SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2013/30/EU
ze dne 12. června 2013
o bezpečnosti činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři a o změně směrnice 2004/35/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Článek 191 Smlouvy o fungování Evropské unie stanoví cíle zachování, ochrany a zlepšování kvality životního prostředí a uvážlivého a racionálního využívání přírodních zdrojů. Stanoví povinnost zaměřit se ve všech činnostech Unie na vysokou úroveň ochrany založené na zásadách obezřetnosti a prevence, odvracení ohrožení životního prostředí především u zdroje a na zásadě „znečišťovatel platí“.
(2)
Cílem této směrnice je co nejvíce snížit výskyt závažných havárií spojených s činnostmi v odvětví ropy a zemního plynu v moři, omezit jejich důsledky, čímž se zvýší ochrana mořského prostředí a hospodářství pobřežních oblastí před znečištěním, vytvoří minimální podmínky pro bezpečný průzkum a využívání ropy a zemního plynu v moři a zároveň omezí možná narušení vlastní výroby energie v Unii, a zlepšit mechanismy reakce pro případ havárie.
(3)
Tato směrnice by se měla vztahovat nejen na budoucí zařízení a činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři, ale s výhradou nezbytné přechodné úpravy i na stávající zařízení.
(4)
Závažné havárie, jež souvisejí s činnostmi v odvětví ropy a zemního plynu v moři, většinou mají ničivé a nevratné následky pro mořské a pobřežní prostředí a závažné nepříznivé dopady na hospodářství pobřežních oblastí.
(5)
Havárie související s činnostmi v odvětví ropy a zemního plynu v moři, zejména havárie v roce 2010 v Mexickém zálivu, zvýšily povědomí veřejnosti o rizicích, která jsou s činnostmi v odvětví ropy a zemního plynu v moři spojena, a vyžádaly si přezkum politik zaměřených na zajištění bezpečnosti těchto činností. Komise zahájila přezkum činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři a dne 13. října 2010 vyjádřila své první stanovisko k jejich bezpečnosti ve svém sdělení „Řešení otázky bezpečnosti těžby ropy a zemního plynu v pobřežních vodách“. Evropský parlament přijal k tomuto tématu usnesení ve dnech 7. října 2010 a 13. září 2011. Ministři pro energetiku členských států vyjádřili svá stanoviska v závěrech Rady ze dne 3. prosince 2010.
(6)
Rizika související se závažnými haváriemi při těžbě ropy nebo zemního plynu jsou značná. Omezením rizika znečištění pobřežních vod by tato směrnice proto měla přispět k zajištění ochrany mořského prostředí, a zejména k dosažení nebo zachování dobrého stavu životního prostředí nejpozději do roku 2020, což je cíl stanovený směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2008/56/ES ze dne 17. června 2008, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti mořské environmentální politiky (rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí) (3).
(7)
Směrnice 2008/56/ES si klade za cíl řešit kumulativní vliv všech činností na mořské prostředí, což je jedním z jejích hlavních účelů, a představuje environmentální pilíř integrované námořní politiky. Tato politika je pro činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři důležitá, neboť vyžaduje spojení zvláštních zájmů každého hospodářského odvětví s obecným cílem zajistit komplexní pochopení oceánů, moří a pobřežních oblastí, aby bylo možné s využitím územního plánování námořních prostor a znalostí mořského prostředí vyvinout ucelený přístup k mořím, který bude zohledňovat všechny hospodářské, environmentální a sociální aspekty.
(8)
Podniky činné v odvětví ropy a zemního plynu v moři působí v řadě regionů Unie a existují vyhlídky na nový regionální rozvoj v pobřežních vodách členských států i na technologický vývoj umožňující vrty v náročnějších podmínkách. Těžba ropy a zemního plynu v moři je významným prvkem pro zabezpečení dodávek energie v Unii.
(9)
Nejednotnost a roztříštěnost stávající právní úpravy bezpečnosti činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři v Unii a stávající bezpečnostní postupy v rámci odvětví neposkytují v plné míře patřičnou záruku, že riziko havárií v moři je v celé Unii sníženo na minimum a že by v případě havárie v pobřežních vodách členských států včas následovala nejúčinnější reakce. Při stávajících režimech odpovědnosti nemusí zodpovědná osoba být vždy jasně identifikovatelná a nemusí být schopna nebo povinna uhradit veškeré náklady na nápravu škody, kterou způsobila. Zodpovědná osoba by měla být vždy jasně identifikovatelná dříve, nežli jsou činnosti v odvětví roby a zemního plynu v moři zahájeny.
(10)
V souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků (4) smějí být činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři prováděny pod podmínkou, že bylo získáno příslušné povolení. V souvislosti s tím se vyžaduje, aby orgán vydávající licenci zvážil technická a finanční rizika a podle potřeby rovněž předchozí poznatky o zodpovědnosti žadatelů, kteří se ucházejí o výhradní licence na průzkum a těžbu. Je třeba zajistit, aby orgány vydávající licenci při zkoumání technické a finanční způsobilosti držitele licence důkladně posoudily také jeho schopnost trvale zajistit bezpečný a efektivní provoz za všech předvídatelných podmínek. Při posuzování finanční způsobilosti subjektů žádajících o povolení podle směrnice 94/22/ES by členské státy měly ověřit, že tyto subjekty náležitě prokázaly, že byla nebo mají být přijata náležitá opatření ke krytí odpovědnost za škody způsobené závažnými haváriemi.
(11)
Je třeba vyjasnit, že držitelé povolení pro výkon činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři podle směrnice 94/22/ES jsou také potenciálními odpovědnými „provozovateli“ ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí (5) a neměli by přenášet svou odpovědnost v tomto směru na třetí osoby, s nimiž uzavřou smlouvu.
(12)
Obecná povolení podle směrnice 94/22/ES sice zaručují držitelům licence výhradní právo průzkumu nebo těžby ropy nebo zemního plynu v dané licencované oblasti, avšak činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři v této oblasti by měly podléhat trvalému odbornému regulačnímu dohledu členských států, aby se zajistilo, že jsou zavedeny účinné kontroly pro předcházení závažným haváriím a omezení jejich dopadů na osoby, životní prostředí a bezpečnost dodávek energie.
(13)
Činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři by měli vykonávat pouze provozovatelé určení držiteli licencí nebo orgány vydávajícími licenci. Provozovatelem může být v závislosti na obchodních ujednáních nebo vnitrostátních správních požadavcích třetí osoba nebo držitel licence nebo jeden z držitelů licence. Provozovatelem by vždy měl být subjekt s primární odpovědností za bezpečnost provozu, který by měl být za všech okolností způsobilý jednat v této oblasti. Tato úloha je různá v závislosti na konkrétní fázi činností, na které se licence vztahuje. Úlohou provozovatele je tudíž provozovat ve fázi průzkumu vrt a ve fázi těžby těžební zařízení. Mělo by být možné, aby provozovatelem vrtu ve fázi průzkumu a provozovatelem těžebního zařízení byl v dané licencované oblasti týž subjekt.
(14)
Provozovatelé by měli snižovat riziko závažné havárie co nejvíce, jak je to jen prakticky proveditelné, až na úroveň, kdy by náklady na další omezování rizik byly výrazně nepřiměřené přínosům tohoto snížení. Praktická proveditelnost opatření na snížení rizika by měla být průběžně zkoumána s ohledem na nové poznatky a technologický vývoj. Při posuzování, zda by vynaložený čas, náklady a úsilí byly výrazně nepřiměřené v porovnání s přínosy dalšího snižování rizika, by se měly zohlednit osvědčené úrovně rizik slučitelné s prováděním daných činností.
(15)
Je důležité zajistit, aby veřejnosti byla poskytnuta včasná a skutečná příležitost k účasti na rozhodování o činnostech, které mohou mít potenciálně významné dopady na životní prostředí v Unii. Tato politika je v souladu s mezinárodními závazky Unie, jako je Úmluva EHK OSN o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí (6) (Aarhuská úmluva). Článek 6 Aarhuské úmluvy stanoví účast veřejnosti na rozhodování o specifických činnostech uvedených v příloze I uvedené úmluvy a o činnostech v této příloze neuvedených, které mohou mít závažný vliv na životní prostředí. Článek 7 Aarhuské úmluvy vyžaduje účast veřejnosti na tvorbě plánů a programů týkajících se životního prostředí.
(16)
Pokud jde o vypracování plánů a projektů, příslušné požadavky obsahují právní akty Unie, zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (7), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí (8), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (9) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/18/EU ze dne 4. července 2012 o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek (10). Avšak stávající požadavky Unie na účast veřejnosti se netýkají všech průzkumných činností v odvětví ropy a zemního plynu. To platí zejména o rozhodování, které je nebo by mohlo být zaměřeno na zahajování průzkumných činnosti z jiného než těžebního zařízení. Takové průzkumné činnosti však mohou mít za určitých okolností potenciálně významné dopady na životní prostředí, a proto by se na rozhodování o nich měla vztahovat účast veřejnosti, jak je požadována podle Aarhuské úmluvy.
(17)
V Unii již existují příklady kvalitních norem v rámci vnitrostátních regulačních postupů, které se týkají činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři. Tyto normy však nejsou uplatňovány jednotně v celé Unii a žádný členský stát dosud nezačlenil do svého právního řádu všechny osvědčené regulační postupy pro předcházení závažným haváriím nebo pro omezení jejich následků pro lidské životy a zdraví a pro životní prostředí. Osvědčené regulační postupy jsou nezbytné pro vytvoření účinné úpravy, která zajistí nejvyšší úroveň bezpečnostních norem a chrání životní prostředí a jíž lze mimo jiné dosáhnout integrací souvisejících funkcí do příslušného orgánu, který může získávat zdroje od jednoho nebo více vnitrostátních subjektů.
(18)
V souladu se směrnicí Rady 92/91/EHS ze dne 3. listopadu 1992 o minimálních požadavcích na zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců v těžebním vrtném průmyslu (jedenáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (11) by se zaměstnanci nebo jejich zástupci měly být projednávány všechny záležitosti týkající se bezpečnosti a ochrany zdraví při práci a měla by jim být umožněna účast na diskusích o všech otázkách souvisejících s bezpečností a ochranou zdraví při práci. Osvědčené postupy v rámci Unie vycházejí dále z konzultačních mechanismů, které mají formálně zavést členské státy na základě trojstranných jednání zahrnujících příslušný orgán, provozovatele a vlastníky a zástupce zaměstnanců. Příkladem takové formální konzultace je Úmluva Mezinárodní organizace práce o tripartitních konzultacích (mezinárodní pracovní normy) z roku 1976 (č. 144).
(19)
Členské státy by měly zajistit, aby příslušný orgán byl právně zmocněn a přiměřeně vybaven zdroji, a byl tak schopen přijímat účinná, přiměřená a transparentní opatření k vymáhání práva, a to včetně případného pozastavení činnosti v případě, že provozovatelé a vlastníci nedostatečně plní povinnosti v oblasti bezpečnosti a ochrany životního prostředí.
(20)
Měla by být zajištěna nezávislost a objektivitu příslušného orgánu. Zkušenosti získané ze závažných havárií v tomto ohledu jasně ukazují, že organizace správních pravomocí v rámci členského státu může zabránit střetům zájmů tím, že jasně oddělí regulační funkce a související rozhodnutí vztahující se k bezpečnosti na moři a k životnímu prostředí na jedné straně a regulační funkce související s hospodářským rozvojem přírodních zdrojů v pobřežních vodách, včetně vydávání licencí a správy výnosů, na straně druhé. Uvedeným střetům zájmů lze nejlépe předejít úplným oddělením příslušného orgánu od funkcí souvisejících s hospodářským rozvojem přírodních zdrojů v pobřežních vodách.
(21)
Úplné oddělení příslušného orgánu od hospodářského rozvoje přírodních zdrojů v pobřežních vodách však může být nepřiměřené v případě, že v určitém členském státě probíhají činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři jen v malé míře. V takovém případě by daný členský stát měl přijmout co nejvhodnější alternativní opatření, aby byla nezávislost a objektivita příslušného orgánu zaručena.
(22)
Je třeba přijmout zvláštní právní předpisy reagující na významná rizika související s odvětvím ropy a zemního plynu v moři, zejména v oblasti bezpečnosti provozu, bezpečného zadržování uhlovodíků, integrity konstrukce, předcházení požárům a výbuchům, evakuace, úniku a záchrany a omezení dopadů závažných havárií na životní prostředí.
(23)
Tato směrnice by měla být uplatňována, aniž jsou dotčeny požadavky dalších právních aktů Unie, zejména v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci, zejména směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (12) a směrnice 92/91/EHS.
(24)
Je třeba, aby se režim činností v moři vztahoval na činnosti prováděné pomocí pevně ukotvených i mobilních zařízení a na celý cyklus průzkumných a těžebních činností od projektů až po likvidaci a trvalé odstavení.
(25)
Nyní dostupné osvědčené postupy pro předcházení závažným haváriím při činnostech v odvětví ropy a zemního plynu v moři jsou založeny na stanovení určitých cílů a dosažení žádoucích výsledků prostřednictvím důkladného posouzení rizik a spolehlivých systémů řízení.
(26)
Podle osvědčených postupů v Unii jsou provozovatelé a vlastníci vybízeni, aby zavedli účinné podnikové plány bezpečnosti a ochrany životního prostředí a prováděli je v rámci komplexního systému řízení bezpečnosti a ochrany životního prostředí a v havarijním plánu. Aby provozovatelé a vlastníci zavedli vhodné postupy předcházení závažným haváriím, měli by komplexně a systematicky identifikovat všechny scénáře závažných havárií v souvislosti se všemi nebezpečnými činnostmi, jež mohou být na daném zařízení prováděny, včetně dopadů závažné havárie na životní prostředí. Tyto osvědčené postupy rovněž vyžadují posouzení pravděpodobnosti a následků, a tudíž i nebezpečí závažných havárií, jakož i opatření nezbytná pro jejich prevenci a opatření nezbytná pro reakci na mimořádné události, pokud by závažná havárie přesto nastala. Posouzení nebezpečí a opatření v oblasti předcházení závažným haváriím by měla být jasně popsána a uvedena ve zprávě o významných rizicích. Zpráva o významných rizicích by měla doplňovat dokument týkající se bezpečnosti a zdraví, který je uveden ve směrnici 92/91/EHS. V příslušných fázích přípravy zprávy o významných rizicích by měla být tato zpráva projednána se zaměstnanci. Mělo by být stanoveno, že zprávu o významných rizicích musí důkladně posoudit a přijmout příslušný orgán.
(27)
K zajištění účinnosti kontroly významných rizik v pobřežních vodách členských států by zpráva o významných rizicích měla být vypracována a podle potřeby změněna s ohledem na všechny významné aspekty životního cyklu těžebního zařízení, včetně projektu, provozu, případných kombinovaných činností s jinými zařízeními, přemístění takového zařízení uvnitř pobřežních vod daného členského státu, významných úprav a konečného odstavení. Zpráva o významných rizicích by podobně měla být vypracována pro jiná než těžební zařízení a podle potřeby změněna s cílem zohlednit významné změny těchto zařízení. V pobřežních vodách členských států by žádné zařízení nemělo být provozováno, aniž by příslušný orgán přijal zprávu o významných rizicích předloženou provozovatelem nebo vlastníkem. Přijetím zprávy o významných rizicích příslušným orgánem by neměla odpovědnost za kontrolu významných rizik přecházet z provozovatele nebo vlastníka na příslušný orgán.
(28)
Vrtné činnosti by měly být provozovány pouze pomocí zařízení, které je technicky schopné kontrolovat veškerá předvídatelná rizika v místě vrtu a k němuž byla přijata zpráva o významných rizicích.
(29)
Vedle používání vhodných zařízení by provozovatel měl vypracovat podrobný plán projektu a provozní plán pro případ zvláštních okolností a nebezpečí při každé vrtné činnosti. V souladu s osvědčenými postupy v Unii by měl provozovatel zajistit nezávislé odborné posouzení projektu vrtu. Provozovatel by měl s dostatečným předstihem zaslat příslušnému orgánu oznámení o vrtných plánech, aby mohl tento orgán přijmout jakékoli nezbytné opatření v souvislosti s plánovanou vrtnou činností. Členské státy mohou v tomto ohledu stanovit přísnější vnitrostátní požadavky před zahájením vrtné činnosti.
(30)
K zajištění bezpečnosti projektů a trvalého bezpečného provozu je třeba, aby podniky uplatňovaly osvědčené postupy definované v závazných standardech a pokynech. Tyto standardy a pokyny by měly být aktualizovány na základě nových poznatků a vynálezů a s cílem trvalého zdokonalování. Provozovatelé, vlastníci a příslušné orgány by měli spolupracovat při stanovení priorit za účelem tvorby nových nebo zdokonalených standardů a pokynů s ohledem na zkušenosti získané z havárie plošiny Deepwater Horizon a jiných závažných havárií. S náležitým ohledem na stanovené priority by se vypracování nových nebo zdokonalených standardů a pokynů mělo zadávat neodkladně.
(31)
S ohledem na složitost činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři je pro zavedení osvědčených postupů provozovateli a vlastníky nezbytný program nezávislého ověřování rozhodujících prvků bezpečnosti a ochrany životního prostředí po celý životní cyklus příslušného zařízení, včetně projektové fáze v případě těžebních zařízení.
(32)
Pokud jsou mobilní vrtné jednotky na moři přesouvány a je třeba je považovat za plavidla, vztahují se na ně mezinárodní námořní úmluvy, zejména SOLAS, MARPOL nebo odpovídající standardy platné verze předpisu pro stavbu a vybavení mobilních vrtných jednotek na moři (MODU Code). Na mobilní vrtné jednotky přesouvané v pobřežních vodách se rovněž vztahuje právo Unie upravující státní přístavní inspekci a dodržování požadavků na stát vlajky. Tato směrnice se na takové jednotky vztahuje v případě, že jsou v pobřežních vodách ukotveny za účelem vrtání vrtu, těžby nebo jiných činností souvisejících s činnostmi v odvětví ropy a zemního plynu v moři.
(33)
Zpráva o významných rizicích by měla mimo jiné zohlednit rizika pro životní prostředí včetně dopadů, které mají klimatické podmínky a změna klimatu na dlouhodobou odolnost těchto zařízení. Vzhledem k tomu, že činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři v jednom členském státě mohou mít závažné nepříznivé účinky na životní prostředí v jiném členském státě, je nezbytné zavést a uplatňovat konkrétní opatření v souladu s Úmluvou EHK OSN o posuzování vlivů na životní prostředí přesahujících hranice států podepsané v Espoo (Finsko) dne 25. února 1991. Členské státy s pobřežními vodami, které nevyvíjejí činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři, by měly zřídit kontaktní místa s cílem usnadnit v tomto směru účinnou spolupráci.
(34)
Vzniklou nebo hrozící závažnou havárii by provozovatelé měli neprodleně oznámit členským státům, aby daný členský stát mohl případně zahájit odpovídající reakci. Provozovatelé by proto měli v oznámení uvést vhodné a dostatečně podrobné informace o místě, rozsahu a povaze vzniklé nebo hrozící závažné havárie, o své reakci a o nejhorším možném scénáři včetně možnosti vlivů přesahujících hranice.
(35)
K zajištění účinné reakce na mimořádné události by provozovatelé měli vypracovávat vnitřní havarijní plány přizpůsobené každé lokalitě na základě scénářů rizik a nebezpečí popsaných ve zprávě o významných rizicích, předložit je příslušným orgánům a udržovat nezbytné prostředky pro okamžité provedení těchto plánů v případě potřeby. V případě mobilních vrtných jednotek na moři je třeba, aby provozovatelé zajistili, aby interní havarijní plány pro dané zařízení byly změněny podle potřeby, aby byly použitelné na danou lokalitu a nebezpečí spojená s vrtnou činností. Tyto změny by měly být zahrnuty do oznámení vrtných činností. Dostatečnost dostupných prostředků pro účely reakce na mimořádné situace by měla být hodnocena s ohledem na schopnost nasadit je v místě havárie. Připravenost a účinnost prostředků reakce na mimořádné situace by provozovatelé měli zajišťovat a pravidelně testovat. V řádně odůvodněných případech je povoleno, aby opatření pro reakci na mimořádnou situaci spoléhala na urychlený přesun patřičného vybavení, jako je vybavení pro zastavení úniků a další zdroje, z odlehlých míst.
(36)
Osvědčené globální postupy vyžadují, aby držitelé licencí, provozovatelé a vlastníci nesli primární odpovědnost za kontrolu rizik, která vytvářejí svými činnostmi, včetně činností, které jejich jménem provádějí dodavatelé, a aby proto v rámci podnikového plánu předcházení závažným haváriím zavedli mechanismy a podnikovou odpovědnost na nejvyšší úrovni s cílem provádět uvedený plán důsledně v rámci celé organizace v Unii i mimo ni.
(37)
Od zodpovědných provozovatelů a vlastníků by se mělo očekávat, že budou na celém světě vykonávat své činnosti v souladu s osvědčenými postupy a standardy. Důsledné uplatňování takových osvědčených postupů a standardů by mělo být v rámci Unie povinné a bylo by žádoucí, aby při výkonu činností mimo pobřežní vody členských států provozovatelé a vlastníci registrovaní v některém členském státě uplatňovali podnikový plán předcházení závažným haváriím v rozsahu, jaký umožňuje použitelná vnitrostátní právní úprava.
(38)
Ačkoli v tomto ohledu nemusí být možné vynutit uplatňování podnikových plánů předcházení závažným haváriím mimo Unii, měly by členské státy zajistit, aby provozovatelé a vlastníci zahrnuli své činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři mimo vody Unie do svých podnikových plánů přecházení závažným haváriím.
(39)
Informování o závažných haváriích při činnostech v odvětví ropy a zemního plynu v moři mimo Unii by mohlo napomoci k lepšímu pochopení možných příčin těchto havárií, při podpoře získávání nejdůležitějšího poučení a při dalším rozvoji regulačního rámce. Z tohoto důvodu by všechny členské státy, včetně vnitrozemských členských států a členských států s pobřežními vodami, které neprovádějí činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři nebo nevydávají licence, měly vyžadovat zprávy o závažných haváriích vzniklých mimo Unii, jež se dotýkají společností registrovaných na jejich území, a měly by tyto informace sdílet na úrovni Unie. Požadavky na podávání zpráv by neměly narušit reakce na mimořádné situace ani soudní řízení související s příslušnou havárií. Namísto toho by se žádosti měly zaměřit na význam havárie pro další rozvoj bezpečnosti činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři v Unii.
(40)
Členské státy by měly od provozovatelů a vlastníků žádat, aby při uplatňování osvědčených postupů zavedli vztahy účinné spolupráce s příslušným orgánem, a měly by u příslušných orgánů podporovat osvědčené regulační postupy a proaktivně zajišťovat nejvyšší úrovně bezpečnosti, včetně případného pozastavení provozu bez nutnosti zásahu příslušného orgánu.
(41)
Aby bylo zajištěno, že nebudou opomenuty nebo zanedbány žádné relevantní obavy týkající se bezpečnosti, je důležité vytvořit a podporovat přiměřené prostředky pro důvěrné informování o těchto obavách a pro ochranu vnitřních informátorů. Ačkoli v tomto ohledu členské státy nemohou prosazovat pravidla mimo Unii, dotyčné prostředky by měly umožnit podávání zpráv o obavách osob zapojených do činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři mimo Unii.
(42)
Sdílení srovnatelných údajů mezi členskými státy je obtížné a nespolehlivé vzhledem k tomu, že neexistuje jednotný formát podávání zpráv pro všechny členské státy. Jednotný formát pro oznamování údajů provozovateli a vlastníky členským státům by zajistil transparentnost bezpečnostního a environmentálního profilu provozovatelů, poskytl by veřejnosti přístup k relevantním informacím o bezpečnosti činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři srovnatelným v rámci celé Unie a usnadnil by šíření poučení plynoucích ze závažných havárií a případů, kdy k takovým haváriím téměř došlo.
(43)
V zájmu zajištění jednotných podmínek sdílení informací a podpory transparentnosti výkonnosti odvětví ropy a zemního plynu v moři by Komisi měly být svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o formát a podrobné členění informací, které mají být sdíleny a zveřejněny. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (13).
(44)
S ohledem na to, že příslušné prováděcí akty jsou většinou pouze praktické povahy, by pro přijetí těchto aktů měl být použit poradní postup. Použití přezkumného postupu by proto nebylo odůvodněné.
(45)
K získání větší důvěry veřejnosti v řádné provádění a integritu činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři v Unii by členské státy měly podávat Komisi pravidelné zprávy o činnosti a nehodách. Komise by měla pravidelně zveřejňovat zprávy o rozsahu činnosti v Unii a o vývoji bezpečnostního a environmentálního profilu odvětví ropy a zemního plynu v moři. Členské státy by měly o každé závažné havárii neprodleně informovat Komisi a kterýkoli jiný členský stát, jehož území či vody jsou zasaženy, jakož i dotčenou veřejnost.
(46)
Zkušenosti ukazují, že k posílení otevřeného dialogu mezi příslušným orgánem a provozovatelem nebo vlastníkem je nezbytné zajistit důvěrnost citlivých údajů. V této souvislosti by dialog mezi provozovateli a vlastníky a všemi členskými státy měl být založen na příslušných stávajících mezinárodních právních nástrojích a na právu Unie o přístupu k informacím, které se týkají životního prostředí, s výhradou přednostních požadavků na bezpečnost a ochranu životního prostředí.
(47)
Význam součinnosti mezi orgány dohledu nad činností v moři jasně prokázala činnost Fóra orgánů dohledu nad pobřežními vodami v Severním moři a Fóra mezinárodních regulačních orgánů. Podobná spolupráce byla zavedena v celé Unii v rámci odborné skupiny, totiž skupiny orgánů dohledu nad těžbou ropy a zemního plynu v pobřežních vodách Evropské unie (14), jejímž úkolem je podpořit účinnou spolupráci mezi zástupci jednotlivých členských států a Komisí, šířit osvědčené postupy a informace získané v rámci provozu, stanovit priority pro zpřísňování standardů a poskytovat poradenství Komisi v oblasti reformy regulačního rámce.
(48)
Reakce na mimořádné situace a nouzové plánování pro případ závažných havárií by měla zefektivnit systematická a plánovitá spolupráce mezi členskými státy navzájem a mezi členskými státy a odvětvím ropy a zemního plynu, jakož i sdílení kompatibilních prostředků reakce na mimořádné situace včetně odborných poznatků. Tyto reakce a plány by pokud možno měly také využívat stávající zdroje a pomoc, které jsou v rámci Unie dostupné, zejména prostřednictvím Evropské agentury pro námořní bezpečnost (dále jen „agentura“), zřízené nařízením (ES) č. 1406/2002 (15), a mechanismu civilní ochrany Unie, vytvořeného rozhodnutím Rady 2007/779/ES, Euratom (16). Členské státy by měly moci agenturu rovněž požádat o další pomoc prostřednictvím mechanismu civilní ochrany Unie.
(49)
Podle nařízení (ES) č. 1406/2002 byla agentura zřízena za účelem zajištění vysoké, jednotné a účinné úrovně námořní bezpečnosti a zabránění znečištění loděmi v rámci Unie, jakož i zajištění reakce na znečištění moře způsobené zařízeními pro těžbu ropy a plynu.
(50)
Při plnění povinností uložených touto směrnicí by měl být brán zřetel na skutečnost, že mořské vody pod svrchovaností nebo svrchovanými právy a jurisdikcí členských států jsou nedílnou součástí čtyř mořských oblastí vymezených v čl. 4 odst. 1 směrnice 2008/56/ES, totiž Baltského moře, severovýchodního Atlantského oceánu, Středozemního moře a Černého moře. Z tohoto důvodu by Evropská unie měla prioritně posílit koordinaci se třetími zeměmi, pod jejichž svrchovanost, svrchovaná práva a jurisdikci mořské vody v těchto mořských oblastech spadají. Vhodnými rámci pro spolupráci jsou mimo jiné regionální úmluvy pro mořské prostředí definované v čl. 3 bodě 10 směrnice 2008/56/ES.
(51)
Pokud jde o Středozemní moře, souběžně s touto směrnicí byla přijata nezbytná opatření pro přistoupení Unie k Protokolu o ochraně Středozemního moře před znečišťováním působeným průzkumem a využíváním pevninského šelfu a mořského dna a jeho podloží (17) (dále jen „protokol o činnostech v moři“) připojenému k Úmluvě o ochraně mořského prostředí a pobřežní oblasti Středomoří (dále jen „Barcelonská úmluva“), která byla uzavřena rozhodnutím Rady 77/585/EHS (18).
(52)
Arktické vody jsou sousedním mořským prostředím se zvláštním významem pro Unii a hrají významnou úlohu při zmírňování změny klimatu. Závažné obavy související s životním prostředím v oblasti arktických vod vyžadují zvláštní pozornost, aby byla zajištěna ochrana životního prostředí Arktidy v souvislosti s veškerými činnostmi v odvětví ropy a zemního plynu v moři, včetně průzkumu, a to při zohlednění rizik závažných havárií a potřeby účinné reakce. Členské státy, které jsou členy Arktické rady, se vybízejí, aby v tomto ohroženém a ojedinělém ekosystému aktivně prosazovaly nejvyšší standardy ochrany životního prostředí, mimo jiné vytvořením mezinárodních nástrojů pro předcházení znečištění arktického mořského prostředí ropou a pro připravenost a reakci na takové znečištění, jakož i rozvíjením výsledků například činnosti pracovní skupiny zřízené Arktickou radou a uplatňováním stávajících pokynů Arktické rady pro těžbu ropy a plynu v moři.
(53)
Vnitrostátní externí havarijní plány by měly být založeny na posouzení rizik s přihlédnutím ke zprávám o významných rizicích pro zařízení umístěná v dotčených pobřežních vodách. Členské státy by měly zohledňovat nejaktuálnější pokyny pro hodnocení a mapování rizik pro zvládání katastrof vypracované Komisí.
(54)
Účinná reakce na mimořádné situace vyžaduje okamžitou akci provozovatele a vlastníka a úzkou spolupráci s organizacemi členských států pro reakci na mimořádné situace, jež podle vývoje situace koordinují nasazení dalších prostředků reakce na mimořádné situace. Tato reakce by měla zahrnovat také důsledné vyšetření mimořádných situací, které by mělo být zahájeno neodkladně, aby došlo k co nejmenší ztrátě relevantních informací a důkazů. Po mimořádné situaci by členské státy měly vyvodit patřičné závěry a přijmout veškerá nezbytná opatření.
(55)
Je naprosto zásadní, aby pro pozdější vyšetřování byly dostupné veškeré důležité informace, včetně technických údajů a parametrů. Členské státy by měly zajistit, aby byly během činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři shromažďovány příslušné údaje a aby v případě závažné havárie byly příslušné údaje zabezpečeny a shromažďování údajů náležitě posíleno. V této souvislosti by členské státy měly podpořit využití vhodných technických prostředků s cílem podporovat spolehlivost a zaznamenávání příslušných údajů a předejít případné manipulaci s nimi.
(56)
K zajištění účinného provádění požadavků této směrnice by měly být zavedeny účinné, přiměřené a odrazující sankce za jejich porušení.
(57)
Za účelem úpravy některých příloh této směrnice s cílem zahrnout další informace, které by mohly být nutné s ohledem na technický pokrok, by měla být na Komise přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o změnu požadavků v některých přílohách této směrnice. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla potřebné konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracování aktu v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(58)
Definice škod na vodách uvedená ve směrnici 2004/35/ES by měla být změněna, aby se zajistilo, že odpovědnost držitelů licencí podle uvedené směrnice platí pro mořské vody členských států podle definice uvedené ve směrnici 2008/56/ES.
(59)
Řada ustanovení této směrnice není relevantní pro vnitrozemské členské státy, totiž pro Rakousko, Českou republiku, Maďarsko, Lucembursko a Slovensko. Je však žádoucí, aby tyto členské státy podporovaly zásady a náročné standardy existující v právu Unie pro bezpečnost činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři v rámci svých dvoustranných kontaktů s třetími zeměmi a s příslušnými mezinárodními organizacemi.
(60)
Ne všechny členské státy s pobřežními vodami povolují činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři v rámci svých jurisdikcí. Tyto členské státy se neúčastní vydávání licencí a předcházení závažným haváriím v souvislosti s těmito činnostmi. Proto by bylo nepřiměřenou a zbytečnou povinností, pokud by tyto členské státy musely provést ve svém právu všechna ustanovení této směrnice. Avšak havárie během činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři mohou mít dopady i na jejich pobřeží. Tyto členské státy by proto měly mimo jiné být připraveny k reakci na závažné havárie a k jejich vyšetřování a měly by spolupracovat prostřednictvím kontaktních míst s dalšími členskými státy a třetími zeměmi, kterých se to týká.
(61)
Vzhledem ke své zeměpisné poloze se vnitrozemské členské státy neúčastní vydávání licencí a předcházení závažným haváriím při činnostech v odvětví ropy a zemního plynu v moři ani nejsou potenciálně zasaženy takovými haváriemi v pobřežních vodách jiných členských států. Nemělo by se od nich tudíž vyžadovat provedení většiny ustanovení této směrnice. Ovšem pokud je společnost, která provádí přímo nebo prostřednictvím dceřiných společností činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři, registrována v některém vnitrozemském členském státě, měl by tento členský stát od dané společnosti vyžadovat předložení zprávy o haváriích při těchto činnostech, kterou bude možno sdílet na úrovni Unie, s cílem umožnit všem zainteresovaným stranám v Unii, aby využily zkušenosti z těchto havárií.
(62)
Kromě opatření zavedených touto směrnici by Komise měla zkoumat další vhodné prostředky pro zdokonalování předcházení závažným haváriím a omezování jejich následků.
(63)
Provozovatelé by si měli zajistit přístup k dostatečným fyzickým, lidským a finančním zdrojům k předcházení závažným haváriím a k omezení jejich následků. Žádné nástroje finančního zajištění, a to ani systémy sdílení rizika, však nemohou postihnout všechny případné následky závažných havárií, a proto by Komise měla provést další analýzy a studie vhodných opatření, aby bylo možné zajistit dostatečně silný režim odpovědnosti za škody spojené s činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři, požadavky na finanční způsobilost včetně dostupnosti vhodných nástrojů finančního zajištění nebo jiná opatření. Mimo jiné může posoudit proveditelnost režimu vzájemného odškodnění. Komise by měla předložit Evropskému parlamentu a Radě zprávu o svých zjištěních, doplněnou případně o návrhy.
(64)
Na úrovni Unie je důležité, aby technické normy doplňoval odpovídající právní rámec tvořený předpisy v oblasti bezpečnosti produktů a aby se tyto normy vztahovaly na všechna zařízení v pobřežních vodách členských států, a nikoli pouze na těžební zařízení, která nejsou mobilní. Komise by proto měla provést další analýzu norem bezpečnosti produktů, které platí pro činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři.
(65)
Jelikož cíle této směrnice, totiž stanovení minimálních požadavků pro předcházení závažným haváriím při činnostech v odvětví ropy a zemního plynu v moři a pro omezení jejich dopadů, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být z důvodu rozsahu a účinků navrhované akce lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
ÚVODNÍ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Tato směrnice stanoví minimální požadavky pro předcházení závažným haváriím při činnostech v odvětví ropy a zemního plynu v moři a pro omezení jejich následků.
2. Touto směrnicí není dotčeno právo Unie týkající se ochrany zdraví a zajištění bezpečnosti zaměstnanců při práci, zejména směrnice 89/391/EHS a 92/91/EHS.
3. Touto směrnicí nejsou dotčeny směrnice 94/22/ES, 2001/42/ES, 2003/4/ES (19), 2003/35/ES, 2010/75/EU (20) a 2011/92/EU.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„závažnou havárií“ v souvislosti se zařízením nebo související propojenou infrastrukturou:
a)
nehoda zahrnující výbuch, požár, ztrátu kontroly nad vrtem nebo únik ropy, zemního plynu nebo nebezpečné látky, při níž došlo nebo velmi pravděpodobné mohlo dojít ke ztrátám na životech nebo těžkému zranění osob;
b)
nehoda, která má za následek závažné poškození zařízení nebo propojené infrastruktury, při níž došlo nebo velmi pravděpodobně mohlo dojít k usmrcení nebo těžkému zranění osob;
c)
jakákoli jiná nehoda, která má za následek usmrcení nebo těžké zranění pěti nebo více osob nacházejících se na zařízení na moři, kde se nachází zdroj nebezpečí, nebo zapojených do činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři v souvislosti se zařízením nebo propojenou infrastrukturou, nebo
d)
jakákoli závažná ekologická nehoda vyplývající z nehod uvedených v písmenech a), b) a c).
Pro účely určení, zda je nehoda závažnou havárií podle písmen a), b) nebo d), se zařízení, které je běžně bez obsluhy, považuje za obsluhované zařízení;
2)
umístěním „v moři“ nebo „na moři“ umístění v pobřežním moři, výlučné ekonomické zóně nebo kontinentálním šelfu členského státu ve smyslu Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu;
3)
„činnostmi v odvětví ropy a zemního plynu v moři“ všechny činnosti spojené se zařízením nebo propojenou infrastrukturou, včetně návrhu, plánování, výstavby, provozu a odstavení zařízení nebo propojené infrastruktury, a týkající se průzkumu a těžby ropy nebo zemního plynu, avšak ne přeprava ropy a zemního plynu z jednoho pobřeží na druhé;
4)
„rizikem“ kombinace pravděpodobnosti události a jejích následků;
5)
„provozovatelem“ subjekt určený držitelem licence nebo orgánem vydávajícím licenci, aby uskutečňoval činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři, včetně plánování a provádění vrtné činnosti nebo řízení a kontroly hlavních funkcí těžebního zařízení;
6)
„vhodným“ správný nebo zcela příhodný, včetně hlediska přiměřeného úsilí a nákladů, pro daný požadavek nebo danou situaci, založený na objektivních poznatcích a prokázaný analýzou, porovnáním s příslušnými standardy nebo jinými řešeními, jež jiné orgány nebo podniky používají v obdobných situacích;
7)
„subjektem“ jakákoli fyzická nebo právnická osoba nebo jakékoli jejich seskupení;
8)
„přijatelným“ rizikem úroveň rizika, v jehož případě by čas, náklady nebo úsilí vynaložené na jeho další snížení byly přínosům z tohoto snížení výrazně nepřiměřené. Při posuzování, zda by vynaložený čas, náklady nebo úsilí byly výrazně nepřiměřené přínosům dalšího snižování rizika, je třeba zohlednit osvědčené úrovně rizik slučitelné s příslušným projektem;
9)
„licencí“ povolení k provádění činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři podle směrnice 94/22/ES;
10)
„licencovanou oblastí“ zeměpisná oblast, na kterou se vztahuje licence;
11)
„držitelem licence“ držitel nebo spoludržitelé licence;
12)
„dodavatelem“ subjekt, s nímž provozovatel nebo vlastník uzavřel smlouvu na výkon specifických činností jménem provozovatele nebo vlastníka;
13)
„orgánem vydávajícím licence“ orgán veřejné moci, který je oprávněn udělovat povolení nebo kontrolovat jeho užívání podle směrnice 94/22/ES;
14)
„příslušným orgánem“ orgán veřejné moci určený podle této směrnice a pověřený výkonem úkolů, které pro něj stanoví tato směrnice. Příslušný orgán může být tvořen jedním nebo více orgány veřejné správy;
15)
„průzkumem“ vrtání vrtů do výhledového místa a související činnosti v odvětví ropy a zemního plynu nutné dříve, než dojde k činnostem souvisejícím s těžbou;
16)
„těžbou“ dobývání ropy a zemního plynu z podzemních vrstev licencované oblasti, včetně zpracování ropy a zemního plynu v moři a jejich přepravy propojenou infrastrukturou;
17)
„jiným než těžebním zařízením“ zařízení jiné než zařízení používané pro těžbu ropy a zemního plynu;
18)
„veřejností“ jeden nebo více subjektů a, v souladu s vnitrostátním právem nebo praxí, jejich sdružení, organizace nebo skupiny;
19)
„zařízením“ stacionární, pevně ukotvené nebo mobilní zařízení nebo soubor zařízení, která jsou vzájemně trvale propojena mosty nebo jinými konstrukcemi, jež jsou používány k činnostem v odvětví ropy a zemního plynu v moři nebo v souvislosti s těmito činnostmi. Mobilní vrtné jednotky na moři jsou považovány za zařízení pouze v případě, že jsou v pobřežních vodách ukotveny za účelem vrtání vrtu, těžby nebo jiných činností souvisejících s ropou a zemním plynem v moři;
20)
„těžebním zařízením“ zařízení používané pro těžbu;
21)
„propojenou infrastrukturou“, podle uvážení příslušného členského státu v bezpečnostní zóně nebo v sousedící zóně ve větší vzdálenosti od zařízení:
a)
veškeré vrty a související stavby, doplňkové jednotky a zařízení spojené se zařízením;
b)
veškeré příslušenství nebo díla na hlavní konstrukci zařízení nebo k ní upevněné;
c)
veškeré připojené potrubní příslušenství nebo díla;
22)
„přijetím“ zprávy o významných rizicích písemné sdělení příslušného orgánu provozovateli nebo vlastníku o tom, že tato zpráva, bude-li provedena tak, jak je v ní uvedeno, splňuje požadavky této směrnice. Přijetím zprávy nepřechází odpovědnost za kontrolu významných rizik na příslušný orgán;
23)
„významným rizikem“ situace, která může potenciálně vyústit v závažnou havárii;
24)
„vrtnou činností“ každá činnost týkající se vrtu, při níž by mohlo dojít k náhodnému uvolnění materiálů, jež by mohlo vést k závažné havárii, včetně vrtání, opravování či upravování vrtů, pozastavení vrtné činnosti a trvalého odstavení vrtu;
25)
„kombinovanou činností“ činnost prováděná ze zařízení spolu s jiným zařízením nebo jinými zařízeními pro účely spojené s jiným zařízením nebo jinými zařízeními, která tak významně ovlivňuje rizika pro bezpečnost osob nebo ochranu životního prostředí na některém nebo na všech těchto zařízeních;
26)
„bezpečnostní zónou“ oblast ve vzdálenosti do 500 metrů od jakékoli části zařízení, stanovená daným členským státem;
27)
„vlastníkem“ subjekt s právním nárokem kontrolovat provoz jiného než těžebního zařízení;
28)
„interním havarijním plánem“ plán vypracovaný provozovatelem nebo vlastníkem v souladu s požadavky této směrnice, v němž jsou uvedena opatření zaměřená na předcházení zhoršení závažných havárií souvisejících s činnostmi v odvětví ropy a zemního plynu v moři nebo na omezení jejich následků;
29)
„nezávislým ověřením“ posouzení a potvrzení platnosti konkrétních písemných prohlášení, které provádí některý subjekt nebo organizační složka provozovatele nebo vlastníka, který není pod kontrolou nebo pod vlivem subjektu nebo organizační složky, který uvedená prohlášení používá;
30)
„podstatnou změnou“:
a)
v případě zprávy o významných rizicích změna parametrů, na jejichž základě byla původní zpráva přijata, včetně fyzických úprav, dostupnosti nových poznatků nebo technologií a změny v řízení provozu;
b)
v případě oznámení vrtných nebo kombinovaných činností změna parametrů, na jejichž základě bylo původní oznámení podáno, včetně fyzických úprav, výměny zařízení, dostupnosti nových poznatků nebo technologií a změny v řízení provozu;
31)
„zahájením činností“ okamžik, kdy se zařízení nebo propojená infrastruktura poprvé účastní činností, pro které byla navržena;
32)
„účinností reakce na únik ropy“ účinnost systémů pro reakci na úniky v případě úniku ropy, a to na základě analýzy četnosti, délky trvání a načasování environmentálních podmínek, které by reakci znemožnily. Hodnocení účinnosti reakce na únik ropy se vyjadřuje jako procento času, kdy dotyčné podmínky nepanují, a zahrnuje popis provozních omezení na dotyčných zařízeních v důsledku daného hodnocení;
33)
„rozhodujícími prvky bezpečnosti a ochrany životního prostředí“ součásti zařízení včetně počítačových programů, jejichž účelem je předcházet následkům závažné havárie nebo tyto následky omezovat nebo jejichž selhání by mohlo způsobit závažnou havárii nebo k ní podstatně přispět;
34)
„trojstrannými konzultacemi“ formální ujednání s cílem umožnit dialog a spolupráci mezi příslušným orgánem, provozovateli a vlastníky a zástupci zaměstnanců;
35)
„podniky“ subjekty, které se přímo podílejí na činnostech v odvětví ropy a zemního plynu v moři v působnosti této směrnice nebo jejichž činnosti jsou s těmito činnostmi úzce spojeny;
36)
„externím havarijním plánem“ místní, celostátní nebo regionální strategie zaměřená na předcházení zhoršení nebo na omezení následků závažné havárie související s činnostmi v odvětví ropy a zemního plynu v moři, která využívá všech zdrojů dostupných provozovateli, které jsou uvedeny v příslušném interním havarijním plánu, a všech dodatečných zdrojů, které poskytnou členské státy;
37)
„závažnou ekologickou nehodou“ nehoda, jež způsobila nebo pravděpodobně způsobí závažné nepříznivé účinky na životní prostředí v souladu se směrnicí 2004/35/ES.
KAPITOLA II
PŘEDCHÁZENÍ ZÁVAŽNÝM HAVÁRIÍM SOUVISEJÍCÍM S ČINNOSTMI V ODVĚTVÍ ROPY A ZEMNÍHO PLYNU V MOŘI
Článek 3
Obecné zásady řízení rizik při činnostech v odvětví ropy a zemního plynu v moři
1. Členské státy vyžadují, aby provozovatelé zajistili přijetí veškerých vhodných opatření k předcházení závažným haváriím při činnostech v odvětví ropy a zemního plynu v moři.
2. Členské státy zajistí, aby provozovatelé nebyli zproštěni povinností podle této směrnice skutečností, že k závažným haváriím vedla nebo přispělo jednání či opomenutí dodavatelů.
3. V případě závažné havárie členské státy zajistí, aby provozovatelé přijali veškerá vhodná opatření, aby se omezily její následky pro lidské zdraví a životní prostředí.
4. Členské státy vyžadují, aby provozovatelé zajistili výkon činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři na základě systematického řízení rizik takovým způsobem, aby byla zbytková rizika závažných havárií pro lidi, životní prostředí a zařízení v moři přijatelná.
Článek 4
Bezpečnostní a environmentální aspekty týkající se licencí
1. Členské státy zajistí, aby rozhodnutí o vydání nebo převodu licencí k činnostem v odvětví ropy a zemního plynu zohledňovala schopnost žadatele o licenci splnit požadavky na činnosti v rámci příslušné licence, jak to vyžadují příslušná ustanovení práva Unie, zejména tato směrnice.
2. Při posuzování technické a finanční způsobilosti žadatele o licenci by měl být brán náležitý zřetel zejména na:
a)
riziko, nebezpečí a veškeré další relevantní informace týkající se dotčené licencované oblasti, včetně případných nákladů souvisejících se zhoršováním mořského prostředí podle čl. 8 odst. 1 písm. c) směrnice 2008/56/ES;
b)
konkrétní fáze činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři;
c)
finanční způsobilost, a to i v podobě finančního zajištění, žadatele pokrýt odpovědnost, která potenciálně vyplývá z příslušných činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři, včetně odpovědnosti za potenciální hospodářské škody, je-li stanovena vnitrostátním právem;
d)
dostupné informace týkající se bezpečnostního a environmentálního profilu žadatele, včetně informací o závažných haváriích, jsou-li tyto informace relevantní z hlediska činností, pro něž byla podána žádost o licenci.
Orgán vydávající licence před vydáním nebo převedením licence k činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři tam, kde je to vhodné, konzultuje příslušný orgán.
3. Členské státy zajistí, aby orgán vydávající licence licenci nevydal, dokud mu není uspokojivě doloženo, že žadatel přijal nebo přijme náležitá opatření na základě ujednání, o nichž rozhodnou členské státy, k pokrytí odpovědnosti, která potenciálně vyplývá z jeho činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři. Takové ustanovení je platné a účinné od zahájení činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři. Členské státy vyžadují, aby žadatelé o licence náležitě doložili technickou a finanční způsobilost a poskytnuli veškeré další relevantní informace související s licencovanou oblastí a s konkrétní fází činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři.
Členské státy posoudí přiměřenost opatření uvedených v prvním pododstavci, aby bylo zjištěno, zda má žadatel dostatečné finanční zdroje pro bezprostřední zahájení a nepřerušované provádění všech opatření nezbytných pro účinnou reakci na mimořádnou situaci a následnou nápravu.
Členské státy usnadní zavedení a použití udržitelných finančních nástrojů a dalších opatření s cílem napomoci žadatelům o licenci při prokazování jejich finanční způsobilosti podle prvního pododstavce.
Členské státy zavedou minimálně postupy pro zajištění urychleného a přiměřeného vyřizování nároků na odškodnění, včetně výplaty odškodnění v souvislosti s nehodami přeshraniční povahy.
Členské státy vyžadují, aby si držitel licence zachovával dostatečnou způsobilost plnit své finanční závazky plynoucí z odpovědnosti za činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři.
4. Orgán vydávající licence nebo držitel licence určí provozovatele. Pokud má provozovatele určit držitel licence, musí být orgán vydávající licence o určení informován předem. Orgán vydávající licence může v takových případech vznést vůči určení provozovatele námitku, v případě potřeby za konzultace s příslušným orgánem. Pokud je taková námitka vznesena, vyžaduje členský stát, aby držitel licence určil vhodného alternativního provozovatele nebo převzal odpovědnost provozovatele podle této směrnice.
5. Postupy vydávání licencí pro činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři týkající se dané licencované oblasti se organizují tak, aby informace shromážděné v důsledku průzkumu mohl členský stát zohlednit před zahájením těžby.
6. Při posuzování technické a finanční způsobilosti žadatele o licenci je třeba věnovat zvláštní pozornost ekologicky citlivým mořským a pobřežním prostředím, zejména pak ekosystémům, které plní důležitou úlohu při zmírňování změny klimatu a přizpůsobování se této změně, jako jsou například slaniska a dna s výskytem mořských řas, a dále chráněným mořským oblastem, například zvláštním oblastem ochrany podle směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (21), zvláště chráněným oblastem podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků (22) a chráněným mořským oblastem, na kterých se shodla Unie nebo dotčené členské státy v rámci jakýchkoli mezinárodních či regionálních dohod, jichž jsou stranami.
Článek 5
Účast veřejnosti, pokud jde o dopady plánovaných průzkumných činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři na životní prostředí
1. Vrtání průzkumného vrtu z jiného než těžebního zařízení nesmí být zahájeno, pokud příslušné orgány daného členského státu předem nezajistily, aby bylo dosaženo včasné a účinné účasti veřejnosti ohledně možných dopadů plánovaných činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři na životní prostředí v souladu s dalšími právními akty Unie, zejména směrnicí 2001/42/ES nebo směrnicí 2011/92/EU.
2. Nebyla-li účast veřejnosti podle odstavce 1 uskutečněna, zajistí členské státy, aby byla přijata následující opatření:
a)
veřejnost je informována veřejnými oznámeními nebo jinými vhodnými prostředky, například elektronickými médii, pokud se plánuje povolit průzkumné činnosti;
b)
je vymezena relevantní veřejnost, včetně veřejnosti dotčené nebo pravděpodobně dotčené rozhodováním o povolení průzkumných činností nebo mající na tomto rozhodování zájem, včetně příslušných nevládních organizací, například organizací, které podporují ochranu životního prostředí, a jiných relevantních organizací;
c)
zveřejní se relevantní informace o předmětných plánovaných činnostech, mimo jiné včetně informací o právu na účast na rozhodování a informací o tom, komu mají být vzneseny připomínky nebo dotazy;
d)
veřejnost má právo vyjádřit připomínky a stanoviska v době, kdy jsou před přijetím rozhodnutí o povolení průzkumu všechny možnosti otevřené;
e)
při přijímání rozhodnutí podle písmene d) se náležitě přihlíží k výsledkům účasti veřejnosti a
f)
po prozkoumání připomínek a stanovisek vyjádřených veřejností ji daný členský stát neprodleně informuje o přijatých rozhodnutích a důvodech a úvahách, na nichž jsou tato rozhodnutí založena, včetně informací o procesu účasti veřejnosti.
Stanoví se přiměřené lhůty, které poskytnou dostatek času pro každou fázi účasti veřejnosti.
3. Tento článek se nepoužije na oblasti, pro něž byla licence vydána před 18. červencem 2013.
Článek 6
Činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři uvnitř licencovaných oblastí
1. Členské státy zajistí, aby těžební zařízení a propojenou infrastrukturu provozovali pouze provozovatelé určení za tímto účelem podle čl. 4 odst. 4, a to pouze v licencovaných oblastech.
2. Členské státy vyžadují, aby držitel licence zajistil, že provozovatel je schopen plnit požadavky kladené na konkrétní činnosti v rámci licence.
3. Při všech činnostech v odvětví ropy a zemního plynu v moři členské státy vyžadují, aby držitel licence podnikl veškeré přiměřené kroky k zajištění toho, že provozovatel plní požadavky, vykonává své funkce a plní své povinnosti podle této směrnice.
4. Pokud příslušný orgán dospěje k závěru, že příslušný provozovatel již není schopen plnit příslušné požadavky podle této směrnice, uvědomí o tom orgán vydávající licence. Poté o tom orgán vydávající licence vyrozumí držitele licence, který přebírá zodpovědnost za plnění příslušných povinností a orgánu vydávajícímu licenci neprodleně navrhne náhradního provozovatele.
5. Členské státy zajistí, aby činnosti související s těžebními a jinými zařízeními nebyly zahájeny nebo nepokračovaly do přijetí zprávy o významných rizicích příslušným orgánem v souladu s touto směrnicí.
6. Členské státy zajistí, aby vrtné nebo kombinované činnosti nebyly zahájeny nebo nepokračovaly do přijetí zprávy o významných rizicích pro dotčená zařízení v souladu s touto směrnicí. Takové činnosti rovněž nesmějí být zahájeny ani prováděny, pokud nebylo příslušnému orgánu podáno oznámení vrtných činností podle čl. 11 odst. 1 písm. h) nebo oznámení kombinovaných činností podle čl. 11 odst. 1 písm. i) nebo pokud příslušný orgán vznese námitky k obsahu oznámení.
7. Členské státy zajistí, aby byla ustavena bezpečnostní zóna kolem zařízení a aby bylo zakázáno plavidlům do této bezpečnostní zóny vstupovat nebo v ní setrvávat.
Tento zákaz však neplatí pro plavidlo vstupující nebo setrvávající v příslušné bezpečnostní zóně:
a)
v souvislosti s pokládáním, inspekcí, testováním, opravou, údržbou, modifikací, obnovou nebo odstraněním jakéhokoli podmořského kabelu nebo potrubí v rámci nebo v blízkosti bezpečnostní zóny;
b)
s cílem poskytovat služby pro jakékoli zařízení v této bezpečnostní zóně nebo přepravovat osoby nebo zboží do tohoto zařízení a z něho;
c)
s cílem provést inspekci jakéhokoli zařízení nebo propojené infrastruktury v této bezpečnostní zóně z pověření příslušného členského státu;
d)
v souvislosti se záchranou nebo pokusem o záchranu života nebo majetku;
e)
následkem nepřízně počasí;
f)
v případě nouze nebo
g)
v případě souhlasu provozovatele, vlastníka nebo členského státu, ve kterém se bezpečnostní zóna nalézá.
8. Členské státy zavedou mechanismus pro účinnou účast na trojstranných konzultacích mezi příslušným orgánem, provozovateli a vlastníky a zástupci zaměstnanců při formulování standardů a plánů předcházení závažným haváriím.
Článek 7
Odpovědnost za škody na životním prostředí
Aniž je dotčen stávající rozsah odpovědnosti týkající se prevence a nápravy škod na životním prostředí podle směrnice 2004/35/ES, zajistí členské státy, aby byl držitel licence finančně odpovědný za prevenci a nápravu škod na životním prostředí, jak jsou vymezeny v uvedené směrnici, způsobených činnostmi v odvětví ropy a zemního plynu v moři prováděnými držitelem licence nebo provozovatelem nebo jejich jménem.
Článek 8
Určení příslušného orgánu
1. Členské státy určí příslušný orgán pověřený plněním následujících regulačních funkcí:
a)
posuzování a přijímání zpráv o významných rizicích a posuzování oznámení projektů, oznámení vrtných činností, oznámení kombinovaných činností a dalších podobných dokumentů, které jsou mu předloženy;
b)
kontrola dodržování této směrnice provozovateli a vlastníky, včetně inspekcí, vyšetřování a donucovacích opatření;
c)
poskytování poradenství jiným orgánům nebo subjektům včetně orgánu vydávajícího licence;
d)
sestavení ročních plánů podle článku 21;
e)
předkládání zpráv;
f)
spolupráce s příslušnými orgány nebo kontaktními místy podle článku 27.
2. Členské státy neustále zajišťují nezávislost a objektivitu příslušného orgánu při výkonu jeho regulačních funkcí, zejména pokud jde o odst. 1 písm. a), b) a c). Z tímto účelem se zamezí střetům zájmů mezi regulačními funkcemi příslušného orgánu na jedné straně a regulačními funkcemi souvisejícími s hospodářským rozvojem přírodních zdrojů v pobřežních vodách a vydáváním licencí na činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři v příslušném členském státě, včetně výběru a spravování příjmů z těchto činností, na straně druhé.
3. K dosažení cílů uvedených v odstavci 2 členské státy vyžadují, aby byly regulační funkce příslušného orgánu vykonávány v rámci orgánu, jenž je nezávislý na veškerých funkcích členského státu, které se týkají hospodářského rozvoje přírodních zdrojů v pobřežních vodách a vydávání licencí na činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři v příslušném členském státě, včetně výběru a spravování příjmů z těchto činností.
Nedosahuje-li však celkový počet běžně obsluhovaných zařízení šesti, může se dotčený členský stát rozhodnout, že nepoužije první pododstavec. Takovým rozhodnutím nejsou dotčeny povinnosti členského státu podle odstavce 2.
4. Členské státy zpřístupní veřejnosti popis uspořádání příslušného orgánu včetně odůvodnění tohoto způsobu uspořádání a včetně způsobu, jímž zajistily výkon regulačních funkcí podle odstavce 1 a dodržování povinností stanovených v odstavci 2.
5. Členské státy zajistí, aby měl příslušný orgán přiměřené lidské a finanční zdroje pro plnění svých úkolů podle této směrnice. Tyto zdroje musí být přiměřené rozsahu činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři v příslušných členských státech.
6. Členské státy mohou uzavřít formální dohody s příslušnými agenturami Unie nebo případně jinými vhodnými subjekty o poskytování odborných poznatků na podporu příslušného orgánu při výkonu jeho regulačních funkcí. Pro účely tohoto odstavce se určitý subjekt nepovažuje za vhodný, pokud může být jeho objektivita ohrožena střetem zájmů.
7. Členské státy mohou zavést mechanismy, jimiž může příslušný orgán vybírat úhradu nákladů, které vynaloží při plnění svých úkolů podle této směrnice, od držitelů licencí, provozovatelů nebo vlastníků.
8. Pokud příslušný orgán tvoří více subjektů, vynaloží členské státy veškeré úsilí, aby mezi těmito subjekty nedocházelo ke zdvojování regulačních funkcí. Členské státy mohou určit jeden ze zakládajících subjektů jako vedoucí subjekt s odpovědností za koordinaci regulačních funkcí podle této směrnice a za podávání zpráv Komisi.
9. Členské státy přezkoumávají činnosti příslušného orgánu a přijímají veškerá nezbytná opatření ke zvýšení účinnosti, s jakou vykonává regulační funkce stanovené v odstavci 1.
Článek 9
Fungování příslušného orgánu
Členské státy zajistí, aby příslušný orgán:
a)
jednal nezávisle na politikách, regulačních rozhodnutích nebo jiných aspektech nesouvisejících s jeho úkoly podle této směrnice;
b)
vyjasnil rozsah své odpovědnosti a odpovědnosti provozovatele a vlastníka za kontrolu rizik závažných havárií podle této směrnice;
c)
zavedl strategii, procesy a postupy pro důkladné posouzení zpráv o významných rizicích a oznámení předložených podle článku 11, jakož i pro dohled nad dodržováním této směrnice v jurisdikci tohoto členského státu, včetně pomocí inspekcí, vyšetřování a donucovacích opatření;
d)
zpřístupnil strategii, procesy a postupy podle písmene c) provozovatelům a vlastníkům a zveřejnil o nich souhrnné zprávy;
e)
v případě potřeby připravoval a prováděl koordinované nebo společné postupy s dalšími orgány v členském státě s cílem plnit úkoly podle této směrnice a
f)
zakládal svou strategii, organizaci a operační postupy na zásadách stanovených v příloze III.
Článek 10
Úkoly Evropské agentury pro námořní bezpečnost
1. Evropská agentura pro námořní bezpečnost (dále jen „agentura“) poskytuje členským státům a Komisi technickou a vědeckou pomoc v souladu se svým mandátem podle nařízení (ES) č. 1406/2002.
2. V rámci svého mandátu agentura:
a)
pomáhá Komisi a na požádání i dotčenému členskému státu při zjišťování úniku ropy nebo zemního plynu a sledování jeho rozsahu;
b)
pomáhá členským státům na jejich žádost s přípravou a prováděním externích havarijních plánů, zvláště pokud se vyskytly přeshraniční dopady v pobřežních vodách členských států a mimo ně;
c)
na základě externích a interních havarijních plánů členských států spolu s členskými státy a provozovateli vypracuje soupis dostupného vybavení a služeb pro účely reakce na mimořádné situace.
3. Na požádání může agentura:
a)
pomáhat Komisi při posuzování externích havarijních plánů členských států s cílem ověřit jejich soulad s touto směrnicí;
b)
přezkoumávat činnosti zaměřené na zkoušky přeshraničních mechanismů reakce na mimořádné situace a mechanismů reakce Unie.
KAPITOLA III
PŘÍPRAVA A VÝKON ČINNOSTÍ V ODVĚTVÍ ROPY A ZEMNÍHO PLYNU V MOŘI
Článek 11
Dokumenty, které mají být předloženy pro výkon činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři
1. Členské státy zajistí, aby příslušný provozovatel nebo vlastník či oba dva předložili příslušnému orgánu tyto dokumenty:
a)
podnikový plán předcházení závažným haváriím nebo jeho odpovídající popis podle čl. 19 odst. 1 a 5;
b)
systém řízení bezpečnosti a ochrany životního prostředí platný pro příslušné zařízení nebo jeho odpovídající popis podle čl. 19 odst. 3 a 5;
c)
v případě plánovaného těžebního zařízení oznámení projektu v souladu s požadavky oddílu 1 přílohy I;
d)
popis programu nezávislého ověřování podle článku 17;
e)
zprávu o významných rizicích podle článků 12 a 13;
f)
v případě podstatné změny nebo demontáže zařízení pozměněnou zprávu o významných rizicích podle článků 12 a 13;
g)
interní havarijní plán nebo jeho odpovídající popis podle článků 14 a 28;
h)
v případě vrtné činnosti oznámení této vrtné činnosti a informace o této vrtné činnosti podle článku 15;
i)
v případě kombinované činnosti oznámení kombinovaných činností podle článku 16;
j)
v případě stávajícího těžebního zařízení, které má být přesunuto na nové těžební místo, kde má být provozováno, oznámení přemístění v souladu s oddílem 1 přílohy I;
k)
jakýkoli další relevantní dokument požadovaný příslušným orgánem.
2. Dokumenty, které mají být předloženy podle odst. 1 písm. a), b), d) a g), jsou součástí zprávy o významných rizicích vyžadované podle odst. 1 písm. e). Součástí oznámení vrtných činností, které má být podáno podle odst. 1 písm. h), je i podnikový plán předcházení závažným haváriím provozovatele vrtu, pokud nebyl předložen již dříve.
3. Oznámení projektu vyžadované podle odst. 1 písm. c) se podá příslušnému orgánu ve lhůtě jím stanovené před zamýšleným předložením zprávy o významných rizicích pro plánovanou činnost. Příslušný orgán odpoví na oznámení projektu připomínkami, které se zohlední ve zprávě o významných rizicích.
4. Má-li být stávající těžební zařízení umístěno v pobřežních vodách určitého členského státu nebo má tyto vody opustit, oznámí to provozovatel písemně příslušnému orgánu před plánovaným datem, kdy má být těžební zařízení umístěno v pobřežních vodách určitého členského státu nebo má tyto vody opustit.
5. Oznámení přemístění vyžadované podle odst. 1 písm. j) musí být příslušnému orgánu podáno v dostatečně rané fázi navrhovaného procesu, aby tak měl provozovatel při přípravě zprávy o významných rizicích možnost zohlednit veškeré otázky, které příslušný orgán vznese.
6. Dojde-li před předložením zprávy o významných rizicích v oznámení projektu nebo v oznámení přemístění k podstatné změně, musí o ní být příslušný orgán vyrozuměn co nejdříve.
7. Zpráva o významných rizicích vyžadovaná podle odst. 1 písm. e) se předloží příslušnému orgánu ve lhůtě jím stanovené, a to před plánovaným zahájením činností.
Článek 12
Zpráva o významných rizicích pro těžební zařízení
1. Členské státy zajistí, aby provozovatel vypracoval zprávu o významných rizicích pro těžební zařízení, která má být předložena podle čl. 11 odst. 1 písm. e). Tato zpráva obsahuje informace uvedené v oddílech 2 a 5 přílohy I a je aktualizována, kdykoli to je vhodné nebo kdykoli o to požádá příslušný orgán.
2. Členské státy zajistí, aby v příslušných fázích přípravy zprávy o významných rizicích pro těžební zařízení byla tato zpráva projednána se zástupci zaměstnanců a aby o tom byly poskytnuty doklady v souladu s oddílem 2 bodem 3 přílohy I.
3. Se souhlasem příslušného orgánu může být zpráva o významných rizicích pro těžební zařízení vypracována pro skupinu zařízení.
4. Jsou-li předtím, než je možné zprávu o významných rizicích přijmout, nezbytné další informace, zajistí členské státy, aby je provozovatel na žádost příslušného orgánu poskytl a učinil veškeré nezbytné změny předložené zprávy o významných rizicích.
5. V případě, že na těžebním zařízení mají být provedeny úpravy vedoucí k podstatné změně nebo že je zamýšlena demontáž pevně ukotveného těžebního zařízení, vypracuje provozovatel pozměněnou zprávu o významných rizicích, která má být předložena podle čl. 11 odst. 1 písm. f) ve lhůtě stanovené příslušným orgánem, v souladu s oddílem 6 přílohy I.
6. Členské státy zajistí, aby plánované úpravy nebyly použity ani nebyla zahájena demontáž, dokud příslušný orgán pozměněnou zprávu o významných rizicích pro těžební zařízení nepřijme.
7. Zprávu o významných rizicích pro těžební zařízení provozovatel pravidelně důkladně přezkoumává nejméně každých pět let nebo dříve, jestliže o to příslušný orgán požádá. Výsledky přezkumu oznámí příslušnému orgánu.
Článek 13
Zpráva o významných rizicích pro jiné než těžební zařízení
1. Členské státy zajistí, aby vlastník vypracoval zprávu o významných rizicích pro jiné než těžební zařízení, která má být předložena podle čl. 11 odst. 1 písm. e). Tato zpráva obsahuje podrobné informace uvedené v oddílech 3 a 5 přílohy I a je aktualizována, kdykoli to je vhodné nebo kdykoli o to požádá příslušný orgán.
2. Členské státy zajistí, aby v příslušných fázích přípravy zprávy o významných rizicích pro jiné než těžební zařízení byla tato zpráva projednána se zástupci zaměstnanců a aby o tom byly poskytnuty doklady v souladu s oddílem 3 bodem 2 přílohy I.
3. Jsou-li předtím, než je možné zprávu o významných rizicích těžební zařízení přijmout, nezbytné další informace, vyžadují členské státy, aby je vlastník na žádost příslušného orgánu poskytl a učinil veškeré nezbytné změny předložené zprávy o významných rizicích.
4. V případě, že na jiném než těžebním zařízení mají být provedeny úpravy vedoucí k podstatné změně nebo že je zamýšlena demontáž pevně ukotveného jiného než těžebního zařízení, vypracuje vlastník pozměněnou zprávu o významných rizicích, která má být předložena podle čl. 11 odst. 1 písm. f) ve lhůtě stanovené příslušným orgánem, v souladu s oddílem 6 body 1, 2 a 3 přílohy I.
5. Pro pevně ukotvené jiné než těžební zařízení členské státy zajistí, aby plánované úpravy nebyly použity ani nebyla zahájena demontáž, dokud příslušný orgán pozměněnou zprávu o významných rizicích pro pevně ukotvené jiné než těžební zařízení nepřijme.
6. Pro mobilní jiné než těžební zařízení členské státy zajistí, aby plánované úpravy nebyly použity, dokud příslušný orgán pozměněnou zprávu o významných rizicích pro mobilní jiné než těžební zařízení nepřijme.
7. Zprávu o významných rizicích pro jiné než těžební zařízení provozovatel nebo vlastník pravidelně důkladně přezkoumává nejméně každých pět let nebo dříve, jestliže o to příslušný orgán požádá. Výsledky přezkumu oznámí příslušnému orgánu.
Článek 14
Interní havarijní plány
1. Členské státy zajistí, aby provozovatelé nebo případně vlastníci vypracovali interní havarijní plány, které mají být předloženy podle čl. 11 odst. 1 písm. g). Tyto plány se vypracovávají v souladu s článkem 28 a při zohlednění posouzení rizik závažných havárií provedeného v rámci přípravy nejnovější zprávy o významných rizicích. Plán zahrnuje analýzu účinnosti reakce na únik ropy.
2. Má-li být mobilní jiné než těžební zařízení používáno pro vrtné činnosti, zohlední interní havarijní plán pro dané zařízení posouzení rizik prováděné během přípravy oznámení vrtných činností, které má být podáno podle čl. 11 odst. 1 písm. h). Musí-li být interní havarijní plán pozměněn s ohledem na konkrétní vlastnosti nebo umístění vrtu, zajistí členské státy, aby provozovatel vrtu spolu s příslušným oznámením vrtných činností předložil příslušnému orgánu pozměněný interní havarijní plán nebo jeho odpovídající popis.
3. Má-li být jiné než těžební zařízení používáno pro kombinované činnosti, interní havarijní plán se pozmění tak, aby se vztahoval tyto na kombinované činnosti, a předloží se příslušnému orgánu spolu se souvisejícím oznámením kombinovaných činností.
Článek 15
Oznámení vrtných činností a poskytování informací o vrtných činnostech
1. Členské státy zajistí, aby provozovatel vrtu vypracoval oznámení, které má být podáno příslušnému orgánu podle čl. 11 odst. 1 písm. h). Toto oznámení se podává příslušnému orgánu ve lhůtě stanovené příslušným orgánem před zahájením vrtné činnosti. Oznámení vrtných činností obsahuje podrobné údaje o projektu vrtu a navrhovaných vrtných činnostech v souladu s oddílem 4 přílohy I. To zahrnuje analýzu účinnosti reakce na únik ropy.
2. Příslušný orgán oznámení posoudí, a pokud to shledá nutným, přijme před zahájením vrtných činností vhodná opatření, která mohou zahrnovat zákaz zahájení činnosti.
3. Členské státy zajistí, aby provozovatel vrtu do plánování a přípravy podstatné změny podaného oznámení vrtných činností podle čl. 17 odst. 4 písm. b) zapojil nezávislého ověřovatele a neprodleně informoval příslušný orgán o veškerých podstatných změnách podaného oznámení vrtných činností. Příslušný orgán tyto změny posoudí, a pokud uzná za vhodné, přijme odpovídající opatření.
4. Členské státy zajistí, aby provozovatel vrtu předkládal příslušnému orgánu zprávy o vrtných činnostech v souladu s požadavky přílohy II. Tyto zprávy se předkládají týdenně počínaje dnem zahájení vrtných činností nebo v intervalech, které určí příslušný orgán.
Článek 16
Oznámení kombinovaných činností
1. Členské státy zajistí, aby provozovatelé a vlastníci zapojení do kombinované činnosti společně vypracovali oznámení, která má být podáno podle čl. 11 odst. 1 písm. i). Toto oznámení obsahuje informace uvedené v oddíle 7 přílohy I. Členské státy zajistí, aby jeden z dotčených provozovatelů či vlastníků podal oznámení kombinovaných činností příslušnému orgánu. Oznámení se podává ve lhůtě stanovené příslušným orgánem před zahájením kombinovaných činností.
2. Příslušný orgán oznámení posoudí, a pokud to shledá nutným, přijme před zahájením kombinovaných činností vhodná opatření, která mohou zahrnovat zákaz zahájení činnosti.
3. Členské státy zajistí, aby provozovatel, který podal oznámení, neprodleně informoval příslušný orgán o veškerých podstatných změnách podaného oznámení. Příslušný orgán tyto změny posoudí, a pokud to shledá nutným, přijme vhodná opatření.
Článek 17
Nezávislé ověřování
1. Členské státy zajistí, aby provozovatelé a vlastníci zavedli programy nezávislého ověřování a aby vypracovali popis těchto programů, které mají být předloženy podle čl. 11 odst. 1 písm. d). Popis těchto programů se zahrne do systému řízení bezpečnosti a ochrany životního prostředí předloženého podle čl. 11 odst. 1 písm. b) a obsahuje informace uvedené v oddíle 5 přílohy I.
2. Výsledky nezávislého ověření není dotčena odpovědnost provozovatele nebo vlastníka za řádné a bezpečné fungování vybavení a systémů, které jsou předmětem ověřování.
3. Výběr nezávislého ověřovatele a návrhy programů nezávislého ověřování musí splňovat kritéria stanovená v příloze V.
4. Programy nezávislého ověřování se zavádějí:
a)
v souvislosti se zařízeními s cílem zajistit nezávislé potvrzení, že rozhodující prvky bezpečnosti a ochrany životního prostředí zjištěné v posouzení rizik pro příslušné zařízení, popsané ve zprávě o významných rizicích, jsou vhodné a že program zkoušení a testování rozhodujících prvků bezpečnosti a ochrany životního prostředí je vhodný a aktuální a že funguje podle plánu;
b)
v souvislosti s oznámením vrtných činností s cílem zajistit nezávislé potvrzení, že opatření zaměřená na projekty vrtů a kontrolu vrtů jsou pro předpokládané podmínky vrtů vhodná za všech okolností.
5. Členské státy zajistí, aby provozovatelé a vlastníci na rady nezávislého ověřovatele reagovali a přijali na jejich základě vhodná opatření.
6. Členské státy požadují od provozovatelů a vlastníků zajištění toho, aby rady nezávislého ověřovatele podle odst. 4 písm. a) a záznamy o opatřeních přijatých na jejich základě reakce na ně byly zpřístupněny příslušnému orgánu a uchovávány provozovatelem nebo vlastníkem po dobu šesti měsíců po skončení činností v odvětví ropy a zemního plynu, kterých se týkají.
7. Členské státy od provozovatelů vrtů požadují zajištění toho, aby závěry a připomínky nezávislého ověřovatele podle odst. 4 písm. b) tohoto článku a jejich opatření přijatá na základě těchto závěrů a připomínek byly uvedeny v oznámení vrtných činností vypracované v souladu s článkem 15.
8. Program ověřování pro těžební zařízení se zavede před dokončením projektu. Program ověřování pro jiná než těžební zařízení se zavede před zahájením činností v pobřežních vodách členských států.
Článek 18
Pravomoc příslušného orgánu ve vztahu k činnostem na zařízení
Členské státy zajistí, aby příslušný orgán:
a)
zakázal provoz jakéhokoli zařízení nebo jakékoli propojené infrastruktury nebo zahájení činnosti na něm, pokud jsou opatření navrhovaná ve zprávě o významných rizicích pro předcházení závažným haváriím nebo omezení jejich následků anebo oznámení vrtných činností podle čl. 11 odst. 1 písm. h) či oznámení kombinovaných činností podle čl. 11 odst. 1 písm. i) považována za nedostatečná ke splnění požadavků této směrnice;
b)
ve výjimečných situacích a pokud má za to, že bezpečnost a ochrana životního prostředí není ohrožena, posunul lhůtu pro předložení zprávy o významných rizicích nebo jiných dokumentů, které mají být předloženy podle článku 11;
c)
požadoval od provozovatele, aby přijal přiměřená opatření, která příslušný orgán považuje za nutná k zajištění souladu s čl. 3 odst. 1;
d)
pokud se použijí čl. 6 odst. 4, přijal odpovídající opatření k zajištění průběžné bezpečnosti činností;
e)
měl pravomoc požadovat zlepšení a v nezbytném případě zakázat další provoz jakéhokoli zařízení nebo jeho části nebo propojené infrastruktury, pokud výsledek inspekce, zjištění podle čl. 6 odst. 4, pravidelný přezkum zprávy o významných rizicích předložené podle čl. 11 odst. 1 písm. e) nebo změny oznámení předložených podle článku 11 ukazují, že požadavky této směrnice nejsou plněny nebo existují důvodné obavy týkající se bezpečnosti činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři nebo zařízení.
KAPITOLA IV
PŘEDCHÁZENÍ ZÁVAŽNÝM HAVÁRIÍM
Článek 19
Předcházení závažným haváriím provozovateli a vlastníky
1. Členské státy požadují od provozovatelů a vlastníků, aby vypracovali svůj podnikový plán předcházení závažným haváriím, který má být předložen podle čl. 11 odst. 1 písm. a), a aby zajistili, že bude tento plán prováděn v rámci veškerých jejich činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři, a to včetně zavedení vhodných monitorovacích opatření k zajištění účinnosti tohoto plánu. Tento dokument obsahuje informace uvedené v oddíle 8 přílohy I.
2. Podnikový plán předcházení závažným haváriím zohlední primární zodpovědnost provozovatele mimo jiné za kontrolu rizika závažných havárií, která jsou výsledkem jeho činnosti, a za průběžné zdokonalování kontroly uvedených rizik tak, aby se zajistila vysoká úroveň ochrany za všech okolností.
3. Členské státy zajistí, aby provozovatelé a vlastníci vypracovali dokument zavádějící jejich systém řízení bezpečnosti a ochrany životního prostředí, který má být předložený podle čl. 11 odst. 1 písm. b). Tento dokument obsahuje popis:
a)
organizace kontroly významných rizik;
b)
postupy pro přípravu a předkládání zpráv o významných rizicích a případných jiných dokumentů podle této směrnice a
c)
programy nezávislého ověřování zavedeného podle článku 17.
4. Členské státy vytvářejí příležitosti pro provozovatele a vlastníky s cílem přispívat k mechanismům účinné trojstranné konzultace zavedené podle čl. 6 odst. 8. Kde je to vhodné, může být závazek provozovatele a vlastníka ohledně takových mechanismů nastíněn v podnikovém plánu předcházení závažným haváriím.
5. Podnikový plán předcházení závažným haváriím a systémy řízení bezpečnosti a ochrany životního prostředí se vypracovávají v souladu s oddíly 8 a 9 přílohy I a s přílohou IV. Platí tyto podmínky:
a)
podnikový plán předcházení závažným haváriím je písemný a stanoví obecné cíle a organizaci kontroly rizika závažných havárií, jakož i způsob uplatňování těchto cílů a opatření na úrovni podniku;
b)
systém řízení bezpečnosti a ochrany životního prostředí je integrován do celkového systému řízení provozovatele a vlastníka a obsahuje organizační strukturu, odpovědnost, praktické a procesní postupy a zdroje pro určování a provádění podnikového plánu předcházení závažným haváriím.
6. Členské státy zajistí, aby provozovatelé a vlastníci vypracovali a vedli úplný soupis vybavení pro reakci na mimořádné situace nutného pro své činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři.
7. Členské státy zajistí, aby provozovatelé a vlastníci za konzultace s příslušným orgánem a za využití výměn poznatků, informací a zkušeností podle čl. 27 odst. 1 vypracovali a revidovali standardy a pokyny týkající se osvědčených postupů v souvislosti s kontrolou významných rizik prostřednictvím projektů a provozního životního cyklu činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři a aby dodržovali alespoň ustanovení přílohy VI.
8. Členské státy požadují od provozovatelů a vlastníků, aby zajistili, že jejich podnikový plán předcházení závažným haváriím podle odstavce 1 zahrnuje rovněž jejich těžební i jiná než těžební zařízení mimo Unii.
9. Pokud činnost provozovatele nebo vlastníka představuje bezprostřední ohrožení lidského zdraví nebo významně zvyšuje riziko závažné havárie, členské státy zajistí, aby provozovatel nebo vlastník přijal vhodná opatření, která mohou zahrnovat, pokud to bude považováno za nutné, pozastavení příslušné činnosti, dokud není ohrožení nebo riziko náležitě kontrolováno. Členské státy zajistí, aby provozovatel nebo vlastník v případě, že taková opatření přijme, o tom informoval neprodleně a nejpozději do 24 hodin příslušný orgán.
10. Členské zajistí, aby provozovatelé a vlastníci tam, kde je to vhodné, přijali vhodná opatření s cílem používat vhodné technické prostředky a postupy s cílem zajistit spolehlivost shromažďování zaznamenávání příslušných údajů a předcházet možné manipulaci s nimi.
Článek 20
Činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři prováděné mimo Unii
1. Členské státy požadují od společností registrovaných na jejich území, které coby držitelé licence nebo provozovatelé uskutečňují přímo nebo prostřednictvím dceřiných společností činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři mimo Unii, aby jim na vyžádání podaly zprávu o okolnostech jakékoli závažné havárie, která se jich týkala.
2. V žádosti o zprávu podle odstavce 1 tohoto článku příslušné členské státy uvedou údaje, které mají požadované informace obsahovat. Členské státy si tyto zprávy navzájem vyměňují v souladu s čl. 27 odst. 1. Členské státy, v nichž se nenachází ani příslušný orgán, ani kontaktní místo, postoupí obdržené zprávy Komisi.
Článek 21
Zajištění dodržování regulačního rámce pro předcházení závažným haváriím
1. Členské státy zajistí, aby provozovatelé a vlastníci dodržovali opatření stanovená ve zprávě o významných rizicích a v plánech uvedených v oznámení vrtných činností a v oznámení kombinovaných činností předložených podle čl. 11 odst. 1 písm. e), h) nebo i).
2. Členské státy zajistí, aby provozovatelé a vlastníci poskytovali příslušnému orgánu či jakýmkoli jiným osobám působícím pod vedením příslušných orgánů dopravu na zařízení nebo plavidlo zapojené do činností v odvětví ropy a zemního plynu a zpět, včetně přepravy jejich vybavení, v jakoukoli přiměřenou dobu, jakož i ubytování, stravu a další náležitosti v souvislosti s návštěvami zařízení, za účelem usnadnění dohledu příslušného orgánu včetně inspekcí, vyšetřování a vynucování souladu s touto směrnicí.
3. Členské státy zajistí, aby příslušný orgán vypracoval roční plány účinného dohledu, včetně inspekcí, nad významnými riziky založené na řízení rizika a aby věnovaly zvláštní pozornost souladu se zprávami o významných rizicích a jinými dokumenty, jež byly předloženy podle článku 11. Účinnost plánů se pravidelně přezkoumává a příslušný orgán přijímá veškerá nezbytná opatření k jejich zdokonalování.
Článek 22
Důvěrné zprávy o obavách týkajících se bezpečnosti
1. Členské státy zajistí, aby příslušný orgán zřídil mechanismy:
a)
pro podávání důvěrných zpráv o obavách týkajících se bezpečnosti a ochrany životního prostředí související s činnostmi v odvětví ropy a zemního plynu v moři, a to z jakéhokoli zdroje, a
b)
pro vyšetřování těchto zpráv při zachování anonymity dotčených jednotlivců.
2. Členské státy vyžadují, aby provozovatelé a vlastníci o vnitrostátních postupech pro mechanismus uvedený v odstavci 1 podrobně informovali své zaměstnance a dodavatele a subdodavatele činné v souvislosti s provozem a jejich zaměstnance a aby zajistili, že odkazy na podávání důvěrných zpráv budou zařazeny do příslušného výcviku a pokynů.
KAPITOLA V
TRANSPARENTNOST A SDÍLENÍ INFORMACÍ
Článek 23
Sdílení informací
1. Členské státy zajistí, aby provozovatelé a vlastníci poskytovali příslušnému orgánu minimálně informace uvedené v příloze IX.
2. Komise určí prostřednictvím prováděcího aktu jednotný formát údajů předkládaných ve zprávách a podrobnosti o informacích, jež mají být sdíleny. Tento prováděcí akt se přijme poradním postupem podle čl. 37 odst. 2.
Článek 24
Transparentnost
1. Členské státy zpřístupní veřejnosti informace uvedené v příloze IX.
2. Komise prostřednictvím prováděcího aktu určí jednotný formát zveřejnění, který umožní snadné přeshraniční porovnání údajů. Tento prováděcí akt se přijme poradním postupem podle čl. 37 odst. 2. Jednotný formát zveřejnění umožní spolehlivé srovnávání vnitrostátních postupů podle tohoto článku a podle článku 25.
Článek 25
Podávání zpráv o dopadu na bezpečnost a životní prostředí
1. Členské státy předloží Komisi výroční zprávu obsahující informace uvedené v bodě 3 přílohy IX.
2. Členské státy určí orgán příslušný pro výměnu informací podle článku 23 a pro zveřejňování informací podle článku 24.
3. Komise zveřejní výroční zprávu založenou na informacích, které jí členské státy předají ve zprávách podle odstavce 1.
Článek 26
Vyšetřování závažných havárií
1. Členské státy zahájí důkladné vyšetřování závažných havárií vzniklých v jejich jurisdikci.
2. Souhrn závěrů podle odstavce 1 se zpřístupní Komisi podle potřeby buď po ukončení vyšetřování, nebo po ukončení soudního řízení. Členské státy zpřístupní veřejnosti nedůvěrné znění závěrů.
3. Členské státy zajistí, aby příslušný orgán v návaznosti na vyšetřování podle odstavce 1 provedl veškerá doporučení učiněná v rámci vyšetřování, která jsou v jeho pravomoci.
KAPITOLA VI
SPOLUPRÁCE
Článek 27
Spolupráce mezi členskými státy
1. Každý členský stát zajistí, aby si jeho příslušný orgán pravidelně vyměňoval poznatky, informace a zkušenosti s jinými příslušnými orgány, mimo jiné prostřednictvím skupiny orgánů dohledu nad těžbou ropy a zemního plynu v pobřežních vodách Evropské unie, a aby se zapojil do konzultací o uplatňování příslušného vnitrostátního práva a práva Unie s podniky, dalšími zúčastněnými subjekty a Komisí.
V případě členských států bez činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři v jejich jurisdikci tyto informace uvedené v prvním pododstavci obdrží kontaktní místa určená podle čl. 32 odst. 1.
2. Poznatky, informace a zkušenosti vyměňované podle odstavce 1 se týkají zejména fungování opatření zaměřených na řízení rizik, předcházení závažným haváriím, ověřování dodržování předpisů a reakci na mimořádné situace spojené s činnostmi v odvětví ropy a zemního plynu v moři v Unii a tam, kde je to vhodné, i mimo ni.
3. Každý členský stát zajistí, aby se jeho příslušný orgán zúčastnil stanovení jasných společných priorit pro vypracování a aktualizaci standardů a pokynů s cílem určit a usnadnit provádění a důsledné uplatňování osvědčených postupů při činnostech v odvětví ropy a zemního plynu v moři.
4. Do 19. července 2014 Komise předloží členským státům zprávu o tom, nakolik jsou vnitrostátní odborné zdroje dostatečné k dodržování regulačních funkcí podle této směrnice, a v případě potřeby do ní zahrne návrhy způsobů, jak zajistit přístup k dostatečným odborným zdrojům pro všechny členské státy.
5. Do 19. července 2016 oznámí členské státy Komisi vnitrostátní opatření, která přijaly ve věci přístupu k poznatkům, prostředkům a odborným zdrojům, včetně formálních dohod podle čl. 8 odst. 6.
KAPITOLA VII
PŘIPRAVENOST A REAKCE NA MIMOŘÁDNÉ SITUACE
Článek 28
Požadavky na interní havarijní plány
1. Členské státy zajistí, aby byly interní havarijní plány vypracované provozovatelem nebo vlastníkem v souladu s článkem 14 a předložené podle čl. 11 odst. 1 písm. g):
a)
neprodleně aktivovány v reakci na jakoukoli závažnou havárii nebo situaci, při níž hrozí bezprostřední nebezpečí závažné havárie, a
b)
v souladu s externím havarijním plánem uvedeným v článku 29.
2. Členské státy zajistí, aby provozovatel a vlastník udržoval za všech okolností k dispozici vybavení a odborné poznatky týkající se interního havarijního plánu a aby je při provádění externího havarijního plánu případně sdílel s orgány členského státu, ve kterém se zařízení nachází.
3. Interní havarijní plán musí být vypracován v souladu s oddílem 10 přílohy I a aktualizován v návaznosti na všechny podstatné změny zprávy o významných rizicích nebo oznámení předložené podle článku 11. Veškeré takové aktualizace se předkládají příslušnému orgánu podle čl. 11 odst. 1 písm. g) a oznamují se příslušnému orgánu nebo orgánům příslušným pro vypracování externích havarijních plánů pro příslušnou oblast.
4. Interní havarijní plán musí být integrován s jinými opatřeními, která souvisejí s ochranou a záchranou pracovníků z postiženého zařízení, aby byly zajištěny dobré vyhlídky na osobní bezpečnost a přežití.
Článek 29
Externí havarijní plány a připravenost na mimořádné situace
1. Členské státy vypracují externí havarijní plány, které zahrnují všechna zařízení v odvětví ropy a zemního plynu v moři nebo propojenou infrastrukturu a všechny oblasti, které mohou být postiženy, v jejich jurisdikci. Členské státy stanoví úlohu a finanční závazek držitelů licencí a provozovatelů v rámci externích havarijních plánů.
2. Externí havarijní plány vypracovává členský stát ve spolupráci s příslušnými provozovateli a vlastníky a případně držiteli licencí a příslušným orgánem a zohledňuje nejaktuálnější verzi interních havarijních plánů existujících nebo plánovaných zařízení nebo propojené infrastruktury v oblasti, na kterou se externí havarijní plán vztahuje.
3. Externí havarijní plány se vypracovávají v souladu s přílohou VII a zpřístupňují Komisi, jiným potenciálně postiženým členským státům a veřejnosti. Při zpřístupňování svých externích havarijních plánů členské státy zajistí, aby zveřejněné informace nepředstavovaly riziko pro bezpečnost a zabezpečení zařízení v odvětví ropy a zemního plynu v moři a pro jejich provoz a aby nepoškodily hospodářské zájmy členských států nebo osobní bezpečnost a životní podmínky úředníků členských států.
4. Členské státy přijmou vhodná opatření, aby dosáhly vysoké úrovně slučitelnosti a interoperability vybavení a odborných poznatků pro reakci mezi všemi členskými státy v dané zeměpisné oblasti a případně i mimo ni. Členské státy podpoří podniky, aby rozvíjely vybavení pro reakci a služby třetích osob, které jsou slučitelné a interoperabilní v celé zeměpisné oblasti.
5. Členské státy vedou záznamy o vybavení a službách týkajících se reakce na mimořádné situace v souladu s bodem 1 přílohy VIII. Tyto záznamy se zpřístupňují ostatním potenciálně postiženým členským státům a Komisi a na základě vzájemnosti i sousedním třetím zemím.
6. Členské státy zajistí, aby provozovatelé a vlastníci pravidelně testovali svou připravenost reagovat účinně na závažné havárie v úzké spolupráci s relevantními orgány členských států.
7. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány nebo tam, kde je to vhodné, kontaktní místa vypracovaly programy spolupráce pro mimořádné situace. Tyto programy se pravidelně posuzují a podle potřeby aktualizují.
Článek 30
Reakce na mimořádné situace
1. Členské státy zajistí, aby provozovatel nebo vlastník neprodleně oznámil příslušnému orgánu závažnou havárii nebo situaci, ve které hrozí bezprostřední riziko závažné havárie. V oznámení musí být uvedeny okolnosti dané závažné havárie nebo situace, pokud možno včetně jejího umístění, jejích možných dopadů na životní prostředí a jejích potenciálních závažných důsledků.
2. Členské státy zajistí, aby v případě závažné havárie provozovatel a vlastník přijali veškerá vhodná opatření s cílem předejít rozšíření havárie a omezit její dopady. Relevantní orgány členských států mohou provozovateli a vlastníkovi pomoci, a to i dodáním doplňujících zdrojů.
3. V průběhu reakce na mimořádnou situaci členský stát shromažďuje informace nezbytné pro důkladné vyšetřování podle čl. 26 odst. 1.
KAPITOLA VIII
PŘESHRANIČNÍ DOPADY
Článek 31
Přeshraniční připravenost a reakce na mimořádné situace v případě členských států, v jejichž jurisdikci jsou vykonávány činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři
1. Pokud se členský stát domnívá, že významné riziko související s činnostmi v odvětví ropy a zemního plynu, která se mají uskutečnit v jeho jurisdikci, může mít významné dopady na životní prostředí v jiném členském státě, předá před zahájením činností relevantní informace potenciálně postiženému členskému státu a společně s ním vyvine maximální úsilí, aby přijal opatření pro předcházení škodám.
Členské státy, jež mají za to, že mohou být postiženy, mohou požádat členský stát, v jehož jurisdikci se má činnost v odvětví ropy a zemního plynu v moři uskutečnit, aby jim předal veškeré relevantní informace. Tyto členské státy mohou společně posoudit účinnost opatření, aniž jsou dotčeny regulační funkce příslušného orgánu s působností pro činnosti uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. a), b) a c).
2. Významná rizika zjištěná podle odstavce 1 se zohlední v interních a externích havarijních plánech s cílem podpořit společnou účinnou reakci na závažné havárii.
3. Existuje-li riziko předvídatelných přeshraničních dopadů závažných havárií postihujících třetí země, členské státy jim zpřístupní informace na základě vzájemnosti.
4. Členské státy vzájemně koordinují opatření týkající se oblastí mimo Unii, aby předešly potenciálním negativním dopadům činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři.
5. Členské státy pravidelně testují svou připravenost efektivně reagovat na závažné havárie ve spolupráci s potenciálně postiženými členskými státy, příslušnými agenturami Unie a na základě vzájemnosti s potenciálně postiženými třetími zeměmi. Komise může k činnostem zaměřeným na testy přeshraničních mechanismů reakce na mimořádné situace přispívat.
6. V případě závažné havárie nebo bezprostřední hrozby takové havárie, které má nebo může mít přeshraniční dopady, členský stát, v jehož jurisdikci k této situaci došlo, neprodleně vyrozumí Komisi a členské státy nebo třetí země, které mohou být touto situací postiženy, a průběžně poskytuje informace relevantní pro účinnou reakci na mimořádnou situaci.
Článek 32
Přeshraniční připravenost a reakce na mimořádné situace v případě členských států, v jejichž jurisdikci nejsou vykonávány činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři
1. Členské státy, v jejichž jurisdikci nejsou vykonávány činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři, určí kontaktní místo s cílem výměny informací s relevantními sousedícími členskými státy.
2. Členské státy, v jejichž jurisdikci nejsou vykonávány činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři, uplatňují čl. 29 odst. 4 a odst. 7 tak, aby zajistily, že existuje odpovídající reakční kapacita pro případ, že budou postiženy závažnou havárií.
3. Členské státy, v jejichž jurisdikci nejsou vykonávány činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři, koordinují své vnitrostátní nouzové plány pro mořské prostředí s ostatními relevantními členskými státy v rozsahu nutném pro zajištění nejúčinnější reakce na závažnou havárii.
4. Pokud je členský stát, v jehož jurisdikci nejsou vykonávány činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři, postižen závažnou havárií:
a)
přijme veškerá vhodná opatření v souladu s vnitrostátními nouzovými plány uvedenými v odstavci 3;
b)
zajistí, aby veškeré informace, které jsou v jeho dosahu a dostupné v jeho jurisdikci a mohou být důležité pro důkladné vyšetření závažné havárie, byly poskytnuty nebo zpřístupněny na žádost členskému státu provádějícímu vyšetřování podle článku 26.
Článek 33
Koordinovaný přístup k bezpečnosti činností v odvětví ropy a zemního plynu v moři na mezinárodní úrovni
1. Komise v úzké spolupráci s členskými státy, aniž jsou dotčeny příslušné mezinárodní dohody, podporuje spolupráci se třetími zeměmi, které provádějí činnosti v odvětví ropy a zemního plynu v moři ve stejných mořských oblastech jako členské státy.
2. Komise usnadňuje výměnu informací mezi členskými státy věnujícími se činnostem v odvětví ropy a zemního plynu v moři a třetími zeměmi věnujícími se podobným činnostem, v zájmu podpory preventivních opatření a regionálních havarijních plánů.
3. Komise prosazuje na příslušných celosvětových a regionálních fórech, včetně fór souvisejících s arktickými vodami, vysokou úroveň standardů bezpečnosti při činnostech v odvětví ropy a zemního plynu v moři.
KAPITOLA IX
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 34
Sankce
Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice a přijmou veškerá opatření nezbytná k jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí takto stanovené sankce Komisi do 19. července 2015 a neprodleně jí oznámí všechny následné změny těchto ustanovení.
Článek 35
Přenesené pravomoci Komise
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 36 s cílem upravit přílohy I, II, VI a VII tak, aby zahrnovaly další informace, které mohou být nutné s ohledem na technický pokrok. Tato přizpůsobení nesmějí vést k podstatné změně povinností, které jsou stanoveny v této směrnici.
Článek 36
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 35 je svěřena Komisi na dobu pěti let od 18. července 2013. Komise vypracuje zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději čtyři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 35 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 35 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 37
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 4 nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 38
Změna směrnice 2004/35/ES
1. V čl. 2 bodě 1 směrnice 2004/35/ES se písmeno b) nahrazuje tímto:
„b)
„škody na vodách“, což jsou jakékoli škody, které mají závažné nepříznivé účinky na:
i)
ekologický, chemický nebo kvantitativní stav nebo ekologický potenciál dotčených vod, jak je vymezen směrnicí 2000/60/ES, s výjimkou nepříznivých účinků v případech, kdy se uplatňuje čl. 4 odst. 7 uvedené směrnice, nebo
ii)
stav prostředí dotčených mořských vod, jak je vymezen směrnicí 2008/56/ES, pokud konkrétní aspekty stavu mořského prostředí již nejsou upraveny směrnicí 2000/60/ES;“.
2. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s odstavcem 1 do 19. července 2015. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 39
Zprávy Evropskému parlamentu a Radě
1. Do 31. prosince 2014 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o dostupnosti nástrojů finančního zajištění a o vyřizování nároků na odškodnění, doplněnou případně o návrhy.
2. Do 19. července 2015 Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o svém hodnocení účinnosti režimů odpovědnosti v Unii, pokud jde o škody způsobené činnostmi v odvětví ropy a zemního plynu v moři. Ve zprávě bude rovněž obsaženo posouzení otázky, zda je vhodné ustanovení o odpovědnosti rozšířit. Tato zpráva bude případně doplněna o návrhy.
3. Komise posoudí, zda je vhodné zařadit určité jednání vedoucí k závažným haváriím do oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/99/ES ze dne 19. listopadu 2008 o trestněprávní ochraně životního prostředí (23). Zpřístupní-li členské státy potřebné informace, Komise do 31. prosince 2014 předloží zprávu se svými závěry Evropskému parlamentu a Radě, případně doplněnou o legislativní návrhy.
Článek 40
Zpráva a přezkum
1. Do 19. července 2019 zhodnotí Komise zkušenosti nabyté při provádění této směrnice a řádně přitom zohlední úsilí a zkušenosti příslušných orgánů.
2. Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o výsledcích tohoto hodnocení. Tato zpráva obsahuje veškeré vhodné návrhy na změnu této směrnice.
Článek 41
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 19. července 2015.
Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Odchylně od odst. 1 prvního pododstavce a s výhradou odstavce 5 uvědomí členské státy, které mají pobřežní vody, avšak neprovozují ve své jurisdikci činnosti v odvětví ropy a zemního plynu ani pro ně nehodlají vydávat licence, v tomto smyslu Komisi a jsou povinny uvést do 19. července 2015 v účinnost pouze opatření, jež jsou nezbytná pro zajištění souladu s články 20, 32 a 34. Tyto členské státy nesmějí k uvedeným činnostem vydávat licence, dokud ve vnitrostátním právu neprovedou zbývající ustanovení této směrnice a neuvědomí o tom Komisi.
4. Odchylně od odst. 1 prvního pododstavce a s výhradou odstavce 5 vnitrozemské členské státy uvedou do 19. července 2015 v účinnost pouze ta opatření, která jsou nezbytná k zajištění souladu s článkem 20.
5. Pokud v některém členském státě, na nějž se ke dni 18. července 2013 vztahuje odstavec 3 nebo 4, není registrována žádná společnost provádějící činnosti v působnosti článku 20, je tento členský stát povinen uvést v účinnost opatření, která jsou nezbytná k zajištění souladu s článkem 20, pouze od dvanácti měsíců od okamžiku pozdější registrace takové společnosti v tomto členském státě nebo do 19. července 2015, podle toho, co nastane později.
Článek 42
Přechodná ustanovení
1. Ve vztahu k vlastníkům, provozovatelům plánovaných těžebních zařízení a provozovatelům plánovaných nebo skutečně provozovaných vrtných činností členské státy použijí právní a správní předpisy přijaté podle článku 41 nejpozději ode dne 19. července 2016.
2. Ve vztahu k stávajícím zařízením členské státy použijí právní a správní předpisy přijaté podle článku 41 ode dne plánovaného regulačního přezkumu dokumentace posouzení rizik a nejpozději ode dne 19. července 2018.
Článek 43
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 44
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 12. června 2013.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2013/30/ES
2013 m. birželio 12 d.
dėl naftos ir dujų operacijų jūroje saugos, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2004/35/EB
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 192 straipsnio 1 dalį,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
pasikonsultavę su Regionų komitetu,
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (2),
kadangi:
(1)
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 191 straipsnyje nustatyti tikslai išlaikyti, saugoti bei gerinti aplinkos kokybę ir apdairiai bei racionaliai naudoti gamtos išteklius. Šiuo straipsniu įpareigojama, kad visais Sąjungos veiksmais būtų siekiama aukšto lygio aplinkos apsaugos, remiantis atsargumo principu ir principais, kad reikia imtis prevencinių veiksmų, kad žala aplinkai visų pirma turi būti atitaisoma ten, kur yra jos šaltinis, ir kad teršėjas turi atlyginti žalą;
(2)
šios direktyvos tikslas - kuo labiau sumažinti didelių avarijų, susijusių su jūroje vykdomomis naftos ir dujų operacijomis, skaičių ir riboti šių avarijų padarinius, taip padidinant jūros aplinkos ir pakrančių ekonomikos apsaugą nuo taršos, nustatant naftos ir dujų saugaus žvalgymo ir gavybos jūroje būtinąsias sąlygas ir ribojant galimus Sąjungos energijos gamybos iš vietos išteklių trikdžius, taip pat tobulinti avarijos atveju taikomus avarijų likvidavimo mechanizmus;
(3)
ši direktyva turėtų būti taikoma ne tik būsimiems jūroje esantiems naftos ir dujų įrenginiams ir būsimoms naftos ir dujų operacijoms, bet ir, taikant pereinamojo laikotarpio nuostatas, esamiems įrenginiams;
(4)
didelės avarijos, susijusios su jūroje vykdomomis naftos ir dujų operacijomis, gali sukelti pražūtingų ir nepataisomų padarinių jūros ir pakrančių aplinkai, taip pat jos gali daryti didelį neigiamą poveikį pakrančių ekonomikai;
(5)
avarijos, susijusios su jūroje vykdomomis naftos ir dujų operacijomis, visų pirma 2010 m. avarija Meksikos įlankoje, atkreipė visuomenės dėmesį į su jūroje vykdomomis naftos ir dujų operacijomis susijusią riziką ir paskatino persvarstyti tokių operacijų saugos užtikrinimo politiką. Komisija inicijavo jūroje vykdomų naftos ir dujų operacijų peržiūrą ir pradinį savo požiūrį apie jų saugą išdėstė 2010 m. spalio 13 d. komunikate „Naftos ir dujų žvalgymo ir gavybos atviroje jūroje saugos problemos“. 2010 m. spalio 7 d. ir 2011 m. rugsėjo 13 d. Europos Parlamentas šiuo klausimu priėmė rezoliucijas. 2010 m. gruodžio 3 d. valstybių narių energetikos ministrai išdėstė savo pozicijas Tarybos išvadose;
(6)
rizika, susijusi su didelėmis naftos ar dujų avarijomis jūroje, yra didelė. Todėl šia direktyva turėtų būti sumažinta jūros vandenų taršos rizika ir taip prisidėta prie jūros aplinkos apsaugos užtikrinimo, visų pirma geros jūrų aplinkos būklės užtikrinimo arba išlaikymo, pasiekiant ne vėliau kaip 2020 m., t. y. tikslą, nustatytą 2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2008/56/EB, nustatančios Bendrijos veiksmų jūrų aplinkos politikos srityje pagrindus (Jūrų strategijos pagrindų direktyva) (3);
(7)
vienas pagrindinių Direktyvos 2008/56/EB tikslų - siekis sureguliuoti kumuliacinį visos veiklos poveikį jūrų aplinkai, ir ji yra integruotos jūrų politikos aplinkos srities ramstis. Ta politika yra svarbi jūroje vykdomoms naftos ir dujų operacijoms, nes pagal ją reikalaujama susieti kiekvieno ekonomikos sektoriaus konkrečias problemas su kompleksinio vandenynų, jūrų ir pakrančių suvokimo užtikrinimo bendruoju tikslu, siekiant suformuoti nuoseklų požiūrį į jūras, atsižvelgiant į visus ekonominius, aplinkos ir socialinius aspektus, naudojant jūrų erdvės planavimą ir jūrines žinias;
(8)
naftos ir dujų veikla jūroje vykdoma keliuose Sąjungos regionuose; be to, valstybių narių jūriniuose vandenyse atsirado naujų pokyčių galimybių regionų lygiu, nes dėl technologijų pažangos įmanoma gręžti gręžinius sudėtingesnėje aplinkoje. Naftos ir dujų gavyba jūroje yra svarbus Sąjungos energijos tiekimo saugumo elementas;
(9)
dabartinė skirtinga ir suskaidyta jūroje vykdomų naftos ir dujų operacijų saugos reguliavimo sistema Sąjungoje ir sektoriaus atstovų šiuo metų taikomos saugos priemonės nevisai pakankamai užtikrina, kad visoje Sąjungoje būtų kuo labiau sumažinta avarijų jūroje rizika ir kad valstybių narių jūriniuose vandenyse įvykusi avarija būtų veiksmingiausiai ir laiku likviduota. Pagal šiuo metu galiojančią atsakomybės nustatymo tvarką ne visada įmanoma aiškiai nustatyti atsakingąją šalį, ir tokia šalis gali nesugebėti arba gali būti neįpareigota padengti visų išlaidų, kad atlygintų savo sukeltą žalą. Prieš pradedant naftos ir dujų operacijas jūroje visada turėtų būti aiškiai nustatyta atsakingoji šalis;
(10)
pagal 1994 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 94/22/EB dėl leidimų žvalgyti, tirti ir išgauti angliavandenilius išdavimo ir naudojimosi jais sąlygų (4) naftos ir dujų operacijos jūroje Sąjungoje gali būti vykdomos tik gavus leidimą. Tokiomis aplinkybėmis licenciją išduodanti institucija turi apsvarstyti techninę ir finansinę riziką ir, kai taikytina, duomenis apie tai, kaip pareiškėjai, prašantys išduoti išimtinio žvalgymo ir gavybos licenciją, anksčiau vykdė savo pareigas. Reikia užtikrinti, kad vertindama techninį ir finansinį licencijos turėtojo pajėgumą licenciją išduodanti institucija taip pat nuodugniai patikrintų jo gebėjimą nuolat vykdyti operacijas saugiai ir veiksmingai visomis sąlygomis, kurias galima numatyti. Vertindamos subjektų, prašančių išduoti leidimą pagal Direktyvą 94/22/EB, finansinį pajėgumą valstybės narės turėtų patikrinti, ar tokie subjektai pateikė tinkamų įrodymų, kad yra arba turi būti numatyta pakankamai išteklių siekiant įvykdyti su didelėmis avarijomis susijusias pareigas;
(11)
reikia patikslinti, kad jūroje vykdomų naftos ir dujų operacijų leidimų pagal Direktyvą 94/22/EB turėtojai taip pat yra atsakingieji „operatoriai“ pagal 2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2004/35/EB dėl atsakomybės už aplinkos apsaugą siekiant išvengti žalos aplinkai ir ją ištaisyti (atlyginti) (5), ir šiuo atžvilgiu neturėtų deleguoti atsakomybės savo samdomoms trečiosioms šalims;
(12)
nors bendraisiais leidimais pagal Direktyvą 94/22/EB licencijų turėtojams užtikrinamos išimtinės teisės konkrečioje licencijuotoje teritorijoje žvalgyti arba išgauti naftą arba dujas, toje teritorijoje vykdomoms naftos ir dujų operacijoms jūroje valstybės narės turėtų nuolat taikyti ekspertų atliekamą reguliavimo priežiūrą ir taip užtikrinti, kad būtų taikoma veiksminga kontrolė, kuri padėtų užkirsti kelią didelėms avarijoms bei apriboti jų poveikį asmenims, aplinkai ir energijos tiekimo saugumui;
(13)
naftos ir dujų operacijas jūroje turėtų vykdyti tik licencijų turėtojų arba licenciją išduodančių institucijų paskirti operatoriai. Operatorius gali būti trečioji šalis arba licencijos turėtojas, arba vienas iš licencijos turėtojų, atsižvelgiant į komercinius susitarimus arba nacionalinius administracinius reikalavimus. Operatorius visada turėtų būti subjektas, kuris pirmiausia atsakingas už operacijų saugą, ir turėtų būti visada kompetentingas veikti šioje srityje. Tas vaidmuo skiriasi atsižvelgiant į konkretų veiklos, kurią apima licencija, etapą. Todėl operatoriaus vaidmuo žvalgymo etapu yra eksploatuoti gręžinį, o gavybos etapu - eksploatuoti gavybos įrenginį. Turėtų būti nustatyta, kad atitinkamoje licencijuotoje teritorijoje gręžinio operatorius žvalgymo etapu ir gavybos įrenginio operatorius gali būti tas pats subjektas;
(14)
operatoriai turėtų mažinti didelių avarijų riziką tiek, kiek pagrįstai įmanoma, kol tolesnio rizikos mažinimo sąnaudos būtų visiškai neproporcingos tokio sumažinimo naudos atžvilgiu. Pagrįstas rizikos mažinimo priemonių įgyvendinamumas turėtų būti persvarstomas atsižvelgiant į naujas žinias ir technologijų pokyčius. Vertinant, ar laikas, išlaidos ar pastangos būtų visiškai neproporcingos, palyginti su dėl tolesnio rizikos mažinimo gaunama nauda, reikia atsižvelgti į geriausią praktiką nustatytus rizikos lygius, atitinkančius vykdomas operacijas;
(15)
svarbu užtikrinti, kad visuomenei ankstyvame etape būtų suteikta veiksminga galimybė dalyvauti sprendimų priėmimo procese, susijusiame su operacijomis, kurios gali turėti didelį poveikį aplinkai Sąjungoje. Ši politika atitinka Sąjungos tarptautinius įsipareigojimus, pavyzdžiui, pagal JT/EEK Konvenciją dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais (6) (Orhuso konvencija). Orhuso konvencijos 6 straipsnyje numatytas visuomenės dalyvavimas priimant sprendimus dėl konkrečių veiklos rūšių, išvardytų konvencijos I priede, ir jame neišvardytų veiklos rūšių, kurios gali turėti didelį poveikį aplinkai. Orhuso konvencijos 7 straipsnyje nustatytas reikalavimas, kad visuomenė dalyvautų rengiant su aplinka susijusius planus ir programas;
(16)
Sąjungos teisės aktuose, visų pirma 2001 m. birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2001/42/EB dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo (7), 2003 m. gegužės 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2003/35/EB, nustatančioje visuomenės dalyvavimą rengiant tam tikrus su aplinka susijusius planus ir programas (8), 2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2011/92/ES dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (9) ir 2012 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2012/18/ES dėl didelių, su pavojingomis cheminėmis medžiagomis susijusių avarijų pavojaus kontrolės (10) nustatyti atitinkami reikalavimai, susiję su planų ir projektų rengimu. Vis dėlto esantys Sąjungos reikalavimai dėl visuomenės dalyvavimo taikomi ne visoms jūroje vykdomoms naftos ir dujų žvalgymo operacijoms. Visų pirma tai taikytina sprendimų priėmimo procesui, kurio tikslas - pradėti žvalgymo operacijas iš gavybai neskirto įrenginio arba dėl kurio tos operacijos gali būti pradėtos. Vis dėlto tokios žvalgymo operacijos tam tikromis aplinkybėmis gali turėti didelį poveikį aplinkai, todėl sprendimų priėmimo procese turėtų būti užtikrinamas visuomenės dalyvavimas, kaip reikalaujama pagal Orhuso konvenciją;
(17)
Sąjungoje jau yra gerų nacionalinio reguliavimo, susijusio su jūroje vykdomomis naftos ir dujų operacijomis, standartų pavyzdžių. Tačiau visoje Sąjungoje jie taikomi nenuosekliai ir nė viena valstybė narė dar nėra į savo teisės aktus įtraukusi visų geriausios reguliavimo praktikos, susijusios su didelių avarijų prevencija ar jų padarinių žmogaus gyvybei, sveikatai ir aplinkai ribojimu, pavyzdžių. Geriausia reguliavimo praktika yra būtina siekiant nustatyti veiksmingą reguliavimą, kuriuo būtų užtikrinti aukščiausi saugos standartai ir saugoma aplinka, o tą galima pasiekti, inter alia, integruojant susijusias funkcijas į vieną kompetentingą valdžios instituciją, kuri galėtų naudotis vienos ar kelių nacionalinių institucijų ištekliais;
(18)
pagal 1992 m. lapkričio 3 d. Tarybos direktyvą 92/91/EEB dėl darbuotojų saugos ir sveikatos apsaugos gerinimo būtiniausių reikalavimų, taikomų naudingųjų iškasenų gavybos mechaniniais gręžiniais įmonėse (vienuoliktoji atskira direktyva, kaip apibrėžta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) (11),su darbuotojais ir (arba) jų atstovais turėtų būtų konsultuojamasi dėl su sauga ir sveikata darbe susijusių klausimų ir jiems turėtų būti leidžiama dalyvauti diskusijose dėl visų su sauga ir sveikata darbe susijusių klausimų. Be to, remiantis geriausia praktika Sąjungoje konsultavimosi mechanizmus oficialiai turi nustatyti valstybės narės trišaliu pagrindu, kuris apimtų kompetentingą valdžios instituciją, operatorius, savininkus ir darbuotojų atstovus. Tokio oficialaus konsultavimosi pavyzdys yra Tarptautinės darbo organizacijos Konvencija dėl trišalių konsultacijų tarptautinėms darbo normoms įgyvendinti (1976 m., Nr. 144);
(19)
valstybės narės turėtų užtikrinti, kad kompetentingai valdžios institucijai būtų suteikti teisiniai įgaliojimai ir tinkamų išteklių, kad ji galėtų imtis veiksmingų, proporcingų ir skaidrių vykdymo užtikrinimo veiksmų (atitinkamais atvejais įskaitant operacijų nutraukimą) nepatenkinamos operatorių ir savininkų saugos ir aplinkos apsaugos veiklos atvejais;
(20)
turėtų būti užtikrintas kompetentingos valdžios institucijos nepriklausomumas ir objektyvumas. Šiuo atžvilgiu didelių avarijų metu įgyta patirtis aiškiai rodo, kad valstybės narės administracinių kompetencijų organizavimas gali užkirsti kelią interesų konfliktams aiškiai atskiriant reguliavimo funkcijas bei su jais susijusius sprendimus dėl saugos jūroje ir aplinka, ir reguliavimo funkcijas, susijusias su jūroje esančių gamtos išteklių ekonominiu vystymu, įskaitant licencijos išdavimą ir pajamų valdymą. Tokių interesų konfliktų geriausiai išvengiama visiškai atskiriant kompetentingos valdžios institucijos funkcijas nuo su jūroje esančių gamtos išteklių ekonominiu vystymu susijusių funkcijų;
(21)
vis dėlto visiškas kompetentingos valdžios institucijos funkcijų atskyrimas nuo jūroje esančių gamtos išteklių ekonominio vystymo gali būti neproporcingas tais atvejais, kai valstybėje narėje vykdoma labai mažai naftos ir dujų operacijų jūroje. Tokiu atveju atitinkama valstybė narė turėtų imtis geriausių alternatyvių priemonių, kad užtikrintų kompetentingos valdžios institucijos nepriklausomumą ir objektyvumą;
(22)
didelių pavojų, susijusių su jūroje vykdomomis naftos ir dujų operacijomis, visų pirma su proceso sauga, saugiu angliavandenilių izoliavimu, struktūriniu vientisumu, gaisro ir sprogimo prevencija, evakuacija, pasitraukimu ir gelbėjimu, taip pat poveikio aplinkai ribojimu įvykus didelei avarijai, atveju reikalingi specialūs teisės aktai;
(23)
ši direktyva turėtų būti taikoma nedarant poveikio kituose Sąjungos teisės aktuose nustatytiems reikalavimams, visų pirma darbuotojų saugos ir sveikatos darbe srityje, konkrečiai - 1989 m. birželio 12 d. Tarybos direktyvos 89/391/EEB dėl priemonių darbuotojų saugai ir sveikatos apsaugai darbe gerinti nustatymo (12) ir Direktyvos 92/91/EEB reikalavimams;
(24)
veiklai jūroje galiojanti tvarka turi būti taikoma operacijoms, vykdomoms tiek, stacionariuose, tiek ir mobiliuose įrenginiuose, taip pat visam žvalgymo ir gavybos veiklos ciklui nuo projekto iki eksploatacijos nutraukimo ir sustabdymo visam laikui;
(25)
šiuo metu sukaupta geriausia patirtis didelių avarijų, susijusių su jūroje vykdomomis naftos ir dujų operacijomis, prevencijos srityje grindžiama tikslų nustatymo metodu ir pageidaujamų rezultatų pasiekimu vykdant išsamų rizikos įvertinimą ir taikant patikimas valdymo sistemas;
(26)
remiantis geriausia praktika Sąjungoje, operatoriai ir savininkai raginami nustatyti veiksmingą įmonės saugos ir aplinkosaugos politiką, bei ją įtvirtinti įdiegiant išsamią saugos ir aplinkos valdymo sistemą ir patvirtinant avarijos likvidavimo planą. Kad būtų nustatytos tinkamos didelių avarijų prevencijos priemonės, operatoriai ir savininkai turėtų nuodugniai bei sistemingai identifikuoti visus didelių avarijų veiksmų planus, susijusius su visa pavojinga veikla, kuri gali būti vykdoma tame įrenginyje, įskaitant poveikį aplinkai, kurį sukelia didelė avarija. Vadovaujantis ta geriausia praktika taip pat reikalaujama įvertinti didelės avarijos tikimybę, padarinius ir riziką, bei būtinas jos prevencijos priemones, taip pat avarijos likvidavimo priemones, taikomas tuo atveju, jei didelė avarija vis dėlto įvyktų. Rizikos vertinimas ir didelių avarijų prevencijos priemonės turėtų būti aiškiai aprašytos ir įtrauktos į ataskaitą apie didelius pavojus. Ataskaita apie didelius pavojus turėtų papildyti Direktyvoje 92/91/EEB nurodytą saugos ir sveikatos dokumentą. Atitinkamais ataskaitos apie didelius pavojus rengimo etapais turėtų būti konsultuojamasi su darbuotojais. Kompetentinga valdžios institucija turėtų visapusiškai įvertinti ataskaitą dėl didelių pavojų ir jai pritarti;
(27)
kad būtų išlaikytas didelio pavojaus valstybių narių jūriniuose vandenyse kontrolės priemonių veiksmingumas, ataskaita apie didelius pavojus turėtų būti rengiama ir, prireikus, iš dalies keičiama dėl kiekvieno svarbaus gavybos įrenginio gyvavimo ciklo aspekto, įskaitant projektavimą, eksploatavimą, kartu su kitais įrenginiais vykdomas operacijas, tokio įrenginio perkėlimą atitinkamos valstybės narės jūriniuose vandenyse, esminius pakeitimus ir galutinį eksploatavimo sustabdymą. Analogiškai turėtų būti rengiama ir ataskaita apie didelius pavojus dėl gavybai neskirtų įrenginių, įskaitant jos dalinį keitimą, jei to reikia siekiant atsižvelgti į esminius įrenginio pakeitimus. Valstybių narių jūriniuose vandenyse neturėtų būti eksploatuojamas joks įrenginys, jei kompetentinga valdžios institucija nėra patvirtinusi ataskaitos apie didelius pavojus, kurią turi pateikti operatorius ar savininkas. Tai, kad kompetentinga valdžios institucija pritaria ataskaitai apie didelius pavojus, neturėtų reikšti, kad operatoriaus ar savininko atsakomybė už didelių pavojų kontrolę perduodama kompetentingai valdžios institucijai;
(28)
gręžinio eksploatavimo operacijos turėtų būti vykdomos naudojant tik tokį įrenginį, kuriuo techniškai įmanoma kontroliuoti visus iš anksto numatomus pavojus gręžinio, ir dėl kurio parengtai ataskaitai apie didelius pavojus yra pritarta;
(29)
operatorius turėtų naudoti ne tik tinkamą įrenginį, bet ir parengti išsamų projekto planą bei eksploatavimo planą, susijusius su konkrečiomis kiekvieno gręžinio eksploatavimo aplinkybėmis ir pavojais. Vadovaudamasis geriausia praktika Sąjungoje, operatorius turėtų pasirūpinti, kad gręžinio projektą ištirtų nepriklausomi ekspertai. Operatorius turėtų nusiųsti pranešimą apie gręžinio planus kompetentingai valdžios institucijai pakankamai iš anksto, kad ji imtųsi visų būtinų veiksmų dėl planuojamo gręžinio eksploatavimo. Šiuo atžvilgiu valstybės narės gali nustatyti griežtesnius nacionalinius reikalavimus, taikomus iki gręžinio eksploatavimo pradžios;
(30)
kad būtų užtikrinta projekto ir nuolatinė operacijų sauga, sektoriaus atstovai privalo vadovautis autoritetinguose standartuose ir gairėse nustatyta geriausia praktika. Tokie standartai ir gairės turėtų būti atnaujinami remiantis naujausiomis žiniomis ir išradimais, kad būtų užtikrinamas jų nuolatinis tobulinimas. Operatoriai, savininkai ir kompetentingos valdžios institucijos turėtų bendradarbiauti, kad nustatytų naujų standartų ir gairių kūrimo arba esamų standartų ir gairių tobulinimo prioritetus, atsižvelgiant į Deepwater Horizon avarijos ir kitų didelių avarijų metu įgytą patirtį. Tinkamai atsižvelgiant į nustatytus prioritetus, turėtų būti nedelsiant imtasi rengti naujus arba patobulintus standartus bei gaires;
(31)
atsižvelgiant į jūroje vykdomų naftos ir dujų operacijų sudėtingumą, siekiant užtikrinti, kad operatoriai ir savininkai taikytų geriausią praktiką, būtina nepriklausomos visą įrenginio gyvavimo ciklą saugai ir aplinkai labai svarbių elementų, įskaitant projektavimo etapą gavybos įrenginių atveju, patikros sistema;
(32)
jeigu mobilieji gręžimo jūroje įrenginiai yra pervežami ir turi būti laikomi laivais, jiems taikomos tarptautinės jūrų konvencijos, visų pirma Tarptautinė konvencija dėl žmogaus gyvybės apsaugos jūroje (SOLAS), Tarptautinė konvencija dėl teršimo iš laivų prevencijos (MARPOL) arba galiojančios Mobiliųjų gręžimo jūroje įrenginių statybos ir įrengimo kodekso (MODU kodeksas) redakcijos lygiaverčiai standartai. Tokiems jūra pervežamiems mobiliesiems gręžimo jūroje įrenginiams taip pat taikoma Sąjungos teisė dėl uosto valstybės kontrolės ir vėliavos valstybės reikalavimų laikymosi. Ši direktyva tokiems įrenginiams taikoma tuomet, kai jie yra dislokuoti jūroje gręžimo, gavybos ar kitos veiklos, susijusios su jūroje vykdomomis naftos ir dujų operacijomis, tikslais;
(33)
ataskaitoje apie didelius pavojus reikėtų, inter alia, atsižvelgti į riziką aplinkai, įskaitant poveikį, kurį klimato sąlygos ir klimato kaita daro ilgalaikiam įrenginių atsparumui. Atsižvelgiant į tai, kad vienoje valstybėje narėje vykdomos naftos ir dujų operacijos jūroje gali daryti didelį neigiamą poveikį kitos valstybės narės aplinkai, būtina nustatyti ir taikyti specialias nuostatas pagal 1991 m. vasario 25 d. Espoo (Suomija) priimtą Jungtinių Tautų Europos ekonominės komisijos (JTEEK) Konvenciją dėl poveikio aplinkai vertinimo tarpvalstybiniame kontekste. Valstybės narės, kurių jūriniuose vandenyse nevykdomos naftos ir dujų operacijos jūroje, turėtų paskirti ryšių palaikymo centrus, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos veiksmingai bendradarbiauti šiuo tikslu;
(34)
operatoriai turėtų nedelsdami pranešti valstybėms narėms apie įvykusią arba galinčią įvykti didelę avariją, kad valstybės narės galėtų atitinkamai imtis reagavimo veiksmų. Todėl operatoriai į pranešimą turėtų įtraukti atitinkamus ir pakankamus duomenis apie įvykusios arba gręsiančios didelės avarijos vietą, mastą ir pobūdį, jų pačių vykdomus reagavimo veiksmus ir išplitimo blogiausiu atveju veiksmų planus, įskaitant galimą tarpvalstybinį pobūdį;
(35)
siekiant užtikrinti veiksmingą ekstremaliųjų situacijų likvidavimą, operatoriai turėtų parengti avarijos likvidavimo vidaus planus, kurie būtų pritaikyti konkrečiai vietovei ir būtų grindžiami didžiausių pavojų ataskaitoje identifikuotais rizikos ir pavojų veiksmų planus, pateikti juos savo kompetentingoms valdžios institucijoms ir išsaugotų tokius išteklių, kuriuos prireikus būtų galima panaudoti skubiam šių planų vykdymui. Mobiliųjų gręžimo jūroje įrenginių operatoriai turėtų užtikrinti, kad savininkų parengti avarijų likvidavimo vidaus planai prireikus būtų pakeičiami taip, kad būtų tinkami atsižvelgiant į konkrečią vietovę ir gręžinio eksploatavimo pavojus. Tokie pakeitimai turėtų būti įtraukti į pranešimą apie gręžinio eksploatavimą. Tai, ar išteklių likviduoti avariją pakanka, reikėtų įvertinti atsižvelgiant į pajėgumus juos dislokuoti avarijos vietoje. Operatoriai turėtų užtikrinti, kad avarijos likvidavimo išteklius būtų galima iš karto naudoti ir kad jie būtų veiksmingi, taip pat reguliariai juos išbandyti. Tinkamai pagrįstais atvejais leistina, kad avarijos likvidavimo priemonės būtų grindžiamos avarijos likvidavimo įrangos, pavyzdžiui, užsandarinimo įtaisų, ir kitų išteklių greitu transportavimu iš atokių vietovių;
(36)
remiantis geriausia pasauline praktika licencijos turėtojai, operatoriai ir savininkai turi prisiimti pirminę atsakomybę už rizikos, kurią sukuria vykdydami savo operacijas, įskaitant jų vardu rangovų vykdomas operacijas, kontrolę, taigi įmonės reikalauja, kad didelių avarijų prevencijos politikoje būtų nustatyti mechanizmai ir aukščiausio lygio įmonės įsipareigojimas nuosekliai įgyvendinti tą politiką visos įmonės mastu Sąjungoje ir už jos ribų;
(37)
atsakingi operatoriai ir savininkai savo operacijas visame pasaulyje turėtų vykdyti vadovaudamiesi geriausia praktika ir standartais. Nuoseklus tokių geriausios praktikos ir standartų taikymas turėtų tapti privalomas Sąjungoje, ir būtų pageidautina, kad valstybės narės teritorijoje įregistruoti operatoriai ir savininkai, veikdami už valstybių narių jūrinių vandenų ribų, taikytų įmonės didelių avarijų prevencijos politiką kiek tai įmanoma pagal taikytiną nacionalinę teisinę sistemą;
(38)
nors pripažįstama, kad gali būti neįmanoma užtikrinti reikalavimų, susijusių su įmonių politika dėl didelių avarijų prevencijos, vykdymą už Sąjungos teritorijos ribų, valstybės narės turėtų užtikrinti, kad operatoriai ir savininkai į savo įmonių politikos dėl didelių avarijų prevencijos dokumentus įtrauktų už Sąjungos teritorijos ribų jūroje vykdomas naftos ir dujų operacijas;
(39)
informacija apie dideles avarijas, susijusias su už Sąjungos teritorijos ribų jūroje vykdomomis naftos ir dujų operacijomis, gali padėti labiau suprasti jų galimas priežastis, labiau pasimokyti iš įgytos patirties ir toliau plėtoti reguliavimo sistemą. Todėl visos valstybės narės, įskaitant valstybes nares, neturinčių priėjimo prie jūros, ir jūrines valstybes nares, kurios nevykdo naftos ir dujų operacijų jūroje ar licencijos išdavimo veiklos, turėtų reikalauti joms pateikti ataskaitas apie už Sąjungos teritorijos ribų įvykusias dideles avarijas, susijusias su jų teritorijoje registruotomis įmonėms, ir keistis ta informacija Sąjungos lygiu. Ataskaitų teikimo reikalavimai neturėtų trukdyti vykdyti avarijos likvidavimo veiksmų arba su avarija susijusį teismo procesą. Priešingai, šiuose reikalavimuose daugiausia dėmesio turėtų būti skiriama tam, kaip avarijos patirtį panaudoti tolesniam Sąjungos teritorijoje jūroje vykdomų naftos ir dujų operacijų saugos gerinimui;
(40)
valstybės narės turėtų tikėtis, kad operatoriai ir savininkai, vadovaudamiesi geriausia praktika, užmegztų veiksmingus bendradarbiavimo santykius su kompetentinga valdžios institucija, remtų kompetentingos valdžios institucijos geriausią reguliavimo praktiką ir aktyviai užtikrintų aukščiausio lygio saugą, įskaitant, kai tai būtina operacijų nutraukimą nesant reikalo kompetentingai valdžios institucijai imtis veiksmų;
(41)
siekiant užtikrinti, kad būtų atsižvelgta į visas saugos problemas ir visų jų būtų paisoma, svarbu nustatyti ir skatinti taikyti tinkamas konfidencialaus pranešimo apie šias problemas ir informatorių apsaugos priemones. Nors valstybės narės negali užtikrinti reikalavimų vykdymo už Sąjungos teritorijos ribų, tomis priemonėmis turėtų būti sudarytos sąlygos asmenims, susijusiems su jūroje vykdomomis naftos ir dujų operacijomis už Sąjungos teritorijos ribų, pranešti apie jiems susirūpinimą keliančius klausimus;
(42)
valstybėms narėms sunku dalytis palyginamais duomenimis, o pats dalijimosi duomenimis procesas yra nepatikimas, nes nėra sukurta visoms valstybėms narėms bendra duomenų teikimo forma. Bendra duomenų teikimo forma, pagal kurią operatoriai ir savininkai teiktų valstybei narei informaciją, užtikrintų operatorių ir savininkų saugos ir aplinkosauginio veiksmingumo skaidrumą, taip pat visuomenei būtų sudarytos sąlygos susipažinti su aktualia ir visos Sąjungos lygiu palyginama informacija apie jūroje vykdomų naftos ir dujų operacijų saugą, ir palengvintų patirties, įgytos įvykus didelėms avarijoms ar vos joms neįvykus, sklaidą;
(43)
siekiant užtikrinti vienodas dalijimosi informacija sąlygas ir skatinti jūroje vykdomos naftos ir dujų gavybos veiklos skaidrumą, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai, susiję su informacijos, kuria turi būti dalijamasi ir kuri turi būti viešai skelbiama, pateikimo forma ir elementais. Tais įgaliojimais turėtų būti naudojamasi laikantis 2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 182/2011, kuriuo nustatomos valstybių narių vykdomos Komisijos naudojimosi įgyvendinimo įgaliojimais kontrolės mechanizmų taisyklės ir bendrieji principai (13);
(44)
patariamoji procedūra turėtų būti taikoma atitinkamiems įgyvendinimo aktams priimti, nes tie aktai yra iš esmės tik praktinio pobūdžio. Todėl nagrinėjimo procedūros taikymas būtų nepagrįstas;
(45)
siekiant paskatinti visuomenės pasitikėjimą jūroje vykdomų naftos ir dujų operacijų Sąjungoje reikšme ir sąžiningumu, valstybės narės turėtų reguliariai teikti Komisijai pranešimus apie veiklą ir incidentus. Komisija turėtų reguliariai skelbti ataskaitas apie Sąjungos veiklos apimtis ir saugos bei aplinkosauginio veiksmingumo jūriniame naftos ir dujų sektoriuje tendencijas. Valstybės narės turėtų nedelsdamos informuoti Komisiją ir bet kurią kitą valstybę narę, kurios teritorija ar jūriniai vandenys yra paveikti, taip pat atitinkamą visuomenę, apie didelę avariją;
(46)
patirtis rodo, kad būtina užtikrinti neskelbtinų duomenų konfidencialumą siekiant skatinti atvirą kompetentingos valdžios institucijos ir operatoriaus bei savininko dialogą. Šiuo tikslu operatorių ir savininkų ir visų valstybių narių dialogas turėtų būti grindžiamas atitinkamais galiojančiais tarptautiniais teisiniais dokumentais ir Sąjungos teise dėl galimybės susipažinti su aplinkai svarbia informacija, taikant visus privalomuosius reikalavimus dėl saugos ir aplinkos apsaugos;
(47)
už jūroje vykdomą veiklą atsakingų valdžios institucijų bendradarbiavimo vertę aiškiai patvirtino Šiaurės jūros šalių institucijų, atsakingų už jūroje vykdomą veiklą, forumo ir Tarptautinio reguliavimo institucijų forumo veikla. Panašus bendradarbiavimas Sąjungos mastu pradėtas ekspertų grupėje - Europos Sąjungos institucijų, atsakingų už jūroje vykdomą naftos ir dujų veiklą, grupėje (EUOAG) (14), kurios uždavinys - skatinti veiksmingą nacionalinių atstovų ir Komisijos bendradarbiavimą, įskaitant geriausios praktikos skleidimą ir operatyvinės informacijos platinimą, standartų didinimo prioritetų nustatymą ir patarimus Komisijai reguliavimo reformos srityje;
(48)
didelės avarijos būtų likviduojamos, o veiksmai, kurių reikia imtis susiklosčius nenumatytoms aplinkybėms didelių avarijų atveju, turėtų būtų planuojami veiksmingiau, jei valstybės narės tarpusavyje ir valstybės narės bei naftos ir dujų sektoriaus atstovai sistemingai ir planingai bendradarbiautų, taip pat dalintųsi atitinkamais avarijų likvidavimo ištekliais, įskaitant ekspertines žinias. Prireikus, taikant tokias avarijų likvidavimo priemones ir planuojant taip pat reikėtų naudotis Sąjungoje esamais ištekliais ir prieinama pagalba, visų pirma pasitelkiant Europos jūrų saugumo agentūrą (toliau - agentūra), įsteigtą Reglamentu (EB) Nr. 1406/2002 (15), ir Sąjungos civilinės saugos mechanizmą, įsteigtą Tarybos sprendimu 2007/779/EB, Euratomas (16). Valstybėms narėms taip pat turėtų būti leista prašyti papildomos pagalbos iš agentūros, taikant Sąjungos civilinės saugos mechanizmą;
(49)
pagal Reglamentą (EB) Nr. 1406/2002 agentūra buvo įsteigta siekiant užtikrinti aukštą, vienodą ir veiksmingą jūrų saugumo ir taršos iš laivų prevencijos lygį Sąjungoje, taip pat siekiant užtikrinti, kad būtų reaguojama į jūros taršą, atsiradusią dėl naftos ir dujų įrenginių veiklos;
(50)
įgyvendinant šioje direktyvoje nustatytas pareigas, turėtų būti atsižvelgiama į tą faktą, kad jūrų vandenys, kuriuose valstybės narės vykdo suverenią valdžią ar turi suverenias teises ir kurie priskiriami jų jurisdikcijai, yra sudedamoji keturių jūros regionų, nurodytų Direktyvos 2008/56/EB 4 straipsnio 1 dalyje, t. y. Baltijos jūros, Šiaurės Rytų Atlanto vandenyno, Viduržemio jūros ir Juodosios jūros regionų, dalis. Todėl Sąjunga turėtų visų pirma stiprinti veiksmų koordinavimą su trečiosiomis valstybėmis, vykdančiomis suverenią valdžią ar turinčioms suverenias teises ir jurisdikciją minėtų jūros regionų jūriniuose vandenyse. Atitinkamos bendradarbiavimo sistemos apima regionines jūrų konvencijas, kaip apibrėžta Direktyvos 2008/56/EB 3 straipsnio 10 punkte;
(51)
kiek tai susiję su Viduržemio jūra, kartu su šia direktyva buvo imamasi būtinų veiksmų, kad Sąjunga prisijungtų prie Viduržemio jūros aplinkos ir pakrančių zonos apsaugos konvencijos (Barselonos konvencija), kuri sudaryta Tarybos sprendimu 77/585/EEB (17) Viduržemio jūros apsaugos nuo taršos, susidarančios dėl kontinentinio šelfo ir jūros dugno bei podugnio žvalgymo ir eksploatavimo, protokolo (18) (Jūros protokolas);
(52)
Arkties vandenys yra ypač svarbi Sąjungai kaimyninė jūros aplinka ir jiems tenka svarbus vaidmuo švelninant klimato kaitą. Siekiant užtikrinti Arkties aplinkos apsaugą jūroje vykdant naftos ir dujų operacijas, įskaitant žvalgymą, ir atsižvelgiant į didelių avarijų riziką ir veiksmingo avarijų likvidavimo priemonių poreikį, ypač daug dėmesio turėtų būti skiriama didelį susirūpinimą keliančioms aplinkosaugos problemoms, susijusioms su Arkties vandenimis, spręsti. Arkties tarybos narėmis esančios valstybės narės raginamos aktyviai propaguoti aukščiausius standartus, susijusius su šios pažeidžiamos ir savitos ekosistemos aplinkosauga, pavyzdžiui, nustatant tarptautines priemones dėl taršos nafta Arkties regiono jūrose prevencijos, pasirengimo jai ir jos likvidavimo veiksmų, taip pat remiantis, inter alia, Arkties tarybos įkurtos darbo grupės veikla ir esamomis Arkties tarybos gairėmis dėl naftos ir dujų jūroje;
(53)
nacionaliniai avarijos likvidavimo išorės planai turėtų būti grindžiami rizikos įvertinimu, atsižvelgiant į ataskaitas apie didelius pavojus, susijusias su atitinkamuose jūriniuose vandenyse esančiais įrenginiais. Valstybės narės turėtų atsižvelgti į naujausias Nelaimių valdymui skirtas rizikos vertinimo ir nustatymo gaires, kurias parengia Komisija;
(54)
kad avarijos būtų likviduojamos veiksmingai, operatorius ir savininkas turi nedelsdami imtis veiksmų ir glaudžiai bendradarbiauti su valstybių narių už avarijų likvidavimą atsakingomis organizacijomis, koordinuojančiomis papildomų avarijos likvidavimo išteklių skyrimą atsižvelgiant į padėties pokyčius. Toks avarijos likvidavimas taip pat turėtų apimti išsamų ekstremaliosios situacijos ištyrimą, ir šį tyrimą reikėtų pradėti nedelsiant, kad būtų užtikrinta, jog bus prarasta kuo mažiau reikšmingos informacijos ir įrodymų. Po avarijos valstybės narės turėtų padaryti atitinkamas išvadas ir imtis visų būtinų priemonių;
(55)
labai svarbu, kad visa svarbi informacija, įskaitant techninius duomenis ir parametrus, būtų prieinama atliekant vėlesnį tyrimą. Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad naftos ir dujų operacijų jūroje metu būtų renkama svarbi informacija ir kad įvykus didelei avarijai svarbi informacija būtų išsaugota, ir kad tinkamų duomenų rinkimas būtų intensyvesnis. Todėl valstybės narės turėtų skatinti naudoti tinkamas technines priemones, kad būtų skatinamas svarbių duomenų patikimumas ir įrašymas, bei užkertamas kelias galimam manipuliavimui duomenimis;
(56)
veiksmingam šios direktyvos reikalavimų įgyvendinimui užtikrinti reikėtų numatyti veiksmingas, proporcingas ir atgrasančias sankcijas už pažeidimus;
(57)
siekiant pritaikyti tam tikrus priedus ir įtraukti papildomą informaciją, kurios gali prireikti atsižvelgiant į technikos pažangą, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai iš dalies keisti tam tikruose šios direktyvos prieduose nustatytus reikalavimus. Ypač svarbu, kad atlikdama parengiamąjį darbą Komisija tinkamai konsultuotųsi, taip pat ir su ekspertais. Atlikdama su deleguotaisiais aktais susijusį parengiamąjį darbą ir rengdama jų tekstus Komisija turėtų užtikrinti, kad atitinkami dokumentai būtų vienu metu, laiku ir tinkamai perduodami Europos Parlamentui ir Tarybai;
(58)
Direktyvoje 2004/35/EB pateikta „žalos vandeniui“ apibrėžtis turėtų būti iš dalies pakeista siekiant užtikrinti, kad licencijų turėtojų atsakomybė pagal tą direktyvą būtų taikoma valstybių narių jūrų vandenims, kaip apibrėžta Direktyvoje 2008/56/EB;
(59)
daugelis šios direktyvos nuostatų nėra svarbios valstybėms narėms, neturinčiomis priėjimo prie jūros, t. y. Austrijai, Čekijai, Vengrijai, Liuksemburgui ir Slovakijai. Vis dėlto pageidautina, kad tos valstybės narės, palaikydamos dvišalius santykius su trečiosiomis valstybėmis ir atitinkamomis tarptautinėmis organizacijomis, propaguotų Sąjungos teisėje nustatytus naftos ir dujų operacijų jūroje saugos principus ir aukštus standartus;
(60)
ne visos valstybės narės, kurios yra jūrinės valstybės, leidžia naftos ir dujų operacijas jų jurisdikcijai priskiriamoje jūroje. Tos valstybės narės nedalyvauja licencijų išdavimo tokioms operacijoms ir didelių avarijų, susijusių su jūroje vykdomomis tokiomis operacijomis, prevencijos veikloje. Todėl būtų neproporcinga ir nereikalinga tas valstybes nares įpareigoti perkelti visas šios direktyvos nuostatas į nacionalinę teisę ir jas įgyvendinti. Vis dėlto dėl naftos ir dujų operacijų jūroje kilusios avarijos gali turėti poveikį jų pakrantėms. Todėl įvykus didelei avarijai tos valstybės narės turėtų, inter alia, būti pasirengusios vykdyti avarijos likvidavimo veiksmus bei atlikti tyrimą ir turėtų bendradarbiauti per ryšių palaikymo centrus su kitomis atitinkamomis valstybėmis narėmis ir trečiosiomis valstybėmis;
(61)
atsižvelgiant į valstybių narių, neturinčių priėjimo prie jūros, geografinę padėtį, šios valstybės nedalyvauja licencijų išdavimo naftos ir dujų operacijoms jūroje ir didelių avarijų, susijusių su tomis operacijomis, prevencijos veikloje, ir jos negali būti potencialiai patirti tokių avarijų, įvykusių kitų valstybių narių jūriniuose vandenyse, padarinių. Todėl jos neturėtų būti įpareigotos į nacionalinę teisę perkelti daugumos šios direktyvos nuostatų. Vis dėlto tais atvejais, kai įmonės, kuri pati ar per patronuojamąsias įmones vykdo su naftos ir dujų operacijomis jūroje susijusią veiklą už Sąjungos teritorijos ribų, yra registruota valstybėje narėje, neturinčioje priėjimo prie jūros, ta valstybė narė turėtų reikalauti, jog ta įmonė pateiktų dėl tokių operacijų įvykusios avarijos ataskaitą, kuria būtų galima keistis Sąjungos lygiu, kad visos suinteresuotosios šalys Sąjungoje pasinaudotų įvykus tokioms avarijų sukaupta patirtimi;
(62)
be šioje direktyvoje nustatytų priemonių, Komisija turėtų ištirti kitas tinkamas priemones, skirtas didelių avarijų prevencijai stiprinti ir jų padariniams riboti;
(63)
operatoriai turėtų užtikrinti, kad turi pakankamus fizinius, žmogiškuosius ir finansinius išteklius užkirsti kelią didelėms avarijoms ir riboti tokių avarijų padarinius. Vis dėlto kadangi nė viena iš esamų finansinio užtikrinimo priemonių, įskaitant rizikos paskirstymo priemones, negali apimti visų galimų didelių avarijų padarinių, Komisija turėtų toliau analizuoti ir tirti atitinkamas priemones, kad būtų užtikrinta pakankamai griežta atsakomybės už žalą, susijusią su naftos ir dujų operacijomis jūroje, sistema, reikalavimai dėl finansinio pajėgumo, įskaitant atitinkamų finansinio užtikrinimo ar kitų priemonių prieinamumą. Tai gali būti galimybės nustatyti abipusio kompensavimo sistemą nagrinėjimas. Komisija turėtų pateikti Europos Parlamentui ir Tarybai ataskaitą su savo išvadomis, prie kurios prireikus būtų pridėti pasiūlymai;
(64)
Sąjungos lygmeniu svarbu, kad techniniai standartai būtų papildyti atitinkama teisine sistema, kurią sudarytų produktų saugos teisės aktai, ir kad tokie standartai būtų taikomi visiems jūroje esantiems įrenginiams valstybių narių jūriniuose vandenyse, o ne tik nemobiliesiems gavybos įrenginiams. Todėl Komisija turėtų toliau analizuoti produktų saugos standartus, taikomus naftos ir dujų operacijoms jūroje;
(65)
kadangi šios direktyvos tikslo, t. y. nustatyti būtiniausius reikalavimus dėl didelių avarijų prevencijos naftos ir dujų operacijų jūroje metu bei tokių avarijų padarinių mažinimo, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi dėl siūlomo veiksmo masto ir poveikio to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
I SKYRIUS
ĮVADINĖS NUOSTATOS
1 straipsnis
Dalykas ir taikymo sritis
1. Šia direktyva nustatomi būtiniausi didelių avarijų, susijusių su naftos ir dujų operacijomis jūroje, prevencijos ir tokių avarijų padarinių ribojimo reikalavimai.
2. Šia direktyva nedaromas poveikis Sąjungos teisei, susijusiai su darbuotojų sauga ir sveikata darbe, visų pirma direktyvoms 89/391/EEB ir 92/91/EEB.
3. Šia direktyva nedaromas poveikis direktyvoms 94/22/EB, 2001/42/EB, 2003/35/EB, 2003/4/EB (19), 2003/35/EB, 2010/75/ES (20) ir 2011/92/ES.
2 straipsnis
Terminų apibrėžtys
Šioje direktyvoje:
1)
didelė avarija - su įrenginiu ar prijungtąja infrastruktūra susijęs:
a)
incidentas, susijęs su sprogimu, gaisru, gręžinio kontrolės praradimu arba naftos, dujų ar pavojingų medžiagų nutekėjimu, dėl kurio žūsta ar sunkiai sužalojami žmonės ar yra didelė tikimybė, kad žus ar bus sunkiai sužaloti žmonės;
b)
incidentas, dėl kurio stipriai pažeidžiamas įrenginys arba prijungtoji infrastruktūra ir žūsta ar sunkiai sužalojami žmonės ar yra didelė tikimybė, kad žus ar bus sunkiai sužaloti žmonės;
c)
kitas incidentas, dėl kurio žūsta ar sunkiai sužalojami penki ar daugiau asmenų, esančių jūroje dislokuotame įrenginyje, kuriame yra pavojaus šaltinis, arba dalyvaujančių naftos ir dujų operacijoje jūroje ar su įrenginiu arba prijungtąja infrastruktūra susijusioje operacijoje; arba
d)
didelis su aplinka susijęs incidentas, kuris yra a, b ir c punktuose nurodytų incidentų padarinys.
Siekiant nustatyti, ar incidentas gali būti laikomas didele avarija pagal a, b arba d punktus, įrenginys, kuris paprastai yra neprižiūrimas, laikomas prižiūrimu;
2)
jūroje - esantis valstybės narės teritorinėje jūroje, išskirtinėje ekonominėje zonoje ar kontinentiniame šelfe, kaip apibrėžta Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijoje;
3)
naftos ir dujų operacijos jūroje - visa su įrenginiu ar prijungtąja infrastruktūra susijusi veikla, įskaitant projektavimą, planavimą, statybą, eksploatavimą ir eksploatavimo nutraukimą, kuri vykdoma naftos arba dujų žvalgymo ir gavybos tikslais, išskyrus naftos ir dujų transportavimą iš vienos pakrantės į kitą;
4)
rizika - įvykio tikėtinumo ir to įvykio padarinių derinys;
5)
operatorius - subjektas, kurį licencijos turėtojas arba licencijų išdavimo institucija paskyrė naftos ir dujų operacijoms jūroje vykdyti, įskaitant gręžinio eksploatavimo operacijų planavimą ir vykdymą arba įrenginio vykdomų gavybos funkcijų valdymą ir kontrolę;
6)
tinkamas - tikslus ar visiškai atitinkantis, be kita ko, atsižvelgiant į proporcingas pastangas ir išlaidas, konkretų reikalavimą ar konkrečią situaciją, grindžiamas objektyviais įrodymais ir patvirtinta analize, palyginimu su atitinkamais standartais ar kitomis priemonėmis, kurias kitos valdžios institucijos ar sektoriaus atstovai naudoja panašiomis aplinkybėmis;
7)
subjektas - fizinis ar juridinis asmuo arba tokių asmenų grupė;
8)
priimtinas (rizikos atžvilgiu) - rizikos lygis, kurio atžvilgiu tolesnis šios rizikos mažinimas laiko, išlaidų ar pastangų prasme būtų visiškai neproporcingas, palyginti su iš tokio mažinimo gaunama nauda. Vertinant, ar laikas, išlaidos ar pastangos būtų visiškai neproporcingos, palyginti su dėl tolesnio rizikos mažinimo gaunama nauda, reikia atsižvelgti į geriausią praktiką nustatytus rizikos lygius, atitinkančius veiklą;
9)
licencija - leidimas vykdyti naftos ir dujų operacijas jūroje pagal Direktyvą 94/22/EB;
10)
licencijuota teritorija - geografinė vietovė, kuriai taikoma licencija;
11)
licencijos turėtojas - licenciją turintis asmuo arba bendrai licenciją turintys asmenys;
12)
rangovas - operatoriaus arba savininko vardu konkrečioms užduotims atlikti operatoriaus arba savininko pasamdytas subjektas;
13)
licenciją išduodanti institucija - valdžios institucija, kuri atsakinga už leidimų išdavimą arba naudojimosi tais leidimais stebėseną, kaip numatyta Direktyvoje 94/22/EB;
14)
kompetentinga valdžios institucija - pagal šią direktyvą paskirta valdžios institucija, atsakinga už pagal šią direktyvą jai pavestas pareigas. Kompetentingą valdžios instituciją gali sudaryti viena ar daugiau viešųjų įstaigų;
15)
žvalgymas - žvalgomųjų gręžinių gręžimas ir visos susijusios naftos ir dujų operacijos jūroje, kurias būtina atlikti prieš atliekant su gavyba susijusias operacijas;
16)
gavyba - naftos ir dujų išgavimas jūroje iš licencijuotos teritorijos požeminio sluoksnio, įskaitant naftos ir dujų perdirbimą jūroje ir jų transportavimą prijungtąja infrastruktūra;
17)
gavybai neskirtas įrenginys - kitas nei naftos ir dujų gavybai naudojamas įrenginys;
18)
visuomenė - vienas ar daugiau subjektų ir, pagal nacionalinės teisės aktus ar praktiką, jų asociacijos, organizacijos ar grupės;
19)
įrenginys - nejudamas, stacionarus ar mobilusis įrenginys ar įrenginių junginys, visam laikui sujungtas tiltais arba kitomis struktūromis, naudojamas naftos ir dujų operacijoms jūroje ar susijęs su tokiomis operacijomis. Įrenginiai apima mobiliuosius gręžimo jūroje įrenginius tik tuomet, kai jie yra dislokuoti jūroje gręžimo, gavybos ar kitos veiklos, susijusios su naftos ir dujų operacijomis jūroje, tikslais;
20)
gavybos įrenginys - gavybai naudojamas įrenginys;
21)
prijungtoji infrastruktūra - valstybės narės nustatytoje saugos zonoje arba toliau nuo įrenginio esančioje gretimoje zonoje:
a)
gręžinys ir susijusios struktūros, papildomi gamybiniai vienetai ir prietaisai, sujungti su jūroje esančiu įrenginiu;
b)
įrengimai ar konstrukcijos, esantys pagrindinėje įrenginio struktūroje ar prie jos pritvirtinti;
c)
pritvirtinti vamzdyno įrengimai ar konstrukcijos;
22)
pritarimas ataskaitai apie didelius pavojus - kompetentingos valdžios institucijos rašytinis pranešimas operatoriui ar savininkui, kad ataskaita apie didelius pavojus, jei ji būtų įgyvendinta taip, kaip joje nustatyta, atitinka šios direktyvos reikalavimus. Pritarimas nereiškia, kad atsakomybė už didelių pavojų kontrolę perduodama kompetentingai valdžios institucijai;
23)
didelis pavojus - padėtis, kuriai esant gali įvykti didelė avarija;
24)
gręžinio eksploatavimas - visos su gręžiniu susijusios operacijos, dėl kurių atsitiktinai galėtų nutekėti medžiagos, galinčios sukelti didelę avariją, įskaitant gręžinio gręžimą, taisymą ar jo modifikavimą, gręžinio operacijų sustabdymą ir gręžinio eksploatavimo nutraukimą visam laikui;
25)
mišri operacija - operacija, kuri atliekama iš įrenginio su kitu įrenginiu ar įrenginiais, siekiant su kitu (-ais) įrenginiu (-ais) susijusių tikslų, ir dėl kurios bet kuriame įrenginyje ar visuose įrenginiuose iš esmės padidėja rizika asmenų saugai arba aplinkos apsaugai;
26)
saugos zona - valstybės narės nustatyta teritorija 500 metrų spinduliu nuo bet kurios įrenginio dalies;
27)
savininkas - subjektas, teisiškai turintis teisę kontroliuoti gavybai neskirto įrenginio eksploatavimą;
28)
avarijos likvidavimo vidaus planas - operatoriaus ar savininko pagal šios direktyvos reikalavimus parengtas priemonių, kuriomis siekiama užkirsti kelią didelės avarijos, susijusios su naftos ir dujų operacijomis jūroje, plitimui ar riboti jos padarinius, planas;
29)
nepriklausoma patikra - operatoriui ar savininkui priklausančio subjekto ar organizacinio padalinio, kuris nėra kontroliuojamas ar veikiamas teiginius naudojančio subjekto ar organizacinio padalinio, konkrečių rašytinių teiginių pagrįstumo įvertinimas ir patvirtinimas;
30)
esminis pakeitimas:
a)
ataskaitos apie didelius pavojus atveju - pagrindo, kuriuo remiantis buvo pritarta pradinei ataskaitai, pakeitimas, įskaitant, inter alia, fizinius pakeitimus, atsiradusias naujas žinias arba technologijas ir veiklos valdymo pokyčius;
b)
pranešimo apie gręžinio eksploatavimą arba mišrias operacijas atveju - pagrindo, kuriuo remiantis buvo pateiktas pirminis pranešimas, pakeitimas, įskaitant, inter alia, fizinius pakeitimus, vieno įrenginio pakeitimą kitu, atsiradusias naujas žinias arba technologijas ir veiklos valdymo pokyčius;
31)
operacijų pradžia - laiko momentas, kai įrenginys arba prijungtoji infrastruktūra pirmą kartą pagal paskirtį panaudojami operacijoms;
32)
naftos išsiliejimo likvidavimo veiksmingumas - naftos išsiliejimo likvidavimo sistemų veiksmingumas likviduojant naftos išsiliejimą, remiantis aplinkos sąlygų, kurios trukdytų likvidavimui, dažnumo, trukmės ir laiko analize. Naftos išsiliejimo likvidavimo veiksmingumo įvertinimas turi būti išreikštas laiko, per kurį šių sąlygų nėra, procentine dalimi ir apimti eksploatacinių apribojimų, kurie taikomi atitinkamiems įrenginiams, remiantis tokiu įvertinimu, aprašymą;
33)
saugai ir aplinkosaugai labai svarbūs elementai - įrenginio dalys, įskaitant kompiuterines programas, kurių tikslas - užkirsti kelią didelei avarijai ar apriboti jos padarinius arba dėl kurių gedimo gali kilti didelė avarija arba galėtų būti prie jos labai prisidėta;
34)
trišalės konsultacijos - oficiali sistema, skirta tam, kad kompetentingos valdžios institucijos, operatoriai, savininkai ir darbuotojų atstovai galėtų vesti dialogą ir bendradarbiauti;
35)
sektoriaus atstovai - subjektai, kurie tiesiogiai dalyvauja naftos ir dujų operacijose jūroje, kurioms taikoma ši direktyva, arba kurių veikla yra glaudžiai susijusi su tokiomis operacijomis;
36)
avarijos likvidavimo išorės planas - vietos, nacionalinė ar regioninė strategija, pagal kurią užkertamas kelias didelės avarijos, susijusios su naftos ir dujų operacijomis jūroje, plitimui ar ribojami jos padariniai, panaudojant visus operatoriaus turimus išteklius, kaip aprašyta atitinkamame avarijos likvidavimo vidaus plane, ir bet kokius papildomus valstybių narių suteikiamus išteklius;
37)
didelis su aplinka susijęs incidentas - incidentas, dėl kurio įvyksta arba gali įvykti dideli neigiami aplinkos pokyčiai, kaip nustatyta Direktyvoje 2004/35/EB.
II SKYRIUS
DIDELIŲ AVARIJŲ, SUSIJUSIŲ SU NAFTOS IR DUJŲ OPERACIJOMIS JŪROJE, PREVENCIJA
3 straipsnis
Bendrieji naftos ir dujų operacijų jūroje rizikos valdymo principai
1. Valstybės narės reikalauja, kad operatoriai užtikrintų, jog būtų imamasi visų tinkamų priemonių, kad būtų užkirstas kelias didelėms avarijoms, susijusioms su naftos ir dujų operacijomis jūroje.
2. Valstybės narės užtikrina, kad operatoriai nebūtų atleidžiami nuo pareigų, kylančių pagal šią direktyvą dėl to, kad veiksmus ar neveikimą, dėl kurių kilo didelė avarija arba kuriais prisidėta prie tokios avarijos, atliko rangovai.
3. Jeigu įvyksta didelė avarija, valstybės narės užtikrina, kad operatoriai imtųsi visų tinkamų priemonių jos padariniams žmogaus sveikatai ir aplinkai apriboti.
4. Valstybės narės reikalauja, kad operatoriai užtikrintų, jog naftos ir dujų operacijos jūroje būtų atliekamos remiantis sistemingu rizikos valdymu, kad likutinė didelių avarijų rizika žmonėms, aplinkai ir jūroje esantiems įrenginiams būtų priimtina.
4 straipsnis
Su licencijomis susijęs saugos ir aplinkos aspektų įvertinimas
1. Valstybės narės užtikrina, kad priimant sprendimus dėl licencijų išdavimo vykdyti naftos ir dujų operacijas jūroje ar jų perdavimo būtų atsižvelgiama į tokios licencijos pareiškėjo pajėgumą atitikti pagal licenciją numatytų operacijų vykdymo reikalavimus, kaip reikalaujama pagal atitinkamas Sąjungos teisės nuostatas, visų pirma pagal šią direktyvą.
2. Visų pirma, kai vertinamas techninis ir finansinis licencijos pareiškėjo pajėgumas, deramai atsižvelgiama į šiuos aspektus:
a)
riziką, pavojus ir visą kitą susijusią informaciją dėl atitinkamos licencijuotos teritorijos, įskaitant, kai tinkama, išlaidas, patiriamas dėl jūrų aplinkos blogėjimo, kaip nurodyta Direktyvos 2008/56/EB 8 straipsnio 1 dalies c punkte;
b)
konkretų naftos ir dujų operacijų jūroje etapą;
c)
pareiškėjo finansinį pajėgumą, įskaitant finansines garantijas, prisiimti atsakomybę, galinčią kilti dėl aptariamų naftos ir dujų operacijų jūroje, įskaitant atsakomybę už galimą ekonominę žalą, jeigu tokią atsakomybę numato nacionalinė teisė;
d)
turimą informaciją, susijusią su pareiškėjo saugos ir aplinkosauginiu veiksmingumu, įskaitant didelių avarijų srityje, jei tai gali būti aktualu operacijoms, dėl kurių pateikiama licencijos paraiška.
Prieš išduodama ar perduodama licenciją naftos ir dujų operacijoms jūroje, licenciją išduodanti institucija prireikus konsultuojasi su kompetentinga valdžios institucija.
3. Valstybės narės užtikrina, kad licenciją išduodanti institucija licenciją išduotų tik įsitikinusi, kad pareiškėjas įrodo, kad yra arba bus numatyti pakankami ištekliai laikantis reikalavimų, dėl kurių turi nuspręsti valstybės narės, siekiant prisiimti atsakomybę, kuri gali kilti dėl pareiškėjo naftos ir dujų operacijų jūroje. Tokie ištekliai turi galioti ir būti veiksmingais nuo naftos ir dujų operacijų jūroje pradžios. Valstybė narė reikalauja, kad pareiškėjai tinkamu būdu pateiktų techninio ir finansinio pajėgumo įrodymų ir bet kokios kitos reikšmingos informacijos, susijusios su teritorija, dėl kurios išduodama licencija, ir konkrečiu naftos ir dujų operacijų jūroje etapu.
Valstybės narės įvertina pirmoje pastraipoje nurodytų išteklių pakankamumą siekdamos nustatyti, ar pareiškėjas turi pakankamai finansinių išteklių, kad galėtų nedelsdamas pradėti ir nepertraukiamai tęsti visų priemonių, būtinų veiksmingam avarijos likvidavimui ir paskesniam ištaisymui vykdyti, taikymą.
Valstybės narės sudaro palankias sąlygas taikyti tvarias finansines ir kitas priemones, skirtas padėti licencijos pareiškėjams įrodyti savo finansinį pajėgumą pagal pirmą pastraipą.
Valstybės narės turi nustatyti bent procedūras, skirtas sparčiam ir tinkamam reikalavimų dėl kompensacijų apdorojimui užtikrinti, įskaitant dėl kompensacinių išmokų dėl tarpvalstybinių incidentų.
Valstybės narės reikalauja, kad licencijos turėtojas išsaugotų pakankamą pajėgumą vykdyti savo finansines pareigas, kylančias dėl atsakomybės už naftos ir dujų operacijas jūroje.
4. Licenciją išduodanti institucija arba licencijos turėtojas paskiria operatorių. Kai operatorių turi skirti licencijos turėtoją, licenciją išduodančiai institucijai apie paskyrimą turi būti pranešama iš anksto. Tokiais atvejais licenciją išduodanti institucija, prireikus pasikonsultavusi su kompetentinga valdžios institucija, gali pareikšti prieštaravimų dėl operatoriaus paskyrimo. Pareiškus tokius prieštaravimus, valstybės narės reikalauja, kad licencijos turėtojas paskirtų kitą tinkamą alternatyvų operatorių arba pats prisiimtų operatoriaus pareigas pagal šią direktyvą.
5. Su konkrečia licencijuota teritorija susijusios naftos ir dujų operacijų jūroje licencijos išdavimo procedūros organizuojamos taip, kad valstybė narė galėtų išnagrinėti žvalgymo metu surinktą informaciją prieš pradedant gavybą.
6. Vertinant licencijos pareiškėjo techninius ir finansinius pajėgumus, ypatingas dėmesys turi būti skiriamas visoms aplinkosaugine prasme lengvai pažeidžiamoms jūrų ir pakrantės aplinkoms, visų pirma svarbias funkcijas švelninant klimato kaitos poveikį ir prie jo prisitaikant atliekančioms ekosistemoms, kaip antai druskingoms pelkėms, jūrų žolių sąžalynams ir saugomiems jūrų rajonams, kaip antai specialioms saugomoms teritorijoms pagal 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvą 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (21), specialioms saugomoms teritorijoms pagal 2009 m. lapkričio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2009/147/EB dėl laukinių paukščių apsaugos (22), ir saugomiems jūrų rajonams, kaip dėl jų susitarė Sąjunga ar atitinkamos valstybės narės tarptautiniuose ar regioniniuose susitarimuose, kurių šalimis jos yra.
5 straipsnis
Visuomenės dalyvavimas, susijęs su planuojamų naftos ir dujų žvalgymo operacijų jūroje poveikiu aplinkai
1. Pradėti gręžti žvalgymo gręžinį iš gavybai neskirto įrenginio galima tik tuo atveju, jeigu valstybės narės atitinkamos valdžios institucijos prieš tai užtikrino ankstyvą ir veiksmingą visuomenės dalyvavimą svarstant planuojamų naftos ir dujų operacijų jūroje galimą poveikį aplinkai pagal kitus Sąjungos teisės aktus, visų pirma atitinkamai pagal Direktyvą 2001/42/EB arba Direktyvą 2011/92/ES.
2. Kai visuomenės dalyvavimas nebuvo užtikrintas, kaip nurodyta 1 dalyje, valstybės narės užtikrina, kad būtų imamasi šių priemonių:
a)
visuomenė viešais skelbimais arba kitomis tinkamomis priemonėmis, pavyzdžiui, elektronine žiniasklaida, informuojama, kur planuojama leisti vykdyti žvalgymo operacijas;
b)
identifikuojama atitinkama visuomenės dalis, įskaitant, tą visuomenės dalį, kuriai sprendimas leisti žvalgymo operacijas daro arba gali daryti poveikį, arba kuri yra suinteresuota tuo sprendimu, taip pat susijusios nevyriausybinės organizacijos, pavyzdžiui, skatinančios aplinkos apsaugą, ir kitos susijusios organizacijos;
c)
visuomenei pateikiama atitinkama informacija apie tokias planuojamas operacijas, įskaitant, inter alia, informaciją dėl teisės dalyvauti sprendimų priėmime ir apie tai, kam galima pateikti pastabas ar klausimus;
d)
visuomenei suteikiama teisė pateikti pastabas ir nuomones tuo metu, kai dar galimi visi veikimo būdai, prieš priimant sprendimus leisti vykdyti žvalgymą;
e)
kai sprendimai buvo priimti pagal d punktą - tinkamai atsižvelgiama į visuomenės dalyvavimo rezultatus; ir
f)
atitinkama valstybė narė, išnagrinėjusi visuomenės pastabas ir nuomones, nedelsdama informuoja visuomenę apie priimtus sprendimus ir jų motyvus bei prielaidas, kuriomis tie sprendimai grindžiami, įskaitant informaciją apie visuomenės dalyvavimo procesą.
Nustatomi pagrįsti terminai, kad kiekvienam atskiram visuomenės dalyvavimo etapui būtų skirta pakankamai laiko.
3. Šis straipsnis netaikomas teritorijoms, dėl kurių licencijos išduotos anksčiau nei 2013 m. liepos 18 d.
6 straipsnis
Naftos ir dujų operacijos jūroje, kurioms taikoma licencija
1. Valstybės narės užtikrina, kad gavybos įrenginius ir prijungtąją infrastruktūrą eksploatuotų tik licencijuotose teritorijose ir tik tam tikslui pagal 4 straipsnio 4 dalį paskirti operatoriai.
2. Valstybės narės reikalauja, kad licencijos turėtojas užtikrintų, jog operatorius būtų pajėgus atitikti specialių operacijų reikalavimus, nustatytus pagal atitinkamą licenciją.
3. Valstybės narės reikalauja, kad visų naftos ir dujų operacijų jūroje vykdymo metu licencijos turėtojas imtųsi visų pagrįstų veiksmų užtikrinti, kad operatorius laikytųsi reikalavimų, vykdytų savo funkcijas ir atliktų pareigas pagal šią direktyvą.
4. Kai kompetentinga valdžios institucija nustato, kad operatorius nebegali atitikti atitinkamų reikalavimų pagal šią direktyvą, apie tai turi būti informuojama licenciją išduodanti institucija. Po to licenciją išduodanti institucija apie tai informuoja licencijos turėtoją ir jis prisiima atsakomybę dėl atitinkamų pareigų vykdymo bei nedelsdamas licenciją išduodančiai institucijai pasiūlo pakaitinį operatorių.
5. Valstybės narės užtikrina, kad su gavybos įrenginiais ir gavybai neskirtais įrenginiais susijusios operacijos nebūtų pradedamos arba tęsiamos tol, kol kompetentinga valdžios institucija nėra pritarusi ataskaitai apie didelius pavojus pagal šią direktyvą.
6. Valstybės narės užtikrina, kad gręžinių operacijos arba mišrios operacijos nebūtų pradedamos arba tęsiamos, jeigu dėl susijusių įrenginių nėra pritartai ataskaitai apie didelius pavojus pagal šią direktyvą. Be to, tokios operacijos nepradedamos ir netęsiamos, kai kompetentingai valdžios institucijai nėra pateiktas pranešimas apie gręžinio eksploatavimą arba pranešimas apie mišrias operacijas atitinkamai pagal 11 straipsnio 1 dalies h arba i punktus, arba kai kompetentinga valdžios institucija pateikia prieštaravimų dėl pranešimo turinio.
7. Valstybės narės užtikrina, kad aplink įrenginį būtų nustatyta saugos zona ir laivams būtų uždrausta į tą saugos zoną įplaukti ar joje būti.
Vis dėlto tas draudimas netaikomas laivui, kuris į saugos zoną įplaukia ar joje būna:
a)
nes jis susijęs su toje saugos zonoje ar netoli jos vykdomu povandeninių kabelių ar vamzdžių tiesimu, patikra, bandymu, taisymu, technine priežiūra, keitimu, atnaujinimu arba šalinimu;
b)
siekiant teikti paslaugas, susijusias su toje saugos zonoje esančiu įrenginiu, arba įvežti ar išvežti asmenis ar prekes;
c)
prižiūrint valstybei narei atlikti įrenginio arba prijungtosios infrastruktūros patikrą toje saugos zonoje;
d)
gelbstint arba siekiant gelbėti asmens gyvybę ar turtą;
e)
dėl sudėtingų oro sąlygų;
f)
patekęs į nelaimę arba
g)
nes yra operatoriaus, savininko arba valstybės narės, kurioje yra saugos zona, sutikimas.
8. Valstybės narės nustato veiksmingo dalyvavimo trišalėse kompetentingos valdžios institucijos, operatorių ir savininkų bei darbuotojų atstovų konsultacijose mechanizmą, taikomą kuriant didelių avarijų prevencijos standartus ir politiką.
7 straipsnis
Atsakomybė už žalą aplinkai
Nedarant poveikio esamos atsakomybės už žalos aplinkai prevenciją ir ištaisymą taikymo apimčiai pagal Direktyvą 2004/35/EB, valstybės narės užtikrina, kad licencijos turėtojas būtų finansiškai atsakingas už žalos gamtai, kuri kyla dėl licencijos turėtojo ar operatoriaus ar jų vardu naftos ar dujų operacijų jūroje, prevenciją ir ištaisymą, kaip apibrėžta toje direktyvoje.
8 straipsnis
Kompetentingos valdžios institucijos paskyrimas
1. Valstybės narės paskiria kompetentingą valdžios instituciją, atsakingą už šias reguliavimo funkcijas:
a)
ataskaitų apie didelius pavojus vertinimą ir pritarimą joms, pranešimų apie projektą ir pranešimų apie gręžinio eksploatavimą ar mišrias operacijas vertinimą bei kitų panašių joms pateikiamų dokumentų vertinimą;
b)
priežiūrą, kaip operatoriai ir savininkai laikosi šios direktyvos, įskaitant patikras, tyrimus ir vykdymo užtikrinimo veiksmus;
c)
kitų valdžios institucijų ar įstaigų, įskaitant licenciją išduodančią instituciją, konsultavimą;
d)
metinių planų rengimą pagal 21 straipsnį;
e)
ataskaitų rengimą;
f)
bendradarbiavimą su kompetentingomis valdžios institucijomis arba ryšių palaikymo centrais pagal 27 straipsnį.
2. Valstybės narės visuomet užtikrina kompetentingos valdžios institucijos nepriklausomumą ir objektyvumą, jai vykdant reguliavimo funkcijas, visų pirma išvardytas 1 dalies a, b ir c punktuose. Atitinkamai užkertamas kelias interesų konfliktams, susijusiems su, pirma, kompetentingos valdžios institucijos reguliavimo funkcijomis ir, antra, reguliavimo funkcijomis, susijusiomis su jūrinių gamtos išteklių ekonominiu vystymu, licencijų naftos ir dujų operacijoms jūroje valstybėje narėje vykdyti išdavimu ir pajamų iš tų operacijų rinkimu bei tvarkymu.
3. 2a dalyje nustatytiems tikslams pasiekti valstybės narės reikalauja, kad kompetentingos valdžios institucijos reguliavimo funkcijas vykdytų valdžios institucija, kuri nevykdo jokių valstybės narės funkcijų, susijusių su jūrinių gamtos išteklių ekonominiu vystymu, licencijų naftos ir dujų operacijoms jūroje valstybėje narėje vykdyti išdavimu ir pajamų iš tų operacijų rinkimu bei tvarkymu.
Vis dėlto tais atvejais, kai iš viso įprastai veikiančių įrenginių yra mažiau nei šeši, atitinkama valstybė narė gali nuspręsti netaikyti pirmos pastraipos. Toks sprendimas nedaro poveikio jos pareigoms pagal 2 dalį.
4. Valstybės narės visuomenei pateikia aprašymą apie kompetentingos valdžios institucijos organizacinę sandarą, įskaitant tai, kodėl jos pasirinko tokį kompetentingos valdžios institucijos sukūrimo būdą, ir kaip jos užtikrino, kad būtų vykdomos 1 dalyje nustatytos reguliavimo funkcijos ir būtų laikomasi 2 dalyje nustatytų pareigų.
5. Valstybės narės užtikrina, kad kompetentinga valdžios institucija turėtų pakankamai žmogiškųjų ir finansinių išteklių savo užduotims pagal šią direktyvą vykdyti. Tie ištekliai turi būti proporcingi valstybių narių naftos ir dujų operacijų jūroje apimties atžvilgiu.
6. Valstybės narės gali sudaryti oficialius susitarimus su atitinkamomis Sąjungos agentūromis ar kitomis tinkamomis įstaigomis, jei tokių yra - dėl specialistų ekspertinių paslaugų teikimo padedant kompetentingai valdžios institucijai vykdyti jos reguliavimo funkcijas. Pagal šią dalį įstaiga nelaikoma tinkama, jeigu jos objektyvumas gali būti pažeistas dėl interesų konflikto.
7. Valstybės narės gali nustatyti mechanizmus, pagal kuriuos kompetentingos valdžios institucijos finansinės išlaidos, patirtos vykdant užduotis pagal šią direktyvą, gali būti susigrąžintos iš licencijų turėtojų, operatorių arba savininkų.
8. Kai kompetentinga valdžios institucija yra sudaryta iš daugiau nei vienos įstaigos, valstybės narės deda visas pastangas, kad išvengtų įstaigų reguliavimo funkcijų dubliavimosi. Valstybės narės gali paskirti vieną sudarančiųjų įstaigų pagrindine įstaiga, kuriai atsakytų už reguliavimo funkcijų pagal šią direktyvą vykdymo ir ataskaitų teikimo Komisijai koordinavimą.
9. Valstybės narės peržiūri kompetentingos valdžios institucijos veiklą ir imasi visų priemonių, būtinų padidinti jos efektyvumą vykdant reguliavimo funkcijas, nustatytas 1 dalyje.
9 straipsnis
Kompetentingos valdžios institucijos veikimas
Valstybės narės užtikrina, kad kompetentinga valdžios institucija:
a)
veiktų nepriklausomai nuo politikos, reguliavimo sprendimų ar kitų nuostatų, nesusijusių su jos užduotimis pagal šią direktyvą;
b)
aiškiai apibrėžtų savo atsakomybę ir operatoriaus bei savininko atsakomybę už didelių avarijų rizikos kontrolę pagal šią direktyvą;
c)
nustatytų politiką, procesą ir procedūras, skirtas išsamiai įvertinti ataskaitas apie didelius pavojus ir pranešimus, pateiktus pagal 11 straipsnį, bei valstybės narės jurisdikcijos ribose vykdytų direktyvos nuostatų laikymosi priežiūrą, įskaitant patikras, tyrimus ir vykdymo užtikrinimo veiksmus;
d)
teiktų informaciją apie c punkte nurodytą politiką, procesą ir procedūras operatoriams ir savininkams, o minėtos informacijos santrauką teiktų visuomenei;
e)
prireikus parengtų ir įgyvendintų su kitomis valstybių narių valdžios institucijomis koordinuojamas arba bendras procedūras, siekiant vykdyti užduotis pagal šią direktyvą; ir
f)
savo politiką, organizacinę struktūrą ir veiklos procedūras grįstų III priede įtvirtintais principais.
10 straipsnis
Europos jūrų saugumo agentūros užduotys
1. Europos jūrų saugumo agentūra (EMSA, toliau - agentūra) teikia valstybėms narėms ir Komisijai techninę ir mokslinę paramą, laikydamasi savo įgaliojimų pagal Reglamentą (EB) Nr. 1406/2002.
2. Naudodamasi savo įgaliojimais agentūra:
a)
padeda Komisijai ir poveikį patyrusiai valstybei narei, šios prašymu, aptikti naftos išsiliejimą ar dujų nuotėkį ir vykdyti jo stebėseną;
b)
padeda valstybėms narėms, jų prašymu, rengiant ir vykdant avarijos likvidavimo vidaus planus, ypač jei yra tarpvalstybinis poveikis valstybių narių jūrų vandenyse ir už jų ribų;
c)
valstybių narių avarijos likvidavimo išorės ir vidaus planų pagrindu kartu su valstybėmis narėmis ir operatoriais rengia turimos avarijų likvidavimo įrangos ir paslaugų katalogą.
3. Agentūra gali, jei jos prašoma:
a)
padėti Komisijai vertinti valstybių narių avarijų likvidavimo išorės planus, kad patikrintų, ar planai atitinka šią direktyvą;
b)
peržiūrėti pratybas, skirtas patikrinti tarpvalstybinius ir Sąjungos ekstremaliųjų situacijų mechanizmus.
III SKYRIUS
RENGIMASIS VYKDYTI NAFTOS IR DUJŲ OPERACIJAS JŪROJE IR JŲ VYKDYMAS
11 straipsnis
Dokumentai, pateiktini dėl naftos ir dujų operacijų jūroje vykdymo
1. Valstybės narės užtikrina, kad operatorius arba savininkas pateiktų kompetentingai valdžios institucijai šiuos dokumentus:
a)
įmonės didelių avarijų prevencijos politiką arba jų tinkamą aprašymą pagal 19 straipsnio 1 ir 5 dalis;
b)
įrenginiui taikomą saugos ir aplinkosaugos vadybos sistemą, arba jos tinkamą aprašymą, pagal 19 straipsnio 3 ir 5 dalis;
c)
dėl planuojamo gavybos įrenginio - pranešimą apie projektą pagal I priedo 1 dalies reikalavimus;
d)
nepriklausomos patikros sistemos aprašymą pagal 17 straipsnį;
e)
ataskaitą apie didelius pavojus pagal 12 ir 13 straipsnius;
f)
jeigu padaromas esminis pakeitimas arba įrenginys išmontuojamas, pateikiama iš dalies pakeista ataskaita apie didelius pavojus, pagal 12 ir 13 straipsnius;
g)
avarijos likvidavimo vidaus planą arba tinkamą šio plano aprašymą pagal 14 ir 28 straipsnius;
h)
gręžinio eksploatavimo atveju - pranešimą apie to gręžinio eksploatavimą ir to gręžinio eksploatavimo informacija pagal 15 straipsnį;
i)
mišrios operacijos atveju - pranešimą apie mišrias operacijas pagal 16 straipsnį;
j)
dėl esamo gavybos įrenginio, kuris turi būti perkeltas į kitą gavybos vietą ir joje eksploatuojamas - perkėlimo pranešimą pagal I priedo 1 dalį;
k)
kitą susijusį dokumentą, kurį pateikti prašo kompetentinga valdžios institucija.
2. Pagal 1 dalies a, b, d ir g punktus pateiktini dokumentai įtraukiami į ataskaitą apie didelius pavojus, kuri turi būti parengta pagal 1 dalies e punktą. Gręžinio operatoriaus politika dėl didelių avarijų prevencijos įtraukiama, jei tai nebuvo padaryta ankščiau, į pranešimą apie gręžinio eksploatavimą, kuris turi būti pateikiamas pagal 1 dalies h punktą.
3. Pranešimas apie projektą, kuris turi būti pateiktas pagal 1 dalies c punktą, pateikiamas kompetentingai valdžios institucijai per kompetentingos valdžios institucijos nustatytą terminą prieš numatomą ataskaitos apie didelius pavojus dėl planuojamos operacijos teikimą. Kompetentinga valdžios institucija atsako į pranešimą apie projektą pateikdama pastabas, į kurias turi būti atsižvelgiama ataskaitoje apie didelius pavojus.
4. Kai rengiamasi esamą gavybos įrenginį įvežti į valstybės narės vandenis arba iš jų išvežti, kompetentingai valdžios institucijai apie tai raštu pranešama iki datos, kai gavybos įrenginys turi būti įvežtas į tos valstybės narės vandenis arba iš jų išvežtas.
5. Pranešimas apie perkėlimą, kuris turi būti pateiktas pagal 1 dalies i punktą, pateikiamas kompetentingai valdžios institucijai pakankamai ankstyvame siūlomo vystymo etape, kad operatorius rengdamas ataskaitą apie didelius pavojus galėtų atsižvelgti į visas kompetentingos valdžios institucijos iškeltas problemas.
6. Kai prieš pateikiant ataskaitą apie didelius pavojus padaromas esminis pranešimo apie projektą arba perkėlimą pakeitimas, kompetentinga valdžios institucija kuo greičiau informuojama apie tą pakeitimą.
7. Ataskaita apie didelius pavojus, kuris turi būti pateiktas pagal 1 dalies e punktą, teikiama kompetentingai valdžios institucijai per kompetentingos valdžios institucijos nustatytą terminą prieš numatomą operacijų pradžią.
12 straipsnis
Ataskaita apie didelius pavojus dėl gavybos įrenginio
1. Valstybės narės užtikrina, kad operatorius parengtų ataskaitą apie didelius pavojus dėl gavybos įrenginio, kuri turi būti pateiktas pagal 11 straipsnio 1 dalies e punktą. Toje ataskaitoje pateikiama I priedo 2 ir 5 dalyse nurodyta informacija ir ji atnaujinama kai tai yra būtina arba kompetentingos valdžios institucijos reikalavimu.
2. Valstybės narės užtikrina, kad su darbuotojų atstovais būtų konsultuojamasi atitinkamais ataskaitos apie didelius pavojus dėl gavybos įrenginio rengimo etapais ir kad tuo tikslu būtų teikiami duomenys pagal I priedo 2 dalies 3 punktą.
3. Ataskaita apie didelius pavojus dėl gavybos įrenginio gali būti parengta įrenginių grupės atžvilgiu, jeigu kompetentinga valdžios institucija su tuo sutinka.
4. Kai tam, kad būtų galima pritarti ataskaitai apie didelius pavojus, būtina pateikti papildomą informaciją, valstybės narės užtikrina, kad operatorius kompetentingos valdžios institucijos prašymu pateiktų tokią informaciją ir padarytų būtinus teikiamos ataskaitos apie didelius pavojus pakeitimus.
5. Kai ketinama padaryti gavybos įrenginio pakeitimų ir dėl to padaromas esminis pakeitimas, arba jeigu ketinama išmontuoti stacionarų gavybos įrenginį, operatorius per kompetentingos valdžios institucijos nustatytą terminą pagal I priedo 6 dalį parengia iš dalies pakeistą ataskaitą apie didelius pavojus, kuri turi būti pateikiama pagal 11 straipsnio 1 dalies f punktą.
6. Valstybės narės užtikrina, kad planuojami pakeitimai nebūtų pradėti taikyti arba, atitinkamu atveju, nebūtų pradedami išmontavimo darbai, kol kompetentinga valdžios institucija nepritarė iš dalies pakeistai ataskaitai apie didelius pavojus dėl gavybos įrenginio.
7. Operatorius periodiškai, bent kas penkerius metus arba anksčiau, jei to reikalauja kompetentinga valdžios institucija, kruopščiai peržiūri ataskaitą apie didelius pavojus dėl gavybos įrenginio. Apie peržiūros rezultatus pranešama kompetentingai valdžios institucijai.
13 straipsnis
Ataskaita apie didelius pavojus dėl gavybai neskirto įrenginio
1. Valstybės narės užtikrina, kad savininkas parengtų ataskaitą apie didelių pavojų dėl gavybai neskirto įrenginio, kuri turi būti pateikiama pagal 11 straipsnio 1 dalies e punktą. Toje ataskaitoje pateikiama I priedo 3 ir 5 dalyse nurodyta informacija ir ji atnaujinama kai tai yra būtina arba kompetentingos valdžios institucijos reikalavimu.
2. Valstybės narės užtikrina, kad su darbuotojų atstovais būtų konsultuojamasi atitinkamais ataskaitos apie didelius pavojus dėl gavybos įrenginio rengimo etapais ir kad tuo tikslu būtų teikiami duomenys pagal I priedo 3 dalies 2 punktą.
3. Jeigu tam, kad būtų galima pritarti ataskaitai apie didelius pavojus dėl gavybai neskirto įrenginio, būtina pateikti papildomą informaciją, valstybės narės reikalauja, kad savininkas kompetentingos valdžios institucijos prašymu pateiktų tokią informaciją ir padarytų būtinus teikiamos ataskaitos apie didelius pavojus pakeitimus.
4. Kai ketinama padaryti gavybos įrenginio pakeitimų ir dėl to padaromas esminis pakeitimas, arba jeigu ketinama išmontuoti stacionarų gavybos įrenginį, savininkas per kompetentingos valdžios institucijos nustatytą terminą pagal I priedo 6 dalies 1, 2 ir 3 punktus parengia iš dalies pakeistą ataskaitą apie didelius pavojus, kuri turi būti pateikiama pagal 11 straipsnio 1 dalies f punktą.
5. Dėl stacionaraus gavybai neskirto įrenginio, valstybės narės užtikrina, kad planuojami pakeitimai nebūtų pradėti taikyti arba, atitinkamu atveju, nebūtų pradedami išmontavimo darbai, kol kompetentinga valdžios institucija nepritarė iš dalies pakeistai ataskaitai apie didelius pavojus dėl stacionaraus gavybai neskirto įrenginio.
6. Dėl mobilaus gavybai neskirto įrenginio, valstybės narės užtikrina, kad planuojami pakeitimai nebūtų pradėti taikyti, kol kompetentinga valdžios institucija nepritarė iš dalies pakeistai ataskaitai apie didelius pavojus dėl mobilaus gavybai neskirto įrenginio.
7. Savininkas periodiškai, bent kas penkerius metus arba anksčiau, jei to reikalauja kompetentinga valdžios institucija, kruopščiai peržiūri ataskaitą apie didelius pavojus dėl gavybos įrenginio. Apie peržiūros rezultatus pranešama kompetentingai valdžios institucijai.
14 straipsnis
Avarijos likvidavimo vidaus planai
1. Valstybės narės užtikrina, kad operatoriai arba, prireikus, savininkai, parengtų avarijos likvidavimo vidaus planus, kurie turi būti pateikiami pagal 11 straipsnio 1 dalies g punktą. Planai rengiami pagal 28 straipsnį, atsižvelgiant į didelių avarijų rizikos įvertinimą, atliekamą rengiant naujausią ataskaitą apie didelius pavojus. Į šiuos planus įtraukiama naftos išsiliejimo likvidavimo veiksmingumo analizė.
2. Tuo atveju, kai iš gavybai neskirto mobilaus įrenginio planuojama vykdyti gręžinio eksploatavimo operacijas, avarijos likvidavimo vidaus plane atsižvelgiama į rizikos įvertinimą, atliekamą rengiant pranešimą apie gręžinio eksploatavimą, kuris turi būti pateikiamas pagal 11 straipsnio 1 dalies h punktą. Kai avarijos likvidavimo vidaus planą reikia iš dalies pakeisti dėl gręžinio ar jo vietos specifinio pobūdžio, valstybės narės užtikrina, kad gręžinio operatorius kompetentingai valdžios institucijai pateiktų iš dalies pakeistą avarijos likvidavimo vidaus plano kopiją ar jo tinkamą aprašymą, papildydamas atitinkamą pranešimą apie gręžinio eksploatavimo operacijas.
3. Tuo atveju, kai iš gavybai neskirto įrenginio planuojama vykdyti mišrias operacijas, avarijos likvidavimo vidaus planas iš dalies pakeičiamas taip, kad apimtų mišrias operacijas, ir pateikiamas kompetentingai valdžios institucijai, papildant atitinkamą pranešimą apie mišrias operacijas.
15 straipsnis
Pranešimas apie gręžinio eksploatavimo operacijas ir informacija apie tas operacijas
1. Valstybės narės užtikrina, kad gręžinio operatorius parengtų pranešimą, kuris turi būti pateikiamas pagal 11 straipsnio 1 dalies h punktą kompetentingai valdžios institucijai. Jis pateikiamas per kompetentingos valdžios institucijos nustatytą terminą, t. y. prieš pradedant gręžinio eksploatavimo operaciją. Pranešime apie gręžinio eksploatavimo operacijas pateikiama informacija apie gręžinio projektą ir siūlomas gręžinio eksploatavimo operacijas pagal I priedo 4 dalį. Į šiuos planus įtraukiama naftos išsiliejimo likvidavimo veiksmingumo analizė.
2. Kompetentinga valdžios institucija apsvarsto pranešimą ir prireikus prieš pradedant gręžinio eksploatavimo operacijas imasi tinkamų veiksmų, kurie gali apimti draudimą pradėti operacijas.
3. Valstybės narės užtikrina, kad pagal 17 straipsnio 4 dalies b punktą gręžinio operatorius planuodamas ir rengdamas pateikto pranešimo apie gręžinio eksploatavimo operacijas informacijos esminį pakeitimą kreiptųsi į nepriklausomą patikrą atliekantį asmenį, ir nedelsiant informuotų kompetentingą valdžios instituciją apie pateikto pranešimo apie gręžinio eksploatavimo operacijas esminį pakeitimą. Kompetentinga valdžios institucija apsvarsto šiuos pakeitimus ir prireikus imasi tinkamų veiksmų.
4. Valstybės narės užtikrina, kad gręžinio operatorius pateiktų gręžinio eksploatavimo ataskaitas kompetentingai valdžios institucijai pagal II priedo reikalavimus. Ataskaitos teikiamos kas savaitę, pradedant nuo gręžinio eksploatavimo operacijų pirmos dienos, arba kompetentingos valdžios institucijos nurodytu periodiškumu.
16 straipsnis
Pranešimas apie mišrias operacijas
1. Valstybės narės užtikrina, kad operatoriai ir savininkai, dalyvaujantys vykdant mišrias operacijas, kartu parengtų pranešimą, kuris turi būti pateikiamas pagal 11 straipsnio 1 dalies i punktą. Pranešime pateikiama informacija nurodyta I priedo 7 dalyje. Valstybės narės užtikrina, kad vienas iš atitinkamų operatorių pateiktų kompetentingai valdžios institucijai pranešimą apie mišrias operacijas. Pranešimas pateikiamas per kompetentingos valdžios institucijos nustatytą terminą prieš pradedant vykdyti mišrias operacijas.
2. Kompetentinga valdžios institucija apsvarsto pranešimą ir prireikus prieš pradedant mišrias operacijas imasi tinkamų veiksmų, kurie gali apimti draudimą pradėti operacijas.
3. Valstybės narės užtikrina, kad parnešimą pateikęs operatorius nedelsdamas informuotų kompetentingą valdžios instituciją apie pateikto pranešimo esminį pakeitimą. Kompetentinga valdžios institucija apsvarsto šiuos pakeitimus ir prireikus imasi tinkamų veiksmų.
17 straipsnis
Nepriklausoma patikra
1. Valstybės narės užtikrina, kad operatoriai ir savininkai nustatytų nepriklausomos patikros sistemas ir parengtų tokių sistemų aprašymą, kuris turi būti pateikiamas pagal 11 straipsnio 1 dalies d punktą ir įtrauktas į saugos ir aplinkosaugos vadybos sistemą, kuri turi būti pateikiama pagal 11 straipsnio 1 dalies b punktą. Aprašyme pateikiama informacija, nurodyta I priedo 5 dalyje.
2. Nepriklausomos patikros rezultatai nedaro poveikio gavybai neskirto įrenginio operatoriaus ar savininko atsakomybei dėl teisingo ir saugaus įrangos ir sistemų, kurioms taikoma patikra, eksploatavimo.
3. Nepriklausomą patikrą atliekantis asmuo pasirenkamas ir nepriklausomų patikrų sistemos nustatomos laikantis V priede nurodytų kriterijų.
4. Nepriklausomų patikrų sistemos nustatomos:
a)
įrenginių atveju - siekiant suteikti nepriklausomą garantiją, kad įrenginio rizikos įvertinime nustatyti saugos ir aplinkosaugos požiūriu labai svarbūs elementai, aprašyti ataskaitoje apie didelius pavojus, yra tinkami ir kad saugai ir aplinkai labai svarbių elementų nagrinėjimo ir tikrinimo grafikas yra tinkamas, atnaujintas ir veikia, kaip numatyta;
b)
pranešimų apie gręžinių eksploatavimo operacijas atveju - siekiant suteikti nepriklausomą garantiją, kad gręžinio projektas ir gręžinio kontrolės priemonės būtų visada tinkamos, atsižvelgiant į numatytas gręžinio sąlygas.
5. Valstybės narės užtikrina, kad operatoriai ir savininkai atsakytų į nepriklausomą patikrą atliekančio asmens konsultacijas.
6. Valstybės narės reikalauja, kad operatoriai ir savininkai užtikrintų, jog kompetentingai valdžios institucijai būtų pranešta apie pagal 4 dalies a punktą iš nepriklausomą patikrą atliekančio asmens gautą konsultaciją ir veiksmus, kurių imtasi šių konsultacijų pagrindu, ir kad šią informaciją operatorius ar savininkas saugotų šešių mėnesių laikotarpį po su ta konsultacija susijusių naftos ir dujų operacijų jūroje užbaigimo.
7. Valstybės narės reikalauja, kad gręžinio operatoriai užtikrintų, jog nepriklausomą patikrą atliekančio asmens išvados ir pastabos pagal šio straipsnio 4 dalies b punktą ir jų veiksmai atsižvelgiant į šias išvadas bei pastabas būtų pateikti pranešime apie gręžinio eksploatavimą, kuris rengiamas pagal 15 straipsnį.
8. Gavybos įrenginių atveju patikros sistema sukuriama prieš užbaigiant projektą. Gavybai neskirto įrenginio atveju sistema sukuriama prieš pradedant operacijas vykdyti valstybių narių jūros vandenyse.
18 straipsnis
Kompetentingos valdžios institucijos įgaliojimai, susiję su operacijomis įrenginiuose
Valstybės narės užtikrina, kad kompetentinga valdžios institucija:
a)
uždraustų eksploatuoti arba pradėti eksploatuoti įrenginį ar prijungtąją infrastruktūrą, kai ataskaitoje apie didelius pavojus siūlomos didelių avarijų prevencijos ar didelių avarijų pasekmių ribojimo priemonės, arba pranešimai apie gręžinio eksploatavimą arba pranešimai apie mišrias operacijas, kurie turi būti pateikiami atitinkamai pagal 11 straipsnio 1 dalies h arba i punktus, laikomi nepakankamomis įgyvendinti šioje direktyvoje nustatytus reikalavimus;
b)
išskirtinėse situacijose ir kai kompetentinga valdžios institucija mano, kad saugai ir aplinkos apsaugai nekenkiama, sutrumpintų laiko tarpą, kuris turi praeiti nuo ataskaitos apie didelius pavojus ir kitų pagal 11 straipsnį pateiktinų dokumentų pateikimo iki operacijų vykdymo pradžios;
c)
reikalauja, kad operatorius imtųsi tokių proporcingų priemonių, kurias kompetentinga valdžios institucija laiko būtinomis, kad būtų laikomasi 3 straipsnio 1 dalies;
d)
tais atvejais, kai taikoma 6 straipsnio 4 dalis, imtųsi tinkamų priemonių, užtikrinančių nuolatinę operacijų saugą;
e)
būtų įgaliota reikalauti patobulinimų ir prireikus draustų toliau eksploatuoti įrenginį arba jo dalį, arba prijungtąją infrastruktūrą, jeigu atlikus patikrą, nustatymą pagal 6 straipsnio 4 dalį, periodinę ataskaitų apie didelius pavojus peržiūrą pagal 11 straipsnio 1 dalies e punktą arba pranešimų pakeitimus, kurie turi būti pateikiami pagal 11 straipsnį, būtų įrodyta, kad šios direktyvos reikalavimai nėra įvykdyti arba yra pagrindo susirūpinti dėl naftos ir dujų operacijų ar įrenginių jūroje saugos.
IV SKYRIUS
PREVENCIJOS POLITIKA
19 straipsnis
Operatorių ir savininkų vykdoma didelių avarijų prevencija
1. Valstybės narės reikalauja, kad gavybai neskirtų įrenginių operatoriai ir savininkai parengtų dokumentą, kuriame nustatytų įmonės didelių avarijų prevencijos politiką, kuri turi būti pateikiama pagal 11 straipsnio 1 dalies a punktą ir užtikrintų, kad ji būtų įgyvendinama vykdant naftos ir dujų operacijas jūroje, be kita ko, nustatydami atitinkamą stebėsenos tvarką politikos veiksmingumui užtikrinti. Dokumente pateikiama informacija, nurodyta I priedo 8 dalyje
2. Įmonės didelių avarijų prevencijos politikoje atsižvelgiama į pirminę operatorių atsakomybę už, inter alia, didelių pavojų rizikos, kylančios dėl jų vykdomų operacijų, kontrolę ir už nuolatinį minėtos rizikos kontrolės gerinimą siekiant visuomet užtikrinti aukšto lygio apsaugą.
3. Valstybės narės užtikrina, kad operatoriai ir savininkai parengtų dokumentą, kuriame būtų nustatyta saugos ir aplinkosaugos vadybos sistema, kuri turi būti pateikiama pagal 11 straipsnio 1 dalies b punktą. Tame dokumente aprašoma:
a)
didelių pavojų kontrolės organizacinė tvarka;
b)
ataskaitų apie didelius pavojus ir, kai taikytina, kitų dokumentų rengimo ir pateikimo pagal šią direktyvą tvarka ir
c)
nepriklausomos patikros sistemos, parengtos pagal 17 straipsnį.
4. Valstybės narės operatoriams ir savininkams sudaro galimybes prisidėti prie pagal 6 straipsnio 8 dalį nustatytų įsteigtų trišalių konsultacijų mechanizmų veiklos. Prireikus su mechanizmais susiję operatoriaus ir savininko įsipareigojimai gali būti aprašyti įmonės didelių avarijų prevencijos politikoje.
5. Įmonės didelių avarijų prevencijos politika ir saugos bei aplinkosaugos vadybos sistemos rengiamos laikantis I priedo 8 ir 9 dalių ir IV priedo. Taikomos šios sąlygos:
a)
įmonės didelių avarijų prevencijos politika turi būti parengta raštu ir joje turi būti nustatomi bendri tikslai ir didelių avarijų rizikos kontrolės tvarka, taip pat tai, kaip tų tikslų turi būti siekiama bei kaip ta tvarka įgyvendinama įmonės lygiu;
b)
saugos ir aplinkos valdymo sistema turi būti integruota į bendrą operatoriaus ar savininko valdymo sistemą ir apimti organizacinę struktūrą, atsakomybės sritis, praktiką, procedūras, procesus ir išteklius, siekiant nustatyti ir įgyvendinti įmonių didelių avarijų pavojų politiką.
6. Valstybės narės užtikrina, kad operatoriai ir savininkai parengtų ir išsaugotų visiškai sukomplektuotą avarijų likvidavimo įrangos inventorių, tinkamą jų naftos ir dujų operacijoms jūroje.
7. Valstybės narės užtikrina, kad operatoriai ir savininkai, konsultuodamiesi su kompetentingomis valdžios institucijomis ir naudodamiesi žinių, informacijos ir patirties keitimusi, kaip nurodyta 27 straipsnio 1 dalyje, per visą naftos ir dujų operacijų jūroje rengimo ir vykdymo ciklą parengtų ir patikslintų didelių pavojų jūroje kontrolės geriausios praktikos standartus ir gaires bei laikytųsi bent VI priede išdėstytų reikalavimų.
8. Valstybės narės reikalauja, kad operatoriai ir savininkai užtikrintų, jog 1 dalyje nurodytame dokumente apie jų įmonių didelių avarijų prevencijos politiką taip pat būtų nurodyti jų gavybos įrenginiai ir gavybai neskirti įrenginiai už Sąjungos teritorijos ribų.
9. Kai dėl gavybai neskirto įrenginio operatoriaus ar savininko vykdomos veiklos kyla tiesioginis pavojus žmogaus sveikatai arba smarkiai padidėja didelės avarijos rizika, valstybės narės užtikrina, kad gavybai neskirto įrenginio operatorius ar savininkas imtųsi tinkamų priemonių, kurios gali apimti, jei manoma, kad tai reikalinga, atitinkamos veiklos sustabdymą iki tol, kol pavojus ar rizika bus deramai suvaldyti. Valstybės narės užtikrina, kad tais atvejais, kai buvo imtasi tokių priemonių, operatorius ar savininkas nedelsdamas ir ne vėliau kaip per 24 valandas nuo tada, kai buvo imtasi tų priemonių, apie tai praneštų kompetentingai valdžios institucijai.
10. Valstybės narės užtikrina, kad prireikus operatoriai ir savininkai imtųsi tinkamų priemonių, kad pasinaudotų tinkamomis techninėmis priemonėmis ar procedūromis siekdami skatinti atitinkamų duomenų rinkimo patikimumą ir registravimą bei užkirsti kelią galimam manipuliavimui šiais duomenimis.
20 straipsnis
Už Sąjungos teritorijos ribų vykdomos naftos ir dujų operacijos jūroje
1. Valstybės narės reikalauja, kad jų teritorijoje registruotos įmonės, kurios turėdamos licenciją arba kaip operatoriai, pačios ar per patronuojamąsias įmones vykdo naftos ir dujų operacijas jūroje už Sąjungos teritorijos ribų, praneštų valstybėms narėms jų prašymu didelės avarijos, su kuria buvo susijusios tos įmonės, aplinkybes.
2. Teikdama prašymą dėl pranešimo pagal šio straipsnio 1 dalį, atitinkama valstybė narė patikslina, kokios informacijos jai reikia. Tokiais pranešimais keičiamasi pagal 27 straipsnio 1 dalį. Valstybės narės, kurios neturi nei kompetentingos valdžios institucijos, nei ryšių palaikymo centro, gautus pranešimus pateikia Komisijai.
21 straipsnis
Didelių avarijų prevencijos reguliavimo sistemos laikymosi užtikrinimas
1. Valstybės narės užtikrina, kad operatoriai ir savininkai vykdytų priemones, nustatytas ataskaitoje apie didelius pavojus, pranešime apie gręžinio eksploatavimą bei pranešime apie mišrias operacijas nurodytuose planuose, kurie turi būti pateikiami atitinkamai pagal 11 straipsnio 1 dalies e, h ir i punktus.
2. Valstybės narės užtikrina, kad operatoriai ir savininkai kompetentingai valdžios institucijai arba kitiems asmenims, veikiantiems vadovaujant tai kompetentingai valdžios institucijai, bet kokiu pagrįstu laiku suteiktų transportą nuvykti į įrenginį ir iš jo grįžti arba nuvykti į laivą, susijusį su naftos ir dujų operacijoms, ar iš jo grįžti, įskaitant jų įrangos gabenimą, taip pat apgyvendintų, aprūpintų maistu ir kitomis būtiniausiomis prekėmis ir paslaugomis, susijusiomis su jų vizitu į įrenginį, kad būtų sudarytos palankios sąlygos kompetentingai valdžios institucijai vykdyti priežiūrą, įskaitant patikras, tyrimus ir šios direktyvos vykdymo užtikrinimą.
3. Valstybės narės užtikrina, kad kompetentinga valdžios institucija parengtų rizikos valdymu grindžiamus metinius planus, kuriais užtikrinama veiksminga didelių pavojų keliančios veiklos priežiūra, įskaitant patikras, ir kuriuose didelis dėmesys būtų skiriamas reikalavimų, susijusių su pagal 11 straipsnį teikiamomis ataskaitomis apie didelius pavojus ir kitais dokumentais, laikymuisi. Planų veiksmingumas reguliariai tikrinamas ir kompetentinga valdžios institucija imasi visų būtinų priemonių, kad juos patobulintų.
22 straipsnis
Konfidencialus ataskaitų apie saugos problemas teikimas
1. Valstybės narės užtikrina, kad kompetentinga valdžios institucija nustatytų šiuos mechanizmus:
a)
konfidencialaus ataskaitų apie bet kokios kilmės saugos ir aplinkos problemas, susijusias su naftos ir dujų operacijomis jūroje, mechanizmą ir
b)
tokių ataskaitų nagrinėjimo mechanizmą, kartu išlaikant atitinkamų asmenų anonimiškumą.
2. Valstybės narės reikalauja, kad operatoriai ir savininkai savo darbuotojus ir rangovus, susijusius su operacijomis, bei jų darbuotojus išsamiai supažindintų su nacionalinėmis priemonėmis dėl mechanizmų, nurodytų 1 dalyje, ir užtikrintų, kad į atitinkamus mokymus ir pranešimus būtų įtraukta informacija apie konfidencialų ataskaitų teikimą.
V SKYRIUS
SKAIDRUMAS IR DALIJIMASIS INFORMACIJA
23 straipsnis
Dalijimasis informacija
1. Valstybės narės užtikrina, kad operatoriai ir savininkai kompetentingai valdžios institucijai teiktų bent IX priede aprašytą informaciją.
2. Komisija įgyvendinimo aktu nustato bendrą duomenų pateikimo formą ir konkrečią informaciją, kuria numatoma keistis. Tas įgyvendinimo aktas priimamas laikantis 37 straipsnio 2 dalyje nurodytos patariamosios procedūros.
24 straipsnis
Skaidrumas
1. Valstybės narės IX priede nurodytą informaciją skelbia viešai.
2. Komisija įgyvendinimo aktu nustato bendrą skelbimo formą, kurią taikant būtų galima nesunkiai tarpvalstybiniu lygiu lyginti duomenis. Tas įgyvendinimo aktas priimamas laikantis 37 straipsnio 2 dalyje nurodytos patariamosios procedūros. Naudojant bendrą skelbimo formą galima patikimai palyginti šalių nacionalinę praktiką pagal šį straipsnį ir 25 straipsnį.
25 straipsnis
Saugos ir poveikio aplinkai ataskaitų teikimas
1. Valstybės narės teikia Komisijai metinę ataskaitą, kurioje pateikiama IX priedo 3 punkte nurodyta informacija.
2. Valstybės narės paskiria instituciją, kuri atsako už keitimąsi informacija pagal 23 straipsnį ir informacijos paskelbimą pagal 24 straipsnį.
3. Komisija skelbia metinę ataskaitą remdamasi jai pagal 1 dalį valstybių narių pateikta informacija.
26 straipsnis
Tyrimas įvykus didelei avarijai
1. Valstybės narės inicijuoja išsamų didelių avarijų, įvykusių jų jurisdikcijai priskiriamoje teritorijoje, tyrimą.
2. Užbaigus tyrimą arba atitinkamais atvejais pasibaigus teismo procesui, Komisijai pateikiama pagal 1 dalį parengtų išvadų santrauka. Valstybės narės viešai paskelbia nekonfidencialią išvadų versiją.
3. Valstybės narės užtikrina, kad užbaigus pagal 1 dalį vykdomus tyrimus, kompetentinga valdžios institucija įgyvendintų visas tyrimo rekomendacijas, kurias ji gali įgyvendinti pagal savo įgaliojimus.
VI SKYRIUS
BENDRADARBIAVIMAS
27 straipsnis
Valstybių narių bendradarbiavimas
1. Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad jos kompetentinga valdžios institucija reguliariai keistųsi žiniomis, informacija ir patirtimi su kitomis valdžios institucijomis, inter alia, per Už jūroje vykdomą veiklą atsakingų naftos ir dujų institucijų Europos Sąjungos grupę ir kad ji inicijuotų konsultacijas dėl atitinkamos nacionalinės ir Sąjungos teisės taikymo su sektoriaus atstovais, kitais suinteresuotaisiais subjektais ir Komisija.
Valstybėse narėse, kurių jurisdikcijai nepriskiriamos jūroje vykdomos naftos ir dujų operacijos, pirmoje pastraipoje nurodytą informaciją gauna per ryšių palaikymo centrus, paskirtus pagal 32 straipsnio 1 dalį.
2. Žinios, informacija ir patirtis, kuria keičiamasi pagal 1 dalį, visų pirma susijusios su rizikos valdymo priemonių veikimu, didelių avarijų prevencija, atitikties patikra ir avarijų, susijusių su Sąjungoje bei, prireikus, už jos teritorijos ribų jūroje vykdomomis naftos ir dujų operacijomis, likvidavimu.
3. Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad jos kompetentinga valdžios institucija dalyvautų nustatant aiškius bendrus standartų ir gairių rengimo bei atnaujinimo prioritetus, siekiant nustatyti naftos ir dujų operacijų jūroje geriausią praktiką, sudaryti palankias sąlygas jų įgyvendinimui ir nuosekliam jų taikymui.
4. Komisija ne vėliau kaip 2014 m. liepos 19 d. pateikia valstybėms narėms ataskaitą dėl nacionalinių ekspertinių išteklių tinkamumo siekiant vykdyti reguliavimo funkcijas pagal šią direktyvą, kurioje prireikus pateikiami pasiūlymai, kaip užtikrinti, kad visos valstybės narės turėtų galimybę naudotis tinkamais ekspertiniais ištekliais.
5. Valstybės narės ne vėliau kaip 2016 m. liepos 19 d. praneša Komisijai apie savo nustatytas nacionalines priemones, susijusias su galimybe naudotis žiniomis, turtu ir ekspertiniais ištekliais srityje, įskaitant oficialius susitarimus pagal 8 straipsnio 6 dalį.
VII SKYRIUS
AVARINĖ PARENGTIS IR AVARIJŲ LIKVIDAVIMAS
28 straipsnis
Avarijos likvidavimo vidaus planams taikomi reikalavimai
1. Valstybės narės užtikrina, kad avarijos likvidavimo vidaus planai, kuriuos pagal 14 straipsnį turi parengti operatorius arba savininkas ir kuriuos jie turi pateikti pagal 11 straipsnio 1 dalies g punktą, būtų:
a)
nedelsiant pradedami taikyti likviduojant didelę avariją ar reaguojant į padėtį, dėl kurios kyla tiesioginė didelės avarijos rizika; ir
b)
atitiktų 29 straipsnyje nurodytą avarijos likvidavimo išorės planą.
2. Valstybės narės užtikrina, kad operatorius ir savininkas visada turėtų prieinamą avarijos likvidavimo vidaus planui vykdyti reikalingą įrangą ir ekspertines žinias, kurias jis, prireikus, galėtų suteikti valstybės narės, kurioje taikomas avarijos likvidavimo vidaus planas, valdžios institucijoms, atsakingoms už avarijos likvidavimo išorės plano vykdymą.
3. Avarijos likvidavimo vidaus planas rengiamas laikantis I priedo 10 dalies ir atnaujinamas atsižvelgiant į esminius ataskaitos apie didelius pavojus ar pranešimų, pateiktų pagal 11 straipsnį, pakeitimus. Visi tokie atnaujinti planai pateikiami kompetentingai valdžios institucijai pagal 11 straipsnio 1 dalies g punktą ir apie juos pranešama atitinkamai valdžios institucijai ar institucijoms, atsakingai (-oms) už atitinkamai vietovei skirtų avarijos likvidavimo išorės planų rengimą.
4. Avarijos likvidavimo vidaus planas sujungiamas kartu su kitomis priemonėmis, susijusiomis su darbuotojų apsauga ir gelbėjimu iš avarijos paveikto įrenginio, kad būtų užtikrintos didelės asmeninio saugumo ir išgyvenimo galimybės.
29 straipsnis
Avarijos likvidavimo išorės planai ir avarinė parengtis
1. Valstybės narės parengia avarijos likvidavimo išorės planus, apimančius visus jų jurisdikcijai priskiriamus jūroje esančius naftos ir dujų įrenginius ar prijungtąją infrastruktūrą bei vietoves, kurios gali būti paveiktos avarijos. Valstybės narės avarijos likvidavimo išorės planuose nurodo licencijos turėtojų ir operatorių vaidmenį ir finansines pareigas.
2. Avarijos likvidavimo išorės planus rengia valstybė narė, bendradarbiaudama su atitinkamais operatoriais ir savininkais bei, prireikus, su licencijos turėtojais bei kompetentinga valdžios institucija, ir joje atsižvelgdama į naujausią esamų ar planuojamų įrenginių ar prijungtosios infrastruktūros vietovėje, kuriai taikomas avarijos likvidavimo išorės planas, avarijos likvidavimo vidaus planų versiją.
3. Avarijos likvidavimo išorės planai rengiami pagal VII priedą ir pateikiami Komisijai, kitoms valstybėms narėms, kurios gali būti paveiktos avarijos, ir visuomenei. Pateikdamos savo avarijos likvidavimo išorės planus, valstybės narės užtikrina, kad dėl atskleistos informacijos nekiltų rizika jūroje esančių naftos ir dujų įrenginių bei jų eksploatavimo saugai ir saugumui ir nebūtų pažeisti valstybių narių ekonominiai interesai ar nebūtų pakenkta valstybių narių tarnautojų individualiam saugumui ir gerovei.
4. Valstybės narės imasi tinkamų priemonių užtikrinti aukšto lygio visų valstybių narių geografiniame regione ir, prireikus, už jo ribų esančių subjektų avarijų likvidavimo įrangos bei specialiųjų žinių suderinamumą ir sąveikumą. Valstybės narės skatina sektoriaus atstovus vystyti avarijos likvidavimo įrangą ir sutartines paslaugas, kurios yra suderinamos ir tarpusavyje sąveikauja visame geografiniame regione.
5. Pagal VIII priedo 1 punktą valstybės narės registruoja avarijų likvidavimo įrangą ir paslaugas. Galimybė susipažinti su tais įrašais sudaroma kitoms valstybėms narėms, kurios gali būti paveiktos avarijos, ir Komisijai, taip pat pagal abipusiškumo principą - kaimyninėms trečiosioms valstybėms.
6. Valstybės narės užtikrina, kad operatoriai ir savininkai, glaudžiai bendradarbiaudami su atitinkamomis valstybių narių valdžios institucijomis, reguliariai tikrintų savo pasirengimą veiksmingai likviduoti dideles avarijas.
7. Valstybės narės užtikrina, kad kompetentingos valdžios institucijos arba, prireikus, ryšių palaikymo centrai parengtų bendradarbiavimo susidarius ekstremaliajai situacijai veiksmų planus. Tokie veiksmų planai reguliariai vertinami ir prireikus atnaujinami.
30 straipsnis
Avarijos likvidavimas
1. Valstybės narės užtikrina, kad operatorius arba, atitinkamais atvejais, savininkas nedelsdamas praneštų atitinkamoms valdžios institucijoms apie didelę avariją arba padėtį, dėl kurios nedelsiant kyla didelės avarijos rizika. Tame pranešime apibūdinamos aplinkybės, įskaitant, jei įmanoma, informaciją apie kilmės šaltinį, galimą poveikį aplinkai bei galimas dideles pasekmes.
2. Valstybės narės užtikrina, kad didelės avarijos atveju operatorius arba savininkas imtųsi visų tinkamų priemonių, kad užkirstų kelią jos plitimui ir apribotų jos padarinius. Atitinkamos valstybių narių valdžios institucijos gali padėti operatoriui arba savininkui, įskaitant papildomų išteklių suteikimą.
3. Likviduodamos avariją, valstybės narės renka informaciją, kuri būtina atlikti išsamų tyrimą pagal 26 straipsnio 1 dalį.
VIII SKYRIUS
TARPVALSTYBINIS POVEIKIS
31 straipsnis
Tarpvalstybinė avarinė parengtis ir valstybių narių, kurių jurisdikcijai priskiriamoje jūroje vykdomos naftos ir dujų operacijos, vykdomas avarijų likvidavimas
1. Kai, valstybė narė mano, kad, didelis pavojus, susijęs su jos jurisdikcijoje priskiriamoje jūroje numatytomis vykdyti naftos ir dujų operacijomis, gali turėti didelį poveikį aplinkai kitoje valstybėje narėje, ji iki operacijų vykdymo pradžios pateikia atitinkamą informaciją valstybei narei, kuri gali patirti avarijos pasekmes, ir kartu su ta valstybe nare siekia patvirtinti priemones, skirtas užkirsti kelią žalai.
Valstybės narės, kurios mano, kad jos gali patirti avarijos pasekmes, gali paprašyti valstybės narės, kurios jurisdikcijai priskiriamoje jūroje planuojama vykdyti naftos ir dujų operaciją, pateikti joms visą susijusią informaciją. Tos valstybės narės gali kartu įvertinti priemonių veiksmingumą, nedarant poveikio kompetentingos valdžios institucijos, kurios jurisdikcijai priskiriama atitinkama operacija pagal 8 straipsnio 1 dalies a, b ir c punktus, reguliavimo funkcijoms.
2. Į didelius pavojus, kurie nustatyti pagal 1 dalį, atsižvelgiama avarijos likvidavimo vidaus ir išorės planuose, kad būtų lengviau bendrais veiksmais veiksmingai likviduoti didelę avariją.
3. Kai egzistuoja numatomo tarpvalstybinio su didelių avarijų poveikio trečiosioms valstybėms rizika, valstybės narės pagal abipusiškumo principą perduoda informaciją trečiosioms valstybėms.
4. Valstybės narės tarpusavyje koordinuoja priemones, susijusias su vietovėmis už Sąjungos teritorijos ribų, kad užkirstų kelią galimiems neigiamiems naftos ir dujų operacijų jūroje padariniams.
5. Valstybės narės reguliariai atlieka bandymus dėl savo pasirengimo veiksmingai likviduoti dideles avarijas bendradarbiaudamos su valstybėmis narėmis, kurios gali patirti avarijos pasekmes, atitinkamomis Sąjungos agentūromis ir pagal abipusiškumo principą su trečiosiomis valstybėmis, kurios gali patirti avarijos pasekmes. Komisija gali prisidėti prie pratybų, kurių pagrindinis tikslas - išbandyti tarpvalstybinius ekstremaliųjų situacijų mechanizmus.
6. Įvykus didelei avarijai arba kilus tiesioginei jos grėsmei ir jeigu atsiranda arba gali atsirasti tarpvalstybinis poveikis, valstybė narė, kurios jurisdikcijai priskiriamoje vietoje kilo tokia padėtis, nedelsdama informuoja Komisiją ir tas valstybes nares arba trečiąsias valstybes, kurioms ta padėtis galėjo turėti poveikio, ir nuolat teikia veiksmingam avarijos likvidavimui būtiną susijusią informaciją.
32 straipsnis
Tarpvalstybinė avarinė parengtis valstybėse narėse, kurių jurisdikcijai priskiriamoje jūroje nevykdomos naftos ir dujų operacijos, ir jų vykdomas avarijų likvidavimas
1. Valstybės narės, kurių jurisdikcijoje priskiriamoje jūroje nevykdomos naftos ir dujų operacijos, paskiria ryšių palaikymo centrą, per kurį būtų galima keistis informacija su atitinkamomis kaimyninėmis valstybėmis narėmis.
2. Valstybės narės, kurių jurisdikcijoje priskiriamoje jūroje nevykdomos naftos ir dujų operacijos, taiko 29 straipsnio 4 ir 7 dalis, kad užtikrintų, jog didelės avarijos, kuri turi joms poveikio, atveju jos turėtų tinkamus avarijos likvidavimo pajėgumus.
3. Valstybės narės, kurių jurisdikcijoje priskiriamoje jūroje nevykdomos naftos ir dujų operacijos, su kitomis atitinkamomis valstybėmis narėmis koordinuoja nacionalinius nenumatytų atvejų jūros aplinkoje planus taip, kad būtų užtikrinta, jog įvykus didelei avarijai būtų imamasi veiksmingiausių likvidavimo priemonių.
4. Kai valstybė narė, kurios jurisdikcijoje priskiriamoje jūroje naftos ir dujų operacijos nevykdomos, patiria didelės avarijos poveikį, ji:
a)
imasi visų tinkamų priemonių pagal 3 dalyje nurodytą nacionalinį nenumatytų atvejų planą;
b)
užtikrina, kad jos kontroliuojama informacija, priskiriama jos jurisdikcijai ir kuri gali būti svarbi visapusiškam didelės avarijos tyrimui, būtų suteikta tyrimą pagal 26 straipsnį atliekančiai valstybei narei šios prašymu, arba tai valstybei būtų sudarytos sąlygos susipažinti su tokia informacija.
33 straipsnis
Koordinuotas požiūris į naftos ir dujų operacijų jūroje saugą tarptautiniu lygiu
1. Komisija, glaudžiai bendradarbiaudama su valstybėmis narėmis, ir nedarant poveikio atitinkamų tarptautinių susitarimų taikymui, skatina bendradarbiavimą su trečiosiomis valstybėmis, kuriose naftos ir dujų operacijos jūroje vykdomos tuose pačiuose kaip ir valstybių narių jūrų regionuose.
2. Komisija sudaro palankias sąlygas valstybėms narėms, kuriose vykdomos naftos ir dujų operacijos jūroje, keistis informacija su gretimomis trečiosiomis valstybėmis, vykdančiomis panašias operacijas, siekiant skatinti prevencines priemones ir regioninius avarijų likvidavimo planus.
3. Atitinkamuose pasauliniuose ir regioniniuose forumuose, įskaitant susijusius su Arkties vandenimis, Komisija pasisako už aukštų naftos ir dujų operacijų jūroje saugos standartų taikymą tarptautiniu lygiu.
IX SKYRIUS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
34 straipsnis
Sankcijos
Valstybės narės nustato sankcijų, taikomų pažeidus pagal šią direktyvą priimtas nacionalines nuostatas, taisykles ir imasi visų būtinų priemonių užtikrinti, kad šios sankcijos būtų taikomos. Numatytos sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios. Valstybės narės praneša apie tas nuostatas Komisijai ne vėliau kaip 2015 m. liepos 19 d. ir nedelsdamos praneša apie visus vėlesnius joms įtakos turinčius pakeitimus.
35 straipsnis
Komisijos deleguotieji įgaliojimai
Komisijai pagal 36 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, siekiant I, II, IV ir VII priedus pritaikyti taip, kad į juos būtų galima įtraukti papildomos informacijos, nes tai gali būti būtina dėl technikos pažangos. Dėl tokių pritaikymų neturėtų būti iš esmės keičiamos šioje direktyvoje nustatytos pareigos.
36 straipsnis
Įgaliojimų delegavimas
1. Įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus Komisijai suteikiami šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis.
2. 35 straipsnyje nurodyti įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus Komisijai suteikiami penkerių metų laikotarpiui nuo 2013 m. liepos 18 d. Likus ne mažiau kaip devyniems mėnesiams iki penkerių metų laikotarpio pabaigos Komisija parengia naudojimosi deleguotaisiais įgaliojimais ataskaitą. Įgaliojimai savaime pratęsiami tokios pačios trukmės laikotarpiams, išskyrus atvejus, kai Europos Parlamentas arba Taryba pareiškia prieštaravimų dėl tokio pratęsimo likus ne mažiau kaip keturiems mėnesiams iki kiekvieno laikotarpio pabaigos.
3. Europos Parlamentas arba Taryba gali bet kada atšaukti 35 straipsnyje nurodytus deleguotuosius įgaliojimus. Sprendimu dėl įgaliojimų atšaukimo nutraukiami tame sprendime nurodyti įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus. Sprendimas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje arba vėlesnę jame nurodytą dieną. Jis nedaro poveikio jau galiojančių deleguotųjų aktų galiojimui.
4. Apie priimtą deleguotąjį aktą Komisija nedelsdama vienu metu praneša Europos Parlamentui ir Tarybai.
5. Pagal 35 straipsnį priimtas deleguotasis aktas įsigalioja tik tuo atveju, jeigu per du mėnesius nuo pranešimo Europos Parlamentui ir Tarybai apie šį aktą dienos nei Europos Parlamentas, nei Taryba nepareiškia prieštaravimų arba jeigu dar nepasibaigus šiam laikotarpiui ir Europos Parlamentas, ir Taryba praneša Komisijai, kad prieštaravimų nereikš. Europos Parlamento arba Tarybos iniciatyva šis laikotarpis pratęsiamas dviem mėnesiais.
37 straipsnis
Komiteto procedūra
1. Komisijai padeda komitetas. Tas komitetas - tai komitetas, kaip nustatyta Reglamente (ES) Nr. 182/2011.
2. Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomas Reglamento (ES) Nr. 182/2011 4 straipsnis.
38 straipsnis
Direktyvos 2004/35/EB pakeitimas
1. Direktyvos 2004/35/EB 2 straipsnio 1 dalies b punktas pakeičiamas taip:
„b)
žala vandeniui tai žala, daranti reikšmingą neigiamą poveikį:
i)
tų vandenų ekologinei, cheminei ar kiekybinei būklei arba ekologiniam potencialui, kaip apibrėžta Direktyvoje 2000/60/EB, išskyrus neigiamą poveikį, kai yra taikoma tos direktyvos 4 straipsnio 7 dalis, arba
ii)
atitinkamų jūros vandenų aplinkos būklei, kaip apibrėžta Direktyvoje 2008/56/EB, tiek,kiek konkretūs jūrų aplinkos būklės aspektai dar nėra sureguliuoti Direktyvoje 2000/60/EB;“.
2. Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini, kad 1 dalies būtų laikomasi ne vėliau kaip 2015 m. liepos 19 d. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.
39 straipsnis
Ataskaitos Europos Parlamentui ir Tarybai
1. Komisija ne vėliau kaip 2014 m. gruodžio 31 d. pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai ataskaitą dėl finansinio užtikrinimo priemonių prieinamumo ir dėl reikalavimų dėl kompensacijos nagrinėjimo, prie kurios prireikus pridedami pasiūlymai.
2. Komisija ne vėliau kaip 2015 m. liepos 19 d. pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai ataskaitą dėl jos atlikto Sąjungoje taikomos atsakomybės nustatymo tvarkos už žalą, sukeltą dėl naftos ar dujų operacijų jūroje, veiksmingumo įvertinimo. Toje ataskaitoje, be kita ko, įvertinama, ar nevertėtų išplėsti nuostatų dėl atsakomybės. Prireikus, kartu su ataskaita pateikiami pasiūlymai.
3. Komisija išnagrinėja, ar nevertėtų tam tikros elgsenos, dėl kurios kyla didelė avarija, atžvilgiu taikyti 2008 m. lapkričio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/99/EB dėl aplinkos apsaugos pagal baudžiamąją teisę (23). Ne vėliau kaip 2014 m. gruodžio 31 d. Komisija pateikia savo išvadas Europos Parlamentui ir Tarybai, kartu pridėdama, prireikus, pasiūlymus dėl teisėkūros procedūra priimamų aktų, jei valstybės narės bus pateikusios atitinkamos informacijos.
40 straipsnis
Ataskaita ir peržiūra
1. Ne vėliau kaip 2019 m. liepos 19 d. Komisija, tinkamai atsižvelgdama į kompetentingų valdžios institucijų pastangas ir patirtį, įvertina šios direktyvos įgyvendinimo patirtį.
2. Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai to vertinimo rezultatų ataskaitą. Į ataskaitą prireikus įtraukiami pasiūlymai dėl šios direktyvos pakeitimo.
41 straipsnis
Perkėlimas į nacionalinę teisę
1. Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini kad šios direktyvos būtų laikomasi ne vėliau kaip 2015 m. liepos 19 d.
Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.
Valstybės narės, priimdamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės pagrindinių nuostatų tekstus.
3. Nukrypstant nuo 1 dalies pirmos pastraipos ir atsižvelgiant į 5 dalį, jūrinės valstybės narės, kurių jurisdikcijai priskiriamoje jūroje nevykdomos naftos ir dujų operacijos ir kurios neplanuoja išduoti licencijų tokioms operacijoms, praneša apie tai Komisijai ir užtikrina, kad ne vėliau kaip 2015 m. liepos 19 d. įsigaliotų tik tos priemonės, kurios būtinos siekiant laikytis 20, 32 ir 34 straipsnių. Tokios valstybės narės negali išduoti licencijų tokioms operacijoms, kol į nacionalinę teisę neperkels ir neįgyvendins likusių šios direktyvos nuostatų ir apie tai nepraneš Komisijai.
4. Nukrypstant nuo 1 dalies pirmos pastraipos ir atsižvelgiant į 5 dalį, valstybės narės, neturinčios priėjimo prie jūros, užtikrina, kad ne vėliau kaip 2015 m. liepos 19 d. įsigaliotų tik tos priemonės, kurios būtinos siekiant laikytis 20 straipsnio.
5. Kai 2013 m. liepos 18 d. valstybėje narėje, kuriai taikomos 3 arba 4 dalys, nėra įregistruota nė vienos įmonės, vykdančios operacijas, kurioms taikomas 20 straipsnis, ta valstybė narė užtikrina, kad priemonės, būtinos siekiant laikytis 20 straipsnio, įsigaliotų tik praėjus 12 mėnesių po tokios įmonės vėlesnio įregistravimo toje valstybėje narėje dienos, arba ne vėliau kaip 2015 m. liepos 19 d., priklausomai nuo to, kuri data yra vėlesnė.
42 straipsnis
Pereinamojo laikotarpio nuostatos
1. Planuojamų gavybos įrenginių savininkų ir operatorių bei gręžimo operacijas planuojančių ir vykdančių operatorių atžvilgiu valstybės narės taiko įstatymus ir kitus teisės aktus, priimtus pagal 41 straipsnį ne vėliau kaip 2016 m. liepos 19 d.
2. Esamų įrenginių atžvilgiu valstybės narės pradeda taikyti pagal 41 straipsnį priimtus įstatymus ir kitus teisės aktus nuo rizikos įvertinimo dokumentų suplanuotos peržiūros reguliavimo aspektu datos, ir bet kuriuo atveju ne vėliau kaip 2018 m. liepos 19 d.
43 straipsnis
Įsigaliojimas
Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
44 straipsnis
Adresatai
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Strasbūre 2013 m. birželio 12 d.