoti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai gali naudoti ES pasitikėjimo ženklą paprastai, atpažįstamai ir aiškiai žymėti savo teikiamas kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugas.
2. Naudodami ES pasitikėjimo ženklą 1 dalyje nurodytoms kvalifikuotoms patikimumo užtikrinimo paslaugoms, kvalifikuoti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai užtikrina, kad jų interneto svetainėje būtų pateikta nuoroda į atitinkamą patikimą sąrašą.
3. Ne vėliau kaip 2015 m. liepos 1 d. Komisija priima įgyvendinimo aktus, nustatančius specifikaciją, susijusią su forma, ir visų pirma su ES pasitikėjimo ženklo, skirto kvalifikuotoms patikimumo užtikrinimo paslaugoms, pateikimu, sandara, dydžiu ir dizainu. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
24 straipsnis
Kvalifikuotiems patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjams keliami reikalavimai
1. Išduodamas kvalifikuotą patikimumo užtikrinimo paslaugos sertifikatą, kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas tinkamomis priemonėmis pagal nacionalinės teisės aktus patikrina fizinio ar juridinio asmens, kuriam išduodamas kvalifikuotas sertifikatas, tapatybę ir, jeigu taikytina, visus jo specifinius požymius.
Pirmoje pastraipoje nurodytą informaciją kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas, tikrina tiesiogiai arba patikėdamas tą atlikti trečiajai šaliai pagal nacionalinę teisę:
a)
fiziškai dalyvaujant fiziniam asmeniui arba juridinio asmens įgaliotajam atstovui; arba
b)
nuotoliniu būdu, naudodamas elektroninės atpažinties priemones, jei prieš išduodant kvalifikuotą sertifikatą jų atžvilgiu buvo užtikrintas fizinio ar juridinio asmens įgaliotojo atstovo fizinis dalyvavimas, ir kurios atitinka 8 straipsnyje nustatytus „pakankamo“ ir „aukšto“ saugumo užtikrinimo lygių reikalavimus; arba
c)
naudodamas pagal a arba b punktą išduotą kvalifikuotą elektroninio parašo arba elektroninio spaudo sertifikatą, arba
d)
naudodamas kitus nacionaliniu lygiu pripažintus tapatybės nustatymo būdus, kuriais užtikrinamas fiziniam dalyvavimui lygiavertis saugumo užtikrinimas. Lygiavertį saugumo užtikrinimą turi patvirtinti atitikties vertinimo įstaiga.
2. Kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas, teikiantis kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugas:
a)
informuoja priežiūros įstaigą apie bet kokius savo kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikimo pakeitimus ir ketinimą nutraukti tą veiklą;
b)
samdo darbuotojus ir, jei taikytina, subrangovus, kurie turi būtinos kompetencijos, yra patikimi, turi būtinos patirties ir kvalifikacijos, yra tinkamai apmokyti saugumo ir asmens duomenų apsaugos taisyklių, ir taiko Europos arba tarptautinius standartus atitinkančias administracines bei valdymo procedūras;
c)
atsakomybės už žalą rizikos atžvilgiu pagal 13 straipsnį, disponuoja pakankamais finansiniais ištekliais ir (arba) gauna tinkamą atsakomybės draudimą pagal nacionalinės teisės aktus;
d)
prieš užmegzdamas sutartinius santykius, aiškiai ir išsamiai informuoja visus asmenis, kurie nori naudotis kvalifikuota patikimumo užtikrinimo paslauga, apie tikslias naudojimosi ta paslauga sąlygas, įskaitant bet kokius naudojimosi ja apribojimus;
e)
naudoja patikimas sistemas ir produktus, kurie yra apsaugoti nuo pakeitimų, ir užtikrina jų palaikomo proceso techninį saugumą ir patikimumą;
f)
jam pateiktus duomenis patikrinama forma saugo patikimose sistemose, kad:
i)
juos būtų galima viešai gauti tik gavus asmens, su kuriuo yra susiję šie duomenys, sutikimą;
ii)
saugomų duomenų įrašus ir pakeitimus galėtų daryti tik įgalioti asmenys;
iii)
būtų galima patikrinti duomenų tikrumą;
g)
imasi tinkamų apsaugos nuo duomenų klastojimo ir vagystės priemonių;
h)
tinkamą laikotarpį, įskaitant kvalifikuotam patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjui nutraukus veiklą, registruoja ir laiko prieinama visą susijusią informaciją dėl kvalifikuoto patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo parengtų ir gautų duomenų, visų pirma tam, kad šią informaciją būtų galima panaudoti teismo procese kaip įrodymą ir siekiant užtikrinti paslaugų tęstinumą. Tokia informacija gali būti registruojama elektroniniu būdu;
i)
turi atnaujinamą nutraukimo planą, kad užtikrintų paslaugų tęstinumą, atsižvelgdami į priežiūros įstaigos pagal 17 straipsnio 4 dalies i punktą patikrintas nuostatas;
j)
užtikrina teisėtą asmens duomenų tvarkymą pagal Direktyvą 95/46/EB;
k)
tais atvejais, kai kvalifikuoti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai išduoda kvalifikuotus sertifikatus - sukuria ir atnaujina sertifikatų duomenų bazę.
3. Jei kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas, išduodantis kvalifikuotus sertifikatus nusprendžia atšaukti sertifikatą, tokį atšaukimą jis užregistruoja savo sertifikatų duomenų bazėje ir laiku paskelbia apie sertifikato atšaukimo statusą, ir bet kuriuo atveju per 24 valandas po prašymo gavimo dienos. Atšaukimas įsigalioja nedelsiant po jo paskelbimo.
4. Atsižvelgdami į 3 dalį, kvalifikuoti patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjai, išduodantys kvalifikuotus sertifikatus, kiekvienai pasikliaujančiajai šaliai pateikia informaciją apie jų išduotų kvalifikuotų sertifikatų galiojimą arba atšaukimą. Ši informacija bet kuriuo metu, net ir pasibaigus sertifikato galiojimo laikotarpiui, pateikiama bent apie kiekvieną sertifikatą taikant automatizuotą būdą, kuris yra saugus, nemokamas ir veiksmingas.
5. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustato patikimoms sistemoms ir produktams, kurie atitinka šio straipsnio 2 dalies e ir f punktų reikalavimus, taikomų standartų referencinius numerius. Jeigu patikimos sistemos ir produktai atitinka tuos standartus, laikoma, kad užtikrinta atitiktis šio straipsnio reikalavimams. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
4 SKIRSNIS
Elektroniniai parašai
25 straipsnis
Elektroninių parašų teisinė galia
1. Negalima atsisakyti pripažinti elektroninio parašo teisinės galios ir jo tinkamumo naudoti kaip įrodymą teismo procese tik dėl to, kad parašas yra elektroninis arba kad jis neatitinka kvalifikuoto elektroninių parašų reikalavimų.
2. Kvalifikuoto elektroninio parašo teisinė galia yra lygiavertė rašytiniam parašui.
3. Kvalifikuotas elektroninis parašas, patvirtintas vienoje valstybėje narėje išduotu kvalifikuotu sertifikatu, visose kitose valstybėse narėse pripažįstamas kaip kvalifikuotas elektroninis parašas.
26 straipsnis
Pažangiojo elektroninio parašo reikalavimai
Pažangusis elektroninis parašas turi atitikti toliau išvardytus reikalavimus:
a)
būti vienareikšmiškai susietas su pasirašančiu asmeniu;
b)
pagal jį galima nustatyti pasirašančio asmens tapatybę;
c)
sukurtas naudojant elektroninio parašo kūrimo duomenis, kuriuos tik pats pasirašantis asmuo gali labai patikimai naudoti; ir
d)
susietas su juo pasirašytais duomenimis taip, kad bet koks tų duomenų pakeitimas būtų pastebimas.
27 straipsnis
Elektroniniai parašai viešųjų paslaugų srityje
1. Jei valstybė narė pažangiojo elektroninio parašo reikalauja tam, kad būtų galima pasinaudoti viešojo sektoriaus įstaigos arba jos vardu teikiama internetine paslauga, ta valstybė narė pripažįsta pažangiuosius elektroninius parašus, kvalifikuotais elektroninių parašų sertifikatais patvirtintus pažangiuosius elektroninius parašus ir kvalifikuotus elektroninius parašus, kurie būtų taikomi bent tokių formatų arba naudojant tokius metodus, kokie apibrėžti 5 dalyje nurodytuose įgyvendinimo aktuose.
2. Jei valstybė narė kvalifikuotu sertifikatu patvirtinto pažangiojo elektroninio parašo reikalauja tam, kad būtų galima pasinaudoti viešojo sektoriaus įstaigos arba jos vardu teikiama internetine paslauga, ta valstybė narė pripažįsta kvalifikuotais sertifikatais patvirtintus pažangiuosius elektroninius parašus ir kvalifikuotus elektroninius parašus, kurie būtų taikomi bent tokių formatų arba naudojant tokius metodus, kokie apibrėžti 5 dalyje nurodytuose įgyvendinimo aktuose.
3. Valstybės narės nereikalauja, kad tarpvalstybinio naudojimosi viešojo sektoriaus įstaigos teikiama internetine paslauga atveju būtų naudojamas elektroninis parašas, kurio saugumo užtikrinimo lygis būtų aukštesnis nei kvalifikuoto elektroninio parašo.
4. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustato pažangiesiems elektroniniams parašams taikomų standartų referencinius numerius. Jeigu pažangusis elektroninis parašas atitinka tuos standartus, laikoma, kad užtikrinta atitiktis šio straipsnio 1 ir 2 dalyse ir 26 straipsnyje pažangiesiems elektroniniams parašams nustatytiems reikalavimams. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
5. Ne vėliau kaip 2015 m. rugsėjo 18 d. Komisija, atsižvelgdama į taikomą praktiką, standartus ir Sąjungos teisės aktus, įgyvendinimo aktais apibrėžia pažangiųjų elektroninių parašų bazinius formatus arba bazinius metodus, kai naudojami alternatyvūs formatai. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
28 straipsnis
Kvalifikuoti elektroninių parašų sertifikatai
1. Kvalifikuoti elektroninių parašų sertifikatai turi atitikti I priede nustatytus reikalavimus.
2. Kvalifikuotiems elektroninių parašų sertifikatams netaikoma jokių privalomų reikalavimų, viršijančių I priede nustatytus reikalavimus.
3. Kvalifikuoti elektroninių parašų sertifikatai gali turėti neprivalomų papildomų specifinių požymių. Tie požymiai nedaro poveikio kvalifikuotų elektroninių parašų sąveikumui ir pripažinimui.
4. Jeigu iš pradžių aktyvintas kvalifikuotas elektroninio parašo sertifikatas vėliau atšaukiamas, jis netenka galios nuo jo atšaukimo momento, o jo statuso jokiomis aplinkybėmis negalima atkurti.
5. Valstybės narės gali nustatyti kvalifikuotų elektroninių parašų sertifikatų galiojimo laikino sustabdymo nacionalines taisykles, laikydamosi šių sąlygų:
a)
jei kvalifikuoto elektroninio parašo sertifikato galiojimas buvo laikinai sustabdytas, tas sertifikatas netenka galios sustabdymo laikotarpiu;
b)
galiojimo sustabdymo laikotarpis yra aiškiai nurodomas sertifikatų duomenų bazėje, o tai, kad sertifikato galiojimas yra sustabdytas, galiojimo sustabdymo laikotarpiu matoma teikiant informaciją apie sertifikato statusą.
6. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustato kvalifikuotiems elektroninio parašo sertifikatams taikomų standartų referencinius numerius. Jeigu kvalifikuotas elektroninio parašo sertifikatas atitinka tuos standartus, laikoma, kad užtikrinta atitiktis I priede nustatytiems reikalavimams. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
29 straipsnis
Reikalavimai kvalifikuotiems elektroninio parašo kūrimo įtaisams
1. Kvalifikuoti elektroninio parašo kūrimo įtaisai turi atitikti II priede nustatytus reikalavimus.
2. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustato kvalifikuotiems elektroninio parašo kūrimo įtaisams taikomų standartų referencinius numerius. Jeigu kvalifikuotas elektroninio parašo kūrimo įtaisas atitinka tuos standartus, laikoma, kad užtikrinta atitiktis II priede nustatytiems reikalavimams. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
30 straipsnis
Kvalifikuotų elektroninio parašo kūrimo įtaisų sertifikavimas
1. Kvalifikuotų elektroninio parašo kūrimo įtaisų atitiktį II priede nustatytiems reikalavimams sertifikuoja valstybių narių paskirtos atitinkamos viešosios ar privačiosios įstaigos.
2. Valstybės narės praneša Komisijai 1 dalyje nurodytų viešųjų ar privačiųjų įstaigų pavadinimus ir adresus. Komisija tą informaciją pateikia valstybėms narėms.
3. 1 dalyje nurodytas sertifikavimas grindžiamas viena iš šių procedūrų:
a)
saugumo vertinimo procedūra, atlikta pagal vieną iš informacinių technologijų produktų saugumo vertinimo standartų, įtrauktų į sąrašą nustatytą pagal antrą pastraipą, arba
b)
kita nei a punkte nurodyta procedūra su sąlyga, kad joje taikomi panašūs saugumo lygiai, o 1 dalyje nurodyta viešoji ar privačioji įstaiga apie tą procedūrą praneša Komisijai. Ta procedūra gali būti taikoma tik tuo atveju, kai nėra a punkte nurodytų standartų arba kai tebevyksta a punkte nurodyta saugumo vertinimo procedūra.
Komisija priimdama įgyvendinimo aktus sudaro iš informacinių technologijų produktų, nurodytų a punkte, saugumo vertinimo standartų sąrašą. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
4. Komisijai pagal 47 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus dėl specialiųjų kriterijų, kuriuos turėtų atitikti šio straipsnio 1 dalyje nurodytos paskirtos įstaigos, nustatymo.
31 straipsnis
Sertifikuotų kvalifikuotų elektroninio parašo kūrimo įtaisų sąrašo skelbimas
1. Valstybės narės nepagrįstai nedelsdamos ir ne vėliau kaip per vieną mėnesį po sertifikavimo užbaigimo dienos, pateikia Komisijai informaciją apie kvalifikuotus elektroninio parašo kūrimo įtaisus, kuriuos sertifikavo 30 straipsnio 1 dalyje nurodytos įstaigos. Be to, nepagrįstai nedelsdamos ir ne vėliau kaip per vieną mėnesį po sertifikavimo atšaukimo dienos, jos pateikia Komisijai informaciją apie elektroninio parašo kūrimo įtaisus, kurie nebebus sertifikuojami.
2. Remdamasi gauta informacija Komisija sudaro, skelbia ir prižiūri sertifikuotų kvalifikuotų elektroninio parašo kūrimo įtaisų sąrašą.
3. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais apibrėžia formatus ir procedūras, taikytinus 1 dalies tikslais. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
32 straipsnis
Reikalavimai kvalifikuotų elektroninių parašų galiojimo patvirtinimui
1. Kvalifikuoto elektroninio parašo galiojimo patvirtinimo procedūra patvirtinamas kvalifikuoto elektroninio parašo galiojimas su sąlyga, kad:
a)
sertifikatas, kuriuo tvirtinamas parašas, pasirašymo metu buvo kvalifikuotas elektroninio parašo sertifikatas, atitinkantis I priedą;
b)
kvalifikuotą sertifikatą išdavė kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas ir jis galiojo pasirašymo metu;
c)
parašo patvirtinimo duomenys atitinka pasikliaujančiajai šaliai pateiktus duomenis;
d)
unikalus duomenų, kuriais sertifikate nurodomas pasirašantis asmuo, rinkinys tinkamai pateikiamas pasikliaujančiajai šaliai;
e)
jei pasirašymo metu buvo naudojamas slapyvardis, tai aiškiai nurodoma pasikliaujančiajai šaliai;
f)
elektroninis parašas sukurtas naudojant kvalifikuotą elektroninio parašo kūrimo įtaisą;
g)
nebuvo pažeistas pasirašytų duomenų vientisumas;
h)
pasirašymo metu buvo laikomasi 26 straipsnyje nurodytų reikalavimų.
2. Sistema, naudojama kvalifikuoto elektroninio parašo galiojimo patvirtinimo tikslais, duoda pasikliaujančiajai šaliai teisingą galiojimo patvirtinimo procedūros rezultatą ir leidžia pasikliaujančiai šaliai nustatyti bet kokias su saugumu susijusias problemas.
3. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustato kvalifikuotų elektroninių parašų galiojimo patvirtinimo standartų referencinius numerius. Jeigu kvalifikuotų elektroninių parašų galiojimo patvirtinimas atitinka tuos standartus, laikoma, kad užtikrinta atitiktis 1 dalyje nustatytiems reikalavimams. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
33 straipsnis
Kvalifikuotų elektroninių parašų kvalifikuota galiojimo patvirtinimo paslauga
1. Kvalifikuotų elektroninių parašų kvalifikuotą galiojimo patvirtinimo paslaugą gali teikti tik kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas, kuris:
a)
suteikia galiojimo patvirtinimą pagal 32 straipsnio 1 dalį, ir
b)
suteikia pasikliaujančiosioms šalims galimybę galiojimo patvirtinimo procedūros rezultatą gauti automatizuotu būdu, kuris būtų patikimas, veiksmingas ir susietas su kvalifikuotos galiojimo patvirtinimo paslaugos teikėjo pažangiuoju elektroniniu parašu arba pažangiuoju elektroniniu spaudu.
2. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustato 1 dalyje nurodytoms kvalifikuotoms galiojimo patvirtinimo paslaugoms taikomų standartų referencinius numerius. Jeigu kvalifikuoto elektroninio parašo galiojimo patvirtinimo paslauga atitinka tuos standartus, laikoma, kad užtikrinta atitiktis 1 dalyje nustatytiems reikalavimams. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
34 straipsnis
Kvalifikuotų elektroninių parašų kvalifikuota ilgalaikės apsaugos paslauga
1. Kvalifikuotų elektroninių parašų kvalifikuotą ilgalaikės apsaugos paslaugą gali teikti tik kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas, taikantis procedūras ir metodus, kuriais galima toliau užtikrinti kvalifikuoto elektroninio parašo patikimumą pasibaigus technologinio galiojimo laikotarpiui.
2. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustato kvalifikuotų elektroninių parašų kvalifikuotos ilgalaikės apsaugos paslaugos standartų referencinius numerius. Jeigu kvalifikuotų elektroninių parašų kvalifikuotos ilgalaikės apsaugos paslaugos priemonės atitinka tuos standartus, laikoma, kad užtikrinta atitiktis 1 dalyje nustatytiems reikalavimams. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
5 SKIRSNIS
Elektroniniai spaudai
35 straipsnis
Elektroninio spaudo teisinė galia
1. Negalima atsisakyti pripažinti elektroninio spaudo teisinės galios ir jo tinkamumo naudoti kaip įrodymą teismo procese tik dėl to, kad spaudas yra elektroninis arba kad jis neatitinka kvalifikuotų elektroninių spaudų reikalavimų.
2. Kvalifikuotam elektroniniam spaudui taikoma prezumpcija dėl duomenų, su kuriais susietas kvalifikuotas elektroninis spaudas, vientisumo ir tų duomenų kilmės tinkamumo.
3. Kvalifikuotas elektroninis spaudas, patvirtintas vienoje valstybėje narėje išduotu kvalifikuotu sertifikatu, visose kitose valstybėse narėse pripažįstamas kvalifikuotu elektroniniu spaudu.
36 straipsnis
Reikalavimai pažangiesiems elektroniniams spaudams
Pažangusis elektroninis spaudas turi atitikti toliau išvardytus reikalavimus:
a)
jis turi būti vienareikšmiškai susietas su spaudo kūrėju;
b)
pagal jį galima nustatyti spaudo kūrėjo tapatybę;
c)
jis turi būti sukurtas naudojant elektroninio spaudo kūrimo duomenis, kuriuos spaudo kūrėjas gali labai patikimai pats naudoti kurdamas elektroninį spaudą, ir
d)
jis turi būti susietas su juo nurodomais duomenimis taip, kad būtų pastebimas bet koks vėlesnis tų duomenų pakeitimas.
37 straipsnis
Elektroniniai spaudai viešųjų paslaugų srityje
1. Jei valstybė narė pažangiojo elektroninio spaudo reikalauja tam, kad būtų galima pasinaudoti viešojo sektoriaus įstaigos arba jos vardu teikiama internetine paslauga, ta valstybė narė pripažįsta pažangiuosius elektroninius spaudus, kvalifikuotais elektroninių spaudų sertifikatais patvirtintus pažangiuosius elektroninius spaudus ir kvalifikuotus elektroninius spaudus, kurie būtų taikomi bent tokių formatų arba naudojant tokius metodus, kokie apibrėžti 5 dalyje nurodytuose įgyvendinimo aktuose.
2. Jei valstybė narė kvalifikuotu sertifikatu patvirtinto pažangiojo elektroninio spaudo reikalauja tam, kad būtų galima pasinaudoti viešojo sektoriaus įstaigos arba jos vardu teikiama internetine paslauga, ta valstybė narė pripažįsta kvalifikuotais sertifikatais patvirtintus pažangiuosius elektroninius spaudus ir kvalifikuotus elektroninius spaudus, kurie būtų taikomi bent tokių formatų arba naudojant tokius metodus, kokie apibrėžti 5 dalyje nurodytuose įgyvendinimo aktuose.
3. Valstybės narės nereikalauja, kad norint tarpvalstybiniu lygiu pasinaudoti viešojo sektoriaus įstaigos teikiama internetine paslauga būtų naudojamas elektroninis spaudas, kurio saugumo užtikrinimo lygis būtų aukštesnis nei kvalifikuoto elektroninio spaudo.
4. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustato pažangiesiems elektroniniams spaudams taikomų standartų referencinius numerius. Jeigu pažangusis elektroninis spaudas atitinka tuos standartus, laikoma, kad užtikrinta atitiktis šio straipsnio 1 ir 2 dalyse ir 36 straipsnyje pažangiesiems elektroniniams spaudams nustatytiems reikalavimams. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
5. Ne vėliau kaip 2015 m. rugsėjo 18 d. Komisija, atsižvelgdama į taikomą praktiką, standartus ir Sąjungos teisės aktus, įgyvendinimo aktais apibrėžia pažangiųjų elektroninių spaudų bazinius formatus arba bazinius metodus, kai naudojami alternatyvūs formatai. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
38 straipsnis
Kvalifikuoti elektroninių spaudų sertifikatai
1. Kvalifikuoti elektroninių spaudų sertifikatai turi atitikti III priede nustatytus reikalavimus.
2. Kvalifikuotiems elektroninių spaudų sertifikatams netaikoma jokių privalomų reikalavimų, viršijančių III priede nustatytus reikalavimus.
3. Kvalifikuoti elektroninių spaudų sertifikatai gali turėti neprivalomų papildomų specifinių požymių. Tie požymiai nedaro poveikio kvalifikuotų elektroninių spaudų sąveikumui ir pripažinimui.
4. Jeigu iš pradžių aktyvintas kvalifikuotas elektroninio spaudo sertifikatas vėliau atšaukiamas, jis netenka galios nuo jo atšaukimo momento, o jo statuso jokiomis aplinkybėmis negalima atkurti.
5. Valstybės narės gali nustatyti kvalifikuotų elektroninių spaudų sertifikatų galiojimo laikino sustabdymo nacionalines taisykles, laikydamosi šių sąlygų:
a)
jei kvalifikuoto elektroninio spaudo sertifikato galiojimas buvo laikinai sustabdytas, tas sertifikatas netenka galios sustabdymo laikotarpiu;
b)
galiojimo sustabdymo laikotarpis yra aiškiai nurodomas sertifikatų duomenų bazėje ir tai, kad sertifikato galiojimas yra sustabdytas, galiojimo sustabdymo laikotarpiu matoma teikiant informaciją apie sertifikato statusą.
6. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustato kvalifikuotiems elektroninio spaudo sertifikatams taikomų standartų referencinius numerius. Jeigu kvalifikuotas elektroninio spaudo sertifikatas atitinka tuos standartus, laikoma, kad užtikrinta atitiktis III priede nustatytiems reikalavimams. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
39 straipsnis
Kvalifikuoti elektroninio spaudo kūrimo įtaisai
1. Kvalifikuotiems elektroninio spaudo kūrimo įtaisams mutatis mutandis taikomi 29 straipsnyje nustatyti reikalavimai.
2. Kvalifikuotų elektroninio spaudo kūrimo įtaisų sertifikavimui mutatis mutandis taikomas 30 straipsnis.
3. Sertifikuotų kvalifikuotų elektroninio spaudo kūrimo įtaisų sąrašo skelbimui mutatis mutandis taikomas 31 straipsnis.
40 straipsnis
Kvalifikuotų elektroninių spaudų galiojimo patvirtinimas ir ilgalaikė apsauga
Kvalifikuotų elektroninių spaudų galiojimo patvirtinimui ir ilgalaikei apsaugai mutatis mutandis taikomi 32, 33 ir 34 straipsniai.
6 SKIRSNIS
Elektroninė laiko žyma
41 straipsnis
Elektroninių laiko žymų teisinė galia
1. Negalima atsisakyti pripažinti elektroninės laiko žymos teisinės galios ir jos tinkamumo naudoti kaip įrodymą teismo procese tik dėl to, kad žyma yra elektroninė arba kad ji neatitinka kvalifikuotoms elektroninėms laiko žymoms keliamų reikalavimų.
2. Kvalifikuotai elektroninei laiko žymai taikoma prezumpcija dėl datos ir laiko, kurie joje nurodomi, tikslumo ir duomenų, su kuriais susieta data ir laikas, vientisumo.
3. Kvalifikuota elektroninė laiko žyma, išduota vienoje valstybėje narėje, pripažįstama kaip kvalifikuota elektroninė laiko žyma visose valstybėse narėse.
42 straipsnis
Kvalifikuotoms elektroninėms laiko žymoms keliami reikalavimai
1. Kvalifikuota elektroninė laiko žyma turi atitikti šiuos reikalavimus:
a)
ji susieja datą ir laiką su duomenimis taip, kad pagrįstai neliktų galimybės nepastebimai pakeisti duomenų;
b)
ji grindžiama tiksliu laiko šaltiniu, susietu su suderintuoju pasauliniu laiku, ir
c)
ji pasirašyta naudojant kvalifikuoto patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo pažangųjį elektroninį parašą arba patvirtinta jo pažangiuoju elektroniniu spaudu arba lygiaverčiu būdu.
2. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustato datos ir laiko susiejimo su duomenimis ir tikslių laiko šaltinių standartų referencinius numerius. Jeigu datos ir laiko susiejimas su duomenimis ir tikslus laiko šaltinis atitinka tuos standartus, laikoma, kad užtikrinta atitiktis 1 dalyje nustatytiems reikalavimams. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
7 SKIRSNIS
Elektroninio registruoto pristatymo paslaugos
43 straipsnis
Elektroninio registruoto pristatymo paslaugų teisinė galia
1. Negalima atsisakyti pripažinti naudojantis elektroninio registruoto pristatymo paslaugomis išsiųstų ir gautų duomenų teisinės galios ir jų tinkamumo naudoti kaip įrodymą teismo procese tik dėl to, kad jis yra elektroninis arba kad neatitinka kvalifikuotoms elektroninio registruoto pristatymo paslaugoms keliamų reikalavimų.
2. Naudojantis kvalifikuotomis elektroninio registruoto pristatymo paslaugomis išsiųstų ir gautų duomenų atveju preziumuojama, kad tie duomenys yra vientisi, duomenis išsiuntė siuntėjas ir juos gavo gavėjas, kurių tapatybės žinomos, o duomenų išsiuntimo ir gavimo data bei laikas, nurodyti naudojantis kvalifikuotomis elektroninio registruoto pristatymo paslaugomis, yra tikslūs.
44 straipsnis
Kvalifikuotoms elektroninio registruoto pristatymo paslaugoms keliami reikalavimai
1. Kvalifikuotos elektroninio registruoto pristatymo paslaugos turi atitikti šiuos reikalavimus:
a)
jas teikia vienas arba daugiau kvalifikuotas patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjas (-ai);
b)
jos užtikrina galimybę labai patikimai nustatyti siuntėjo tapatybę;
c)
jos turi užtikrinti, kad būtų nustatyta gavėjo tapatybė prieš duomenis pristatant;
d)
duomenų siuntimas ir gavimas yra apsaugoti kvalifikuoto patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjo pažangiuoju elektroniniu parašu arba pažangiuoju elektroniniu spaudu taip, kad neliktų galimybės nepastebimai pakeisti duomenų;
e)
bet koks duomenų pakeitimas, būtinas norint išsiųsti arba gauti duomenis, aiškiai nurodomas duomenų siuntėjui ir gavėjui;
f)
duomenų išsiuntimo, gavimo ir bet kokio duomenų pakeitimo data ir laikas yra nurodyti naudojant kvalifikuotą elektroninę laiko žymą.
Kai vienas ar daugiau kvalifikuotų patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjų perduoda duomenis vienas kitam, a-f punktų reikalavimai taikomi visiems kvalifikuotiems patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėjams.
2. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustato duomenų siuntimo ir gavimo procesams taikomų standartų referencinius numerius. Jeigu duomenų siuntimo ir gavimo procesas atitinka tuos standartus, laikoma, kad užtikrinta atitiktis 1 dalyje nustatytiems reikalavimams. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
8 SKIRSNIS
Interneto svetainės tapatumo nustatymas
45 straipsnis
Kvalifikuotiems interneto svetainės tapatumo nustatymo sertifikatams keliami reikalavimai
1. Kvalifikuoti interneto svetainės tapatumo nustatymo sertifikatai turi atitikti IV priede nustatytus reikalavimus.
2. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, kuriais nustato kvalifikuotiems interneto svetainės tapatumo nustatymo sertifikatams taikytinų standartų referencinius numerius. Jeigu kvalifikuotas interneto svetainės tapatumo nustatymo sertifikatas atitinka tuos standartus, laikoma, kad yra užtikrinta atitiktis IV priede nustatytiems reikalavimams. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 48 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
IV SKYRIUS
ELEKTRONINIAI DOKUMENTAI
46 straipsnis
Elektroninių dokumentų teisinė galia
Negalima atsisakyti pripažinti elektroninio dokumento teisinės galios ir jo tinkamumo naudoti kaip įrodymą teismo procese tik dėl to, kad jis yra elektroninis.
V SKYRIUS
ĮGALIOJIMŲ DELEGAVIMAS IR ĮGYVENDINIMO NUOSTATOS
47 straipsnis
Įgaliojimų delegavimas
1. Įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus Komisijai suteikiami šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis.
2. 30 straipsnio 4 dalyje nurodyti įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus Komisijai suteikiami neribotam laikotarpiui nuo 2014 m. rugsėjo 17 d.
3. Europos Parlamentas arba Taryba gali bet kada atšaukti 30 straipsnio 4 dalyje nurodytus deleguotuosius įgaliojimus. Sprendimu dėl įgaliojimų atšaukimo nutraukiami tame sprendime nurodyti įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus. Sprendimas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje arba vėlesnę jame nurodytą dieną. Jis nedaro poveikio jau galiojančių deleguotųjų aktų galiojimui.
4. Apie priimtą deleguotąjį aktą Komisija nedelsdama vienu metu praneša Europos Parlamentui ir Tarybai.
5. Pagal 30 straipsnio 4 dalį priimtas deleguotasis aktas įsigalioja tik tuo atveju, jeigu per du mėnesius nuo pranešimo Europos Parlamentui ir Tarybai apie šį aktą dienos nei Europos Parlamentas, nei Taryba nepareiškia prieštaravimų arba jeigu dar nepasibaigus šiam laikotarpiui ir Europos Parlamentas, ir Taryba praneša Komisijai, kad prieštaravimų nereikš. Europos Parlamento arba Tarybos iniciatyva šis laikotarpis pratęsiamas dviem mėnesiais.
48 straipsnis
Komiteto procedūra
1. Komisijai padeda komitetas. Tas komitetas - tai komitetas, kaip nustatyta Reglamente (ES) Nr. 182/2011.
2. Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomas Reglamento (ES) Nr. 182/2011 5 straipsnis.
VI SKYRIUS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
49 straipsnis
Peržiūra
Komisija atlieka šio reglamento taikymo peržiūrą ir pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai ataskaitą ne vėliau kaip 2020 m. liepos 1 d. Komisija visų pirma įvertina, ar tinkama pakeisti šio reglamento taikymo sritį ar specifines jo nuostatas, įskaitant 6 straipsnį, 7 straipsnio f punktą, 34, 43, 44 ir 45 straipsnius, atsižvelgiant į taikant šį reglamentą įgytą patirtį, taip pat į technologinius, rinkos ir teisinius pokyčius.
Kartu su pirmoje pastraipoje nurodyta ataskaita prireikus pateikiami pasiūlymai dėl teisėkūros procedūra priimamų aktų.
Be to, Komisija kas ketverius metus po pirmoje pastraipoje nurodytos ataskaitos Europos Parlamentui ir Tarybai pateikia pažangos siekiant šio reglamento tikslų ataskaitą.
50 straipsnis
Panaikinimas
1. Direktyva 1999/93/EB panaikinama nuo 2016 m. liepos 1 d.
2. Nuorodos į panaikintą direktyvą laikomos nuorodomis į šį reglamentą.
51 straipsnis
Pereinamojo laikotarpio priemonės
1. Pažangūs parašo kūrimo įtaisai, kurių atitiktis buvo nustatyta pagal Direktyvos 1999/93/EB 3 straipsnio 4 dalį, pagal šį reglamentą laikomi kvalifikuotais elektroninio parašo kūrimo įtaisais.
2. Pagal Direktyvą 1999/93/EB fiziniams asmenims išduoti kvalifikuoti sertifikatai pagal šį reglamentą laikomi kvalifikuotais elektroninių parašų sertifikatais iki jų galiojimo pabaigos.
3. Kvalifikuotus sertifikatus pagal Direktyvą 1999/93/EB išduodantis sertifikavimo paslaugų teikėjas kuo greičiau, bet ne vėliau kaip 2017 m. liepos 1 d. priežiūros įstaigai pateikia atitikties įvertinimo ataskaitą. Kol nepateikiama tokia atitikties įvertinimo ataskaita ir priežiūros įstaiga baigia jos įvertinimą, tas sertifikavimo paslaugų teikėjas pagal šį reglamentą laikomas kvalifikuotu patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėju.
4. Jei kvalifikuotus sertifikatus pagal Direktyvą 1999/93/EB išduodantis sertifikavimo paslaugų teikėjas per 3 dalyje nurodytą laikotarpį priežiūros įstaigai nepateikia atitikties įvertinimo ataskaitos, tas sertifikavimo paslaugų teikėjas pagal šį reglamentą nuo 2017 m. liepos 2 d. nelaikomas kvalifikuotu patikimumo užtikrinimo paslaugų teikėju.
52 straipsnis
Įsigaliojimas
1. Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
2. Šis reglamentas taikomas nuo 2016 m. liepos 1 d., išskyrus:
a)
8 straipsnio 3 dalį, 9 straipsnio 5 dalį, 12 straipsnio 2-9 dalis, 17 straipsnio 8 dalį, 19 straipsnio 4 dalį, 20 straipsnio 4 dalį, 21 straipsnio 4 dalį, 22 straipsnio 5 dalį, 23 straipsnio 3 dalį, 24 straipsnio 5 dalį, 27 straipsnio 4 ir 5 dalis, 28 straipsnio 6 dalį, 29 straipsnio 2 dalį, 30 straipsnio 3 ir 4 dalis, 31 straipsnio 3 dalį, 32 straipsnio 3 dalį, 33 straipsnio 2 dalį, 34 straipsnio 2 dalį, 37 straipsnio 4 ir 5 dalis, 38 straipsnio 6 dalį, 42 straipsnio 2 dalį, 44 straipsnio 2 dalį, 45 straipsnio 2 dalį, 47 ir 48 straipsnius, kurie taikomi nuo 2014 m. rugsėjo 17 d.;
b)
7 straipsnį, 8 straipsnio 1 ir 2 dalis, 9 straipsnį, 10 straipsnį, 11 straipsnį, 12 straipsnio 1 dalį, kurie taikomi nuo 8 straipsnio 3 dalyje ir 12 straipsnio 8 dalyje nurodytų įgyvendinimo aktų taikymo pradžios dienos;
c)
6 straipsnį, kuris pradedamas taikyti praėjus trejiems metams nuo 8 straipsnio 3 dalyje ir 12 straipsnio 8 dalyje nurodytų įgyvendinimo aktų taikymo pradžios dienos.
3. Kai elektroninės atpažinties schema, apie kurią pranešta, įtraukiama į Komisijos pagal 9 straipsnį skelbiamą sąrašą iki šio straipsnio 2 dalies c punkte nurodytos datos, elektroninės atpažinties priemonių pagal tą schemą pripažinimas vadovaujantis 6 straipsniu atliekamas ne vėliau kaip per 12 mėnesių po to, kai paskelbiama apie tą schemą, tačiau ne anksčiau kaip šio straipsnio 2 dalies c punkte nurodytą datą.
4. Nepaisant šio straipsnio 2 dalies c punkto, valstybė narė gali nuspręsti, kad elektroninės atpažinties priemonės pagal elektroninės atpažinties schemą, apie kurią kita valstybė narė pranešė vadovaudamasi 9 straipsnio 1 dalimi, yra pripažįstamos pirmojoje valstybėje narėje nuo 8 straipsnio 3 dalyje ir 12 straipsnio 8 dalyje nurodytų įgyvendinimo aktų taikymo pradžios dienos. Atitinkamos valstybės narės informuoja Komisiją. Komisija šią informaciją skelbia viešai.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2014 m. liepos 23 d.