NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 1230/2012
ze dne 12. prosince 2012,
kterým se provádí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 661/2009, pokud jde o požadavky pro schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel týkající se jejich hmotností a rozměrů, a mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 661/2009 ze dne 13. července 2009 o požadavcích pro schvalování typu motorových vozidel, jejich přípojných vozidel a systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla z hlediska obecné bezpečnosti (1), a zejména na čl. 14 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES ze dne 5. září 2007, kterou se stanoví rámec pro schvalování motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, jakož i systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla (rámcová směrnice) (2), a zejména na čl. 39 odst. 2, 3 a 5 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (ES) č. 661/2009 je zvláštní nařízení pro účely schvalování typu podle směrnice 2007/46/ES.
(2)
Nařízením (ES) č. 661/2009 se zrušuje směrnice Rady 92/21/EHS ze dne 31. března 1992 o hmotnostech a rozměrech motorových vozidel kategorie M1 (3), jakož i směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/27/ES ze dne 22. července 1997 o hmotnostech a rozměrech určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel a o změně směrnice 70/156/EHS (4). Požadavky týkající se hmotností a rozměrů motorových vozidel a jejich přípojných vozidel stanovené v uvedených směrnicích by měly být převzaty do tohoto nařízení a v případě potřeby změněny tak, aby se přizpůsobily vývoji vědeckých a technických poznatků.
(3)
Nařízení (ES) č. 661/2009 obsahuje základní ustanovení týkající se požadavků pro schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, pokud jde o jejich hmotnosti a rozměry. Je proto nutné pro takové schválení typu stanovit rovněž zvláštní postupy, zkoušky a požadavky.
(4)
Směrnice Rady 96/53/ES ze dne 25. července 1996, kterou se pro určitá silniční vozidla provozovaná v rámci Společenství stanoví maximální přípustné rozměry pro vnitrostátní a mezinárodní provoz a maximální přípustné hmotnosti pro mezinárodní provoz (5), stanovuje určité maximální přípustné rozměry pro vnitrostátní a mezinárodní provoz v členských státech. Při konstrukci vozidel je proto důležité, aby byly zohledněny rozměry, které jsou již v rámci Unie harmonizovány v zájmu podpory a zajištění volného pohybu zboží.
(5)
Směrnice 97/27/ES členským státům umožňovala udělovat ES schválení typu vozidlům, jejichž krajní rozměry překračovaly maximální přípustné rozměry stanovené v uvedené směrnici. Rovněž členským státům umožňovala odmítnout registraci vozidel, jimž bylo uděleno ES schválení typu, pokud jejich krajní rozměry nesplňovaly požadavky stanovené na základě svých vnitrostátních právních předpisů. Je důležité, aby byla zachována možnost povolit za určitých podmínek schválení typu vozidel překračujících přípustné mezní hodnoty, prokáží-li se v členských státech, v nichž je silniční infrastruktura uzpůsobena takovému stavu, výhody z hlediska silniční dopravy a životního prostředí. Pokud se počet vozidel, jež mohou využít odchylného schvalování typu podle článku 23 směrnice 2007/46/EC, pokud jde o maximální přípustné rozměry, omezí na počet nezbytný pro účely tohoto nařízení, měla by být zajištěna možnost povolit taková vozidla na základě systémů pro schválení typu vozidla vyráběného v malých sériích či jednotlivě. Přílohu XII směrnice 2007/46/ES je proto třeba změnit, aby zahrnovala taková početní omezení.
(6)
Směrnice 96/53/ES stanoví maximální přípustné hmotnosti, jež se použijí pouze pro mezinárodní provoz. Uvedená směrnice však členským státům umožňuje, aby pro vnitrostátní provoz i nadále používaly své vnitrostátní právní předpisy. V důsledku toho zřejmě nelze v krátké době harmonizovat maximální technicky přípustnou hmotnost naloženého vozidla a maximální technicky přípustnou hmotnost na nápravy nebo na skupinu náprav za účelem provozu v členských státech. Vzhledem k existenci neharmonizovaných pravidel týkajících se konstrukce silniční infrastruktury je však vhodné požadovat na členských státech, aby pro registraci/provoz stanovily maximální přípustné hmotnosti vozidel s povolením pro vnitrostátní či mezinárodní provoz podle směrnice 96/53/ES a aby zavedly postup umožňující takové stanovení.
(7)
Vzhledem ke zkušenostem získaným při používání právních předpisů Unie týkajících se hmotností a rozměrů vozidel je nezbytné, aby byly stanoveny jasně definované pojmy. Některé z těchto pojmů již byly stanoveny ve směrnicích 97/27/ES a 92/21/EHS. Z důvodu jednotnosti je vhodné tyto definice převzít a v případě potřeby je přizpůsobit s ohledem na vývoj technických a vědeckých poznatků.
(8)
Vzhledem k tomu, že definice skutečné hmotnosti jednotlivého vozidla je zahrnuta do tohoto nařízení, je nezbytné příslušným způsobem změnit přílohu IX směrnice 2007/46/ES, aby se zabránilo nejasnostem při vyplňování prohlášení o shodě.
(9)
Vzhledem k tomu, že bílá kniha „Plán jednotného evropského dopravního prostoru - vytvoření konkurenceschopného dopravního systému účinně využívajícího zdroje“ (6) zdůraznila nutnost zlepšit aerodynamické vlastnosti silničních vozidel a výzkum prokázal, že montáží aerodynamických zařízení na vozidla lze zásadním způsobem snížit spotřebu paliva motorových vozidel a tím i emise CO2, je důležité, aby byla montáž takových aerodynamických zařízení na vozidla povolena. Aerodynamická zařízení by měla být zařazena do seznamu zařízení nebo vybavení, jež se nebere v úvahu při stanovení krajních rozměrů, neboť se tato zařízení skládají z přídavných zařízení, jež v důsledku své konstrukce přesahují krajní zadní nebo boční části vozidel. Tento jejich přesah zadní či boční části je však zásadně nutno omezit tak, aby nebyla ohrožena bezpečnost silničního provozu a aby byla zachována možnost intermodální dopravy. V tomto nařízení by proto měly být stanoveny nezbytné technické požadavky.
(10)
Dostupný software umožňuje využití virtuálních zkušebních metod, jež vycházejí z počítačových simulací. Vzhledem k tomu, že tyto simulace umožňují úspornější a méně náročné zkoušky, je vhodné umožnit, aby byly využity při kontrole, zda vozidlo může projet po úplné kruhové trajektorii (360°), a při měření maximálního vybočení zádi vozidla při projíždění vozidla uvnitř trajektorie. Proto je rovněž nezbytné doplnit toto nařízení na seznam regulačních aktů uvedených v příloze XVI směrnice 2007/46/ES.
(11)
V zájmu zajištění řádného fungování systému schvalování typu je třeba aktualizovat přílohy směrnice 2007/46/ES.
(12)
Přílohy I, III, IX, XII a XVI směrnice 2007/46/ES by proto měly být odpovídajícím způsobem změněny. Jelikož ustanovení přílohy XII jsou dostatečně podrobná a není třeba dalších prováděcích kroků ze strany členských států, je vhodné je nahradit nařízením v souladu s čl. 39 odst. 8 směrnice 2007/46/ES.
(13)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Technického výboru - motorová vozidla,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví požadavky pro ES schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, pokud jde o jejich hmotnosti a rozměry.
2. Toto nařízení se vztahuje na neúplná, úplná a dokončená vozidla kategorií M, N a O.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí, vedle definic uvedených ve směrnici 2007/46/ES a v nařízení (ES) č. 661/2009, tyto definice:
1)
„typem vozidla“ se rozumí skupina vozidel, jak je definována v části B přílohy II směrnice 2007/46/ES;
2)
„standardním vybavením“ se rozumí základní konfigurace vozidla, jež je vybaveno všemi prvky požadovanými regulačními akty uvedenými v příloze IV nebo XI směrnice 2007/46/ES, včetně veškerých prvků, které jsou namontovány, aniž by tím vznikaly nějaké další požadavky na konfiguraci nebo úroveň vybavení;
3)
„volitelným vybavením“ se rozumí veškeré prvky, jež nejsou součástí standardního vybavení a za jejichž montáž na vozidlo odpovídá výrobce, a které může zákazník objednat;
4)
„hmotností v pohotovostním stavu“ se rozumí
a)
u motorových vozidel:
hmotnost vozidla, jehož palivová nádrž (palivové nádrže) se naplní alespoň na 90 % svého objemu, včetně hmotnosti řidiče, paliva a kapalin, vybaveného standardním vybavením podle specifikací výrobce, a jsou-li součástí vybavení, i hmotnost karosérie, kabiny, spojovacího zařízení a náhradního kola (náhradních kol), jakož i nářadí;
b)
v případě přípojného vozidla:
hmotnost vozidla, včetně paliva a kapalin, vybaveného standardním vybavením podle specifikací výrobce, a jsou-li součástí vybavení, i hmotnost karosérie, dalšího (dalších) spojovacího (spojovacích) zařízení a náhradního kola (náhradních kol) a nářadí;
5)
„hmotností volitelného vybavení“ se rozumí hmotnost vybavení, jež může být namontováno na vozidle vedle standardního vybavení podle specifikací výrobce;
6)
„skutečnou hmotností vozidla“ se rozumí hmotnost v pohotovostním stavu a hmotnost volitelného vybavení namontovaného na jednotlivém vozidle;
7)
„maximální technicky přípustnou hmotností naloženého vozidla“ (M) se rozumí maximální hmotnost stanovená pro vozidlo na základě jeho konstrukčních vlastností a konstrukční výkonnosti; technicky přípustná hmotnost naloženého přívěsu nebo návěsu zahrnuje statickou hmotnost přenesenou na přípojné vozidlo, je-li připojeno;
8)
„maximální technicky přípustnou hmotností naložené jízdní soupravy“ (MC) se rozumí maximální hmotnost stanovená pro kombinaci motorového vozidla a jednoho nebo více přípojných vozidel na základě jeho konstrukčních vlastností a konstrukční výkonnosti nebo maximální hmotnost určená pro jízdní soupravu složenou z tahače návěsu a návěsu;
9)
„maximální technicky přípustnou přípojnou hmotností“ (TM) se rozumí maximální hmotnost jednoho nebo více přípojných vozidel, jež mohou být tažena tažným vozidlem, odpovídající celkové hmotnosti přenášené na zem koly nápravy nebo skupiny náprav jakéhokoli přípojného vozidla připojeného k tažnému vozidlu;
10)
„nápravou“ se rozumí společná osa rotace dvou či více kol, hnací či volně se otáčející, složená z jedné či více částí umístěných ve stejné rovině kolmé k podélné střednici vozidla;
11)
„skupinou náprav“ se rozumí více náprav, jež mají vzdálenost mezi nápravami omezenu na vzdálenost mezi nápravami definovanou coby vzdálenost „d“ v příloze I směrnice 96/53/ES a jež spolupůsobí díky zvláštní konstrukci odpružení;
12)
„jednotlivou nápravou“ se rozumí náprava, kterou nelze považovat za součást skupiny náprav;
13)
„maximální technicky přípustnou hmotností na nápravu“ (m) se rozumí hmotnost, která odpovídá maximálnímu přípustnému statickému svislému zatížení přenášenému koly nápravy na zem, danému konstrukčními vlastnostmi nápravy a vozidla a jejich konstrukční výkonností;
14)
„maximální technicky přípustnou hmotností na skupinu náprav“ (μ) se rozumí hmotnost, která odpovídá maximálnímu přípustnému statickému svislému zatížení přenášenému koly skupiny náprav na zem, danému konstrukčními vlastnostmi skupiny náprav a vozidla a jejich konstrukční výkonností;
15)
„spojovacím zařízením“ se rozumí mechanické zařízení včetně jeho součástí, jak je vymezeno v bodech 2.1 až 2.6 předpisu Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů (EHK OSN) č. 55 - Jednotná ustanovení týkající se schvalování mechanických spojovacích částí jízdních souprav vozidel (7) a spojení vozidel nakrátko, jak je vymezeno v bodě 2.1.1 předpisu EHK OSN č. 102 - Jednotná ustanovení pro schvalování I.A zařízení pro spojení vozidel nakrátko (ZSVN) II. vozidel, pokud jde o montáž schváleného typu ZSVN (8);
16)
„bodem spojení“ se rozumí střed působení spojovacího zařízení namontovaného na tažené vozidlo v rámci spojovacího zařízení namontovaného na tažné vozidlo;
17)
„hmotností spojovacího zařízení“ se rozumí hmotnost vlastního spojovacího zařízení a součástí potřebných k montáži spojovacího zařízení na vozidlo;
18)
„maximální technicky přípustnou hmotností působící v bodě spojení“ se rozumí:
a)
u tažného vozidla hmotnost odpovídající maximálnímu přípustnému statickému svislému zatížení v bodě spojení (hodnota „S“ nebo „U“) tažného vozidla, danému konstrukčními vlastnostmi spojovacího zařízení a tažného vozidla;
b)
v případě návěsu, přívěsu s nápravami uprostřed nebo tuhého přívěsu hmotnost odpovídající maximálnímu přípustnému statickému svislému zatížení (hodnota „S“ nebo „U“), jež má být přenášena přípojným vozidlem na tažné vozidlo v bodě spojení, danému konstrukčními vlastnostmi spojovacího zařízení a přípojného vozidla;
19)
„hmotností cestujících“ se rozumí jmenovitá hmotnost v závislosti na kategorii vozidla násobená počtem míst k sezení, včetně míst k sezení pro členy posádky a míst k stání, jsou-li takové, jež však nezahrnuje řidiče;
20)
„hmotností řidiče“ se rozumí jmenovitá hmotnost 75 kg působící v referenčním bodě místa k sezení řidiče;
21)
„užitečnou hmotností“ se rozumí rozdíl mezi maximální technicky přípustnou hmotností naloženého vozidla a hmotností v pohotovostním stavu zvětšenou o hmotnost cestujících a volitelného vybavení;
22)
„délkou“ se rozumí rozměr stanovený v bodech 6.1.1, 6.1.2 a 6.1.3 normy ISO 612:1978; tato definice se použije rovněž pro kloubová vozidla složená ze dvou či více částí;
23)
„šířkou“ se rozumí rozměr stanovený v bodě 6.2 normy ISO 612:1978;
24)
„výškou“ se rozumí rozměr stanovený v bodě 6.3 normy ISO 612:1978;
25)
„rozvorem“ se rozumí toto:
a)
rozměr uvedený v bodě 6.4.1 normy ISO 612:1978;
b)
v případě přívěsu s jednou nápravou uprostřed vodorovná vzdálenost mezi svislou osou spojovacího zařízení a středem nápravy;
c)
v případě přívěsu s více než jednou nápravou uprostřed vodorovná vzdálenost mezi svislou osou spojovacího zařízení a středem první nápravy;
26)
„vzdáleností mezi nápravami“ se rozumí vzdálenost mezi dvěma sousedními nápravami uvedenými v bodě 6.4 normy ISO 612:1978 v případě vozidel s více než dvěma nápravami; v případě, že jsou na vozidle namontovány pouze dvě nápravy, nebo v případě návěsu, přívěsu nebo tuhého přívěsu se vzdáleností mezi nápravami, jež je uvedená v bodě 6.4.2 normy ISO 612:1978, rozumí „rozvor“ definovaný v odstavci 25;
27)
„rozchodem“ se rozumí vzdálenost uvedená v bodě 6.5 normy ISO 612:1978;
28)
„předsazením točnice“ se rozumí vzdálenost uvedená v bodě 6.19.2 normy ISO 612: 1978, přičemž se zohlední poznámka uvedená v bodě 6.19 této uvedené normy;
29)
„předním poloměrem upevnění návěsu“ se rozumí vodorovná vzdálenost od osy návěsného čepu a kterýmkoliv bodem předku návěsu;
30)
„předním převisem“ se rozumí vodorovná vzdálenost mezi svislou rovinou procházející přes první nápravu nebo osou čepu v případě návěsu a nejpřednějším bodem vozidla;
31)
„zadním převisem“ se rozumí vodorovná vzdálenost mezi svislou rovinou procházející před poslední zadní nápravu a nejzadnější částí vozidla; je-li na vozidle namontováno spojovací zařízení pevně, je nejzadnějším bodem vozidla bod spojení;
32)
„délkou ložné plochy“ se rozumí vzdálenost od nejpřednějšího vnitřního bodu k nejzadnějšímu vnitřnímu bodu ložného prostoru, měřená vodorovně v podélné rovině vozidla;
33)
„vybočením zádi“ se rozumí vzdálenost mezi skutečným krajním bodem dosaženým zadním koncem vozidla při jízdě za podmínek stanovených v oddíle 7 části B nebo oddíle 6 části C přílohy I tohoto nařízení;
34)
„zařízením pro zdvihání nápravy“ se rozumí mechanismus namontovaný na vozidle za účelem zdvižení nápravy nad zem a jejího spouštění na zem;
35)
„zdvihatelnou nápravou“ se rozumí náprava, jež může být zdvižena ze své obvyklé polohy a opětovně spuštěna prostřednictvím zařízení pro zdvihání nápravy;
36)
„zatížitelnou nápravou“ se rozumí náprava, jejíž zatížení lze měnit bez zvedání pomocí zařízení pro zdvihání nápravy;
37)
„pneumatickým odpružením“ se rozumí systém odpružení, u kterého je nejméně 75 % pružicího účinku vyvoláno pneumatickou pružinou;
38)
„třídou autobusu nebo autokaru“ se rozumí skupina vozidel, jak je definována v bodech 2.1.1 a 2.1.2 předpisu EHK OSN č. 107 - Jednotná ustanovení pro schvalování vozidel kategorie M2 nebo M3 z hlediska jejich celkové konstrukce (9);
39)
„kloubovým vozidlem“ se rozumí vozidlo kategorie M2 nebo M3, jak je definováno v bodě 2.1.3 předpisu EHK OSN č. 107;
40)
„nedělitelným nákladem“ se rozumí náklad, který nemůže být pro účely silniční dopravy rozdělen na dva nebo více nákladů bez nepřiměřených výdajů nebo nebezpečí poškození a který v důsledku své hmotnosti nebo rozměrů nemůže být dopravován vozidlem, jehož hmotnosti a rozměry vyhovují maximálním přípustným hmotnostem a rozměrům použitelným v členském státě.
Článek 3
Povinnosti výrobců
1. Výrobce stanoví pro každou verzi v rámci typu vozidla bez ohledu na stav dokončenosti vozidla tyto hmotnosti:
a)
maximální technicky přípustnou hmotnost naloženého vozidla;
b)
maximální technicky přípustnou hmotnost naložené jízdní soupravy;
c)
maximální technicky přípustnou přípojnou hmotnost;
d)
maximální technicky přípustnou hmotnost na nápravy nebo maximální technicky přípustnou hmotnost na skupinu náprav;
e)
maximální technicky přípustné hmotnosti působící v bodě (bodech) spojení, přičemž se zohlední technické vlastnosti spojovacích zařízení, jež případně jsou nebo mohou být namontována na vozidlo.
2. Výrobce při stanovení hmotností uvedených v odstavci 1 zohlední nejlepší postupy osvědčené technické praxe a nejlepší dostupné technické znalosti, aby se minimalizovala nebezpečí mechanického selhání, zejména pak ta, jež jsou způsobena únavou materiálů, a předešlo se poškození silniční infrastruktury.
3. Výrobce vezme při stanovení hmotností uvedených v odstavci 1 v úvahu maximální rychlost danou konstrukcí vozidla.
Vybaví-li výrobce vozidlo zařízením pro omezení rychlosti, je maximální konstrukční rychlost skutečnou rychlostí, kterou umožňuje dosáhnout zařízení pro omezení rychlosti.
4. Výrobce při stanovení hmotností uvedených v odstavci 1 neukládá žádná omezení užívání vozidla, s výjimkou omezení týkajících se parametrů pneumatik, jež mohou být konstrukčně přizpůsobeny k dané rychlosti, jak je umožněno podle předpisu EHK OSN č. 54 - Jednotná ustanovení pro schvalování typu pneumatik užitkových vozidel a jejich přípojných vozidel (10) a podle části 5 přílohy II nařízení Komise (EU) č. 458/2011 (11).
5. Výrobce v případě nedokončených vozidel, včetně vozidel s karosérií typu podvozek-kabina, jež vyžadují další stupeň dokončení, poskytne veškeré příslušné informace výrobcům dalšího stupně, aby bylo zajištěno, že požadavky podle tohoto nařízení budou i nadále dodržovány.
Výrobce pro účely prvního pododstavce určí polohu těžiště hmotnosti odpovídající součtu zatížení.
6. Nedokončená vozidla kategorií M2, M3, N2 a N3, jež nemají namontovánu karosérii, se konstruují tak, aby umožnila výrobcům dalšího stupně splnit požadavky podle oddílů 7 a 8 části B a oddílů 6 a 7 části C přílohy I.
Článek 4
Ustanovení pro ES schvalování typu vozidla, pokud jde o jeho hmotnosti a rozměry
1. Výrobce nebo jeho zástupce předloží schvalovacímu orgánu žádost o ES schválení typu pro typ vozidla z hlediska jeho hmotností a rozměrů.
2. Žádost musí být vyhotovena podle vzoru informačního dokumentu uvedeného v příloze V části A.
3. Pro účely výpočtů rozložení hmotnosti předá výrobce schvalovacímu orgánu typu pro každou technickou konfiguraci v rámci typu vozidla, definovanou souborem hodnot všech relevantních bodů uvedených v příloze V, informace nezbytné k určení těchto hmotností:
a)
maximální technicky přípustné hmotnosti naloženého vozidla;
b)
maximální technicky přípustné hmotnosti na nápravy nebo na skupinu náprav;
c)
maximální technicky přípustné přípojné hmotnosti;
d)
maximální technicky přípustné hmotnosti působící v bodě (bodech) spojení;
e)
maximální technicky přípustné hmotnosti naložené jízdní soupravy.
Informace se poskytují v tabulce nebo jiné vhodné podobě po dohodě se schvalovacím orgánem.
4. Pokud volitelné vybavení podstatným způsobem ovlivňuje hmotnosti a rozměry vozidla, výrobce poskytne příslušné technické zkušebně údaje o umístění, hmotnosti a geometrické poloze těžiště ve vztahu k nápravám volitelného vybavení, jež lze na vozidlo namontovat.
5. Odchylně od odstavce 4 může výrobce, skládá-li se volitelné vybavení z několika částí nacházejících se v různých místech vozidla, poskytnout technické zkušebně pouze rozložení hmotnosti volitelného vybavení na nápravy.
6. U skupin náprav uvede výrobce rozložení celkové hmotnosti, která působí na skupinu, mezi jednotlivé nápravy.
Je-li to nezbytné, uvede výrobce vzorec rozložení hmotnosti nebo předloží příslušné grafy rozložení.
7. Jestliže to schvalovací orgán nebo technická zkušebna považuje za nutné, může po výrobci požadovat, aby poskytl pro účely inspekce jedno vozidlo představující typ, který má být schválen.
8. Výrobce vozidla může schvalovacímu orgánu předložit žádost o uznání rovnocennosti odpružení s pneumatickým odpružením.
Schvalovací orgán uzná rovnocennost odpružení s pneumatickým odpružením, jsou-li splněny požadavky podle přílohy III.
Uznala-li technická zkušebna rovnocennost, vystaví zkušební protokol. Schvalovací orgán připojí zkušební protokol a technický popis odpružení k certifikátu ES schválení typu.
9. Jsou-li splněny požadavky stanovené v přílohách I až IV tohoto nařízení, udělí schvalovací orgán schválení typu v souladu se systémem číslování stanoveným v příloze VII směrnice 2007/46/ES.
Tentýž členský stát nesmí přidělit stejné číslo jinému typu vozidla.
10. Pro účely odstavce 9 schvalovací orgán vyhotoví certifikát ES schválení typu podle vzoru uvedeného v příloze V části B.
11. Pro účely čl. 12 odst. 2 směrnice 2007/46/ES se použijí přípustné odchylky uvedené v dodatku 2 k příloze I.
Článek 5
Maximální přípustné hmotnosti pro registraci/provoz
1. Vnitrostátní orgány stanoví pro účely registrace a uvedení do provozu vozidel, pro něž bylo uděleno schválení typu podle tohoto nařízení, pro každou variantu a verzi v rámci typu vozidla veškeré následující hmotnosti, jež jsou podle směrnice 96/53/ES povoleny pro vnitrostátní či mezinárodní provoz:
a)
maximální přípustnou hmotnost naloženého vozidla pro registraci/provoz;
b)
maximální přípustnou hmotnost pro registraci/provoz na nápravu (nápravy);
c)
maximální přípustná hmotnost pro registraci/provoz na skupinu náprav;
d)
maximální přípustnou přípojnou hmotnost pro registraci/provoz;
e)
maximální přípustnou hmotnost naložené jízdní soupravy pro registraci/provoz.
Vnitrostátní orgány stanoví postup pro určení maximálních přípustných hmotností pro registraci/provoz uvedených v prvním pododstavci. Určí příslušný orgán pověřený stanovením těchto hmotností a stanoví informace, jež musí být uvedenému příslušnému orgánu předloženy.
2. Maximální přípustné hmotnosti pro registraci/provoz určené postupem uvedeným v odstavci 1 nesmí překročit maximální hmotnosti uvedené v čl. 3 odst. 1.
3. V zájmu zajištění řádného fungování systémů vozidla, zejména brzdového systému a systému řízení, konzultuje příslušný orgán otázky rozdělení hmotnosti na nápravy nebo skupinu náprav s výrobcem.
4. Vnitrostátní orgány při určování maximálních přípustných hmotností pro registraci/provoz zajistí, aby byly neustále dodržovány požadavky regulačních aktů uvedených v příloze IV a XI směrnice 2007/46/ES.
5. Dospějí-li vnitrostátní orgány k závěru, že požadavky některého z regulačních aktů uvedených v příloze IV a XI směrnice 2007/46/ES, s výhradou tohoto nařízení, již nejsou splněny, budou vyžadovat, aby byly provedeny nové zkoušky a případně uděleno nové schválení typu nebo prodloužení schvalovacím orgánem, jenž udělil původní schválení typu na základě dotčeného regulačního aktu.
Článek 6
Výjimky
1. Aniž je dotčen čl. 4 odst. 3 směrnice 96/53/ES, může být uděleno ES schválení typu vozidlům, jejichž rozměry překračují požadavky tohoto nařízení a jež jsou určena pro přepravu nedělitelných nákladů. V takovém případě musí certifikát schválení typu a prohlášení o shodě jasně uvádět, že toto vozidlo je určeno pouze k přepravě nedělitelných nákladů.
2. Členské státy mohou podle článků 23 a 24 směrnice 2007/46/ES udělit schválení vozidlům překračujícím maximální přípustné rozměry stanovené v bodě 1.1 částí B, C, a D přílohy I tohoto nařízení.
Schválení typu podle článku 23 směrnice 2007/46/ES podléhají početním omezením stanoveným v části A oddíle 3 přílohy XII uvedené směrnice.
Článek 7
Přechodná ustanovení
1. Vnitrostátní orgány povolí prodej a uvedení do provozu vozidel, pro něž bylo schválení typu uděleno před datem uvedeným v čl. 13 odst. 2 nařízení (ES) č. 661/2009, a nadále budou udělovat prodloužení schválení udělených v souladu s požadavky uvedenými ve směrnici 92/21/EHS a ve směrnici 97/27/ES.
2. Odchylně od odstavce 1 končí platnost ES schválení typu udělených podle článku 7 směrnice 97/27/ES k datu uvedenému v čl. 19 odst. 1 nařízení (ES) č. 661/2009.
Podle článku 27 směrnice 2007/46/ES však členské státy mohou, požádá-li o to výrobce, registrovat vozidla z výběhu série, jejichž ES schválení typu již není platné, a povolovat jejich prodej nebo uvádění do provozu.
3. Po uplynutí dne 10. ledna 2014 musí výrobci vydávat prohlášení o shodě, jež jsou v souladu s tímto nařízením.
Do dne 9. ledna 2014 výrobci uvádějí skutečnou hmotnost vozidla v položce 52 prohlášení o shodě, není-li uvedena v jiné položce prohlášení o shodě.
Článek 8
Změny směrnice 2007/46/ES
Přílohy I, III, IX a XVI směrnice 2007/46/ES se mění v souladu s přílohou VI tohoto nařízení.
Příloha XII směrnice 2007/46/ES se nahrazuje přílohou VII tohoto nařízení.
Článek 9
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se na nové typy vozidel, kterým se schválení typu udělí ode dne 1. listopadu 2012.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 12. prosince 2012.
KOMISIJOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 1230/2012
2012 m. gruodžio 12 d.
kuriuo įgyvendinamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 661/2009 dėl variklinių transporto priemonių, jų priekabų ir joms skirtų sistemų, sudėtinių dalių bei atskirų techninių mazgų tipo patvirtinimo, atsižvelgiant į jų bendrąją saugą, reikalavimų ir iš dalies keičiama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/46/EB
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 661/2009 dėl variklinių transporto priemonių, jų priekabų ir joms skirtų sistemų, sudėtinių dalių bei atskirų techninių mazgų tipo patvirtinimo, atsižvelgiant į jų bendrąją saugą, reikalavimų (1), ypač į jo 14 straipsnio 1 dalies a punktą,
atsižvelgdama į 2007 m. rugsėjo 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2007/46/EB, nustatančią motorinių transporto priemonių ir jų priekabų bei tokioms transporto priemonėms skirtų sistemų, sudėtinių dalių ir atskirų techninių mazgų patvirtinimo pagrindus (Pagrindų direktyva) (2), ypač į jos 39 straipsnio 2, 3 ir 5 dalis,
kadangi:
(1)
Reglamentas (EB) Nr. 661/2009 yra atskiras reglamentas Direktyvoje 2007/46/EB numatyto tipo patvirtinimo tikslais;
(2)
Reglamentu (EB) Nr. 661/2009 buvo panaikinta 1992 m. kovo 31 d. Tarybos direktyva 92/21/EEB dėl M1 kategorijos motorinių transporto priemonių masės ir matmenų (3), taip pat 1997 m. liepos 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/27/EB dėl tam tikrų kategorijų motorinių transporto priemonių ir jų priekabų masės ir matmenų, iš dalies keičianti Direktyvą 70/156/EEB (4). Šiose direktyvose nustatytus variklinių transporto priemonių ir jų priekabų masės ir matmenų reikalavimus reikėtų perkelti į šį reglamentą ir prireikus iš dalies pakeisti siekiant priderinti juos prie technikos ir mokslo žinių raidos;
(3)
Reglamente (EB) Nr. 661/2009 pateiktos pagrindinės nuostatos dėl variklinių transporto priemonių ir jų priekabų tipo patvirtinimo, atsižvelgiant į jų masę ir matmenis, reikalavimų. Todėl taip pat būtina apibrėžti tokiam tipo patvirtinimui taikomas specialiąsias procedūras, bandymus ir reikalavimus;
(4)
1996 m. liepos 25 d. Tarybos direktyvoje 96/53/EB, nustatančioje tam tikrų Bendrijoje nacionaliniam ir tarptautiniam vežimui naudojamų kelių transporto priemonių didžiausius leistinus matmenis ir tarptautiniam vežimui naudojamų kelių transporto priemonių didžiausią leistiną masę (5), nustatyti nacionaliniam ir tarptautiniam vežimui valstybėse narėse naudojamų transporto priemonių tam tikri didžiausi leidžiami matmenys. Todėl gaminant transporto priemones svarbu atsižvelgti į matmenis, kurie Sąjungoje jau suderinti siekiant skatinti ir užtikrinti laisvą prekių judėjimą;
(5)
pagal Direktyvą 97/27/EB valstybėms narėms buvo leidžiama suteikti EB tipo patvirtinimą transporto priemonėms, kurių tolimiausi kraštiniai taškai neatitiko toje direktyvoje nustatytų didžiausių leidžiamų matmenų. Be to, valstybėms narėms buvo leidžiama atsisakyti registruoti transporto priemones, kurioms buvo suteiktas EB tipo patvirtinimas, jeigu jų tolimiausi kraštiniai taškai neatitiko nacionalinės teisės reikalavimų. Svarbu ir toliau tam tikromis sąlygomis leisti suteikti tipo patvirtinimą transporto priemonėms, kurių gabaritai viršija leidžiamas normas, jei tai naudinga kelių eismui ir aplinkai valstybėse narėse, kuriose kelių infrastruktūra tam pritaikyta. Todėl reikia užtikrinti galimybę leisti suteikti tokioms transporto priemonėms tipo patvirtinimą mažomis serijomis ar pagal individualias patvirtinimo schemas, jeigu transporto priemonių, kurioms pagal Direktyvos 2007/46/EB 23 straipsnį gali būti taikoma išimtis dėl didžiausių leidžiamų matmenų, kiekis neviršija to, kas būtina siekiant šio reglamento tikslų. Todėl Direktyvos 2007/46/EB XII priedą reikėtų iš dalies pakeisti, kad jame būtų nustatytos tokios kiekybinės ribos;
(6)
Direktyvoje 96/53/EB nustatytos didžiausios leidžiamos masės taikomos tik tarptautiniam vežimui. Tačiau toje direktyvoje leidžiama valstybėms narėms toliau taikyti savo nacionalinės teisės aktus nacionaliniam vežimui. Todėl neatrodo, kad artimiausiu metu įmanoma suderinti valstybėse narėse naudojamų transporto priemonių reikalavimus dėl techniškai leidžiamos didžiausios pakrautos transporto priemonės masės ir techniškai leidžiamos didžiausios ašims ar ašių grupei tenkančios masės. Nepaisant to ir atsižvelgiant į tai, kad kelių infrastruktūros statybos taisyklės yra nesuderintos, tikslinga reikalauti, kad valstybės narės patvirtintų transporto priemonių, kurias leidžiama naudoti nacionaliniam ar tarptautiniam vežimui pagal Direktyvą 96/53/EB, didžiausių leidžiamų registracijos ir (ar) eksploatacijos masių nustatymo tvarką ir nustatytų tokias mases;
(7)
atsižvelgiant į patirtį, įgytą taikant Sąjungos teisės aktus dėl transporto priemonių masės ir matmenų, būtina pateikti aiškiai apibrėžtas sąvokas. Kai kurios iš šių sąvokų jau buvo apibrėžtos direktyvose 97/27/EB ir 92/21/EEB. Siekiant nuoseklumo, reikėtų perimti tas sąvokas ir, jei reikia, pritaikyti atsižvelgiant į technikos ir mokslo žinias;
(8)
atsižvelgiant į tai, kad į šį reglamentą įtraukiama transporto priemonės faktinės masės sąvoka, ir siekiant išvengti painiavos pildant atitikties liudijimą, būtina atitinkamai iš dalies pakeisti Direktyvos 2007/46/EB IX priedą;
(9)
kadangi Baltojoje knygoje „Bendros Europos transporto erdvės kūrimo planas. Konkurencingos efektyviu išteklių naudojimu grindžiamos transporto sistemos kūrimas“ (6) buvo akcentuotas poreikis gerinti kelių transporto priemonių aerodinamines savybes ir atlikus tyrimą paaiškėjo, kad transporto priemonėse montuojant aerodinaminius įtaisus galima gerokai sumažinti transporto priemonių kuro suvartojimą ir išmetamo CO2 kiekį, svarbu leisti transporto priemonėse montuoti tokius aerodinaminius įtaisus. Atsižvelgiant į tai, kad aerodinaminiai įtaisai sudaryti iš priedų, kurie suprojektuoti taip, kad jie išsikiša už tolimiausių kraštinių taškų transporto priemonės gale ar šonuose, juos reikėtų įtraukti į įtaisų ar įrangos, į kuriuos neatsižvelgiama nustatant tolimiausius taškus, sąrašą. Tačiau būtina apriboti jų išsikišimą gale ir šonuose, kad nebūtų pakenkta kelių eismo saugai ir būtų įmanomas įvairių rūšių transporto vežimas. Todėl šiame reglamente reikėtų išdėstyti būtinus techninius reikalavimus;
(10)
turima programinė įranga leidžia naudoti kompiuterinius virtualaus bandymo metodus. Atsižvelgiant į tai, kad tokiais metodais galima atlikti bandymus, kuriems reikia mažiau sąnaudų ir kuriuos atlikti paprasčiau, tikslinga numatyti galimybę naudoti juos tikrinant, ar transporto priemonė gali manevruoti visa 360° trajektorija ir skaičiuojant didžiausią galinės dalies išsikišimą transporto priemonei manevruojant trajektorijos viduje. Todėl šį reglamentą taip pat būtina įtraukti į Direktyvos 2007/46/EB XVI priede pateiktą teisės aktų sąrašą;
(11)
siekiant užtikrinti, kad tipo patvirtinimo sistema tinkamai veiktų, reikia atnaujinti Direktyvos 2007/46/EB priedus;
(12)
todėl Direktyvos 2007/46/EB I, III, IX, XII ir XVI priedus reikėtų atitinkamai iš dalies pakeisti. Kadangi XII priedo nuostatos pakankamai išsamios ir valstybėms narėms jų nereikia papildomai perkelti į nacionalinę teisę, remiantis Direktyvos 2007/46/EB 39 straipsnio 8 dalimi jas reikėtų pakeisti reglamentu;
(13)
šiame reglamente numatytos priemonės atitinka Motorinių transporto priemonių techninio komiteto nuomonę,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Dalykas ir taikymo sritis
1. Šiame reglamente nustatomi variklinių transporto priemonių ir jų priekabų EB tipo patvirtinimo atsižvelgiant į jų masę ir matmenis reikalavimai.
2. Šis reglamentas taikomas M, N ir O kategorijų nekomplektinėms, komplektinėms ir sukomplektuotoms transporto priemonėms.
2 straipsnis
Apibrėžtys
Be Direktyvoje 2007/46/EB ir Reglamente (EB) Nr. 661/2009 pateiktų apibrėžčių šiame reglamente taip pat vartojamos šios apibrėžtys:
1)
transporto priemonės tipas - transporto priemonių grupė, kaip apibrėžta Direktyvos 2007/46/EB II priedo B dalyje;
2)
standartinė įranga - bazinė transporto priemonės konfigūracija, kai transporto priemonėje įrengti visi elementai, reikalaujami pagal Direktyvos 2007/46/EB IV ir XI prieduose nurodytus teisės aktus, įskaitant visus elementus, kurie įrengti be papildomų konfigūracijos ar įrangos lygio specifikacijų;
3)
pasirenkama įranga - visi elementai, kurie nėra įtraukti į standartinę įrangą ir kurie transporto priemonėje įrengiami gamintojo atsakomybe užsakius klientui;
4)
parengtos eksploatuoti transporto priemonės masė:
a)
variklinės transporto priemonės atveju:
transporto priemonės masė su degalų baku (-ais), užpildytu (-ais) mažiausiai iki 90 % jo (jų) talpos, įskaitant vairuotojo masę, degalus ir skysčius, su standartine įranga, įrengta pagal gamintojo specifikacijas, ir įskaitant kėbulo, kabinos, sukabinimo įtaiso ir atsarginio rato (-ų) bei įrankių, jei jie įrengiami, masę;
b)
priekabos atveju:
transporto priemonės masė, įskaitant degalus ir skysčius, su standartine įranga, įrengta pagal gamintojo specifikacijas, ir įskaitant kėbulo, papildomo (-ų) sukabinimo įtaiso (-ų), atsarginio (-ių) rato (-ų) ir įrankių, jei jie įrengiami, masę;
5)
pasirenkamos įrangos masė - įrangos, kuri, neskaitant standartinės įrangos, gali būti įrengta transporto priemonėje pagal gamintojo specifikacijas, masė;
6)
faktinė transporto priemonės masė - parengtos eksploatuoti transporto priemonės masė, prie jos pridėjus į konkrečią transporto priemonę įmontuotos pasirenkamos įrangos masę;
7)
didžiausia techniškai leidžiama pakrautos transporto priemonės masė (M) - didžiausia transporto priemonei atsižvelgiant į jos konstrukcines savybes ir numatytą eksploataciją nustatyta masė; techniškai leidžiama priekabos ar puspriekabės masė apima sukabinimo atveju velkančiajai transporto priemonei perduodamą statinę masę;
8)
didžiausia techniškai leidžiama pakrauto junginio masė (MC) - didžiausia variklinės transporto priemonės ir vienos ar daugiau priekabų junginiui atsižvelgiant į konstrukcines savybes ir numatytą eksploataciją nustatyta masė arba didžiausia leidžiama vilkiko ir puspriekabės junginiui nustatyta masė;
9)
didžiausia techniškai leidžiama velkamoji masė (TM) - didžiausia vienos ar daugiau priekabų, kurias gali vilkti velkančioji transporto priemonė, masė, atitinkanti bendrą apkrovą, kurią priekabos, sukabintos su velkančiąja transporto priemone, ašies ar ašių grupės ratai veikia žemės paviršių;
10)
ašis - bendra dviejų ar daugiau varomųjų ar laisvai besisukančių ratų, sudarančių vieną ar daugiau ratų junginį ir esančių toje pačioje plokštumoje, kuri statmena išilginei transporto priemonės centrinei linijai, sukimosi ašis;
11)
ašių grupė - kelios ašys, tarp kurių yra atstumas lygus vienam iš Direktyvos 96/53/EB I priede nurodytų atstumų tarp ašių, vadinamų atstumu „d“, ir kurios sąveikauja dėl specialios pakabos konstrukcijos;
12)
savarankiška ašis - ašis, kurios negalima laikyti ašių grupės dalimi;
13)
didžiausia techniškai leidžiama ašiai tenkanti masė (m) - masė, atitinkanti didžiausią leidžiamą statinę vertikalią apkrovą, kuria ašies ratai veikia žemės paviršių, atsižvelgiant į ašies ir transporto priemonės konstrukcines savybes ir bei numatytą eksploataciją;
14)
didžiausia techniškai leidžiama ašių grupei tenkanti masė (μ) - masė, atitinkanti didžiausią leidžiamą statinę vertikalią apkrovą, kuria ašies ratai veikia žemę, atsižvelgiant į ašies ir transporto priemonės konstrukcines savybes ir numatytą eksploataciją;
15)
sukabinimo įtaisas - mechaninis įtaisas, įskaitant Jungtinių Tautų Europos ekonominės komisijos (JT EEK) taisyklės Nr. 55 - Vienodos nuostatos dėl autotraukinių mechaninio sukabinimo įtaisų sudedamųjų dalių (7) 2.1-2.6 punktuose nurodytas sudedamąsias dalis ir JT EKK taisyklės Nr. 102 - Suvienodintos nuostatos dėl I. Trumpųjų sukabinimo įtaisų (TSĮ) tvirtinimo, II. Transporto priemonių tvirtinimo, atsižvelgiant į patvirtinto TSĮ tipo įrengimą (8), 2.1.1 punkte nurodytus trumpojo sukabinimo įtaisus;
16)
sukabinimo taškas - prie velkamos transporto priemonės pritvirtinto sukabinimo įtaiso sujungimas su prie velkančios transporto priemonės pritvirtintu sukabinimo įtaisu;
17)
sukabinimo įtaiso masė - paties sukabinimo įtaiso ir jam pritvirtinti prie transporto priemonės reikalingų dalių masė;
18)
didžiausia techniškai leidžiama masė sukabinimo taške:
a)
velkančiosios transporto priemonės atveju tai reiškia masę, kuri atitinka didžiausią leidžiamą statinę vertikalią apkrovą transporto priemonės sukabinimo taške (S ar U vertė) atsižvelgiant į sukabinimo įtaiso ir velkančiosios transporto priemonės konstrukcines savybes;
b)
puspriekabės, priekabos, kurios ašis sutampa su jos sunkio centru, ar priekabos su standžiąja vilktimi atveju tai reiškia masę, kuri atitinka maksimalią leidžiamą statinę vertikalią apkrovą (S arba U vertė), kuria sukabinimo taške priekaba veikia velkančiąją transporto priemonę, atsižvelgiant į sukabinimo įtaiso ir priekabos konstrukcines savybes;
19)
keleivių masė - nominali masė atsižvelgiant į transporto priemonės kategoriją, padauginta iš sėdimųjų vietų skaičiaus, įskaitant, jei yra, sėdimąsias vietas ekipažo nariams ir stovimąsias vietas, tačiau neįskaitant vairuotojo;
20)
vairuotojo masė - nominali 75 kg masė, esanti vairuotojo sėdynės atskaitos taške;
21)
naudingoji krovinio masė - skirtumas tarp didžiausios techniškai leidžiamos pakrautos transporto priemonės masės ir parengtos eksploatuoti transporto priemonės masės pridėjus keleivių ir pasirenkamos įrangos masę;
22)
ilgis - matmuo, kaip apibrėžta standarto ISO 612:1978 6.1.1, 6.1.2 ir 6.1.3 punktuose; ši apibrėžtis taip pat taikoma sujungtosioms transporto priemonėms, sudarytoms iš dviejų arba daugiau sekcijų;
23)
plotis - matmuo, kaip apibrėžta standarto ISO 612: 1978 6.2 punkte;
24)
aukštis - matmuo, kaip apibrėžta standarto ISO 612: 1978 6.3 punkte;
25)
transporto priemonės bazė:
a)
matmuo, kaip apibrėžta standarto ISO 612:1978 6.4.1 punkte;
b)
vieną ašį turinčios priekabos, kurios ašis sutampa su jos sunkio centru, atveju horizontalus atstumas tarp vertikalios sukabinimo įtaiso geometrinės ašies ir ašies centro;
c)
daugiau nei vieną ašį turinčios priekabos, kurios ašis sutampa su jos sunkio centru, atveju horizontalus atstumas tarp vertikalios sukabinimo įtaiso geometrinės ašies ir pirmosios ašies centro;
26)
atstumas tarp ašių - standarto ISO 612:1978 6.4 punkte nurodytas atstumas tarp dviejų gretimų ašių, jei tai transporto priemonės, turinčios daugiau nei dvi ašis; jeigu transporto priemonėje sumontuotos tik dvi ašys arba puspriekabės ar priekabos su standžiąja vilktimi atveju standarto ISO 612:1978 6.4.2 punkte nurodytas atstumas tarp ašių reiškia 25 punkte apibrėžtą transporto priemonės bazę;
27)
tarpvėžė - atstumas, kaip apibrėžta standarto ISO 612:1978 6.5 punkte;
28)
atstumas nuo atraminės balninio sukabintuvo plokštės vidurio ir galinio rato vidurio - atstumas, kaip apibrėžta standarto ISO 612:1978 6.19.2 punkte; atsižvelgiant į to paties standarto 6.19 punkte nurodytą pastabą;
29)
priekinis puspriekabės tvirtinimo spindulys - tai horizontalus atstumas tarp balninio vilkiko sukabintuvo geometrinės ašies ir bet kurio puspriekabės priekinės dalies taško;
30)
priekinė iškyša - horizontalus atstumas tarp vertikalios plokštumos, kertančios pirmąją ašį arba balninio vilkiko sukabintuvo ašį puspriekabės atveju ir tolimiausio priekinio transporto priemonės taško;
31)
galinė iškyša - horizontalus atstumas tarp vertikalios plokštumos, kertančios paskutinę galinę ašį, ir tolimiausio galinio transporto priemonės taško; jeigu transporto priemonėje įrengtas nenuimamas sukabinimo įtaisas, tolimiausias galinis transporto priemonės taškas yra sukabinimo taškas;
32)
ploto kroviniui sukrauti ilgis - atstumas nuo tolimiausio priekinio krovinių skyriaus vidinio taško iki tolimiausio galinio jo taško, išmatuotas horizontaliai išilginėje transporto priemonės plokštumoje;
33)
galinės dalies išsikišimas posūkio metu - atstumas nuo faktinio tolimiausiojo taško, kuriame atsiduria galinė transporto priemonės dalis, kai manevruojama šio reglamento I priedo B dalies 7 skirsnyje arba C dalies 6 skirsnyje nurodytomis sąlygomis;
34)
keliamasis ašies įtaisas - transporto priemonėje įmontuotas mechanizmas, skirtas pakelti ašį nuo žemės ir nuleisti ją prie žemės;
35)
pakeliamoji ašis arba ištraukiamoji ašis - ašis, kurią galima pakelti iš jai normalios padėties ir nuleisti atgal į šią padėtį keliamuoju ašies įtaisu;
36)
keičiamos apkrovos ašis - ašis, kurios apkrovą galima keisti jos nekeliant keliamuoju ašies įtaisu;
37)
pneumatinė pakaba - pakabos sistema, kurioje bent 75 % transporto priemonės masės išlaiko pneumatinė pakaba;
38)
miesto arba tolimojo susisiekimo autobuso klasė - tai transporto priemonės, kaip apibrėžta JT EEK taisyklės Nr. 107 dėl vieningų nuostatų, susijusių su M2 arba M3 kategorijų transporto priemonių patvirtinimu, atsižvelgiant į jų bendrąją konstrukciją (9), 2.1.1 ir 2.1.2 punktuose;
39)
sujungtas autobusas - tai M2 arba M3 kategorijos transporto priemonė, kaip apibrėžta JT EEK taisyklės Nr. 107 2.1.3 punkte;
40)
nedalomas krovinys - tai krovinys, kurį gabenant keliais negalima padalyti į du ar daugiau krovinių nepatiriant nepagrįstų išlaidų ar sugadinimo rizikos ir kurio dėl jo masės ar matmenų negalima vežti transporto priemone, kurios masė ar matmenys atitinka valstybėje narėje taikytinus didžiausių leidžiamų masių ar matmenų reikalavimus.
3 straipsnis
Gamintojų prievolės
1. Gamintojas nustato tokias kiekvienos tam tikro tipo transporto priemonės versijos mases, neatsižvelgiant į transporto priemonės užbaigtumą:
a)
didžiausia techniškai leidžiama pakrautos transporto priemonės masė;
b)
didžiausia techniškai leidžiama pakrauto junginio masė;
c)
didžiausia techniškai leidžiama velkamoji masė;
d)
didžiausia techniškai leidžiama ašims tenkanti masė arba didžiausia techniškai leidžiama ašių grupei tenkanti masė;
e)
didžiausia techniškai leidžiama masė sukabinimo taške (-uose) atsižvelgiant į sukabinimo įtaisų, kurie įrengti arba kuriuos prireikus galima įrengti, technines savybes.
2. Nustatydamas 1 dalyje nurodytas mases, gamintojas atsižvelgia į geriausią gamybos praktiką ir geriausias turimas technines žinias, siekdamas sumažinti mechaninio gedimo riziką, ypač susijusią su medžiagų nusidėvėjimu, ir išvengti žalos kelių infrastruktūrai.
3. Nustatydamas 1 dalyje nurodytas mases, gamintojas atsižvelgia į didžiausią konstrukcinį transporto priemonės greitį.
Jei transporto priemonėje gamintojas įrengia greičio ribotuvą, didžiausias konstrukcinis greitis yra tikrasis greitis, leidžiamas greičio ribotuvo įtaisu.
4. Nustatydamas 1 dalyje nurodytas mases, gamintojas nenustato transporto priemonės naudojimo ribojimų, išskyrus ribojimus, susijusius su padangų apkrovos rodikliais, kuriuos galima priderinti prie konstrukcinio greičio, kaip leidžiama pagal JT EEK taisyklę Nr. 54 - Vienodos nuostatos, susijusios su komercinių transporto priemonių ir jų priekabų pneumatinių padangų patvirtinimu (10) ir Komisijos reglamento (ES) Nr. 458/2011 (11) II priedo 5 skirsnį.
5. Nekomplektinių transporto priemonių, įskaitant transporto priemones, kuriose įrengta tik važiuoklė ir kabina, atveju gamintojas turi pateikti visą atitinkamą informaciją kito etapo gamintojams, kad ir toliau būtų laikomasi šio reglamento reikalavimų.
Pirmosios pastraipos tikslais gamintojas nurodo bendrą apkrovą atitinkančią svorio centro padėtį.
6. Nekomplektinės M2, M3, N2 ir N3 kategorijų transporto priemonės, kuriose neįrengtas kėbulas, projektuojamos taip, kad kito etapo gamintojai galėtų laikytis I priedo B dalies 7 ir 8 skirsnių bei C dalies 6 ir 7 skirsnių reikalavimų.
4 straipsnis
Nuostatos dėl transporto priemonės EB tipo patvirtinimo atsižvelgiant į jos masę ir matmenis
1. Gamintojas arba jo atstovas tipo patvirtinimą suteikiančiai institucijai pateikia paraišką dėl transporto priemonės EB tipo patvirtinimo atsižvelgiant į jos masę ir matmenis.
2. Paraiška parengiama pagal V priedo A dalyje pateikiamą informacinio dokumento pavyzdį.
3. Masės paskirstymo apskaičiavimo tikslais gamintojas kiekvienos konkrečios transporto priemonės tipo techninės konfigūracijos, nustatomos pagal atitinkamų V priedo punktų vertes, atveju tipo patvirtinimą suteikiančiai institucijai pateikia informaciją, būtiną nustatant šias mases:
a)
didžiausią techniškai leidžiamą pakrautos transporto priemonės masę;
b)
didžiausią techniškai leidžiamą ašims arba ašių grupei tenkančią masę;
c)
didžiausią techniškai leidžiamą velkamąją masę;
d)
didžiausią techniškai leidžiamą masę sukabinimo taške (-uose);
e)
didžiausią techniškai leidžiamą pakrauto junginio masę.
Informacija pateikiama lentelėje ar kita tinkama forma, sutarta su tipo patvirtinimą suteikiančia institucija.
4. Jeigu dėl pasirenkamos įrangos gerokai keičiasi transporto priemonės masė ar matmenys, gamintojas technikos tarnybai pateikia informaciją apie sunkio centro vietą, masę ir geometrinę padėtį atsižvelgiant į papildomos įrangos, kuri gali būti montuojama transporto priemonėje, ašis.
5. Nukrypstant nuo šio straipsnio 4 dalies, jei pasirenkama įranga sudaryta iš kelių dalių, esančių skirtingose transporto priemonės vietose, gamintojas technikos tarnybai gali pateikti informaciją tik apie papildomos įrangos masės paskirstymą ašims.
6. Ašių grupių atveju gamintojas nurodo apkrovos paskirstymą ašims atsižvelgiant į grupei taikomą bendrą masę.
Prireikus gamintojas nurodo paskirstymo formulę ar pateikia atitinkamas paskirstymo diagramas.
7. Kai patvirtinimą suteikianti institucija arba technikos tarnyba mano esant būtina, jos gali pareikalauti, kad gamintojas tikrinimo tikslais pateiktų tvirtinamo tipo transporto priemonės pavyzdį.
8. Transporto priemonės gamintojas tipo patvirtinimą suteikiančiai institucijai gali pateikti paraišką dėl pakabos ir pneumatinės pakabos lygiavertiškumo pripažinimo.
Tipo patvirtinimą suteikianti institucija pripažįsta pakabos ir pneumatinės pakabos lygiavertiškumą, jeigu laikomasi III priedo reikalavimų.
Jeigu technikos tarnyba pripažįsta lygiavertiškumą, ji išduoda bandymų ataskaitą. Tipo patvirtinimą suteikianti institucija prie EB tipo patvirtinimo liudijimo prideda bandymų ataskaitą ir pakabos techninį aprašymą.
9. Jeigu laikomasi šio reglamento I - IV priedų reikalavimų, patvirtinimą suteikianti institucija išduoda tipo patvirtinimą, remdamasi Direktyvos 2007/46/EB VII priede išdėstyta numeravimo sistema.
Valstybė narė negali priskirti to paties numerio kitam transporto priemonių tipui.
10. Taikant 9 dalį, tipo patvirtinimą suteikianti institucija išduoda EB tipo patvirtinimo liudijimą, parengtą pagal V priedo B dalyje nustatytą pavyzdį.
11. Direktyvos 2007/46/EB 12 straipsnio 2 dalies tikslais taikomi I priedo 2 priedėlyje nurodyti leidžiami nuokrypiai.
5 straipsnis
Didžiausios leidžiamos registravimo ir (arba) eksploatavimo masės
1. Pagal šį reglamentą patvirtinto tipo transporto priemonių registravimo ir pradėjimo eksploatuoti tikslais tam tikro tipo transporto priemonės kiekvieno varianto ir versijos atveju nacionalinės institucijos nustato visas toliau nurodytas mases, kurios leidžiamos nacionaliniam ar tarptautiniam vežimui pagal Direktyvą 96/53/EB:
a)
didžiausią leidžiamą registruojamos ir (arba) eksploatuojamos pakrautos transporto priemonės masę;
b)
didžiausią leidžiamą registruojamos ir (arba) eksploatuojamos transporto priemonės ašiai (-ims) tenkančią masę;
c)
didžiausią leidžiamą registruojamos ir (arba) eksploatuojamos transporto priemonės ašių grupei tenkančią masę;
d)
didžiausią leidžiamą registruojamos ir (arba) eksploatuojamos transporto priemonės velkamąją masę;
e)
didžiausią leidžiamą registruojamo ir (arba) eksploatuojamo pakrauto junginio masę.
Nacionalinės institucijos nustato procedūrą, pagal kurią nustatomos didžiausios leidžiamos registravimo ir (arba) eksploatavimo masės, nurodytos pirmoje pastraipoje. Jos paskiria kompetentingą instituciją, kuri turi nustatyti šias mases, ir nurodo, kokią informaciją reikia pateikti tai kompetentingai institucijai.
2. Pagal pirmoje dalyje nurodytą procedūrą nustatytos didžiausios leidžiamos registravimo ir (arba) eksploatavimo masės negali būti didesnės už 3 straipsnio 1 dalyje nurodytas didžiausias mases.
3. Gamintojas konsultuojasi su kompetentinga institucija dėl masės paskirstymo ašims ar jų grupėms, kad būtų užtikrintas tinkamas transporto priemonės sistemų, ypač stabdžių ir vairavimo sistemų, veikimas.
4. Nustatydamos didžiausias leidžiamas registravimo ir (arba) eksploatavimo mases, nacionalinės institucijos turi užtikrinti, kad toliau bus laikomasi Direktyvos 2007/46/EB IV ir XI prieduose išvardytų teisės aktų reikalavimų.
5. Jei nacionalinės institucijos padaro išvadą, kad nebesilaikoma vieno iš Direktyvos 2007/46/EB IV ir XI prieduose išvardytų teisės aktų, išskyrus šį reglamentą, reikalavimų, jos reikalauja, kad pradinį tipo patvirtinimą pagal atitinkamą teisės aktą suteikusi tipo patvirtinimą suteikianti institucija atliktų naujus bandymus ir prireikus suteiktų naują tipo patvirtinimą ar jo išplėtimą.
6 straipsnis
Leidžiančios nukrypti nuostatos
1. Nepažeidžiant Direktyvos 96/53/EB 4 straipsnio 3 dalies, EB tipo patvirtinimas gali būti suteiktas transporto priemonėms, kurių matmenys viršija šio reglamento reikalavimus dėl nedalomų krovinių vežimo. Tokiu atveju tipo patvirtinimo liudijime ir atitikties liudijime aiškiai nurodoma, kad transporto priemonė yra skirta tik nedalomiems kroviniams vežti.
2. Valstybės narės gali suteikti patvirtinimus pagal Direktyvos 2007/46/EB 23 ir 24 straipsnius transporto priemonėms, kurių matmenys viršija didžiausius leidžiamus matmenis, nurodytus šio reglamento I priedo B, C ir D dalių 1.1 punktuose.
Tipo patvirtinimams pagal Direktyvos 2007/46/EB 23 straipsnį taikomos kiekybinės normos, nurodytos šios direktyvos XII priedo A dalies 3 skirsnyje.
7 straipsnis
Pereinamojo laikotarpio nuostatos
1. Nacionalinės institucijos leidžia parduoti ir pradėti eksploatuoti iki Reglamento (EB) Nr. 661/2009 13 straipsnio 2 dalyje nurodytos datos patvirtinto tipo transporto priemones ir toliau tvirtina tų transporto priemonių patvirtinimų išplėtimą pagal Direktyvoje 92/21/EEB ir Direktyvoje 97/27/EB nustatytas sąlygas.
2. Nukrypstant nuo šio straipsnio 1 dalies, EB tipo patvirtinimai, suteikti pagal Direktyvos 97/27/EB 7 straipsnį, nustoja galioti nuo datos, nurodytos Reglamento (EB) Nr. 661/2009 19 straipsnio 1 dalį.
Tačiau gamintojui prašant valstybės narės gali pagal Direktyvos 2007/46/EB 27 straipsnį registruoti ir leisti parduoti arba pradėti eksploatuoti serijos pabaigos transporto priemones, kurių EB tipo patvirtinimas nebegalioja.
3. Nuo 2014 m. sausio 10 d. gamintojai turi teikti atitikties liudijimus, kurie atitinka šio reglamento nuostatas.
Iki 2014 m. sausio 9 d. jie turi nurodyti faktinę transporto priemonės masę atitikties liudijimo 52 punkte, išskyrus atvejus, kai ji nurodyta kitame atitikties liudijimo punkte.
8 straipsnis
Direktyvos 2007/46/EB pakeitimai
Direktyvos 2007/46/EB I, III, IX ir XVI priedai iš dalies keičiami pagal šio reglamento VI priedą.
Direktyvos 2007/46/EB XII priedas pakeičiamas šio reglamento VII priedu.
9 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Jis taikomas naujoms transporto priemonėms, kurių tipas tvirtinamas nuo 2012 m. lapkričio 1 d.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2012 m. gruodžio 12 d.