NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 608/2013
ze dne 12. června 2013
o vymáhání práv duševního vlastnictví celními orgány a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1383/2003
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 207 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ve svém usnesení ze dne 25. září 2008 o komplexním evropském plánu boje proti padělání a pirátství Rada požádala, aby bylo přezkoumáno nařízení Rady (ES) č. 1383/2003 ze dne 22. července 2003 o přijímání opatření celních orgánů proti zboží podezřelému z porušení určitých práv duševního vlastnictví a o opatřeních, která mají být přijata proti zboží, o kterém bylo zjištěno, že tato práva porušilo (2).
(2)
Uvádění zboží porušujícího práva duševního vlastnictví na trh způsobuje značnou škodu držitelům práv, uživatelům nebo skupinám producentů a výrobcům a obchodníkům, kteří dodržují právní předpisy. Takové uvádění může rovněž klamat spotřebitele a v některých případech by mohlo ohrozit jejich zdraví a bezpečnost. Takovému zboží by měl být pokud možno zamezen přístup na trh Unie a měla by být přijata opatření v zájmu řešení tohoto protiprávního uvádění na trh, aniž by jimi byl ztěžován legitimní obchod.
(3)
Přezkum nařízení (ES) č. 1383/2003 ukázal, že jsou s ohledem na vývoj v hospodářské, obchodní a právní oblasti nezbytná určitá zlepšení právního rámce, která posílí vymáhání práv duševního vlastnictví celními orgány a zajistí rovněž dostatečně jasnou právní úpravu.
(4)
Celní orgány by měly mít pravomoc vymáhat práva duševního vlastnictví, pokud jde o zboží, které podle celních předpisů Unie podléhá celnímu dohledu nebo celní kontrole, a provádět odpovídající kontroly tohoto zboží, aby zabránily operacím, které jsou v rozporu s právními předpisy v oblasti duševního vlastnictví. Vymáhání práv duševního vlastnictví na hranicích, bez ohledu na to, kde zboží je nebo by mělo být pod celním dohledem nebo celní kontrolou, je účinným způsobem, jak rychle a účelně poskytnout držiteli práva i uživatelům nebo skupinám producentů právní ochranu. Pokud je propuštění zboží pozastaveno nebo je zboží zadrženo na hranicích celními orgány, mělo by být zapotřebí jen jediné řízení, zatímco u zboží nalezeného na trhu, které bylo rozděleno a doručeno maloobchodníkům, by k dosažení stejné úrovně vymáhání práva mělo být zapotřebí několik oddělených řízení. Měla by být zavedena výjimka pro zboží propuštěné do volného oběhu v režimu konečného použití, protože takové zboží zůstává pod celním dohledem, i když bylo propuštěno do volného oběhu. Toto nařízení by se nemělo vztahovat na zboží v osobních zavazadlech cestujících, pokud je určeno pro jejich vlastní osobní potřebu a nic nenaznačuje, že se jedná o obchodní dopravu.
(5)
Nařízení (ES) č. 1383/2003 se nevztahuje na některá práva duševního vlastnictví a z oblasti jeho působnosti jsou vyloučena některá porušení. Za účelem posílení vymáhání práv duševního vlastnictví by měl být zásah celních orgánů rozšířen na další druhy porušení, na které se nevztahuje nařízení (ES) č. 1383/2003. Do oblasti působnosti tohoto nařízení by proto měly být zahrnuty kromě práv, která jsou již zahrnuta v nařízení (ES) č. 1383/2003, také obchodní názvy, pokud jsou podle vnitrostátních právních předpisů chráněny jako výlučná vlastnická práva, topografie polovodičových výrobků a užitné vzory a zařízení, jež jsou navržena, vyráběna nebo přizpůsobena především proto, aby umožnila nebo usnadnila obcházení technických opatření.
(6)
Porušení související s takzvaným nelegálním paralelním obchodem a s nadlimitním zbožím („overruns“) jsou z oblasti působnosti nařízení (ES) č. 1383/2003 vyloučena. Zboží určené pro nelegální paralelní obchod, totiž zboží, které sice bylo vyrobeno se souhlasem držitele práva, ale bylo v Evropském hospodářském prostoru poprvé uvedeno na trh bez jeho souhlasu, a nadlimitní zboží, totiž zboží, které osoba, jež je držitelem práv řádně zmocněna k výrobě určitého množství zboží, vyrobila nad rámec množství dohodnutého mezi touto osobou a držitelem práv, je vyráběno jako pravé zboží, a tudíž není vhodné, aby celní orgány na toto zboží zaměřovaly své úsilí. Nelegální paralelní obchod a nadlimitní zboží by tedy měly být z oblasti působnosti tohoto nařízení rovněž vyloučeny.
(7)
Členské státy ve spolupráci s Komisí by měly za účelem zajištění správného uplatňování tohoto nařízení celním úředníkům poskytovat vhodnou odbornou přípravu.
(8)
Toto nařízení, bude-li plně uplatňováno, dále přispěje k dosažení vnitřního trhu, který zajišťuje účinnější ochranu držitelů práv, podporuje tvořivost a inovace a poskytuje spotřebitelům spolehlivé a vysoce kvalitní výrobky, což by mělo následně posílit přeshraniční transakce mezi spotřebiteli, podniky a obchodníky.
(9)
Členské státy čelí stále omezenějším zdrojům v oblasti celních služeb. Je proto nutné podpořit prosazování nových technologií a strategií řízení rizik, aby byly v maximální míře využity zdroje, jež jsou celním orgánům k dispozici.
(10)
Toto nařízení obsahuje pouze procesní pravidla pro celní orgány. Toto nařízení nezavádí ani žádná kritéria pro zjištění, zda nedošlo k porušení práva duševního vlastnictví.
(11)
Podle „prohlášení o dohodě TRIPS a veřejném zdraví“ přijatého Konferencí ministrů WTO v Dohá dne 14. listopadu 2001, může být a měla by být Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (dále jen „dohoda TRIPS“) vykládána a prováděna tak, aby podporovala právo členů WTO na ochranu veřejného zdraví, a obzvláště právo na podporu přístupu k lékům pro všechny. V souladu s mezinárodními závazky Unie a její politikou v oblasti rozvojové spolupráce a s ohledem na léčivé přípravky v tranzitu přes území Unie v případech, kdy je průchod tímto územím, ať s překládáním, skladováním, rozdělováním nákladu nebo změnami druhu dopravy či dopravních prostředků, či bez těchto úkonů, pouze částí celé cesty začínající i končící mimo území Unie, by proto celní orgány měly při posuzování rizika porušení práv duševního vlastnictví zvážit, zda existuje významná pravděpodobnost, že budou tyto léčivé přípravky přesměrovány na trh Unie.
(12)
Tímto nařízením by neměla být dotčena ustanovení o pravomoci soudů, zejména ustanovení nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (3).
(13)
Osoby, uživatelé nebo skupiny producentů, kteří mohou vlastním jménem zahájit soudní řízení o možném porušení práva duševního vlastnictví, by měli být oprávněni podat žádost.
(14)
Aby bylo zajištěno, že práva duševního vlastnictví budou vymáhána v celé Unii, je třeba stanovit, že se mohou osoby a subjekty domáhající se práva duševního vlastnictví vztahujícího se na celé území Unie obracet se svou žádostí na celní orgány v jednom členském státě. Tito žadatelé by měli mít možnost požádat tyto celní orgány, aby přijaly rozhodnutí požadující přijetí opatření k vymáhání práva duševního vlastnictví jak ve svém členském státě, tak v jakémkoli jiném členském státě.
(15)
Za účelem zajištění rychlého vymáhání práv duševního vlastnictví by mělo být stanoveno, že pokud mají celní orgány na základě dostatečných náznaků podezření, že zboží pod jejich dohledem porušuje práva duševního vlastnictví, mohou buď z vlastního podnětu, nebo na žádost pozastavit propuštění zboží či zboží zadržet, aby osoba nebo subjekt oprávněný podat žádost mohly zahájit řízení o tom, zda bylo právo duševního vlastnictví porušeno.
(16)
Nařízení (ES) č. 1383/2003 členským státům dovolilo stanovit postup umožňující zničení určitých druhů zboží, aniž by vznikla povinnost zahájit řízení ke zjištění, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví. Jak uvádí usnesení Evropského parlamentu ze dne 18. prosince 2008 o dopadu padělatelství na mezinárodní obchod (4), tento postup se v členských státech, kde je k dispozici, velice osvědčil. Proto by měl být takovýto postup povinný u veškerých porušení práv duševního vlastnictví a měl by se používat, pokud deklarant nebo držitel zboží s tímto zničením souhlasí. Tento postup by kromě toho měl zajistit, aby celní orgány mohly mít za to, že deklarant nebo držitel zboží souhlasí se zničením zboží, jestliže ve stanovené lhůtě nevznesl výslovně proti zničení námitky.
(17)
Za účelem snížení administrativní zátěže a nákladů na minimum by měl být pro malé zásilky padělků nebo nedovolených napodobenin zaveden zvláštní postup, který by umožnil toto zboží zničit bez výslovného souhlasu žadatele v každém jednotlivém případě. Za účelem uplatnění tohoto postupu by se však mělo požadovat, aby žadatel uvedl tento požadavek v žádosti. Celní orgány by rovněž měly mít možnost požadovat, aby žadatel pokryl náklady, které v souvislosti s uplatňováním tohoto postupu vzniknou.
(18)
Z důvodu větší právní jistoty je vhodné pozměnit lhůty pro pozastavení propuštění zboží podezřelého z porušení práva duševního vlastnictví a podmínky, za kterých by měly celní orgány držitelům práv, uživatelům nebo skupinám producentů předávat informace o zadrženém zboží, stanovené v současnosti v nařízení (ES) č. 1383/2003.
(19)
Při zohlednění prozatímní a preventivní povahy opatření, která celní orgány přijímají při uplatňování tohoto nařízení, a protichůdných zájmů stran dotčených těmito opatřeními by měly být některé aspekty postupů upraveny tak, aby bylo zajištěno bezproblémové provádění tohoto nařízení a aby byla současně dodržována práva dotčených stran. S ohledem na různá oznámení stanovená v tomto nařízení by tedy měly celní orgány zasílat oznámení příslušné osobě, a to na základě dokumentů týkajících se celního zacházení nebo situace, ve které se zboží nachází. Protože z postupu pro zničení zboží vyplývá, že jak deklarant nebo držitel zboží, tak i držitel rozhodnutí by měli sdělit své možné námitky vůči zničení současně, mělo by být mimoto zajištěno, aby držitel rozhodnutí měl možnost reagovat na potenciální námitku vůči zničení, kterou vznese deklarant nebo držitel zboží. Je tudíž potřeba zajistit, aby deklarantu nebo držiteli zboží bylo oznámeno pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení nejpozději téhož dne, kdy toto bylo oznámeno držiteli rozhodnutí.
(20)
Celní orgány a Komise se vyzývají, aby v rámci svých příslušných pravomocí spolupracovaly s Evropským střediskem pro sledování porušování práv duševního vlastnictví.
(21)
S cílem odstranit mezinárodní obchod se zbožím porušujícím práva duševního vlastnictví stanoví dohoda TRIPS, že členové WTO mají podporovat výměnu informací mezi celními orgány týkajících se takového obchodu. V souladu s tím by mělo být možné, aby Komise a celní orgány členských států sdílely informace o podezřeních týkajících se porušování práv duševního vlastnictví s příslušnými orgány třetích zemí, včetně informací o zboží, které je v tranzitu přes území Unie a pochází z těchto třetích zemí, nebo je pro ně určeno.
(22)
V zájmu účinnosti by se mělo použít nařízení Rady (ES) č. 515/97 ze dne 13. března 1997 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a jejich spolupráci s Komisí k zajištění řádného používání celních a zemědělských předpisů (5).
(23)
Odpovědnost celních orgánů by se měla řídit právními předpisy členských států, avšak schválení žádosti celními orgány by nemělo zakládat nárok držitele rozhodnutí na náhradu škody v případě, že zboží podezřelé z porušování práv duševního vlastnictví není celními orgány odhaleno a je propuštěno nebo není přijato žádné opatření k jeho zadržení.
(24)
Vzhledem k tomu, že celní orgány po schválení žádosti přijmou opatření, je vhodné stanovit, že držitel rozhodnutí by měl uhradit veškeré náklady, které celním orgánům při přijímání opatření k vymáhání jeho práv duševního vlastnictví vzniknou. To by ovšem držiteli rozhodnutí nemělo bránit v tom, aby požadoval náhradu škody od porušovatele nebo jiných osob, které podle právních předpisů členského státu, v němž bylo zboží nalezeno, mohou být považovány za odpovědné. Mezi tyto osoby mohou patřit případně i zprostředkovatelé. Náklady a škody, jež vzniknou osobám jiným než celním orgánům v důsledku opatření celních orgánů, při nichž je pozastaveno propuštění zboží nebo je zboží zadrženo na základě nároku třetí osoby vycházejícího z duševního vlastnictví, by se měly řídit zvláštními právními předpisy použitelnými na každý jednotlivý případ.
(25)
Toto nařízení zavádí pro celní orgány možnost povolit, aby zboží, které má být zničeno, bylo přepraveno pod celním dohledem mezi různými místy na celním území Unie. Celní orgány mohou navíc rozhodnout, že toto zboží propustí do volného oběhu za účelem další recyklace nebo vyřazení mimo obchodní toky, mimo jiné i za účelem zvyšování povědomí, odborné přípravy a vzdělávání.
(26)
Vymáhání práv duševního vlastnictví celními orgány vyžaduje výměnu údajů o rozhodnutích týkajících se žádostí. Takové zpracování údajů zahrnuje také osobní údaje, a mělo by proto probíhat v souladu s právem Unie, jak je stanoví zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (6) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (7).
(27)
Informace týkající se rozhodnutí o žádostech a opatření celních orgánů by měly být vyměňovány prostřednictvím ústřední databáze. Je třeba definovat subjekt, který bude kontrolovat a řídit databázi, a subjekty odpovědné za zajištění bezpečnosti zpracovávání údajů, jež databáze obsahuje. Zavedení všech druhů možné interoperability nebo výměn by mělo být v první řadě v souladu se zásadou omezení účelu, konkrétně by údaje měly být použity pro účely, pro které databáze byla vytvořena, a neměla by být povolena žádná další výměna nebo propojení nad rámec tohoto účelu.
(28)
Aby mohla být upravena definice malých zásilek, pokud se ukáže jako nepraktická, při zohlednění potřeby zajistit účinné fungování postupu nebo případně zabránit jakémukoli obcházení tohoto postupu, pokud jde o složení zásilek, měla by být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o změny jiných než podstatných prvků definice malých zásilek, zejména určitých množství stanovených v uvedené definici. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracování aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(29)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení ustanovení ohledně definování prvků praktických opatření pro výměnu údajů se třetími zeměmi a ustanovení týkajících se formulářů žádosti a formulářů žádosti o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, zejména za účelem definování těchto prvků praktických opatření a zavedení příslušných formulářů. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (8). Přestože předmět ustanovení tohoto nařízení, která se mají provést, spadá do působnosti společné obchodní politiky, měl by být vzhledem k povaze a účinkům těchto prováděcích aktů pro zavedení standardních formulářů použit při jejich přijímání poradní postup, jelikož veškeré podrobnosti ohledně toho, které informace mají být ve formulářích uvedeny, přímo vyplývají ze znění tohoto nařízení. Tyto prováděcí akty tudíž zavedou pouze vzor a strukturu formuláře a na společnou obchodní politiku Unie nebudou mít žádný další dopad.
(30)
Nařízení (ES) č. 1383/2003 by mělo být zrušeno.
(31)
Evropský inspektor ochrany údajů byl konzultován v souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 45/2001 a vydal stanovisko dne 12. října 2011 (9),
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví podmínky a postupy, za kterých celní orgány přijímají opatření, pokud zboží podezřelé z porušení práva duševního vlastnictví podléhá nebo by mělo podléhat na celním území Unie celnímu dohledu nebo celní kontrole podle nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (10), zejména jedná-li se o zboží v těchto situacích:
a)
pokud je v celním prohlášení navrženo k propuštění do volného oběhu, k vývozu nebo zpětnému vývozu;
b)
pokud vstupuje na celní území Unie nebo je opouští;
c)
pokud je umístěno do režimu s podmíněným osvobozením od cla nebo do svobodného pásma či svobodného skladu.
2. Ohledně zboží podléhajícího celnímu dohledu nebo celní kontrole, a aniž jsou dotčeny články 17 a 18, provádějí celní orgány vhodné celní kontroly a přijímají přiměřená opatření k identifikaci zboží, jak je stanoveno v čl. 13 odst. 1 a v článku 72 nařízení (EHS) č. 2913/92, v souladu s kritérii analýzy rizik s cílem zabránit jednání, které je v rozporu s právními předpisy v oblasti práva duševního vlastnictví platnými na území Unie, a s cílem spolupracovat se třetími zeměmi na prosazování práv duševního vlastnictví.
3. Toto nařízení se nevztahuje na zboží, které bylo propuštěno do volného oběhu v režimu konečného použití.
4. Toto nařízení se nevztahuje na zboží neobchodní povahy v osobních zavazadlech cestujících.
5. Toto nařízení se nevztahuje na zboží, které bylo vyrobeno se souhlasem držitele práva, a ani na zboží, které osoba, jež je držitelem práva řádně zmocněna k výrobě určitého množství zboží, vyrobila nad rámec množství dohodnutého mezi touto osobou a držitelem práva.
6. Tímto nařízením není dotčeno vnitrostátní právo ani právo Unie týkající se práv duševního vlastnictví a ani právní předpisy členských států upravující trestní řízení.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„právem duševního vlastnictví“:
a)
ochranná známka;
b)
(průmyslový) vzor;
c)
autorské právo nebo jakékoli související právo stanovené vnitrostátními nebo unijními právními předpisy;
d)
zeměpisné označení;
e)
patent stanovený vnitrostátními nebo unijními právními předpisy;
f)
dodatkové ochranné osvědčení pro léčivé přípravky stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (11);
g)
dodatkové ochranné osvědčení pro přípravky na ochranu rostlin stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1610/96 ze dne 23. července 1996 o zavedení dodatkových ochranných osvědčení pro přípravky na ochranu rostlin (12);
h)
odrůdové právo Společenství stanovené v nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství (13);
i)
odrůdové právo stanovené vnitrostátními právními předpisy;
j)
topografie polovodičového výrobku stanovená vnitrostátními nebo unijními právními předpisy;
k)
užitný vzor, pokud je vnitrostátními nebo unijními právními předpisy chráněn jako právo duševního vlastnictví;
l)
obchodní název, pokud je vnitrostátními nebo unijními předpisy chráněn jako výlučné právo duševního vlastnictví;
2)
„ochrannou známkou“:
a)
ochranná známka Společenství stanovená v nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (14);
b)
ochranná známka zapsaná v členském státě nebo v případě Belgie, Lucemburska či Nizozemska u Úřadu Beneluxu pro duševní vlastnictví;
c)
ochranná známka zapsaná na základě mezinárodní přihlášky s účinky pro členský stát nebo Unii;
3)
„(průmyslovým) vzorem“:
a)
průmyslový vzor Společenství stanovený v nařízení (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství (15);
b)
průmyslový vzor zapsaný v členském státě nebo v případě Belgie, Lucemburska či Nizozemska u Úřadu Beneluxu pro duševní vlastnictví;
c)
průmyslový vzor zapsaný na základě mezinárodní přihlášky s účinky pro členský stát nebo Unii;
4)
„zeměpisným označením“:
a)
zeměpisné označení nebo chráněné označení původu zemědělských produktů a potravin stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin (16);
b)
označení původu nebo zeměpisné označení vína stanovené v nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (jednotné nařízení o společné organizaci trhů) (17);
c)
zeměpisné označení aromatizovaných vinných nápojů stanovené v nařízení Rady (EHS) č. 1601/91 ze dne 10. června 1991, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu aromatizovaných vín, aromatizovaných, vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů (18);
d)
zeměpisné označení lihovin stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 110/2008 ze dne 15. ledna 2008 o definici, popisu, obchodní úpravě, označování a ochraně zeměpisných označení lihovin (19);
e)
zeměpisné označení produktů, na něž se nevztahují písmena a) až d), pokud je vnitrostátními nebo unijními právními předpisy stanoveno jako výlučné právo duševního vlastnictví;
f)
zeměpisné označení stanovené v dohodách mezi Unií a třetími zeměmi, které je v těchto dohodách uvedeno;
5)
„padělky“:
a)
zboží, které je předmětem činu porušujícího práva k ochranné známce v členském státě, kde se zboží nachází, a nese neoprávněně značku, která je totožná s ochrannou známkou platně zapsanou pro stejný druh zboží nebo která nemůže být od této ochranné známky ve svých podstatných znacích odlišena;
b)
zboží, které je předmětem činu porušujícího práva k zeměpisnému označení v členském státě, kde se zboží nachází, a je označené nebo popsané názvem nebo výrazem chráněným ve vztahu k danému zeměpisnému označení;
c)
jakýkoli obal, etiketa, nálepka, leták, návod k použití, doklad o záruce nebo jiná podobná věc, i když je předkládána samostatně, která je předmětem činu porušujícího ochrannou známku nebo zeměpisné označení a která obsahuje značku, název nebo výraz totožný s platně zapsanou ochrannou známkou nebo chráněným zeměpisným označením nebo která nemůže být ve svých podstatných znacích odlišena od této ochranné známky nebo zeměpisného označení a jež může být použita pro stejný druh zboží, jako je ten, pro nějž byly ochranná známka nebo zeměpisné označení zapsány;
6)
„nedovolenými napodobeninami“ zboží, které je v členském státě, v němž se zboží nachází, předmětem činu porušujícího autorské právo nebo právo s ním související nebo (průmyslový) vzor a které představuje nebo obsahuje kopie pořízené bez souhlasu držitele autorského práva nebo práva s ním souvisejícího nebo (průmyslového) vzoru, nebo bez souhlasu osoby oprávněné tímto držitelem v zemi výroby;
7)
„zbožím podezřelým z porušení práva duševního vlastnictví“ zboží, u něhož existují dostatečné náznaky, že v členském státě, ve kterém se zboží nachází, představuje prima facie:
a)
zboží, které je předmětem činu porušujícího právo duševního vlastnictví v daném členském státě;
b)
zařízení, výrobky nebo součástky, jež jsou primárně navrženy, vyráběny nebo přizpůsobeny především proto, aby umožnily nebo usnadnily obcházení jakékoli technologie, zařízení nebo součástky, jež při své obvyklé funkci zamezuje nebo omezuje úkony ve vztahu k dílům, ke kterým nebylo uděleno svolení držitele jakéhokoli autorského práva nebo práva s ním souvisejícího, a jež souvisejí s některým z činů porušujících v daném členském státě tato práva;
c)
jakoukoli formu nebo matrici, které jsou zvláště určeny nebo přizpůsobeny pro výrobu zboží, jež představuje porušení práva duševního vlastnictví, pokud tato forma nebo matrice souvisejí s některým z činů porušujících v daném členském státě právo duševního vlastnictví;
8)
„držitelem práv“ držitel některého práva duševního vlastnictví;
9)
„žádostí“ žádost o přijetí opatření celních orgánů ve vztahu ke zboží podezřelému z porušení práva duševního vlastnictví podaná příslušnému celnímu útvaru;
10)
„vnitrostátní žádostí“ žádost, ve které se od celních orgánů členského státu požaduje, aby přijaly opatření v tomto členském státě;
11)
„unijní žádostí“ žádost podaná v jednom členském státě, ve které se požaduje, aby celní orgány tohoto členského státu a jednoho nebo více jiných členských států přijaly opatření v příslušných členských státech;
12)
„žadatelem“ osoba nebo subjekt, jehož jménem je žádost podána;
13)
„držitelem rozhodnutí“ držitel rozhodnutí o schválení žádosti;
14)
„držitelem zboží“ osoba, která je vlastníkem zboží podezřelého z porušení práva duševního vlastnictví nebo která má podobné právo nakládat s tímto zbožím nebo má nad ním fyzickou kontrolu;
15)
„deklarantem“ deklarant ve smyslu čl. 4 bodu 18 nařízení (EHS) č. 2913/92;
16)
„zničením“ fyzické zničení, recyklace nebo vyřazení zboží z obchodních toků tak, aby se zabránilo způsobení škody držiteli rozhodnutí;
17)
„celním územím Unie“ celní území Společenství ve smyslu článku 3 nařízení (EHS) č. 2913/92;
18)
„propuštěním zboží“ propuštěním zboží ve smyslu čl. 4 bodu 20 nařízení (EHS) č. 2913/92;
19)
„malou zásilkou“ poštovní zásilka nebo expresní zásilka doručovaná kurýrní službou, která:
a)
neobsahuje více než tři jednotky
nebo
b)
má hrubou hmotnost nižší než dva kilogramy.
Pro účely písmene a) se „jednotkou“ rozumí zboží klasifikované podle kombinované nomenklatury v souladu s přílohou I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (20), pokud je nebalené, nebo balíček takového zboží určeného pro maloobchodní prodej konečnému spotřebiteli.
Pro účely této definice se samostatné zboží spadající pod tentýž kód kombinované nomenklatury považuje za různé jednotky a zboží uváděné jako sady klasifikované v rámci jednoho kódu kombinované nomenklatury se považuje za jednu jednotku;
20)
„zbožím podléhajícím zkáze“ jakékoli zboží, o kterém se celní orgány domnívají, že by se při skladování kratším než 20 dní ode dne pozastavení propuštění nebo zadržení znehodnotilo;
21)
„výlučnou licencí“ licence (ať již všeobecná, nebo omezená), na jejímž základě je nabyvatel licence oprávněn užívat právo duševního vlastnictví způsobem, který licence povoluje, s vyloučením všech ostatních osob, včetně osoby udělující licenci.
KAPITOLA II
ŽÁDOSTI
ODDÍL 1
Podávání žádostí
Článek 3
Oprávnění podat žádost
Následující osoby a subjekty jsou oprávněny v rozsahu, v jakém jsou oprávněny zahájit řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví, v členském státě nebo členských státech, kde mají celní orgány přijmout opatření, podat:
1)
vnitrostátní nebo unijní žádost:
a)
držitelé práv;
b)
kolektivní správci práv duševního vlastnictví podle čl. 4 odst. 1 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o vymáhání práv duševního vlastnictví (21);
c)
profesní subjekty ochrany práv podle čl. 4 odst. 1 písm. d) směrnice 2004/48/ES;
d)
seskupení ve smyslu čl. 3 bodu 2 a čl. 49 odst. 1 nařízení (EU) č. 1151/2012, skupiny výrobců ve smyslu článku 118e nařízení (ES) č. 1234/2007 nebo podobné skupiny producentů uvedené v právních předpisech Unie o zeměpisných označeních, zejména v nařízeních (EHS) č. 1601/91 a (ES) č. 110/2008, které zastupují producenty produktů používajících zeměpisná označení, nebo zástupci takovýchto skupin, a hospodářské subjekty oprávněné používat zeměpisné označení, jakož i kontrolní subjekty nebo orgány příslušné pro takové zeměpisné označení;
2)
vnitrostátní žádost:
a)
osoby nebo subjekty, které mají oprávnění užívat práva duševního vlastnictví a které držitel práva formálně zmocnil k podání návrhu na zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví;
b)
skupiny producentů stanovené v právních přepisech členských států o zeměpisných označeních, které zastupují producenty produktů používajících zeměpisná označení, nebo zástupci takovýchto skupin, a hospodářské subjekty oprávněné používat zeměpisné označení, jakož i kontrolní subjekty nebo orgány příslušné pro takové zeměpisné označení.
3)
unijní žádost: držitelé výlučné licence vztahující se na celé území dvou nebo více členských států, pokud je držitel práva formálně zmocnil v těchto členských státech k podání návrhu na zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví.
Článek 4
Práva duševního vlastnictví, kterých se může týkat unijní žádost
Unijní žádost může být podána pouze ve vztahu k právům duševního vlastnictví založeným na právních předpisech Unie majících účinky v celé Unii.
Článek 5
Podávání žádostí
1. Každý členský stát určí celní útvar příslušný k přijímaní a vyřizování žádostí („příslušný celní útvar“). Členský stát o tom náležitě uvědomí Komisi, která zveřejní seznam příslušných celních útvarů určených členskými státy.
2. Žádosti se podávají u příslušného celního útvaru. Žádost se podává na formuláři uvedeném v článku 6 a musí obsahovat informace požadované v uvedeném článku.
3. Je-li žádost podána po oznámení celních orgánů o pozastavení propuštění nebo o zadržení zboží v souladu s čl. 18 odst. 3, musí splňovat tyto požadavky:
a)
je podána příslušnému celnímu útvaru do čtyř pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění nebo o zadržení zboží;
b)
jedná se o vnitrostátní žádost;
c)
obsahuje informace podle čl. 6 odst. 3. Žadatel však nemusí vždy uvádět údaje podle písmen g) až i) uvedeného odstavce.
4. S výjimkou případů uvedených v čl. 3 bodu 3 může být podána za každý členský stát na totéž právo duševního vlastnictví chráněné v daném členském státě pouze jedna vnitrostátní žádost a jedna unijní žádost. V případech uvedených v čl. 3 bodu 3 je možné podat více než jednu unijní žádost.
5. Pokud je schválena unijní žádost pro členský stát, na který se již vztahuje jiná schválená unijní žádost týkající se téhož žadatele a stejného práva duševního vlastnictví, přijmou celní orgány tohoto členského státu opatření na základě prvně schválené unijní žádosti. O tom informují příslušný celní útvar členského státu, v němž byla schválena jakákoli následná unijní žádost, a ten toto rozhodnutí o schválení této následné unijní žádosti změní nebo zruší.
6. Jsou-li pro účely přijímání a vyřizování žádostí k dispozici počítačové systémy, podávají se žádosti i přílohy pomocí postupů elektronického zpracování údajů. Členské státy a Komise tyto systémy vytvoří, udržují a využívají v souladu s víceletým strategickým plánem uvedeným v čl. 8 odst. 2 rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 70/2008/ES ze dne 15. ledna 2008 o bezpapírovém prostředí pro celnictví a obchod (22).
Článek 6
Formulář žádosti
1. Formulář žádosti stanoví Komise prostřednictvím prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijímají poradním postupem podle čl. 34 odst. 2.
2. Formulář žádosti obsahuje informace, které musí být poskytnuty subjektu údajů v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001 a s vnitrostátními právními předpisy provádějícími směrnici 95/46/ES.
3. Komise zajistí, aby se ve formuláři od žadatele vyžadovalo:
a)
údaje o žadateli;
b)
postavení žadatele ve smyslu článku 3;
c)
dokumenty, které příslušnému celnímu útvaru přesvědčivě doloží, že žadatel je oprávněn žádost podat;
d)
pokud žadatel podává žádost prostřednictvím zástupce, podrobné údaje o osobě, která jej zastupuje, a doklad o jejím zmocnění jednat jako zástupce v souladu s právními předpisy členského státu, v němž je žádost podávána;
e)
právo nebo práva duševního vlastnictví, která se mají vymáhat;
f)
v případě unijní žádosti členské státy, ve kterých má být podle žádosti přijato opatření celních orgánů;
g)
zvláštní a technické údaje o pravém zboží, v příslušných případech včetně značení, jako je například čárový kód, a vyobrazení;
h)
informace potřebné k tomu, aby celní orgány dotyčné zboží snadno rozpoznaly;
i)
informace nezbytné pro celní orgány k tomu, aby mohly provést analýzu a posouzení rizika porušení dotčeného práva nebo práv duševního vlastnictví, jako jsou například informace o oprávněných distributorech;
j)
sdělení, zda informace poskytované podle písmen g), h) nebo i) tohoto odstavce mají v souladu s čl. 31 odst. 5 podléhat pouze omezenému použití;
k)
údaje o zástupcích žadatele, keré žadatel zmocnil k právním a technickým záležitostem;
l)
závazek žadatele oznámit příslušnému celnímu útvaru kteroukoli ze situací uvedených v článku 15;
m)
závazek žadatele předat a aktualizovat veškeré informace nezbytné pro celní orgány k tomu, aby mohly provést analýzu a posouzení rizika porušení dotčených práv duševního vlastnictví;
n)
závazek žadatele převzít odpovědnost za podmínek stanovených v článku 28;
o)
závazek žadatele, že ponese náklady uvedené v článku 29 za podmínek stanovených v témže článku;
p)
souhlas žadatele, že údaje, které poskytl, může zpracovávat Komise a členské státy;
q)
sdělení, zda žadatel požaduje, aby byl použit postup uvedený v článku 26, a zda, pokud to celní orgány požadují, souhlasí s tím, že uhradí náklady spojené se zničením zboží v rámci tohoto postupu.
ODDÍL 2
Rozhodnutí o žádostech
Článek 7
Vyřizování neúplných žádostí
1. Jestliže příslušný celní útvar po obdržení žádosti shledá, že žádost neobsahuje všechny požadované informace podle čl. 6 odst. 3, vyzve žadatele, aby chybějící informace doplnil do 10 pracovních dní ode dne oznámení této výzvy.
V těchto případech se běh lhůty uvedené v čl. 9 odst. 1 pozastaví do doby, než jsou příslušné informace obdrženy.
2. Pokud žadatel ve lhůtě uvedené v odst. 1 prvním pododstavci chybějící informace neposkytne, příslušný celní útvar žádost zamítne.
Článek 8
Poplatky
Žadateli se neukládá poplatek za účelem úhrady správních nákladů na vyřízení žádosti.
Článek 9
Oznamování rozhodnutí o schválení nebo zamítnutí žádostí
1. Příslušný celní útvar oznámí žadateli své rozhodnutí o schválení nebo zamítnutí žádosti do 30 pracovních dní od jejího obdržení. V případě zamítnutí žádosti příslušný celní útvar své rozhodnutí odůvodní a uvede poučení o postupu pro podání odvolání.
2. Pokud bylo žadateli oznámeno pozastavení propuštění nebo zadržení zboží celními orgány před podáním žádosti, příslušný celní útvar své rozhodnutí o schválení nebo zamítnutí žádosti žadateli oznámí do dvou pracovních dní od obdržení žádosti.
Článek 10
Rozhodnutí o žádostech
1. Rozhodnutí o schválení vnitrostátní žádosti a rozhodnutí o jeho zrušení nebo změně nabývají v členském státě, v němž byla vnitrostátní žádost podána, účinku dnem následujícím po dni jejich přijetí.
Rozhodnutí o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, nabývají v členském státě, ve kterém byla vnitrostátní žádost podána, účinku dnem následujícím po dni uplynutí lhůty, která má být prodloužena.
2. Rozhodnutí o schválení unijní žádosti a rozhodnutí o jeho zrušení nebo změně nabývají účinku takto:
a)
v členském státě, ve kterém byla žádost podána, dnem následujícím po dni jejich přijetí;
b)
ve všech ostatních členských státech, v nichž se požaduje přijetí opatření celních orgánů, dnem následujícím po dni, kdy celní orgány obdrží oznámení podle čl. 14 odst. 2, a za předpokladu, že držitel rozhodnutí splnil své povinnosti podle čl. 29 odst. 3 ohledně nákladů na překlad.
Rozhodnutí o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, nabývají účinku v členském státě, ve kterém byla unijní žádost podána, a ve všech ostatních členských státech, v nichž se požaduje přijetí opatření celních orgánů, dnem následujícím po dni uplynutí lhůty, která má být prodloužena.
Článek 11
Lhůta, ve které mají celní orgány přijmout opatření
1. Pokud příslušný celní útvar žádost schválí, stanoví lhůtu, ve které mají celní orgány přijmout opatření.
Tato lhůta začíná běžet dnem, kdy nabývá účinku rozhodnutí o schválení žádosti podle článku 10, a její délka nepřekročí jeden rok ode dne následujícího po dni přijetí.
2. Pokud žádost podaná po oznámení celních orgánů o pozastavení propuštění nebo o zadržení zboží podle čl. 18 odst. 3 neobsahuje údaje uvedené v čl. 6 odst. 3 písm. g) až i), schválí se pouze pro účely pozastavení propuštění nebo zadržení uvedeného zboží, ledaže jsou tyto údaje poskytnuty do 10 pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení.
3. Pokud právo duševního vlastnictví pozbude účinku nebo pokud žadatel z jiných důvodů přestane být oprávněn podat žádost, nepřijmou celní orgány žádné opatření. Příslušný celní útvar, který vydal rozhodnutí o schválení žádosti, toto rozhodnutí zruší nebo příslušným způsobem změní.
Článek 12
Prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření
1. Po uplynutí lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, a za podmínky, že držitel rozhodnutí předtím uhradil veškeré dluhy, které měl vůči celním orgánům podle tohoto nařízení, může příslušný celní útvar, jenž přijal původní rozhodnutí, tuto lhůtu na žádost držitele rozhodnutí prodloužit.
2. Pokud příslušný celní útvar obdržel žádost o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, méně než 30 pracovních dní před uplynutím lhůty, která má být prodloužena, může tuto žádost zamítnout.
3. Příslušný celní útvar oznámí své rozhodnutí o prodloužení lhůty držiteli rozhodnutí do 30 pracovních dní od obdržení této žádosti uvedené v odstavci 1. Příslušný celní útvar stanoví lhůtu, ve které mají celní orgány přijmout opatření.
4. Prodloužená lhůta, ve které mají celní orgány přijmout opatření, začne běžet dnem následujícím po dni, kdy uplyne předchozí lhůta, a její délka nepřekročí jeden rok.
5. Pokud právo duševního vlastnictví pozbude účinku nebo pokud žadatel z jiných důvodů přestane být osobou oprávněnou podat žádost, nepřijmou celní orgány žádné opatření. Příslušný celní útvar, který vydal rozhodnutí o prodloužení lhůty, toto rozhodnutí zruší nebo příslušným způsobem změní.
6. Držiteli rozhodnutí se neukládá poplatek za účelem úhrady správních nákladů na vyřízení žádosti o prodloužení.
7. Formulář žádosti o prodloužení stanoví Komise prostřednictvím prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijímají poradním postupem podle čl. 34 odst. 2.
Článek 13
Změna rozhodnutí, která se týká práv duševního vlastnictví
Příslušný celní útvar, který přijal rozhodnutí o schválení žádosti, může na žádost držitele tohoto rozhodnutí změnit seznam práv duševního vlastnictví, jenž je v tomto rozhodnutí uveden.
Pokud má být doplněno nové právo duševního vlastnictví, musí žádost obsahovat informace uvedené v čl. 6 odst. 3 písm. c), e), g), h) a i).
V případě rozhodnutí o schválení unijní žádosti se jakékoli změny spočívající v doplnění práv duševního vlastnictví mohou týkat pouze práv duševního vlastnictví, na která se vztahuje článek 4.
Článek 14
Oznamovací povinnosti příslušného celního útvaru
1. Příslušný celní útvar, u kterého byla podána vnitrostátní žádost, předá celním úřadům svého členského státu neprodleně po jejich přijetí tato rozhodnutí:
a)
rozhodnutí o schválení žádosti;
b)
rozhodnutí o zrušení rozhodnutí o schválení žádosti;
c)
rozhodnutí o změně rozhodnutí o schválení žádosti;
d)
rozhodnutí o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření.
2. Příslušný celní útvar, u kterého byla podána unijní žádost, předá příslušnému celnímu útvaru členského státu nebo příslušným celním útvarům členských států uvedených v unijní žádosti neprodleně po jejich přijetí tato rozhodnutí:
a)
rozhodnutí o schválení žádosti;
b)
rozhodnutí o zrušení rozhodnutí o schválení žádosti;
c)
rozhodnutí o změně rozhodnutí o schválení žádosti;
d)
rozhodnutí o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření.
Příslušný celní útvar členského státu nebo příslušné celní útvary členských států uvedených v unijní žádosti předají uvedená rozhodnutí neprodleně po jejich obdržení svým celním úřadům.
3. Příslušný celní útvar členského státu nebo členských států uvedených v unijní žádosti může požádat příslušný celní útvar, který přijal rozhodnutí o schválení žádosti, o poskytnutí dodatečných informací, jež považuje za nezbytné k provedení tohoto rozhodnutí.
4. Příslušný celní útvar předá své rozhodnutí o pozastavení opatření celních orgánů podle čl. 16 odst. 1 písm. b) a čl. 16 odst. 2 celním úřadům svého členského státu neprodleně po jeho přijetí.
Článek 15
Oznamovací povinnosti držitele rozhodnutí
Držitel rozhodnutí neprodleně oznámí příslušnému celnímu útvaru, který schválil žádost:
a)
že právo duševního vlastnictví, na které se žádost vztahuje, pozbývá účinku;
b)
že držitel rozhodnutí z jiných důvodů přestává být oprávněn podat žádost;
c)
změny v informacích uvedených v čl. 6 odst. 3.
Článek 16
Neplnění povinností ze strany držitele rozhodnutí
1. Jestliže držitel rozhodnutí použije informace, které mu byly poskytnuty celními orgány, jinak než pro účely stanovené v článku 21, může příslušný celní útvar členského státu, ve kterém byly informace poskytnuty nebo zneužity:
a)
zrušit jakékoli rozhodnutí, které přijal ohledně schválení vnitrostátní žádosti podané držitelem rozhodnutí, a zamítnout prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření;
b)
pozastavit na svém území během lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, jakékoli rozhodnutí o schválení unijní žádosti podané držitelem rozhodnutí.
2. Příslušný celní útvar může rozhodnout o pozastavení platnosti opatření celních orgánů ve lhůtě, ve které mají tyto orgány přijmout opatření, pokud držitel rozhodnutí:
a)
neplní oznamovací povinnosti podle článku 15;
b)
nesplnil povinnosti podle čl. 19 odst. 3, pokud jde o vracení vzorků;
c)
neplní povinnosti podle čl. 29 odst. 1 a 3 týkající se nákladů a překladů;
d)
bez závažného důvodu nezahájí řízení stanovená v čl. 23 odst. 3 nebo čl. 26 odst. 9.
V případě unijní žádosti vyvolává rozhodnutí o pozastavení platnosti opatření celních orgánů účinky pouze v členském státě, ve kterém bylo toto rozhodnutí přijato.
KAPITOLA III
OPATŘENÍ CELNÍCH ORGÁNŮ
ODDÍL 1
Pozastavení propuštění nebo zadržení zboží podezřelého z porušení práva duševního vlastnictví
Článek 17
Pozastavení propuštění nebo zadržení zboží po schválení žádosti
1. Pokud celní orgány identifikují zboží podezřelé z porušení práva duševního vlastnictví, na které se vztahuje rozhodnutí o schválení žádosti, pozastaví propuštění tohoto zboží nebo je zadrží.
2. Před pozastavením propuštění nebo zadržením zboží mohou celní orgány požádat držitele rozhodnutí o veškeré důležité informace týkající se zboží. Celní orgány mohou rovněž držiteli rozhodnutí poskytnout informace o skutečném nebo předpokládaném množství zboží a jeho skutečné nebo domnělé povaze, případně jeho vyobrazení.
3. Celní orgány oznámí deklarantovi nebo držiteli zboží pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení do jednoho pracovního dne od pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení.
Pokud se celní orgány rozhodnou provést oznámení držiteli zboží a za držitele zboží se považuje více osob, nejsou celní orgány povinny provést oznámení více než jedné osobě.
Celní orgány oznámí pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení držiteli rozhodnutí téhož dne, nebo bezodkladně poté, co bylo oznámeno deklarantovi nebo držiteli zboží.
Oznámení musí obsahovat informace o postupech stanovených v článku 23.
4. U zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo, informují celní orgány držitele rozhodnutí, jakož i deklaranta nebo držitele zboží, o skutečném nebo předpokládaném množství zboží a jeho skutečné nebo domnělé povaze, případně včetně jeho dostupných vyobrazení. Celní orgány rovněž sdělí držiteli rozhodnutí, na jeho žádost, a jsou-li jim známy, jména a adresy příjemce, odesílatele, deklaranta nebo držitele zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo, jakož i celní režim, původ, místo, odkud bylo dovezeno, a místo určení tohoto zboží.
Článek 18
Pozastavení propuštění nebo zadržení zboží před schválením žádosti
1. Pokud celní orgány identifikují zboží podezřelé z porušení práva duševního vlastnictví, na které se nevztahuje rozhodnutí o schválení žádosti, mohou, s výjimkou zboží podléhajícího zkáze, pozastavit propuštění tohoto zboží nebo je mohou zadržet.
2. Před pozastavením propuštění nebo zadržením zboží podezřelého z porušení práva duševního vlastnictví mohou celní orgány, aniž sdělí jakékoli informace kromě skutečného nebo předpokládaného množství zboží, jeho skutečné nebo domnělé povahy a případně jeho vyobrazení, požádat jakoukoli osobu nebo subjekt, které by mohly být potenciálně oprávněny podat žádost týkající se údajného porušení práv duševního vlastnictví, o veškeré důležité informace.
3. Celní orgány oznámí deklarantovi nebo držiteli zboží pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení do jednoho pracovního dne od pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení.
Pokud se celní orgány rozhodnou provést oznámení držiteli zboží a za držitele zboží se považuje více osob, nejsou celní orgány povinny provést oznámení více než jedné osobě.
Celní orgány oznámí osobám nebo subjektům oprávněným podat žádost týkající se údajného porušení práv duševního vlastnictví pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení téhož dne, nebo bezodkladně poté, co bylo oznámeno deklarantovi nebo držiteli zboží.
Celní orgány mohou za účelem zjištění osob nebo subjektů oprávněných podat žádost konzultovat příslušné veřejné orgány.
Oznámení musí obsahovat informace o postupech stanovených v článku 23.
4. Celní orgány schválí propuštění zboží nebo ukončí jeho zadržení ihned poté, co jsou splněny všechny celní formality:
a)
pokud se nepodaří určit osobu oprávněnou podat žádost týkající se údajného porušení práv duševního vlastnictví do jednoho pracovního dne od pozastavení propuštění nebo zadržení zboží;
b)
pokud neobdrží žádost podle čl. 5 odst. 3 nebo pokud takovou žádost zamítnou.
5. Pokud byla žádost schválena, sdělí celní orgány držiteli rozhodnutí, na jeho žádost, a jsou-li jim známy, jména a adresy příjemce, odesílatele, deklaranta nebo držitele zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo, jakož i celní režim, původ, místo, odkud bylo dovezeno, a místo určení tohoto zboží.
Článek 19
Kontrola a odběr vzorků zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo
1. Celní orgány umožní držiteli rozhodnutí a deklarantovi nebo držiteli zboží, aby zkontrolovali zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo.
2. Celní orgány mohou odebrat reprezentativní vzorky zboží. Tyto vzorky mohou předat nebo zaslat držiteli rozhodnutí, pokud o to požádá, a to výhradně za účelem analýzy a pro usnadnění dalšího postupu ve vztahu k padělkům či nedovoleným napodobeninám. Každá analýza těchto vzorků se provede na výhradní odpovědnost držitele rozhodnutí.
3. Držitel rozhodnutí, pokud to okolnosti dovolí, vrátí vzorky uvedené v odstavci 2 po dokončení technické analýzy celním orgánům, a to nejpozději předtím, než je zboží propuštěno nebo jeho zadržení ukončeno.
Článek 20
Podmínky skladování
Podmínky skladování zboží během doby pozastavení propuštění nebo zadržení stanoví celní orgány.
Článek 21
Dovolené použití určitých informací držitelem rozhodnutí
Pokud držitel rozhodnutí obdržel informace uvedené v čl. 17 odst. 4, čl. 18 odst. 5, článku 19 nebo čl. 26 odst. 8, může tyto informace sdělit nebo použít pouze pro tyto účely:
a)
k zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví, a k uplatnění v rámci takového řízení;
b)
v souvislosti s vyšetřováním trestných činů týkajících se porušení práva duševního vlastnictví, které vedou orgány veřejné moci v členském státě, v němž se zboží nachází;
c)
k zahájení trestního řízení a k uplatnění v rámci takového řízení;
d)
k uplatnění nároků na náhradu škody vůči porušovateli nebo jiným osobám;
e)
k dosažení dohody s deklarantem nebo držitelem zboží o tom, že zboží může být zničeno podle čl. 23 odst. 1;
f)
k dosažení dohody s deklarantem nebo držitelem zboží o výši jistoty podle čl. 24 odst. 2 písm. a).
Článek 22
Sdílení informací a údajů mezi celními orgány
1. Aniž jsou dotčena příslušná ustanovení o ochraně údajů v Unii a s cílem přispět k zamezení mezinárodnímu obchodu se zbožím porušujícím práva duševního vlastnictví, mohou Komise a celní orgány členských států sdílet určité údaje a informace, které mají k dispozici, s příslušnými orgány třetích zemí v souladu s praktickými opatřeními podle odstavce 3.
2. Údaje a informace uvedené v odstavci 1 se vyměňují takovým způsobem, aby bylo možné rychle zasáhnout proti zásilkám zboží porušujícího právo duševního vlastnictví. Tyto údaje a informace se mohou týkat zajištění, trendů a informací o obecných rizicích, včetně informací o zboží, které je v tranzitu přes území Unie a pochází z území třetích zemí, nebo je pro toto území určeno. Tyto údaje a informace mohou případně zahrnovat:
a)
povahu a množství zboží;
b)
domněle porušená práva duševního vlastnictví;
c)
původ zboží, místo, odkud bylo dovezeno, a místo určení zboží;
d)
informace o pohybu dopravních prostředků, zejména:
i)
název plavidla nebo registrační značku dopravního prostředku,
ii)
referenční čísla nákladního listu nebo jiného přepravního dokladu,
iii)
počet kontejnerů,
iv)
hmotnost nákladu,
v)
popis nebo kód zboží,
vi)
číslo rezervace,
vii)
číslo pečeti,
viii)
místo první nakládky,
ix)
místo poslední vykládky,
x)
místa překládky,
xi)
předpokládané datum příjezdu na místo poslední vykládky;
e)
informace o pohybu kontejnerů, zejména:
i)
číslo kontejneru,
ii)
stav ložení kontejneru,
iii)
datum pohybu,
iv)
druh pohybu (naložený, vyložený, přeložený, vstup, výstup atd.),
v)
název plavidla nebo registrační značku dopravního prostředku,
vi)
číslo cesty,
vii)
místo,
viii)
nákladní list nebo jiný přepravní doklad.
3. Komise přijme prováděcí akty definující prvky praktických opatření nezbytných k výměně údajů a informací podle odstavců 1 a 2 tohoto článku. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 34 odst. 3.
ODDÍL 2
Zničení zboží, zahájení řízení a okamžité propuštění zboží
Článek 23
Zničení zboží a zahájení řízení
1. Zboží podezřelé z porušení práva duševního vlastnictví může být zničeno pod celní kontrolou, aniž je nutné rozhodnout o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví podle právních předpisů členského státu, ve kterém se zboží nachází, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
držitel rozhodnutí celním orgánům písemně potvrdil do 10 pracovních dní nebo, v případě zboží podléhajícího zkáze, do tří pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení, že podle jeho přesvědčení bylo porušeno právo duševního vlastnictví;
b)
držitel rozhodnutí celním orgánům písemně potvrdil do 10 pracovních dní nebo, v případě zboží podléhajícího zkáze, do tří pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení svůj souhlas se zničením zboží;
c)
deklarant nebo držitel zboží celním orgánům písemně potvrdil do 10 pracovních dní nebo, v případě zboží podléhajícího zkáze, do tří pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení, svůj souhlas se zničením zboží. Pokud deklarant nebo držitel zboží celním orgánům nepotvrdí svůj souhlas se zničením zboží ani jim neoznámí svůj nesouhlas se zničením v uvedených lhůtách, mohou mít celní orgány za to, že deklarant nebo držitel zboží potvrdil svůj souhlas se zničením zboží.
Celní orgány zboží propustí, nebo ukončí jeho zadržení ihned po splnění všech celních formalit, pokud ve lhůtách uvedených v prvním pododstavci písmenech a) a b) neobdrží jak písemné potvrzení od držitele rozhodnutí, že podle jeho přesvědčení bylo příslušné právo duševního vlastnictví porušeno, tak jeho souhlas se zničením zboží, ledaže tyto orgány byly náležitě informovány o zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví.
2. Zničení zboží se provede pod celní kontrolou a na odpovědnost držitele rozhodnutí, nestanoví-li jinak právní předpisy členského státu, kde se zničení zboží provádí. Před zničením zboží mohou příslušné orgány odebrat vzorky. Vzorky odebrané před zničením zboží mohou být použity ke vzdělávacím účelům.
3. Pokud ve lhůtách stanovených v odst. 1 prvním pododstavci písm. c) deklarant nebo držitel zboží písemně nepotvrdí svůj souhlas se zničením zboží a pokud se v souladu s odst. 1 prvním pododstavcem písm. c) nemá za to, že deklarant nebo držitel zboží svůj souhlas se zničením zboží potvrdil, oznámí celní orgány tuto skutečnost neprodleně držiteli rozhodnutí. Držitel rozhodnutí do 10 pracovních dní nebo, v případě zboží podléhajícího zkáze, do tří pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení zahájí řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví.
4. Ve vhodných případech na řádně odůvodněnou žádost držitele rozhodnutí, a pokud se nejedná o zboží podléhající zkáze, mohou celní orgány prodloužit lhůtu uvedenou v odstavci 3, a to nanejvýš o 10 pracovních dní.
5. Celní orgány zboží propustí, případně ukončí jeho zadržení ihned po splnění všech celních formalit, pokud jim ve lhůtách uvedených v odstavcích 3 a 4 nebylo náležitě oznámeno v souladu s odstavcem 3 zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno příslušné právo duševního vlastnictví.
Článek 24
Okamžité propuštění zboží
1. Pokud bylo celním orgánům oznámeno zahájení řízení o tom, zda došlo k porušení (průmyslového) vzoru, patentu, užitného vzoru, topografie polovodičového výrobku nebo odrůdového práva, může deklarant nebo držitel zboží celní orgány požádat, aby zboží propustily nebo ukončily jeho zadržení před skončením tohoto řízení.
2. Celní orgány zboží propustí nebo ukončí jeho zadržení, pouze pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
deklarant nebo držitel zboží složil jistotu, která je dostatečně vysoká, aby chránila práva držitele rozhodnutí;
b)
orgán příslušný k určení, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví, nenařídil předběžná opatření;
c)
byly splněny všechny celní formality.
3. Složením jistoty uvedené v odst. 2 písm. a) nejsou dotčeny ostatní nástroje právní ochrany, které má držitel rozhodnutí k dispozici.
Článek 25
Zboží určené ke zničení
1. Zboží, které má být zničeno podle článků 23 nebo 26, nesmí být:
a)
propuštěno do volného oběhu, ledaže celní orgány se souhlasem držitele rozhodnutí rozhodnou, že je to nezbytné, pokud má být zboží recyklováno nebo vyřazeno z obchodních toků, včetně použití pro osvětové účely, odbornou přípravu a vzdělávání. Podmínky, za kterých může být zboží propuštěno do volného oběhu, stanoví celní orgány;
b)
přepraveno mimo celní území Unie;
c)
vyvezeno;
d)
zpětně vyvezeno;
e)
propuštěno do režimu s podmíněným osvobozením od cla;
f)
umístěno do svobodného pásma nebo svobodného skladu.
2. Celní orgány mohou povolit, aby zboží uvedené v odstavci 1 bylo přepraveno pod celním dohledem mezi různými místy na celním území Unie za účelem jeho zničení pod celní kontrolou.
Článek 26
Postup pro zničení zboží v malých zásilkách
1. Tento článek se na zboží použije, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
u zboží existuje podezření, že jde o padělky nebo nedovolené napodobeniny;
b)
nejedná se o zboží podléhající zkáze;
c)
na zboží se vztahuje rozhodnutí o schválení žádosti;
d)
držitel rozhodnutí v žádosti požádal o využití postupu uvedeného v tomto článku;
e)
zboží je přepravováno v malých zásilkách.
2. Použije-li se postup podle tohoto článku, čl. 17 odst. 3 a 4 a čl. 19 odst. 2 a 3 se nepoužijí.
3. Celní orgány oznámí deklarantovi nebo držiteli zboží pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení do jednoho pracovního dne od pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení. Oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení obsahuje tyto informace:
a)
zda celní orgány zamýšlejí zboží zničit;
b)
práva deklaranta nebo držitele zboží podle odstavců 4, 5 a 6.
4. Deklarant nebo držitel zboží musí mít možnost vyjádřit své stanovisko do 10 pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení.
5. Dotčené zboží může být zničeno, pokud deklarant nebo držitel zboží do 10 pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení potvrdí celním orgánům svůj souhlas se zničením zboží.
6. Pokud deklarant nebo držitel zboží ve lhůtě uvedené v odstavci 5 nepotvrdí celním orgánům svůj souhlas se zničením zboží ani jim neoznámí svůj nesouhlas se zničením zboží, mohou mít celní orgány za to, že deklarant nebo držitel zboží potvrdil svůj souhlas se zničením zboží.
7. Zničení se provede pod celní kontrolou. Celní orgány poskytnou držiteli rozhodnutí, pokud o to požádá a pokud je to vhodné, informace o skutečném či odhadovaném množství zničeného zboží a o jeho povaze.
8. Pokud deklarant nebo držitel zboží nepotvrdil svůj souhlas se zničením zboží a pokud se podle odstavce 6 nemá za to, že deklarant nebo držitel zboží takový souhlas potvrdil, celní orgány neprodleně oznámí držiteli rozhodnutí tuto skutečnost, jakož i množství zboží a jeho povahu, případně včetně jeho vyobrazení. Celní orgány rovněž sdělí držiteli rozhodnutí, na jeho žádost, a jsou-li jim známy, jména a adresy příjemce, odesílatele, deklaranta nebo držitele zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo, jakož i celní režim, původ, místo, odkud bylo dovezeno, a místo určení tohoto zboží.
9. Celní orgány zboží propustí, nebo ukončí jeho zadržení ihned poté, co jsou splněny všechny celní formality, pokud od držitele rozhodnutí do 10 pracovních dní od oznámení podle odstavce 8 neobdrží informaci o zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví.
10. Komise je zmocněna přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 35, kterými se mění množství v definici malých zásilek, jestliže se uvedená definice vzhledem k potřebě zajistit účinné fungování postupu stanoveného v tomto článku ukáže jako nepraktická nebo je-li třeba zabránit jakémukoli obcházení tohoto postupu, pokud jde o složení zásilek.
KAPITOLA IV
ODPOVĚDNOST, NÁKLADY A SANKCE
Článek 27
Odpovědnost celních orgánů
Aniž jsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy, nezakládá rozhodnutí o schválení žádosti pro jeho držitele nárok na náhradu škody v případě, že zboží podezřelé z porušení práva duševního vlastnictví není celním úřadem odhaleno a je propuštěno nebo není přijato žádné opatření k jeho zadržení.
Článek 28
Odpovědnost držitele rozhodnutí
Pokud je postup řádně zahájený podle tohoto nařízení zastaven v důsledku jednání nebo opomenutí držitele rozhodnutí, pokud vzorky odebrané podle čl. 19 odst. 2 nejsou vráceny nebo jsou poškozeny a jsou nepoužitelné v důsledku jednání nebo opomenutí držitele rozhodnutí nebo pokud se následně zjistí, že dotyčné zboží neporušuje právo duševního vlastnictví, je držitel rozhodnutí odpovědný v souladu se zvláštními právními předpisy za škodu způsobenou držiteli zboží nebo deklarantovi.
Článek 29
Náklady
1. Na žádost celních orgánů uhradí držitel rozhodnutí náklady, které vznikly celním orgánům nebo jiným subjektům jednajícím jménem celních orgánů od okamžiku zadržení zboží nebo pozastavení jeho propuštění, včetně nákladů na skladování zboží a manipulaci s ním, v souladu s čl. 17 odst. 1, čl. 18 odst. 1 a čl. 19 odst. 2 a 3, nebo v důsledku použití nápravných opatření, jako je například zničení zboží podle článků 23 a 26.
Držiteli zboží, kterému bylo oznámeno pozastavení propuštění nebo zadržení zboží, poskytnou celní orgány na jeho žádost informace o tom, kde a jakým způsobem je toto zboží skladováno a jaké jsou odhadované náklady na skladování podle tohoto odstavce. Informaci o odhadovaných nákladech lze vyjádřit časem, výrobky, objemem, hmotností nebo službou, v závislosti na způsobu skladování a povaze zboží.
2. Tímto článkem není dotčeno právo držitele rozhodnutí dovolávat se náhrady škody od porušovatele nebo jiných osob v souladu s příslušnými právními předpisy.
3. Držitel rozhodnutí o schválení unijní žádosti zajistí a zaplatí veškeré překlady vyžadované příslušným celním útvarem nebo celními orgány, které mají přijmout opatření týkající se zboží podezřelého z porušení práva duševního vlastnictví.
Článek 30
Sankce
Členské státy zajistí, aby držitelé rozhodnutí plnili povinnosti stanovené tímto nařízením, a to i stanovením vhodných sankcí. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Členské státy Komisi neprodleně oznámí takto stanovené sankce a jakékoli následné související změny.
KAPITOLA V
VÝMĚNA INFORMACÍ
Článek 31
Výměna údajů o rozhodnutích týkajících se žádostí a zadržení mezi členskými státy a Komisí
1. Příslušné celní útvary neprodleně Komisi oznámí:
a)
rozhodnutí o schválení žádosti, včetně žádosti a jejích příloh;
b)
rozhodnutí o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, a rozhodnutí o zrušení nebo změně rozhodnutí o schválení žádosti;
c)
veškerá pozastavení platnosti rozhodnutí o schválení žádosti.
2. Aniž je dotčen čl. 24 písm. g) nařízení (ES) č. 515/97, celní orgány v případě pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení předají Komisi veškeré důležité informace, kromě osobních údajů, včetně informací o počtu a druhu zboží, jeho hodnotě, právech duševního vlastnictví, celních režimech, o zemi, odkud bylo zboží dovezeno, zemi původu a určení a o dopravních trasách a prostředcích.
3. Předávání informací uvedených v odstavcích 1 a 2 tohoto článku a všechny výměny údajů týkající se rozhodnutí o žádostech podle článku 14 mezi celními orgány členských států se uskutečňují prostřednictvím ústřední databáze Komise. Informace a údaje se ukládají do této databáze.
4. Pro účely zajištění zpracování informací uvedeného v odstavcích 1 až 3 se ústřední databáze uvedená v odstavci 3 zřídí v elektronické formě. Ústřední databáze obsahuje informace, včetně osobních údajů, uvedené v čl. 6 odst. 3, článku 14 a v tomto článku.
5. Celní orgány členských států a Komise mají přístup k informacím obsaženým v ústřední databázi pro účely plnění svých povinností podle tohoto nařízení. Přístup k informacím označeným podle čl. 6 odst. 3 jako informace pro omezené použití je vyhrazen celním orgánům členských států, v nichž se požaduje přijetí opatření. Pokud je to pro uplatňování tohoto nařízení naprosto nezbytné, mohou celní orgány členských států umožnit Komisi na její odůvodněnou žádost přístup k těmto informacím.
6. Celní orgány vloží do ústřední databáze informace týkající se žádostí podaných příslušnému celnímu útvaru. Celní orgány, které vložily informace do ústřední databáze, tyto informace případně pozmění, doplní, opraví nebo odstraní. Každý celní orgán, který informace do ústřední databáze vložil, je odpovědný za jejich přesnost, přiměřenost a relevanci.
7. Komise přijme a provádí vhodná technická a organizační opatření k zajištění spolehlivého a bezpečného fungování ústřední databáze. Celní orgány členských států přijmou a provádějí vhodná technická a organizační opatření k zajištění důvěrnosti a bezpečnosti zpracování informací, pokud jde o zpracování prováděné jejich celními orgány a o terminály ústřední databáze umístěné na území daného členského státu.
Článek 32
Zřízení ústřední databáze
Komise zřídí ústřední databázi uvedenou v článku 31. Tato databáze bude zprovozněna co nejdříve, nejpozději 1. ledna 2015.
Článek 33
Ustanovení o ochraně údajů
1. Zpracování osobních údajů v ústřední databázi Komise se provádí v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001 a pod dohledem evropského inspektora ochrany údajů.
2. Zpracování osobních údajů příslušnými orgány v členských státech se provádí v souladu se směrnicí 95/46/ES a pod dohledem nezávislého veřejného orgánu členského státu uvedeného v článku 28 uvedené směrnice.
3. Osobní údaje jsou shromažďovány a používány výhradně pro účely tohoto nařízení. Takto shromážděné osobní údaje musí být přesné a musí být aktualizovány.
4. Každý celní orgán, který vložil osobní údaje do ústřední databáze, provádí dohled nad jejich zpracováním.
5. Subjekt údajů má právo na přístup k osobním údajům, jež se ho týkají a jež jsou zpracovávány prostřednictvím ústřední databáze, a případně i právo na opravu, vymazání či zablokování těchto údajů v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001 či s vnitrostátními právními předpisy, kterými se provádí směrnice 95/46/ES.
6. Všechny žádosti o využití práva na přístup k údajům a na jejich opravu, vymazání či zablokování se podávají celním orgánům, které je zpracují. Pokud subjekt údajů předložil žádost o využití tohoto práva Komisi, postoupí Komise tuto žádost příslušným celním orgánům.
7. Osobní údaje se uchovávají nejdéle po dobu šesti měsíců ode dne, kdy bylo zrušeno příslušné rozhodnutí o schválení žádosti, nebo ode dne, kdy uplynulo příslušné období, během nějž měly celní orgány přijmout opatření.
8. Pokud držitel rozhodnutí zahájil řízení podle čl. 23 odst. 3 nebo čl. 26 odst. 9 a oznámil zahájení tohoto řízení celním orgánům, uchovávají se osobní údaje po dobu šesti měsíců ode dne, kdy bylo v rámci tohoto řízení s konečnou platností rozhodnuto o tom, zda bylo právo duševního vlastnictví porušeno.
KAPITOLA VI
VÝBOR, PŘENESENÍ PRAVOMOCI A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 34
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený články 247a a 248a nařízení (EHS) č. 2913/92. Uvedený výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 4 nařízení (EU) č. 182/2011.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 35
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v čl. 26 odst. 10 je svěřena Komisi na dobu neurčitou počínaje dnem 19. července 2013.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v čl. 26 odst. 10 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 26 odst. 10 vstoupí v platnost, pouze pokud Evropský parlament ani Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud před uplynutím této lhůty Evropský parlament i Rada informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 36
Vzájemná správní pomoc
Na toto nařízení se použije obdobně nařízení (ES) č. 515/97.
Článek 37
Zprávy
Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování tohoto nařízení do 31. prosince 2016. V případě potřeby se zpráva doplní vhodnými doporučeními.
Ve zprávě se uvedou veškeré příslušné případy týkající se léčivých přípravků v tranzitu přes celní území Unie, ke kterým může dojít podle tohoto nařízení, včetně posouzení jeho možného dopadu na závazky Unie v oblasti přístupu k léčivým přípravkům podle „prohlášení o dohodě TRIPS a veřejném zdraví“ přijatého Konferencí ministrů WTO v Dohá dne 14. listopadu 2001, a opatření přijatá k vyřešení jakékoli situace, která by v tomto ohledu vyvolala nepříznivě účinky.
Článek 38
Zrušení
Nařízení (ES) č. 1383/2003 se zrušuje s účinkem od 1. ledna 2014.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze.
Článek 39
Přechodná ustanovení
Žádosti schválené v souladu s nařízením (ES) č. 1383/2003 zůstávají v platnosti po dobu stanovenou v rozhodnutí o schválení žádosti, během níž mají celní orgány přijmout opatření a která nebude prodloužena.
Článek 40
Vstup v platnost a použitelnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Použije se ode dne 1. ledna 2014 s výjimkou:
a)
článku 6, čl. 12 odst. 7 a čl. 22 odst. 3, které se použijí ode dne 19. července 2013;
b)
čl. 31 odst. 1 a 3 až 7 a článku 33, které se použijí ode dne zprovoznění ústřední databáze uvedené v článku 32. Komise datum tohoto zprovoznění zveřejní.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Štrasburku dne 12. června 2013.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 608/2013
2013 m. birželio 12 d.
dėl muitinės atliekamo intelektinės nuosavybės teisių vykdymo užtikrinimo, kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1383/2003
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 207 straipsnį,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (1),
kadangi:
(1)
Taryba 2008 m. rugsėjo 25 d. rezoliucijoje dėl išsamaus Europos kovos su prekių klastojimu ir piratavimu veiksmų plano paprašė peržiūrėti 2003 m. liepos 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1383/2003 dėl muitinės veiksmų, atliekamų su prekėmis, kurios, kaip įtariama, pagamintos pažeidžiant tam tikras intelektinės nuosavybės teises, ir priemonių, kurių turi būti imamasi prekių atžvilgiu nustačius, kad jos pagamintos pažeidžiant tokias teises (2);
(2)
prekyba prekėmis, kuriomis pažeidžiamos intelektinės nuosavybės teisės, daro didelę žalą teisių turėtojams, naudotojams ar gamintojų grupėms, taip pat teisės besilaikantiems gamintojams ir prekybininkams. Tokia prekyba taip pat galėtų klaidinti vartotojus, o kai kuriais atvejais - kelti pavojų jų sveikatai ir saugai. Kiek įmanoma reikėtų užtikrinti, kad tokios prekės nepatektų į Sąjungos rinką, ir patvirtinti priemones, kuriomis būtų kovojama su šia neteisėta prekyba netrukdant teisėtai prekybai;
(3)
Reglamento (EB) Nr. 1383/2003 peržiūra parodė, kad, atsižvelgiant į pokyčius ekonomikos, prekybos ir teisės srityse, būtini tam tikri teisinės sistemos patobulinimai, kad muitinė geriau atliktų intelektinės nuosavybės teisių vykdymo užtikrinimą ir būtų garantuotas tinkamas teisinis tikrumas;
(4)
muitinė turėtų būti kompetentinga atlikti intelektinės nuosavybės teisių vykdymo užtikrinimą prekių, kurioms pagal Sąjungos muitų teisės aktus taikoma muitinės priežiūra arba muitinis tikrinimas, atžvilgiu ir vykdyti tinkamus tokių prekių patikrinimus siekiant užkirsti kelią operacijoms, kuriomis pažeidžiami intelektinės nuosavybės teises reglamentuojantys teisės aktai. Intelektinės nuosavybės teisių vykdymo užtikrinimas pasienyje, nesvarbu, kur prekėms yra arba turėjo būti taikomos muitinės priežiūros arba muitinio tikrinimo priemonės, yra efektyvus būdas greitai ir veiksmingai suteikti teisinę apsaugą teisių turėtojui, taip pat naudotojams ir gamintojų grupėms. Kai muitinė neišleidžia prekių ar prekes sulaiko pasienyje, turėtų būti reikalaujama tik vienos teisinės procedūros, o kai prekės aptinkamos rinkoje, jau išskirstytos ir pristatytos mažmenininkams, turėtų būti reikalaujama kelių atskirų teisinių procedūrų, kad užtikrinimas būtų tokio paties lygio. Išimtis turėtų būti padaryta prekėms, išleistoms į laisvą apyvartą galutinio vartojimo sąlygomis, nes tokios prekės lieka muitinės prižiūrimos, net jeigu jos yra išleistos į laisvą apyvartą. Šis reglamentas neturėtų būti taikomas keleivių asmeniniame bagaže gabenamoms prekėms, jei tos prekės skirtos jų asmeniniam naudojimui ir jei nėra jokių komercinio vežimo požymių;
(5)
Reglamentas (EB) Nr. 1383/2003 netaikomas tam tikroms intelektinės nuosavybės teisėms, be to, į jo taikymo sritį neįtraukti tam tikri pažeidimai. Siekiant geresnio intelektinės nuosavybės teisių vykdymo užtikrinimo, muitinės intervencija turėtų būti išplėsta įtraukiant ir kitų rūšių pažeidimus, kuriems netaikomas Reglamentas (EB) Nr. 1383/2003. Todėl į šio reglamento taikymo sritį turėtų būti įtrauktos ne tik teisės, kurioms jau taikomas Reglamentas (EB) Nr. 1383/2003, bet ir prekiniai pavadinimai, jei jie pagal nacionalinę teisę saugomi kaip išimtinės nuosavybės teisės, taip pat puslaidininkių gaminių topografijos, naudingieji modeliai ir įtaisai, kurie visų pirma yra suprojektuoti, pagaminti ar pritaikyti technologinių priemonių neutralizavimui arba jų neutralizavimo palengvinimui;
(6)
pažeidimai, padaryti dėl vadinamosios neteisėtos lygiagrečios prekybos ir „perviršių“, į Reglamento (EB) Nr. 1383/2003 taikymo sritį neįtraukti. Prekės, kuriomis lygiagrečiai prekiaujama neteisėtai, t. y. prekės, pagamintos gavus teisių turėtojo sutikimą, tačiau pirmą kartą pateikiamos rinkai Europos ekonominėje erdvėje neturint jo sutikimo, ir „perviršiai“, t. y. prekės, pagamintos asmens, kuris turi tinkamą teisių turėtojo leidimą pagaminti tam tikrą prekių kiekį, tačiau viršijančios to asmens ir teisių turėtojo sutartą kiekį, yra pagamintos kaip nesuklastotos prekės, todėl muitinė neturėtų skirti daug dėmesio tokioms prekėms. Todėl neteisėta lygiagreti prekyba ir „perviršiai“ neturėtų būti įtraukti ir į šio reglamento taikymo sritį;
(7)
valstybės narės, bendradarbiaudamos su Komisija, turėtų suteikti tinkamą muitinės pareigūnų mokymą, kad būtų užtikrintas tinkamas šio reglamento taikymas;
(8)
visiškai įgyvendinus šį reglamentą bus toliau stiprinama vidaus rinka, kurioje užtikrinama veiksmingesnė teisių turėtojų apsauga, skatinamas kūrybiškumas ir naujovės, o vartotojams teikiami patikimi aukštos kokybės produktai, tai savo ruožtu turėtų stiprinti tarpvalstybinius vartotojų, įmonių ir prekybininkų santykius;
(9)
valstybės narės muitinės veiklos srityje turi verstis su vis mažesniais ištekliais. Todėl reikėtų remti rizikos valdymo technologijų ir strategijų, kuriomis siekiama kuo geriau panaudoti muitinės turimus išteklius, naudojimo skatinimą;
(10)
šiame reglamente pateikiamos tik muitinei skirtos procedūrinės taisyklės. Todėl šiame reglamente nenustatoma jokių kriterijų, skirtų nustatyti, ar pažeista intelektinės nuosavybės teisė;
(11)
pagal 2001 m. lapkričio 14 d. Dohos PPO ministrų konferencijoje priimtą Deklaraciją dėl TRIPS sutarties ir visuomenės sveikatos Sutartis dėl intelektinės nuosavybės teisių aspektų, susijusių su prekyba, (toliau - TRIPS sutartis) gali ir turėtų būti aiškinama ir įgyvendinama taip, kad būtų palaikoma PPO narių teisė saugoti visuomenės sveikatą, ir visų pirma skatinama sudaryti galimybę visiems gauti vaistų. Todėl pagal Sąjungos tarptautinius įsipareigojimus ir vystomojo bendradarbiavimo politiką, kai per Sąjungos muitų teritoriją vežami vaistai, kurie gali būti (arba nebūti) perkraunami, sandėliuojami, skirstomi į mažesnes siuntas arba toliau vežami kitos rūšies ar kita transporto priemone, ir kai toks vežimas yra tik dalis visos kelionės, kuri prasideda ir baigiasi ne Sąjungos muitų teritorijoje, muitinė, vertindama intelektinės nuosavybės teisių pažeidimo riziką, turėtų atsižvelgti į bet kokią reikšmingą tikimybę, kad tokie vaistai bus nukreipti į Sąjungos rinką;
(12)
šiuo reglamentu neturėtų būti daroma įtaka nuostatoms dėl teismų kompetencijos, visų pirma 2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (3) nuostatoms;
(13)
bet kurie asmenys, naudotojai, subjektai arba gamintojų grupės, kurie gali savo vardu inicijuoti teisinę procedūrą dėl galimo intelektinės nuosavybės teisės pažeidimo, turėtų turėti teisę pateikti prašymą;
(14)
siekiant užtikrinti intelektinės nuosavybės teisių vykdymo užtikrinimą visoje Sąjungoje, tikslinga asmenims ar subjektams, prašantiems intelektinės nuosavybės teisių vykdymo užtikrinimo visoje Sąjungos teritorijoje, leisti pateikti prašymą vienos valstybės narės muitinei. Tokie pareiškėjai taip pat turėtų galėti prašyti tos muitinės nuspręsti, kad reikia imtis veiksmų intelektinės nuosavybės teisių vykdymui užtikrinti toje valstybėje narėje ir bet kurioje kitoje valstybėje narėje;
(15)
siekiant sparčiai užtikrinti intelektinės nuosavybės teisių vykdymą, reikėtų nustatyti, kad tais atvejais, kai muitinė, remdamasi pagrįstais požymiais, įtaria, kad jos prižiūrimomis prekėmis gali būti pažeidžiamos intelektinės nuosavybės teisės, ji galėtų savo iniciatyva arba gavusi prašymą neišleisti prekių arba jas sulaikyti, kad suteiktų galimybę asmeniui ar subjektui, turinčiam teisę pateikti prašymą inicijuoti procedūrą siekiant nustatyti, ar buvo pažeista intelektinės nuosavybės teisė;
(16)
Reglamentu (EB) Nr. 1383/2003 valstybėms narėms leista numatyti procedūrą, pagal kurią tam tikras prekes galima sunaikinti neįpareigojant inicijuoti procedūros, kuria siekiama nustatyti, ar buvo pažeista intelektinės nuosavybės teisė. Kaip pripažinta 2008 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento rezoliucijoje dėl klastočių poveikio tarptautinei prekybai (4), tokia procedūra labai sėkmingai taikoma valstybėse narėse, kuriose ji numatyta. Todėl procedūra turėtų būti privaloma visais intelektinės nuosavybės teisių pažeidimų atvejais ir ją reikėtų taikyti tada, kai deklarantas arba prekių turėtojas sutinka su sunaikinimu. Be to, šios procedūros taikymo tvarka turėtų nustatyti, kad muitinė gali laikyti, jog deklarantas arba prekių turėtojas davė sutikimą, kad prekės būtų sunaikintos, kai per nustatytą laikotarpį jis tiesiogiai neprieštarauja sunaikinimui;
(17)
siekiant kuo labiau sumažinti administracinę naštą ir išlaidas, smulkioms suklastotų ir piratinių prekių siuntoms turėtų būti taikoma speciali procedūra, pagal kurią tokias prekes būtų galima sunaikinti be tiesioginio pareiškėjo sutikimo, kuris turi būti duodamas kiekvienu atveju. Vis dėlto siekiant taikyti tą procedūrą turėtų būti reikalaujama, kad pareiškėjas savo prašyme to bendrai paprašytų. Be to, muitinė turėtų turėti galimybę reikalauti, kad pareiškėjas atlygintų išlaidas, patirtas dėl tos procedūros taikymo;
(18)
siekiant didesnio teisinio tikrumo, tinkama pakeisti prekių, kuriomis, kaip įtariama, pažeidžiama intelektinės nuosavybės teisė, neišleidimo ar sulaikymo terminus ir sąlygas, kuriomis muitinė turi perduoti informaciją apie sulaikytas prekes susijusiems asmenims ir subjektams, kaip tai nustatyta Reglamentu (EB) Nr. 1383/2003;
(19)
atsižvelgiant į laikiną ir prevencinį priemonių, kurių ėmėsi muitinė, taikydama šį reglamentą, pobūdį ir priešingus šalių, kurioms tos priemonės turi įtakos, interesus, taip pat gerbiant suinteresuotųjų šalių teises reikėtų patikslinti kai kuriuos procedūrų aspektus siekiant užtikrinti sklandų reglamento taikymą. Taigi, kiek tai susiję su įvairiais šiame reglamente numatytais pranešimais, muitinė atitinkamą asmenį turėtų informuoti remdamasi dokumentais apie muitinės veiksmus arba prekių padėtį. Be to, kadangi prekių sunaikinimo procedūros taikymas reiškia, kad tiek deklarantas arba prekių turėtojas, tiek sprendimo adresatas turėtų lygiagrečiai pranešti apie savo galimus prieštaravimus dėl sunaikinimo, reikėtų užtikrinti, kad sprendimo adresatui būtų suteikta galimybė reaguoti į galimus deklaranto arba prekių turėtojo prieštaravimus dėl sunaikinimo. Todėl reikėtų užtikrinti, kad deklarantui ar prekių turėtojui apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą būtų pranešama anksčiau nei sprendimo adresatui arba jiems būtų pranešama tą pačią dieną;
(20)
muitinė ir Komisija raginamos pagal savo atitinkamą kompetenciją bendradarbiauti su Europos intelektinės nuosavybės teisių pažeidimų stebėsenos centru;
(21)
siekiant nutraukti tarptautinę prekybą prekėmis, kuriomis pažeidžiamos intelektinės nuosavybės teisės, TRIPS sutartyje nustatyta, kad PPO nariai turi skatinti muitines keistis informacija apie tokią prekybą. Atitinkamai Komisijai ir valstybių narių muitinėms turėtų būti sudaryta galimybė keistis informacija su atitinkamomis trečiųjų valstybių institucijomis apie įtariamus intelektinės nuosavybės teisių pažeidimus, įskaitant informaciją apie prekes, vežamas tranzitu per Sąjungos teritoriją, kurios yra kilusios iš tų trečiųjų valstybių arba kurių paskirties vieta yra tos trečiosios valstybės;
(22)
veiksmingumo tikslais turėtų būti taikomos 1997 m. kovo 13 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 515/97 dėl valstybių narių administracinių institucijų tarpusavio pagalbos ir dėl pastarųjų bei Komisijos bendradarbiavimo, siekiant užtikrinti teisingą muitinės ir žemės ūkio teisės aktų taikymą (5), nuostatos;
(23)
muitinės atsakomybė turėtų būti reglamentuojama valstybių narių teisės aktais, tačiau dėl to, kad muitinė patenkino prašymą, sprendimo adresatui neturėtų būti suteikta teisė gauti kompensaciją tuo atveju, kai muitinė neaptinka prekių, kuriomis, kaip įtariama, pažeidžiama intelektinės nuosavybės teisė, ir jas išleidžia arba nesiima veiksmų joms sulaikyti;
(24)
atsižvelgiant į tai, kad muitinė imasi veiksmų pagal prašymą, tikslinga nustatyti, kad sprendimo adresatas turėtų atlyginti visas išlaidas, kurių patiria muitinė, imdamasi veiksmų jo intelektinės nuosavybės teisių vykdymui užtikrinti. Vis dėlto tai neturėtų trukdyti sprendimo adresatui siekti gauti kompensaciją iš pažeidėjo ar kitų asmenų, kurie galėtų būti laikomi atsakingais pagal valstybės narės, kurioje buvo aptiktos prekės, teisės aktus. Atitinkamais atvejais tokiais asmenimis galėtų būti laikomi tarpininkai. Kitų asmenų nei muitinės išlaidos ir žala, patirtos dėl tam tikrų muitinių veiksmų, kai prekės neišleidžiamos ar sulaikomos remiantis su intelektinės nuosavybės teisėmis susijusiu trečiosios šalies reikalavimu, turėtų būti reglamentuojamos specialiais teisės aktais, taikomais kiekvienu konkrečiu atveju;
(25)
šiuo reglamentu sudaroma galimybė muitinei leisti vežti sunaikinimui skirtas prekes iš vienos vietos į kitą Sąjungos muitų teritorijoje, prižiūrint muitinei. Be to, muitinė gali nuspręsti išleisti tokias prekes į laisvą apyvartą siekiant jas toliau perdirbti ar pašalinti iš prekybos kanalų, be kita ko, informacijos sklaidos, mokymo ir švietimo tikslais;
(26)
muitinės atliekamas intelektinės nuosavybės teisių vykdymo užtikrinimas apima keitimąsi informacija apie sprendimus, susijusius su prašymais. Toks duomenų tvarkymas taip pat apima asmens duomenis ir jis turėtų būti vykdomas laikantis Sąjungos teisės, kaip nustatyta 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (6) ir 2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo (7);
(27)
keitimasis informacija, susijusia su sprendimais dėl prašymų ir su muitinės veiksmais, turėtų būti vykdomas per centrinę elektroninę duomenų bazę. Reikėtų apibrėžti subjektą, kuris kontroliuos ir valdys duomenų bazę, ir subjektus, atsakingus už duomenų bazėje esančių duomenų tvarkymo saugumo užtikrinimą. Galimas bet kokio pobūdžio sąveikos ar mainų nustatymas visų pirma turėtų atitikti tikslų apribojimo principą, t. y. duomenys turėtų būti naudojami tuo tikslu, kuriuo sukurta duomenų bazė, ir neturėtų būti leidžiamas joks kitas to tikslo neatitinkantis keitimasis informacija ar tarpusavio sąveika;
(28)
siekiant užtikrinti, kad būtų galima patikslinti termino „smulkios siuntos“ apibrėžtį, jei paaiškėtų, kad ji yra nepraktiška, atsižvelgiant į poreikį užtikrinti veiksmingą procedūros veikimą, arba kai tai būtina siekiant išvengti bandymų apeiti šią procedūrą, susijusių su siuntų turiniu, Komisijai turėtų būti suteikti įgaliojimai priimti aktus pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį, kuriais būtų iš dalies pakeisti neesminiai termino „smulkios siuntos“ apibrėžties elementai, konkrečiai - toje apibrėžtyje nustatyti konkretūs kiekiai. Ypač svarbu, kad atlikdama parengiamąjį darbą Komisija tinkamai konsultuotųsi, taip pat ir su ekspertais. Atlikdama su deleguotaisiais aktais susijusį parengiamąjį darbą ir rengdama jų tekstus Komisija turėtų užtikrinti, kad atitinkami dokumentai būtų vienu metu, laiku ir tinkamai perduodami Europos Parlamentui ir Tarybai;
(29)
siekiant užtikrinti vienodas nuostatų dėl keitimosi duomenimis su trečiosiomis valstybėmis praktinės tvarkos aspektų nustatymo ir nuostatų dėl prašymo formų ir prašymo pratęsti laikotarpį, kuriuo muitinė turi imtis veiksmų, formų įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai, t. y. įgaliojimai nustatyti tuos praktinės tvarkos aspektus ir standartines formas. Tais įgaliojimais turėtų būti naudojamasi laikantis 2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 182/2011, kuriuo nustatomos valstybių narių vykdomos Komisijos naudojimosi įgyvendinimo įgaliojimais kontrolės mechanizmų taisyklės ir bendrieji principai (8). Nors šio reglamento nuostatų, kurias reikia įgyvendinti, dalykas priklauso bendros prekybos politikos sričiai, siekiant nustatyti standartines formas ir atsižvelgiant į šių įgyvendinimo aktų pobūdį ir poveikį juos priimant turėtų būti taikoma patariamoji procedūra, nes visi informaciją, kuri turi būti pateikta tose formose, sudarantys duomenys yra tiesiogiai paminėti šio reglamento tekste. Todėl tuose įgyvendinimo aktuose bus nustatytas tik formos formatas ir struktūra, ir jie neturės jokios papildomos įtakos Sąjungos bendrai prekybos politikai;
(30)
Reglamentas (EB) Nr. 1383/2003 turėtų būti panaikintas;
(31)
vadovaujantis Reglamento (EB) Nr. 45/2001 28 straipsnio 2 dalimi buvo konsultuojamasi su Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnu, kuris 2011 m. spalio 12 d. pateikė nuomonę (9),
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
I SKYRIUS
DALYKAS, TAIKYMO SRITIS IR TERMINŲ APIBRĖŽTYS
1 straipsnis
Dalykas ir taikymo sritis
1. Šiuo reglamentu nustatomos sąlygos ir procedūros, reglamentuojančios muitinės veiksmus tais atvejais, kai prekėms, kuriomis, kaip įtariama, pažeidžiama intelektinės nuosavybės teisė, Sąjungos muitų teritorijoje yra arba turėjo būti taikomos muitinės priežiūros arba muitinio tikrinimo priemonės pagal 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 2913/92, nustatantį Bendrijos muitinės kodeksą (10), visų pirma kai prekės:
a)
deklaruojamos išleidimui į laisvą apyvartą, eksportui arba reeksportui įforminti;
b)
įvežamos į Sąjungos muitų teritoriją arba iš jos išvežamos;
c)
pateikiamos sąlyginio neapmokestinimo procedūrai įforminti arba įvežamos į laisvąją zoną arba padedamos į laisvąjį sandėlį.
2. Nedarant poveikio 17 ir 18 straipsnių taikymui, muitinė vykdo tinkamą prekių, kurioms taikomos muitinės priežiūros arba muitinio tikrinimo priemonės, muitinį tikrinimą ir naudoja proporcingas identifikavimo priemones, kaip numatyta Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 13 straipsnio 1 dalyje ir 72 straipsnyje, vadovaudamasi rizikos analizės kriterijais, siekdama užkirsti kelią veiksmams, kuriais pažeidžiami Sąjungos teritorijoje taikomi intelektinės nuosavybės teisės aktai, ir bendradarbiauti su trečiosiomis valstybėmis intelektinės nuosavybės teisių vykdymo užtikrinimo srityje.
3. Šis reglamentas netaikomas prekėms, kurios buvo išleistos į laisvą apyvartą galutinio vartojimo sąlygomis.
4. Šis reglamentas netaikomas keleivių asmeniniame bagaže gabenamoms nekomercinio pobūdžio prekėms.
5. Šis reglamentas netaikomas prekėms, kurios buvo pagamintos gavus teisių turėtojo sutikimą, ir prekėms, kurias gamina asmuo, turintis tinkamą teisių turėtojo leidimą pagaminti tam tikrą prekių kiekį, viršijančioms to asmens ir teisių turėtojo sutartą kiekį.
6. Šis reglamentas neturi jokios įtakos intelektinę nuosavybę reglamentuojantiems nacionalinės arba Sąjungos teisės aktams arba valstybių narių teisės aktams, susijusiems su baudžiamuoju procesu.
2 straipsnis
Terminų apibrėžtys
Šiame reglamente:
1. intelektinės nuosavybės teisė- teisė, kurios objektas yra:
a)
prekių ženklas;
b)
dizainas;
c)
autorių teisės ar gretutinės teisės, kaip numatyta nacionalinėje arba Sąjungos teisėje;
d)
geografinė nuoroda;
e)
patentas, kaip numatyta nacionalinėje arba Sąjungos teisėje;
f)
medicinos produktų papildomos apsaugos liudijimas, kaip numatyta 2009 m. gegužės 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 469/2009 dėl medicinos produktų papildomos apsaugos liudijimo (11);
g)
augalų apsaugos produktų papildomos apsaugos liudijimas, kaip numatyta 1996 m. liepos 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1610/96 dėl augalų apsaugos priemonių papildomos apsaugos liudijimo sukūrimo (12);
h)
augalų veislių teisinė apsauga Bendrijoje, kaip numatyta 1994 m. liepos 27 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje (13);
i)
augalų veislių teisinė apsauga, kaip numatyta nacionalinėje teisėje;
j)
puslaidininkio gaminio topografija, kaip numatyta nacionalinėje arba Sąjungos teisėje;
k)
naudingasis modelis tik tiek, kiek jis yra saugomas kaip intelektinės nuosavybės teisė pagal nacionalinę arba Sąjungos teisę;
l)
prekinis pavadinimas tik tiek, kiek jis yra saugomas kaip išimtinė intelektinės nuosavybės teisė pagal nacionalinę arba Sąjungos teisę;
2. prekių ženklas-
a)
Bendrijos prekių ženklas, kaip numatyta 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (14);
b)
prekių ženklas, įregistruotas valstybėje narėje, o Belgijos, Liuksemburgo arba Nyderlandų atveju - Beniliukso intelektinės nuosavybės tarnyboje;
c)
prekių ženklas, įregistruotas pagal valstybėje narėje arba Sąjungoje galiojančius tarptautinius susitarimus;
3. dizainas --
a)
Bendrijos dizainas, kaip numatyta 2001 m. gruodžio 12 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 6/2002 dėl Bendrijos dizaino (15);
b)
dizainas, įregistruotas valstybėje narėje, o Belgijos Liuksemburgo arba Nyderlandų atveju - Beniliukso intelektinės nuosavybės tarnyboje;
c)
dizainas, įregistruotas pagal valstybėje narėje arba Sąjungoje galiojančius tarptautinius susitarimus;
4. geografinė nuoroda --
a)
saugoma žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinė nuoroda arba kilmės vietos nuoroda, kaip numatyta 2012 m. lapkričio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. 1151/2012 dėl žemės ūkio ir maisto produktų kokybės sistemų (16);
b)
vyno kilmės vietos nuoroda arba geografinė nuoroda, kaip numatyta 2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 1234/2007, nustatančiame bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas (Bendras bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamentas) (17);
c)
aromatintų vyno gėrimų geografinė nuoroda, kaip numatyta 1991 m. birželio 10 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 1601/91, nustatančiame bendrąsias aromatintų vynų, aromatintų vyno gėrimų ir aromatintų vyno kokteilių apibrėžimo, aprašymo ir pateikimo taisykles (18);
d)
spiritinių gėrimų geografinė nuoroda, kaip numatyta 2008 m. sausio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 110/2008 dėl spiritinių gėrimų apibrėžimo, apibūdinimo, pateikimo, ženklinimo ir geografinių nuorodų apsaugos (19);
e)
a-d punktuose nenurodytų produktų geografinė nuoroda tik tiek, kiek ji saugoma kaip išimtinė intelektinės nuosavybės teisė pagal nacionalinę arba Sąjungos teisę;
f)
geografinė nuoroda, kaip numatyta Sąjungos ir trečiųjų valstybių susitarimuose, ir jei ji kaip tokia įtraukta į tuos susitarimus;
5. suklastotos prekės --
a)
prekės, kurios yra veiksmo, kuriuo pažeidžiamas prekių ženklas valstybėje narėje, kurioje jos aptiktos, objektas ir kurios yra be leidimo pažymėtos žymeniu, tapačiu tos pačios rūšies prekėms teisėtai įregistruotam prekių ženklui, arba ženklu, kurio pagal jo esminius požymius negalima atskirti nuo tokio prekių ženklo;
b)
prekės, kurios yra veiksmo, kuriuo pažeidžiama geografinė nuoroda, objektas valstybėje narėje, kurioje jos aptiktos, ir kurios yra pažymėtos ar apibūdintos tos geografinės nuorodos atžvilgiu saugomu pavadinimu ar terminu;
c)
pakuotės, etiketės, lipdukai, brošiūros, naudojimo instrukcijos, garantijos dokumentai ar kiti panašūs dalykai, net jei jie pateikiami atskirai, kurie yra veiksmo, kuriuo pažeidžiamas prekių ženklas arba geografinė nuoroda, objektas, kuriuose pateikiamas ženklas, pavadinimas arba terminas, kuris yra tapatus teisėtai įregistruotam prekių ženklui arba saugomai geografinei nuorodai, arba kurio pagal jo esminius požymius negalima atskirti nuo tokio prekių ženklo arba geografinės nuorodos, ir kuris gali būti naudojamas tos pačios rūšies prekėms, kurių prekių ženklas arba geografinė nuoroda yra įregistruoti;
6. piratinės prekės- prekės, kurios yra veiksmo, kuriuo pažeidžiamos autorių ar gretutinės teisės arba dizainas, objektas valstybėje narėje, kurioje aptiktos prekės, kurios yra prekių kopijos, pagamintos be autorių ar gretutinių teisių turėtojo arba dizaino savininko arba to teisių turėtojo (savininko) gamybos šalyje įgalioto asmens sutikimo, arba kuriose yra tokių kopijų;
7. prekės, kuriomis, kaip įtariama, pažeidžiama intelektinės nuosavybės teisė,- prekės, kurių atžvilgiu esama pagrįstų požymių, kad valstybėje narėje, kurioje aptiktos tos prekės, jos prima facie yra:
a)
prekės, kurios yra veiksmo, kuriuo pažeidžiama intelektinės nuosavybės teisė toje valstybėje narėje, objektas;
b)
įtaisai, gaminiai arba komponentai, kurie visų pirma yra suprojektuoti, pagaminti ar pritaikyti technologijoms, įtaisams arba komponentams, kuriais įprastomis jų naudojimo sąlygomis užkertamas kelias galimybei arba apribojama galimybė kūrinių atžvilgiu imtis veiksmų, kurių imtis autorius ar gretutinių teisių turėtojas nėra davęs leidimo, neutralizuoti arba jų neutralizavimui palengvinti, ir kurie yra susiję su veiksmu, pažeidžiančiu tas teises toje valstybėje narėje;
c)
liejinio formos arba matricos, kurios yra specialiai suprojektuotos ar pritaikytos prekių gamybai pažeidžiant intelektinės nuosavybės teisę, jei tokios liejinio formos ar matricos yra susijusios su veiksmu, kuriuo pažeidžiamos intelektinės nuosavybės teisės;
8. teisių turėtojas- intelektinės nuosavybės teisės turėtojas;
9. prašymas- kompetentingam muitinės padaliniui pateiktas prašymas, kad muitinė imtųsi veiksmų, prekių, kuriomis, kaip įtariama, pažeidžiama intelektinės nuosavybės teisė, atžvilgiu;
10. nacionalinis prašymas- prašymas, kuriuo valstybės narės muitinės pašoma imtis veiksmų toje valstybėje narėje;
11. Sąjungos prašymas- vienoje valstybėje narėje pateiktas prašymas, kuriuo tos valstybės narės ir vienos ar daugiau kitų valstybių narių muitinių prašoma imtis veiksmų jų atitinkamose valstybėse narėse;
12. pareiškėjas- asmuo ar subjektas, kurio vardu pateikiamas prašymas;
13. sprendimo adresatas- sprendimo, kuriuo patenkinamas prašymas, adresatas;
14. prekių turėtojas- asmuo, kuris yra prekių, kuriomis, kaip įtariama, pažeidžiamos intelektinės nuosavybės teisės, savininkas arba panašią teisę disponuoti tokiomis prekėmis turintis asmuo, arba fiziškai tokias prekes turintis asmuo;
15. deklarantas- deklarantas, kaip apibrėžta Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 4 straipsnio 18 punkte;
16. sunaikinimas- prekių fizinis sunaikinimas, perdirbimas ar pašalinimas iš prekybos kanalų taip, kad nebūtų padaryta žalos sprendimo adresatui;
17. Sąjungos muitų teritorija- Bendrijos muitų teritorija, kaip apibrėžta Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 3 straipsnyje;
18. prekių išleidimas- prekių išleidimas, kaip apibrėžta Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 4 straipsnio 20 punkte;
19. smulki siunta- pašto siunta ar skubių siuntų vežėjo gabenama siunta:
a)
kurią sudaro trys arba mažiau vienetų
arba
b)
kurios bendras svoris mažesnis nei du kilogramai.
Pagal a punktą „vienetai“ yra pagal 1987 m. liepos 23 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo (20) I priedą kombinuotoje nomenklatūroje klasifikuojamos nesupakuotos prekės arba mažmeninei prekybai galutiniam vartotojui skirtas tokių prekių paketas.
Pagal šią apibrėžtį atskiros prekės, kurioms priskiriamas tas pats Kombinuotosios nomenklatūros kodas, laikomos skirtingais vienetais, o prekės, pateikiamos kaip rinkiniai, kuriems priskiriamas vienas Kombinuotosios nomenklatūros kodas, laikomos vienu vienetu;
20. greitai gendančios prekės- prekės, kurios, muitinės nuomone, sugenda laikomos ne ilgiau nei 20 dienų po jų neišleidimo arba sulaikymo;
21. išimtinė licencija- licencija (nesvarbu, ar bendra ar ribota), kuria licencijos turėtojui, išskyrus visus kitus asmenis, įskaitant licenciją išdavusį asmenį, leidžiama naudotis intelektinės nuosavybės teise licencijoje nustatytu būdu.
II SKYRIUS
PRAŠYMAI
1 SKIRSNIS
Prašymų teikimas
3 straipsnis
Teisė pateikti prašymą
Toliau išvardyti asmenys ir subjektai tuo atveju, jei jie turi teisę inicijuoti procedūrą siekiant nustatyti, ar buvo pažeista intelektinės nuosavybės teisė, valstybėje narėje ar valstybėse narėse, kurios (-ių) muitinės prašoma imtis veiksmų, turi teisę pateikti:
1.
nacionalinį arba Sąjungos prašymą:
a)
teisių turėtojai;
b)
kolektyvinio intelektinės nuosavybės teisių administravimo institucijos, kaip nurodyta 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/48/EB dėl intelektinės nuosavybės teisių gynimo (21) 4 straipsnio 1 dalies c punkte;
c)
profesinės gynybos institucijos, kaip nurodyta Direktyvos 2004/48/EB 4 straipsnio 1 dalies d punkte;
d)
grupės, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 1151/2012 3 straipsnio 2 punkte bei 49 straipsnio 1 dalyje, gamintojų grupės, kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 118e straipsnyje, arba panašios gamintojų grupės, numatytos geografines nuorodas reguliuojančioje Sąjungos teisėje, atstovaujančios geografine nuoroda pažymėtų produktų gamintojams, arba tokių grupių atstovai, visų pirma kaip apibrėžta reglamentuose (EEB) Nr. 1601/91 ir (EB) Nr. 110/2008, ir ūkio subjektai, turintys teisę naudoti tam tikrą geografinę nuorodą, taip pat tikrinimo įstaigos arba institucijos, atsakingos už tokias geografines nuorodas;
2.
nacionalinį prašymą:
a)
asmenys ar subjektai, kuriems leista naudotis intelektinės nuosavybės teisėmis, jei teisių turėtojas oficialiai jiems leido pradėti procedūrą siekiant nustatyti, ar buvo pažeista intelektinės nuosavybės teisė;
b)
gamintojų grupės, numatytos valstybių narių geografines nuorodas reguliuojančiuose teisės aktuose, atstovaujančios geografine nuoroda pažymėtų produktų gamintojams, arba tokių grupių atstovai ir ūkio subjektai, turintys teisę naudoti tam tikrą geografinę nuorodą, taip pat tikrinimo įstaigos arba institucijos, atsakingos už tokias geografines nuorodas;
3.
Sąjungos prašymą: visoje dviejų ar daugiau valstybių narių teritorijoje galiojančių išimtinių licencijų turėtojai, kai tiems licencijų turėtojams teisių turėtojas tose valstybėse narėse oficialiai leido pradėti procedūrą siekiant nustatyti, ar buvo pažeista intelektinės nuosavybės teisė.
4 straipsnis
Intelektinės nuosavybės teisės, dėl kurių teikiami Sąjungos prašymai
Sąjungos prašymą galima pateikti tik dėl Sąjungos teise grindžiamų intelektinės nuosavybės teisių, kurios galioja visoje Sąjungoje.
5 straipsnis
Prašymų teikimas
1. Kiekviena valstybė narė paskiria kompetentingą muitinės padalinį prašymams priimti ir nagrinėti (toliau - kompetentingas muitinės padalinys). Valstybės narės atitinkamai informuoja Komisiją, o Komisija viešai paskelbia valstybių narių paskirtų kompetentingų muitinės padalinių sąrašą.
2. Prašymai teikiami kompetentingam muitinės padaliniui. Prašymai užpildomi naudojant 6 straipsnyje nurodytą formą ir juose pateikiama tame straipsnyje reikalaujama informacija.
3. Kai prašymas teikiamas po muitinės pranešimo apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą pagal 18 straipsnio 3 dalį, tas prašymas turi atitikti šiuos reikalavimus:
a)
jis pateikiamas kompetentingam muitinės padaliniui per keturias darbo dienas nuo pranešimo apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą;
b)
jis yra nacionalinis prašymas;
c)
jame pateikiama 6 straipsnio 3 dalyje nurodyta informacija. Vis dėlto pareiškėjas gali nepateikti tos dalies g, h arba i punktuose nurodytos informacijos.
4. Išskyrus 3 straipsnio 3 dalyje nurodytas aplinkybes, vienai valstybei narei galima pateikti tik vieną nacionalinį prašymą ir vieną Sąjungos prašymą dėl tos pačios intelektinės nuosavybės teisės, saugomos toje valstybėje narėje. 3 straipsnio 3 dalyje nurodytomis aplinkybėmis leidžiama pateikti daugiau nei vieną Sąjungos prašymą.
5. Kai Sąjungos prašymas patenkinamas valstybėje narėje, kurioje jau yra patenkintas kitas to paties pareiškėjo Sąjungos prašymas dėl tos pačios intelektinės nuosavybės teisės, tos valstybės narės muitinė imasi veiksmų remdamasi pirmuoju patenkintu Sąjungos prašymu. Ji informuoja valstybės narės, kurioje buvo patenkintas bet kuris vėlesnis Sąjungos prašymas, kompetentingą muitinės padalinį, kuris iš dalies pakeičia arba atšaukia sprendimą patenkinti tą vėlesnį Sąjungos prašymą.
6. Kai prašymams gauti ir tvarkyti naudojamos kompiuterinės sistemos, prašymai ir prie jų pridedami dokumentai teikiami naudojant elektroninio duomenų apdorojimo priemones. Valstybės narės ir Komisija sukuria, prižiūri ir naudoja tokias sistemas laikydamosi daugiamečio strateginio plano, nurodyto 2008 m. sausio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimo Nr. 70/2008/EB dėl nepopierinės muitinės ir verslo aplinkos (22) 8 straipsnio 2 dalyje.
6 straipsnis
Prašymo forma
1. Komisija įgyvendinimo aktais nustato prašymo formą. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 34 straipsnio 2 dalyje nurodytos patariamosios procedūros.
2. Prašymo formoje nurodoma informacija, kurią reikia pateikti duomenų subjektui pagal Reglamentą (EB) Nr. 45/2001 ir nacionalinės teisės aktus, kuriais įgyvendinama Direktyva 95/46/EB.
3. Komisija užtikrina, kad pareiškėjas privalėtų prašymo formoje nurodyti šią informaciją:
a)
pareiškėjo duomenis;
b)
pareiškėjo statusą, kaip apibrėžta 3 straipsnyje;
c)
dokumentus, kuriuose pateikiami įrodymai, pagal kuriuos kompetentingas muitinės padalinys galėtų įsitikinti, jog pareiškėjas turi teisę pateikti prašymą;
d)
kai pareiškėjo prašymą pateikia jo atstovas - duomenis apie jam atstovaujantį asmenį ir to asmens įgaliojimų būti atstovu įrodymus pagal valstybės narės, kurioje teikiamas prašymas, teisės aktus;
e)
intelektinės nuosavybės teisę ar teises, kurių vykdymą prašoma užtikrinti;
f)
jei teikiamas Sąjungos prašymas - valstybes nares, kuriose muitinių prašoma imtis veiksmų;
g)
konkrečius techninius autentiškų prekių duomenis, atitinkamais atvejais įskaitant ženklinimą, pavyzdžiui, brūkšninius kodus ir atvaizdus;
h)
informaciją, kurios reikia, kad muitinė galėtų lengvai atpažinti atitinkamas prekes;
i)
informaciją, svarbią muitinei analizuojant ir vertinant atitinkamos (-ų) intelektinės nuosavybės teisės (-ių) pažeidimo riziką, pavyzdžiui, informaciją apie įgaliotus platintojus;
j)
tai, ar pagal šios dalies g, h arba i punktus pateikta informacija turi būti pažymėta riboto naudojimo žyma pagal 31 straipsnio 5 dalį;
k)
už teisinius ir techninius klausimus atsakingo pareiškėjo paskirto atstovo duomenis;
l)
pareiškėjo įsipareigojimą pranešti kompetentingam muitinės padaliniui apie bet kurią iš 15 straipsnyje išvardytų situacijų;
m)
pareiškėjo įsipareigojimą perduoti ir atnaujinti visą informaciją, svarbią muitinei analizuojant ir vertinant atitinkamos (-ų) intelektinės nuosavybės teisės (-ių) pažeidimo riziką;
n)
pareiškėjo įsipareigojimą prisiimti atsakomybę 28 straipsnyje nustatytomis sąlygomis;
o)
pareiškėjo įsipareigojimą atlyginti 29 straipsnyje nurodytas išlaidas tame straipsnyje nustatytomis sąlygomis;
p)
tai, kad pareiškėjas sutinka, jog jo pateiktus duomenis gali tvarkyti Komisija ir valstybės narės;
q)
tai, ar pareiškėjas prašo taikyti 26 straipsnyje nurodytą procedūrą, ir ar muitinės prašymu sutinka atlyginti prekių, kurioms taikoma ta procedūra, sunaikinimo išlaidas.
2 SKIRSNIS
Sprendimai dėl prašymų
7 straipsnis
Nepilnų prašymų nagrinėjimas
1. Kai gavęs prašymą kompetentingas muitinės padalinys mano, kad prašyme pateikta ne visa informacija, kurios reikalaujama pagal 6 straipsnio 3 dalį, tas padalinys prašo pareiškėjo pateikti trūkstamą informaciją per 10 darbo dienų nuo pranešimo apie prašymą dienos.
Tokiais atvejais 9 straipsnio 1 dalyje nurodytas terminas sustabdomas, kol bus gauta atitinkama informacija.
2. Kai pareiškėjas per 1 dalies pirmoje pastraipoje nurodytą laikotarpį nepateikia trūkstamos informacijos, kompetentingas muitinės padalinys prašymą atmeta.
8 straipsnis
Rinkliavos
Pareiškėjas neprivalo mokėti jokių rinkliavų prašymo nagrinėjimo administracinėms išlaidoms padengti.
9 straipsnis
Pranešimas apie sprendimus patenkinti arba atmesti prašymus
1. Kompetentingas muitinės padalinys apie sprendimą patenkinti arba atmesti prašymą pareiškėjui praneša per 30 darbo dienų nuo prašymo gavimo dienos. Jei prašymas atmetamas, kompetentingas muitinės padalinys nurodo savo sprendimo priežastis ir pateikia informaciją apie apskundimo tvarką.
2. Jei muitinė buvo pranešusi pareiškėjui apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą prieš jam pateikiant prašymą, kompetentingas muitinės padalinys apie savo sprendimą patenkinti arba atmesti prašymą pareiškėjui praneša per dvi darbo dienas nuo prašymo gavimo.
10 straipsnis
Sprendimai dėl prašymų
1. Sprendimas patenkinti nacionalinį prašymą ir sprendimas jį atšaukti arba iš dalies pakeisti valstybėje narėje, kurioje buvo pateiktas nacionalinis prašymas, įsigalioja kitą dieną po jo priėmimo.
Sprendimas pratęsti laikotarpį, kuriuo muitinė turi imtis veiksmų, valstybėje narėje, kurioje buvo pateiktas nacionalinis prašymas, įsigalioja kitą dieną po laikotarpio, kuris turi būti pratęstas, pabaigos.
2. Sprendimas patenkinti Sąjungos prašymą ir sprendimas jį atšaukti arba iš dalies pakeisti įsigalioja tokia tvarka:
a)
valstybėje narėje, kurioje buvo pateiktas prašymas, - kitą dieną po sprendimo priėmimo dienos;
b)
visose kitose valstybėse narėse, kuriose muitinių prašoma imtis veiksmų, - kitą dieną po pranešimo muitinėms pagal 14 straipsnio 2 dalį, jei sprendimo adresatas yra įvykdęs savo pareigas pagal 29 straipsnio 3 dalį, susijusias su vertimo išlaidomis.
Sprendimas pratęsti laikotarpį, kuriuo muitinė turi imtis veiksmų, valstybėje narėje, kurioje buvo pateiktas Sąjungos prašymas, ir visose kitose valstybėse narėse, kuriose muitinių prašoma imtis veiksmų, įsigalioja kitą dieną po laikotarpio, kuris turi būti pratęstas, pabaigos.
11 straipsnis
Laikotarpis, kuriuo muitinė turi imtis veiksmų
1. Patenkindamas prašymą kompetentingas muitinės padalinys nurodo laikotarpį, kuriuo muitinė turi imtis veiksmų.
Tas laikotarpis prasideda nuo sprendimo patenkinti prašymą įsigaliojimo pagal 10 straipsnį dienos ir trunka ne ilgiau nei vienerius metus, skaičiuojamus nuo kitos dienos po sprendimo priėmimo dienos.
2. Kai prašyme, pateiktame po muitinės pranešimo apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą pagal 18 straipsnio 3 dalį, nepateikiama 6 straipsnio 3 dalies g, h arba i punktuose nurodyta informacija, prašymas patenkinamas tik dėl tų prekių neišleidimo arba jų sulaikymo, išskyrus atvejus, kai ta informacija pateikiama per 10 darbo dienų nuo pranešimo apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą.
3. Kai intelektinės nuosavybės teisė nustoja galioti arba kai dėl kitų priežasčių pareiškėjas netenka teisės pateikti prašymą, muitinė nesiima jokių veiksmų. Sprendimą patenkinti prašymą priėmęs kompetentingas muitinės padalinys tą sprendimą atitinkamai atšaukia arba iš dalies pakeičia.
12 straipsnis
Laikotarpio, kuriuo muitinė turi imtis veiksmų, pratęsimas
1. Pasibaigus laikotarpiui, kuriuo muitinė turi imtis veiksmų, su sąlyga, kad sprendimo adresatas jau sumokėjo visas skolas muitinei pagal šį reglamentą, pirminį sprendimą priėmęs kompetentingas muitinės padalinys sprendimo adresato prašymu gali tą laikotarpį pratęsti.
2. Kai kompetentingas muitinės padalinys gauna prašymą pratęsti laikotarpį, kuriuo muitinė turi imtis veiksmų, likus mažiau nei 30 darbo dienų iki laikotarpio, kurio galiojimą prašoma pratęsti, galiojimo pabaigos, jis gali atsisakyti patenkinti tą prašymą.
3. Kompetentingas muitinės padalinys apie savo sprendimą dėl laikotarpio pratęsimo praneša sprendimo adresatui per 30 darbo dienų nuo 1 dalyje minimo prašymo gavimo dienos. Kompetentingas muitinės padalinys nurodo laikotarpį, kuriuo muitinė turi imtis veiksmų.
4. Pratęstas laikotarpis, kuriuo muitinė turi imtis veiksmų, prasideda kitą dieną po ankstesnio laikotarpio pabaigos dienos ir neviršija vienerių metų.
5. Kai intelektinės nuosavybės teisė nustoja galioti arba kai dėl kitų priežasčių pareiškėjas netenka teisės pateikti prašymą, muitinė nesiima jokių veiksmų. Sprendimą pratęsti laikotarpį priėmęs kompetentingas muitinės padalinys tą sprendimą atitinkamai atšaukia arba iš dalies pakeičia.
6. Sprendimo adresatas neprivalo mokėti jokių rinkliavų prašymo pratęsti laikotarpį nagrinėjimo administracinėms išlaidoms padengti.
7. Komisija įgyvendinimo aktais nustato prašymo pratęsti laikotarpį formą. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 34 straipsnio 2 dalyje nurodytos patariamosios procedūros.
13 straipsnis
Sprendimo pakeitimai, susiję su intelektinės nuosavybės teisėmis
Sprendimą patenkinti prašymą priėmęs kompetentingas muitinės padalinys to sprendimo adresato prašymu gali pakeisti tame sprendime pateiktą intelektinės nuosavybės teisių sąrašą.
Kai papildomai įrašoma kokia nors nauja intelektinės nuosavybės teisė, prašyme turi būti nurodyta 6 straipsnio 3 dalies c, e, g, h ir i punktuose nurodyta informacija.
Tuo atveju, kai priimamas sprendimas patenkinti Sąjungos prašymą, jį pakeisti įrašant papildomas intelektinės nuosavybės teises galima tik įrašant 4 straipsnyje numatytas intelektinės nuosavybės teises.
14 straipsnis
Kompetentingo muitinės padalinio pareiga pranešti
1. Kompetentingas muitinės padalinys, kuriam pateiktas nacionalinis prašymas, savo valstybės narės muitinės įstaigoms nedelsiant po jų priėmimo perduoda šiuos sprendimus:
a)
sprendimus patenkinti prašymą;
b)
sprendimus, atšaukiančius sprendimus patenkinti prašymą;
c)
sprendimus, iš dalies pakeičiančius sprendimus patenkinti prašymą;
d)
sprendimus pratęsti laikotarpį, kuriuo muitinė turi imtis veiksmų.
2. Kompetentingas muitinės padalinys, kuriam pateiktas Sąjungos prašymas, valstybės narės arba valstybių narių, nurodytų Sąjungos prašyme, kompetentingam muitinės padaliniui nedelsiant po priėmimo perduoda šiuos sprendimus:
a)
sprendimus patenkinti prašymą;
b)
sprendimus, atšaukiančius sprendimus patenkinti prašymą;
c)
sprendimus, iš dalies pakeičiančius sprendimus patenkinti prašymą;
d)
sprendimus pratęsti laikotarpį, kuriuo muitinės turi imtis veiksmų.
Sąjungos prašyme nurodytos (-ų) valstybės narės ar valstybių narių kompetentingas muitinės padalinys, gavęs tuos sprendimus, juos nedelsdamas perduoda savo muitinės įstaigoms.
3. Sąjungos prašyme nurodytos (-ų) valstybės narės ar valstybių narių kompetentingas muitinės padalinys gali prašyti sprendimą patenkinti prašymą priėmusio kompetentingo muitinės padalinio pateikti papildomos informacijos, kuri, jo nuomone, yra būtina tam sprendimui įgyvendinti.
4. Kompetentingas muitinės padalinys savo sprendimą sustabdyti muitinės veiksmus pagal 16 straipsnio 1 dalies b punktą ir 16 straipsnio 2 dalį perduoda savo valstybės narės muitinės įstaigoms nedelsiant po jo priėmimo.
15 straipsnis
Sprendimo adresato pareiga pranešti
Sprendimo adresatas sprendimą patenkinti prašymą priėmusiam kompetentingam muitinės padaliniui nedelsdamas praneša apie bet kurią iš šių situacijų:
a)
tai, kad prašyme nurodyta intelektinės nuosavybės teisė nustoja galioti;
b)
tai, kad sprendimo adresatas dėl kitų priežasčių netenka teisės pateikti prašymą;
c)
informacijos, nurodytos 6 straipsnio 3 dalyje, pasikeitimus.
16 straipsnis
Sprendimo adresato pareigų nevykdymas
1. Kai sprendimo adresatas naudoja muitinės pateiktą informaciją ne 21 straipsnyje nurodytais tikslais, valstybės narės, kurioje informacija buvo pateikta arba netinkamai panaudota, kompetentingas muitinės padalinys gali:
a)
atšaukti bet kurį savo sprendimą patenkinti nacionalinį prašymą, priimtą to sprendimo adresato atžvilgiu, ir atsisakyti pratęsti laikotarpį, kuriuo muitinė turi imtis veiksmų;
b)
savo teritorijoje sustabdyti bet kurį sprendimą patenkinti Sąjungos prašymą, priimtą to sprendimo adresato atžvilgiu laikotarpiu, kuriuo muitinė turi imtis veiksmų.
2. Kompetentingas muitinės padalinys gali nuspręsti sustabdyti muitinės veiksmus tol, kol baigsis laikotarpis, kuriuo ji turi imtis veiksmų, jei sprendimo adresatas:
a)
nevykdo 15 straipsnyje nustatytos pareigos pranešti;
b)
nevykdo 19 straipsnio 3 dalyje nustatytos pareigos grąžinti pavyzdžius;
c)
nevykdo pareigų, nustatytų 29 straipsnio 1 ir 3 dalyse, susijusių su išlaidomis ir vertimu;
d)
be pateisinamos priežasties neinicijuoja procedūros, kaip numatyta 23 straipsnio 3 dalyje ar 26 straipsnio 9 dalyje.
Sąjungos prašymo atveju sprendimas sustabdyti muitinės veiksmus galioja tik toje valstybėje narėje, kurioje buvo priimtas toks sprendimas.
III SKYRIUS
MUITINĖS VEIKSMAI
1 SKIRSNIS
Prekių, kuriomis, kaip įtariama, pažeidžiama intelektinės nuosavybės teisė, neišleidimas arba jų sulaikymas
17 straipsnis
Prekių neišleidimas arba jų sulaikymas patenkinus prašymą
1. Kai muitinė nustato prekes, kuriomis, kaip įtariama, pažeidžiama intelektinės nuosavybės teisė, kurioms taikomas sprendimas patenkinti prašymą, ji tų prekių neišleidžia arba jas sulaiko.
2. Prieš prekių neišleidimą arba jų sulaikymą muitinė gali paprašyti, kad sprendimo adresatas jai pateiktų visą su prekėmis susijusią svarbią informaciją. Muitinė taip pat gali sprendimo adresatui pateikti informaciją apie faktinį arba numanomą prekių kiekį, jų faktinį ar preziumuojamą pobūdį ir, atitinkamais atvejais, tų prekių atvaizdus.
3. Apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą muitinė praneša deklarantui arba prekių turėtojui per vieną darbo dieną nuo to neišleidimo arba sulaikymo dienos.
Kai muitinė pasirenka pranešti prekių turėtojui, o prekių turėtojais laikomi du ar daugiau asmenų, muitinė neprivalo pranešti daugiau kaip vienam iš tų asmenų.
Muitinė praneša sprendimo adresatui apie prekių neišleidimą arba sulaikymą tą pačią dieną arba nedelsiant po to, kai apie tai pranešama deklarantui arba prekių turėtojui.
Pranešimuose pateikiama informacija apie 23 straipsnyje nustatytą procedūrą.
4. Muitinė informuoja sprendimo adresatą ir deklarantą arba prekių turėtoją apie faktinį ar numanomą neišleistų arba sulaikytų prekių kiekį ir faktinį ar preziumuojamą tų prekių pobūdį, atitinkamais atvejais pateikdama turimus jų atvaizdus. Gavusi prašymą, muitinė sprendimo adresatui taip pat praneša - jei ta informacija jai prieinama - prekių gavėjo, siuntėjo ir deklaranto arba prekių turėtojo vardą, pavardę ar pavadinimą ir adresą, taip pat informaciją apie muitinės procedūrą ir neišleistų arba sulaikytų prekių kilmę, pagaminimo vietą ir paskirties vietą.
18 straipsnis
Prekių neišleidimas arba jų sulaikymas prieš patenkinant prašymą
1. Kai muitinė nustato prekes, kuriomis, kaip įtariama, pažeidžiama intelektinės nuosavybės teisė, kurioms netaikomas sprendimas patenkinti prašymą, ji gali, išskyrus greitai gendančių prekių atveju, tų prekių neišleisti arba jas sulaikyti.
2. Prieš prekių, kuriomis, kaip įtariama, pažeidžiama intelektinės nuosavybės teisė, neišleidimą arba jų sulaikymą muitinė, neatskleisdama jokios informacijos, išskyrus informaciją apie faktinį ar numanomą prekių kiekį, faktinį ar preziumuojamą jų pobūdį ir, atitinkamais atvejais, jų atvaizdus, gali prašyti, kad asmuo ar subjektas, kuris gali turėti teisę pateikti prašymą, susijusį su įtariamu intelektinės nuosavybės teisių pažeidimu, pateiktų jai visą svarbią informaciją.
3. Apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą muitinė praneša deklarantui arba prekių turėtojui per vieną darbo dieną nuo to neišleidimo arba sulaikymo dienos.
Kai muitinė pasirenka pranešti prekių turėtojui, o prekių turėtojais laikomi du ar daugiau asmenų, muitinė neprivalo pranešti daugiau kaip vienam iš tų asmenų.
Apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą muitinė praneša visiems asmenims ar subjektams, turintiems teisę pateikti prašymą, susijusį su įtariamu intelektinės nuosavybės teisių pažeidimu, tą pačią dieną ar nedelsiant po to, kai apie tai pranešama deklarantui arba prekių turėtojui.
Muitinė gali kreiptis į kompetentingas valdžios institucijas, siekdama nustatyti asmenis ar subjektus turinčius teisę pateikti prašymą.
Pranešimuose pateikiama informacija apie 23 straipsnyje nustatytą procedūrą.
4. Nedelsiant po to, kai užbaigiami visi muitinės formalumai, muitinė išleidžia prekes arba nutraukia jų sulaikymą šiais atvejais:
a)
nenustačiusi asmens ar subjekto, turinčio teisę pateikti prašymą, susijusį su įtariamu intelektinės nuosavybės teisių pažeidimu, - per vieną darbo dieną nuo prekių neišleidimo arba jų sulaikymo dienos;
b)
negavusi prašymo pagal 5 straipsnio 3 dalį arba tokį prašymą atmetusi.
5. Kai prašymas patenkinamas, muitinė, gavusi prašymą, sprendimo adresatui taip pat praneša - jei ta informacija jai prieinama - prekių gavėjo, siuntėjo ir deklaranto arba prekių turėtojo vardą, pavardę ar pavadinimą ir adresą, taip pat informaciją apie muitinės procedūrą ir neišleistų arba sulaikytų prekių kilmę, pagaminimo vietą ir paskirties vietą.
19 straipsnis
Neišleistų arba sulaikytų prekių apžiūra ir pavyzdžių ėmimas
1. Muitinė sprendimo adresatui ir deklarantui arba prekių turėtojui suteikia galimybę apžiūrėti neišleistas arba sulaikytas prekes.
2. Muitinės gali imti tipiškus prekių pavyzdžius. Ji, sprendimo adresato prašymu, gali pateikti arba atsiųsti jam tokius pavyzdžius, tačiau tik analizei ir siekiant sudaryti palankias sąlygas tolesnei procedūrai, susijusiai su suklastotomis ir piratinėmis prekėmis. Bet kokia tų pavyzdžių analizė atliekama tik sprendimo adresatui prisiimant visą su ja susijusią atsakomybę.
3. Užbaigus analizę, sprendimo adresatas ne vėliau kaip iki prekių išleidimo arba jų sulaikymo laikotarpio pabaigos grąžina 2 dalyje minimus pavyzdžius muitinei, išskyrus atvejus, kai to padaryti neleidžia aplinkybės.
20 straipsnis
Saugojimo sąlygos
Prekių saugojimo sąlygas jų neišleidimo arba sulaikymo laikotarpiu nustato muitinė.
21 straipsnis
Sprendimo adresatui leidžiamas tam tikros informacijos naudojimas
Sprendimo adresatas, gavęs 17 straipsnio 4 dalyje, 18 straipsnio 5 dalyje, 19 straipsnyje arba 26 straipsnio 8 dalyje nurodytą informaciją, gali atskleisti tą informaciją arba ją naudoti tik šiais tikslais:
a)
inicijuoti procedūrą siekiant nustatyti, ar pažeista intelektinės nuosavybės teisė, arba naudoti tą informaciją tokios procedūros metu;
b)
atliekant su intelektinės nuosavybės teisės pažeidimu susijusį nusikalstamos veikos tyrimą, kurį valstybėje narėje, kurioje aptiktos prekės, vykdo valdžios institucijos;
c)
inicijuoti baudžiamąjį procesą arba naudoti tą informaciją baudžiamojo proceso metu;
d)
reikalauti kompensacijos iš pažeidėjo ar kitų asmenų;
e)
tartis su deklarantu arba prekių turėtoju dėl šių prekių sunaikinimo pagal 23 straipsnio 1 dalį;
f)
tartis su deklarantu arba prekių turėtoju dėl 24 straipsnio 2 dalies a punkte nurodytos garantijos dydžio.
22 straipsnis
Muitinių keitimasis informacija ir duomenimis
1. Nedarydamos poveikio taikytinoms nuostatoms dėl duomenų apsaugos Sąjungoje ir siekdamos prisidėti prie tarptautinės prekybos prekėmis, kuriomis pažeidžiamos intelektinės nuosavybės teisės, nutraukimo, Komisija ir valstybių narių muitinės gali keistis tam tikrais joms prieinamais duomenimis ir informacija su atitinkamomis trečiųjų valstybių institucijomis vadovaudamosi 3 dalyje nurodyta praktine tvarka.
2. 1 dalyje nurodytais duomenimis ir informacija keičiamasi siekiant sparčiai sudaryti galimybę veiksmingai kovai su prekių, kuriomis pažeidžiama intelektinės nuosavybės teisė, vežimu. Tokie duomenys ir informacija gali būti susijusi su konfiskavimo atvejais, tendencijomis ir bendra informacija apie riziką, įskaitant informaciją apie prekes, kurios vežamos tranzitu per Sąjungos teritoriją ir yra kilusios iš atitinkamų trečiųjų valstybių teritorijų arba yra vežamos į tose teritorijose esančias paskirties vietas. Atitinkamais atvejais tokie duomenys ir informacija gali apimti šią informaciją:
a)
prekių pobūdis ir kiekis;
b)
intelektinės nuosavybės teisė, kuri, kaip įtariama, pažeista;
c)
prekių kilmė, pagaminimo vieta ir paskirties vieta;
d)
informacija apie transporto priemonės vykimą, visų pirma:
i)
laivo pavadinimas arba transporto priemonės registracijos duomenys;
ii)
važtaraščio arba kito transporto dokumento registracijos numeriai;
iii)
konteinerių skaičius;
iv)
krovinio svoris;
v)
prekių aprašymas ir (arba) kodas;
vi)
užsakymo numeris;
vii)
plombos numeris;
viii)
pirmojo pakrovimo vieta;
ix)
galutinio iškrovimo vieta;
x)
perkrovimo vietos;
xi)
numatoma atvykimo į galutinę iškrovimo vietą data;
e)
informacija apie operacijas su konteineriais, visų pirma:
i)
konteinerio numeris;
ii)
konteinerio pakrovimo statusas;
iii)
operacijos data;
iv)
operacijos rūšis (pakrovimas, iškrovimas, perkrovimas, įvežimas, išvežimas ir t. t.);
v)
laivo pavadinimas arba transporto priemonės registracijos duomenys;
vi)
reiso numeris;
vii)
vieta;
viii)
važtaraštis arba kitas transporto dokumentas.
3. Komisija priima įgyvendinimo aktus, kuriuose nustato būtinus praktinės tvarkos elementus, susijusius su šio straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytu keitimusi duomenimis ir informacija. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 34 straipsnio 3 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
2 SKIRSNIS
Prekių sunaikinimas, procedūros inicijavimas ir ankstyvas prekių išleidimas
23 straipsnis
Prekių sunaikinimas ir procedūros inicijavimas
1. Prekės, kuriomis, kaip įtariama, pažeidžiama intelektinės nuosavybės teisė, gali būti sunaikintos prižiūrint muitinei, nereikalaujant nustatyti, ar pagal valstybės narės, kurioje aptiktos prekės, teisę buvo pažeista intelektinės nuosavybės teisė, kai įvykdytos visos šios sąlygos:
a)
sprendimo adresatas per 10 darbo dienų, o jei prekės yra greitai gendančios - per tris darbo dienas nuo pranešimo apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą dienos raštu patvirtino muitinei, kad, jo įsitikinimu, buvo pažeista intelektinės nuosavybės teisė;
b)
sprendimo adresatas per 10 darbo dienų, o jei prekės yra greitai gendančios - per tris darbo dienas nuo pranešimo apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą dienos raštu patvirtino muitinei savo sutikimą sunaikinti prekes;
c)
deklarantas arba prekių turėtojas per 10 darbo dienų, o jei prekės yra greitai gendančios - per tris dienas nuo pranešimo apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą raštu patvirtino muitinei savo sutikimą sunaikinti prekes. Kai deklarantas arba prekių turėtojas per tą laikotarpį nepatvirtino savo sutikimo sunaikinti prekes, tačiau ir nepranešė muitinei, kad prieštarauja, ji gali laikyti, kad deklarantas arba prekių turėtojas patvirtino savo sutikimą sunaikinti tas prekes.
Iš karto po to, kai užbaigiami visi muitinės formalumai, muitinė išleidžia prekes arba nutraukia jų sulaikymą, jei per pirmos pastraipos a ir b punktuose nurodytus laikotarpius ji negavo sprendimo adresato patvirtinimo raštu, kad, jo įsitikimu, buvo pažeista intelektinės nuosavybės teisė, ir jo sutikimo sunaikinti prekes, išskyrus atvejus, kai muitinei buvo tinkamai pranešta apie tai, jog inicijuota procedūra siekiant nustatyti, ar buvo pažeista intelektinės nuosavybės teisė.
2. Prekės sunaikinamos muitinei prižiūrint ir sprendimo adresatui prisiimant su tuo susijusią atsakomybę, išskyrus atvejus, kai kitaip nustatyta valstybės narės, kurioje prekės sunaikinamos, nacionalinėje teisėje. Prieš prekių sunaikinimą kompetentingos institucijos gali paimti jų pavyzdžių. Pavyzdžius, paimtus prieš sunaikinant prekes, galima panaudoti mokymo tikslais.
3. Kai deklarantas arba prekių turėtojas raštu nepatvirtino savo sutikimo sunaikinti prekes ir kai pagal 1 dalies pirmos pastraipos c punktą nelaikoma, kad deklarantas arba prekių turėtojas patvirtino savo sutikimą sunaikinti prekes per tame punkte minimus laikotarpius, muitinė nedelsdama apie tai praneša sprendimo adresatui. Sprendimo adresatas per 10 darbo dienų, o jei prekės yra greitai gendančios - per tris darbo dienas nuo pranešimo apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą dienos inicijuoja procedūrą siekiant nustatyti, ar buvo pažeista intelektinės nuosavybės teisė.
4. Išskyrus greitai gendančių prekių atvejį, tinkamai pagrįstu sprendimo adresato prašymu muitinė gali atitinkamais atvejais pratęsti 3 dalyje nurodytą laikotarpį ne daugiau kaip 10 darbo dienų.
5. Iš karto po to, kai atliekami visi muitinės formalumai, muitinė išleidžia prekes arba nutraukia jų sulaikymą, kai per 3 ir 4 dalyse nurodytus laikotarpius jai pagal 3 dalį nebuvo tinkamai pranešta apie tai, kad inicijuota procedūra siekiant nustatyti, ar buvo pažeista intelektinės nuosavybės teisė.
24 straipsnis
Ankstyvas prekių išleidimas
1. Kai muitinei pranešama apie tai, kad inicijuota procedūra siekiant nustatyti, ar buvo pažeistos dizaino, patento, naudingojo modelio, puslaidininkio gaminio topografijos ar augalų veislės apsaugos teisės, deklarantas arba prekių turėtojas gali prašyti, kad muitinė išleistų prekes arba nutrauktų jų sulaikymą prieš pasibaigiant tai procedūrai.
2. Muitinė išleidžia prekes arba nutraukia jų sulaikymą tik kai įvykdomos visos šios sąlygos:
a)
deklarantas arba prekių turėtojas pateikė garantiją, kurios dydžio pakanka, kad būtų apsaugoti sprendimo adresato interesai;
b)
institucija, kompetentinga nustatyti, ar pažeista intelektinės nuosavybės teisė, neleido taikyti apsaugos priemonių;
c)
užbaigti visi muitinės formalumai.
3. 2 dalies a punkte minimos garantijos pateikimas neturi įtakos kitoms teisių gynimo priemonėms, kurių gali imtis sprendimo adresatas.
25 straipsnis
Sunaikinimui skirtos prekės
1. Pagal 23 arba 26 straipsnius sunaikinimui skirtų prekių negalima:
a)
išleisti į laisvą apyvartą, išskyrus atvejus, kai muitinė, gavusi sprendimo adresato sutikimą, nusprendžia, kad tai yra būtina tais atvejais, kai prekės turi būti perdirbtos arba pašalintos iš prekybos kanalų, be kita ko, informuotumo didinimo, mokymo ar švietimo tikslais. Sąlygas, kuriomis prekės gali būti išleistos į laisvą apyvartą, nustato muitinė;
b)
išvežti iš Sąjungos muitų teritorijos;
c)
eksportuoti;
d)
reeksportuoti;
e)
pateikti sąlyginio neapmokestinimo procedūrai įforminti;
f)
įvežti į laisvąją zoną ar padėti į laisvąjį sandėlį.
2. Muitinės gali leisti 1 dalyje nurodytas prekes muitinei prižiūrint vežti iš vienos Sąjungos muitų teritorijos vietos į kitą, kad muitinei prižiūrint jos būtų sunaikintos.
26 straipsnis
Smulkiomis siuntomis vežamų prekių sunaikinimo procedūra
1. Šis straipsnis taikomas prekėms, kai įvykdomos visos šios sąlygos:
a)
įtariama, kad prekės yra suklastotos arba piratinės;
b)
prekės nėra greitai gendančios;
c)
prekėms taikomas sprendimas patenkinti prašymą;
d)
sprendimo adresatas prašyme yra paprašęs taikyti šiame straipsnyje nustatytą procedūrą;
e)
prekės vežamos smulkiomis siuntomis.
2. Kai taikoma šiame straipsnyje nustatyta procedūra, 17 straipsnio 3 ir 4 dalys bei 19 straipsnio 2 ir 3 dalys netaikomos.
3. Apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą muitinė praneša deklarantui arba prekių turėtojui per vieną darbo dieną nuo prekių neišleidimo arba jų sulaikymo dienos. Pranešime apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą nurodoma informacija apie:
a)
tai, kad muitinė ketina sunaikinti prekes;
b)
deklaranto arba prekių turėtojo teises pagal 4, 5 ir 6 dalis.
4. Deklarantui arba prekių turėtojui suteikiama galimybė pareikšti savo nuomonę per 10 darbo dienų nuo pranešimo apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą dienos.
5. Atitinkamas prekes galima sunaikinti, kai per 10 darbo dienų nuo pranešimo apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą dienos deklarantas arba prekių turėtojas patvirtino muitinei savo sutikimą sunaikinti prekes.
6. Kai deklarantas arba prekių turėtojas per 5 dalyje nurodytą laikotarpį nepatvirtino savo sutikimo sunaikinti prekes ir nepranešė muitinei, kad tam prieštarauja, ji gali laikyti, kad deklarantas arba prekių turėtojas patvirtino savo sutikimą sunaikinti prekes.
7. Prekės sunaikinamos muitinei prižiūrint. Muitinė sprendimo adresato prašymu ir, kai tai tinkama, pateikia jam informaciją apie faktinį arba numanomą sunaikintų prekių kiekį ir jų pobūdį.
8. Kai deklarantas arba prekių turėtojas nepatvirtino savo sutikimo sunaikinti prekes ir kai pagal 6 dalį nelaikoma, kad deklarantas arba prekių turėtojas patvirtino tokį sutikimą, muitinė nedelsdama apie tai praneša sprendimo adresatui ir jam pateikia informaciją apie prekių kiekį ir jų pobūdį, įskaitant, atitinkamais atvejais, jų atvaizdus. Gavusi prašymą, muitinė sprendimo adresatui taip pat praneša - jei ta informacija jai prieinama - prekių gavėjo, siuntėjo ir deklaranto arba prekių turėtojo vardą, pavardę ar pavadinimą ir adresą, informaciją apie muitinės procedūrą ir neišleistų arba sulaikytų prekių kilmę, pagaminimo vietą ir paskirties vietą.
9. Iš karto po to, kai užbaigiami visi muitinės formalumai, muitinė išleidžia prekes arba nutraukia jų sulaikymą, jei per 10 darbo dienų nuo 8 dalyje minimo pranešimo dienos ji negavo iš sprendimo adresato informacijos apie tai, kad inicijuota procedūra siekiant nustatyti, ar buvo pažeista intelektinės nuosavybės teisė.
10. Komisijai pagal 35 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus dėl termino „smulki siunta“ apibrėžtyje nurodytų kiekių pakeitimo tuo atveju, jei paaiškėtų, jog apibrėžtis yra nepraktiška atsižvelgiant į poreikį užtikrinti veiksmingą šiame straipsnyje nustatytos procedūros veikimą, arba kai tai būtina siekiant išvengti bandymų apeiti šią procedūrą, susijusių su siuntų turiniu.
IV SKYRIUS
ATSAKOMYBĖ, IŠLAIDOS IR SANKCIJOS
27 straipsnis
Muitinės atsakomybė
Nedarant poveikio nacionalinei teisei, sprendimas patenkinti prašymą nesuteikia to sprendimo adresatui teisės gauti kompensaciją tuo atveju, kai muitinė neaptiko prekių, kuriomis, kaip įtariama, pažeidžiama intelektinės nuosavybės teisė, ir jas išleido arba nesiėmė veiksmų toms prekėms sulaikyti.
28 straipsnis
Sprendimo adresato atsakomybė
Kai pagal šį reglamentą tinkamai inicijuota procedūra nutraukiama dėl sprendimo adresato veikimo ar neveikimo, kai dėl jo veikimo ar neveikimo pagal 19 straipsnio 2 dalį paimti pavyzdžiai negrąžinami arba nepataisomai sugadinami arba kai vėliau pripažįstama, kad atitinkamomis prekėmis intelektinės nuosavybės teisė nebuvo pažeista, sprendimo adresatas atsako žalą patyrusių prekių turėtojo ar deklaranto atžvilgiu pagal specialius taikytinus teisės aktus.
29 straipsnis
Išlaidos
1. Muitinei pareikalavus sprendimo adresatas atlygina muitinės arba kitų subjektų, veikiančių muitinės vardu, patirtas išlaidas nuo prekių neišleidimo arba jų sulaikymo momento, įskaitant prekių saugojimo ir tvarkymo išlaidas, pagal 17 straipsnio 1 dalį ir 18 straipsnio 1 dalį bei 19 straipsnio 2 ir 3 dalis ir tais atvejais, kai imtasi taisomųjų priemonių, kaip antai prekių sunaikinimo pagal 23 ir 26 straipsnius.
Sprendimo adresato, kuriam pranešta apie prekių neišleidimą arba jų sulaikymą, prašymu muitinė jam suteikia informaciją apie tai, kur ir kaip šios prekės saugomos, ir apie numatomas šioje dalyje nurodyto saugojimo išlaidas. Informacija apie numatomas išlaidas gali būti išreikšta laiko, produktų, tūrio, svorio arba paslaugų parametrais, atsižvelgiant į saugojimo aplinkybes ir prekių pobūdį.
2. Šiuo straipsniu nedaromas poveikis sprendimo adresato teisei siekti kompensacijos iš pažeidėjo ar kitų asmenų pagal taikytinus teisės aktus.
3. Sprendimo patenkinti Sąjungos prašymą adresatas pateikia visus vertimus, reikalingus kompetentingam muitinės padaliniui ar muitinei, kuri turi imtis veiksmų, susijusių su prekėmis, kuriomis, kaip įtariama, pažeidžiama intelektinės nuosavybės teisė, ir už juos sumoka.
30 straipsnis
Sankcijos
Valstybės narės užtikrina, kad sprendimų adresatai vykdytų šiame reglamente nustatytas pareigas, atitinkamais atvejais, be kita ko, priimdamos nuostatas, kuriomis nustatomos sankcijos. Numatytos sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.
Valstybės narės nedelsdamos praneša Komisijai apie tas nuostatas ir informuoja apie visus vėlesnius joms įtakos turinčius pakeitimus.
V SKYRIUS
KEITIMASIS INFORMACIJA
31 straipsnis
Valstybių narių ir Komisijos keitimasis duomenimis apie sprendimus dėl prašymų ir sulaikymus
1. Kompetentingi muitinės padaliniai nedelsdami praneša Komisijai apie:
a)
sprendimus patenkinti prašymus, įskaitant prašymą ir jo priedus;
b)
sprendimus pratęsti laikotarpį, kuriuo muitinė turi imtis veiksmų, arba sprendimus atšaukiančius sprendimą patenkinti prašymą ar jį iš dalies pakeičiančius;
c)
sprendimo patenkinti prašymą vykdymo sustabdymą.
2. Nedarant poveikio Reglamento (EB) Nr. 515/97 24 straipsnio g punkto taikymui, prekių neišleidimo arba jų sulaikymo atveju muitinė perduoda Komisijai visą susijusią informaciją, įskaitant informaciją apie prekių kiekį ir rūšį, vertę, intelektinės nuosavybės teises, muitinės procedūras, prekių pagaminimo vietos šalis, prekių kilmės šalis ir prekių paskirties vietos šalis, taip pat transporto maršrutus ir priemones, išskyrus asmens duomenis.
3. Šio straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodyta informacija perduodama ir visi duomenų mainai, susiję su 14 straipsnyje nurodytais sprendimais dėl prašymų, tarp valstybių narių muitinių vykdomi per Komisijos centrinę duomenų bazę. Ta informacija ir duomenys saugomi toje duomenų bazėje.
4. Šio straipsnio 1-3 dalyse nurodytos informacijos tvarkymo užtikrinimo tikslais 3 dalyje nurodyta duomenų bazė sukuriama kaip elektroninės formos duomenų bazė. Centrinėje duomenų bazėje kaupiama 6 straipsnio 3 dalyje, 14 straipsnyje ir šiame straipsnyje nurodyta informacija, įskaitant asmens duomenis.
5. Valstybių narių muitinės ir Komisija atitinkamais atvejais savo teisinių pareigų taikant šį reglamentą įgyvendinimo tikslais naudojasi prieiga prie centrinėje duomenų bazėje esančios informacijos. Prieiga prie informacijos, kuri pažymėta riboto naudojimo žyma pagal 6 straipsnio 3 dalį, suteikiama tik tų valstybių narių, kuriose prašoma imtis veiksmų, muitinėms. Motyvuotu Komisijos prašymu valstybių narių muitinės gali suteikti Komisijai prieigą prie tokios informacijos, kai tai yra tikrai būtina šio reglamento taikymo tikslais.
6. Muitinės įveda į centrinę duomenų bazę informaciją, susijusią su kompetentingam muitinės padaliniui pateiktais prašymais. Muitinės, įvedusios informaciją į centrinę duomenų bazę, prireikus ją keičia, papildo, taiso arba pašalina. Kiekviena muitinė, įvedusi informaciją į centrinę duomenų bazę, atsako už šios informacijos tikslumą, pakankamumą ir svarbą.
7. Komisija nustato ir taiko tinkamą techninę ir organizacinę tvarką patikimam ir saugiam centrinės duomenų bazės veikimui užtikrinti. Kiekvienos valstybės narės muitinė nustato ir taiko tinkamą techninę ir organizacinę tvarką, būtiną duomenų tvarkymo konfidencialumui ir saugumui užtikrinti, kai jos muitinės įstaigos atlieka duomenų tvarkymo operacijas ir kai naudojamasi tos valstybės narės teritorijoje esančiais centrinės duomenų bazės terminalais.
32 straipsnis
Centrinės duomenų bazės sukūrimas
Komisija sukuria 31 straipsnyje nurodytą centrinę duomenų bazę. Ta duomenų bazė pradeda veikti kuo greičiau, bet ne vėliau kaip 2015 m. sausio 1 d.
33 straipsnis
Nuostatos dėl duomenų apsaugos
1. Komisijos centrinėje duomenų bazėje esantys asmens duomenys tvarkomi laikantis Reglamento (EB) Nr. 45/2001 ir prižiūrint Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnui.
2. Valstybių narių kompetentingos institucijos asmens duomenis tvarko laikydamosi Direktyvos 95/46/EB ir prižiūrint tos direktyvos 28 straipsnyje nurodytai valstybės narės nepriklausomai priežiūros institucijai.
3. Asmens duomenys renkami ir naudojami tik šio reglamento tikslais. Taip surinkti asmens duomenys turi būti tikslūs ir nuolat atnaujinami.
4. Kiekviena muitinė, įvedusi asmens duomenis į centrinę duomenų bazę, yra duomenų valdytoja šių duomenų tvarkymo atžvilgiu.
5. Duomenų subjektas turi teisę susipažinti su savo asmens duomenimis, kurie yra tvarkomi centrinėje duomenų bazėje, ir atitinkamais atvejais - teisę, kad jie būtų ištaisyti, pašalinti ar būtų sustabdytas jų tvarkymas vadovaujantis Reglamentu (EB) Nr. 45/2001 arba nacionalinės teisės aktais, kuriais įgyvendinama Direktyva 95/46/EB.
6. Visi prašymai pasinaudoti prieigos, ištaisymo, pašalinimo ar tvarkymo sustabdymo teise pateikiami muitinei. Kai duomenų subjektas prašymą pasinaudoti ta teise pateikė Komisijai, ji tokį prašymą persiunčia atitinkamoms muitinėms.
7. Asmens duomenys saugomi ne ilgiau kaip šešis mėnesius po atitinkamo sprendimo patenkinti prašymą atšaukimo dienos arba po atitinkamo laikotarpio, kuriuo muitinė turėjo imtis veiksmų, pabaigos dienos.
8. Kai sprendimo adresatas pagal 23 straipsnio 3 dalį arba 26 straipsnio 9 dalį inicijuoja procedūrą ir apie tokios procedūros inicijavimą informuoja muitinę, jo asmens duomenys saugomi šešis mėnesius po to, kai pasibaigus procedūrai galutinai nustatoma, ar buvo pažeista intelektinės nuosavybės teisė.
VI SKYRIUS
KOMITETAS, DELEGAVIMAS IR BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
34 straipsnis
Komiteto procedūra
1. Komisijai padeda Muitinės kodekso komitetas, įsteigtas pagal Reglamento (EEB) Nr. 2913/92 247a ir 248a straipsnius. Tas komitetas - tai komitetas, kaip nustatyta Reglamente (ES) Nr. 182/2011.
2. Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomas Reglamento (ES) Nr. 182/2011 4 straipsnis.
3. Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomas Reglamento (ES) Nr. 182/2011 5 straipsnis.
35 straipsnis
Įgaliojimų delegavimas
1. Įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus Komisijai suteikiami šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis.
2. 26 straipsnio 10 dalyje nurodyti įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus suteikiami Komisijai neribotam laikotarpiui nuo 2013 m. liepos 19 d.
3. Europos Parlamentas arba Taryba gali bet kada atšaukti 26 straipsnio 10 dalyje nurodytus deleguotuosius įgaliojimus. Sprendimu dėl įgaliojimų atšaukimo nutraukiami tame sprendime nurodyti įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus. Sprendimas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje arba vėlesnę jame nurodytą dieną. Jis nedaro poveikio jau galiojančių deleguotųjų aktų galiojimui.
4. Apie priimtą deleguotąjį aktą Komisija nedelsdama vienu metu praneša Europos Parlamentui ir Tarybai.
5. Pagal 26 straipsnio 10 dalį priimtas deleguotasis aktas įsigalioja tik tuo atveju, jeigu per du mėnesius nuo pranešimo Europos Parlamentui ir Tarybai apie šį aktą dienos nei Europos Parlamentas, nei Taryba nepareiškia prieštaravimų arba jeigu dar nepasibaigus šiam laikotarpiui ir Europos Parlamentas, ir Taryba praneša Komisijai, kad prieštaravimų nereikš. Europos Parlamento arba Tarybos iniciatyva šis laikotarpis pratęsiamas dviem mėnesiais.
36 straipsnis
Tarpusavio administracinė pagalba
Šiam reglamentui mutatis mutandis taikomos Reglamento (EB) Nr. 515/97 nuostatos.
37 straipsnis
Ataskaitų teikimas
Ne vėliau kaip 2016 m. gruodžio 31 d. Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai šio reglamento įgyvendinimo ataskaitą. Prireikus kartu su ta ataskaita gali būti pateiktos atitinkamos rekomendacijos.
Toje ataskaitoje nurodomi visi svarbūs incidentai, susiję su per Sąjungos muitų teritoriją tranzitu vežamais vaistais, galintys kilti įgyvendinant šį reglamentą, taip pat įvertinamas galimas poveikis Sąjungos įsipareigojimams dėl galimybės gauti vaistų pagal 2001 m. lapkričio 14 d. Dohos PPO ministrų konferencijoje priimtą Deklaraciją dėl TRIPS sutarties ir visuomenės sveikatos ir priemonės, kurių imtasi siekiant reaguoti į visas situacijas, dėl kurių šiuo atžvilgiu kyla neigiamas poveikis.
38 straipsnis
Panaikinimas
Reglamentas (EB) Nr. 1383/2003 panaikinamas nuo 2014 m. sausio 1 d.
Nuorodos į panaikintą reglamentą laikomos nuorodomis į šį reglamentą ir skaitomos pagal priede pateiktą atitikties lentelę.
39 straipsnis
Pereinamojo laikotarpio nuostatos
Pagal Reglamentą (EB) Nr. 1383/2003 patenkinti prašymai toliau galioja sprendime patenkinti prašymą nurodytą laikotarpį, kuriuo muitinė turi imtis veiksmų, ir vėliau nebepratęsiami.
40 straipsnis
Įsigaliojimas ir taikymas
1. Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
2. Jis taikomas nuo 2014 m. sausio 1 d., išskyrus:
a)
6 straipsnį, 12 straipsnio 7 dalį ir 22 straipsnio 3 dalį, kurios taikomos nuo 2013 m. liepos 19 d.;
b)
31 straipsnio 1 dalį ir 3-7 dalis bei 33 straipsnį, kurie taikomi nuo tos dienos, kurią sukurta 32 straipsnyje nurodyta centrinė duomenų bazė. Komisija viešai paskelbia tą datą.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Strasbūre 2013 m. birželio 12 d.