ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 5. září 2013
o vnitrostátních prováděcích opatřeních pro přechodné bezplatné přidělování povolenek na emise skleníkových plynů v souladu s čl. 11 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES
(oznámeno pod číslem C(2013) 5666)
(Text s významem pro EHP)
(2013/448/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na články 10a a 11 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Pro provozovatele zařízení v rámci systému Unie pro obchodování s emisemi (EU ETS) platí počínaje rokem 2013 pravidlo přidělovat povolenky na emise dražením. Způsobilým provozovatelům se však budou v období let 2013-2020 nadále přidělovat bezplatné povolenky. Množství povolenek, které jednotliví provozovatelé obdrží, je určeno na základě harmonizovaných pravidel platných v celé Unii, která jsou dána směrnicí 2003/87/ES a rozhodnutím Komise 2011/278/EU (2).
(2)
Členské státy byly vyzvány, aby Komisi do 30. září 2011 předložily svá vnitrostátní prováděcí opatření, která obsahují kromě dalších povinných informací seznam zařízení na jejich území, která patří mezi zařízení v působnosti směrnice 2003/87/ES, a předběžné množství bezplatných povolenek, které budou přiděleny v období 2013-2020, vypočítané na základě harmonizovaných pravidel platných pro celou Unii.
(3)
Článek 18 Aktu o podmínkách přistoupení Chorvatské republiky a o úpravách Smlouvy o Evropské unii, Smlouvy o fungování Evropské unie a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (3) stanoví přechodná opatření týkající se Chorvatska, která jsou uvedena v příloze V tohoto Aktu. Podle oddílu 10 přílohy V Chorvatsko zajistí, aby provozovatelé splňovali požadavky směrnice 2003/87/ES během celého roku 2013. Provozovatelé způsobilých zařízení rovněž obdrží bezplatné povolenky na celý rok 2013, což jim umožní plný soulad se systémem EU ETS a jeho principy ročního monitorování, podávání zpráv, ověřování emisí a vyřazování povolenek. V souladu s uvedeným Chorvatsko předložilo Komisi svá vnitrostátní prováděcí opatření podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a čl. 15 odst. 1 rozhodnutí 2011/278/EU.
(4)
Vnitrostátní prováděcí opatření se předkládají v elektronické šabloně, kterou poskytla Komise, aby zajistila kvalitu a porovnatelnost údajů. Všechny členské státy předložily v tomto nebo podobném formátu seznam zařízení, tabulku se všemi příslušnými údaji ke každému zařízení a zprávu o metodologii, ve které je popsán způsob, jakým příslušné orgány členského státu údaje shromáždily.
(5)
Vzhledem ke značnému záběru předložených informací a údajů Komise nejprve prověřila úplnost všech vnitrostátních prováděcích opatření. V případech, kdy Komise neshledala předložené informace kompletní, požádala dotčený členský stát o dodatečné informace. Příslušné orgány v odpovědi na tyto žádosti předložily dodatečné informace, aby vnitrostátní prováděcí opatření doplnily.
(6)
Vnitrostátní prováděcí opatření včetně předběžného celkového ročního množství povolenek na emise přidělených bezplatně na období 2013-2020 byla vyhodnocena podle kritérií směrnice 2003/87/ES, zejména článku 10a, a podle rozhodnutí 2011/278/EU a s ohledem na pokyny Komise pro členské státy schválené Výborem pro změnu klimatu dne 14. dubna 2011. V odpovídajících případech se bral ohled na pokyny k výkladu přílohy I směrnice 2003/87/ES.
(7)
Komise provedla podrobné posouzení shody vnitrostátních prováděcích opatření v každém členském státě. Komise provedla v rámci tohoto komplexního posouzení jak analýzu konzistence samotných údajů, tak analýzu konzistence údajů s harmonizovanými pravidly pro přidělování povolenek. Komise nejprve prověřila oprávněnost nároku zařízení na bezplatné přidělení povolenek, rozdělení zařízení na dílčí zařízení a jejich hranice. Poté Komise prověřila správnost použití referenčních úrovní v odpovídajících případech dílčích zařízení. Vzhledem k tomu, že pro referenční úrovně produktu dílčích zařízení stanoví rozhodnutí 2011/278/EU v podstatě pro každý produkt jednu referenční úroveň, zaměřila se Komise zejména na používání referenčních úrovní pro konečné produkty podle definice produktu a systémových hranic definovaných v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU. Komise navíc podrobně analyzovala výpočty historických úrovní činnosti zařízení, případy významných změn kapacity během základního období a rovněž případy, kdy byla zařízení uvedena do provozu během základního období, výpočty předběžného počtu povolenek k bezplatnému přidělení se zřetelem na zaměnitelnost paliva a elektřiny, statut úniku uhlíku a teplo odváděné do domácností, neboť uvedené aspekty mají významný vliv na přidělování povolenek. Určování případných dodatečných nesrovnalostí v aplikaci harmonizovaných pravidel pro přidělování povolenek se provedlo pomocí dalších statistických analýz a kontrol věrohodnosti pomocí indikátorů, například srovnáním velikosti navrženého přídělu povolenek na historickou aktivitu s referenčními hodnotami nebo srovnáním úrovně historické aktivity s výrobní kapacitou.
(8)
Na základě výsledků uvedeného posouzení provedla Komise detailní posouzení zařízení, u kterých se zjistily nesrovnalosti v používání harmonizovaných pravidel pro přidělování povolenek, a vyžádala si další vysvětlení od příslušných orgánů dotčeného členského státu.
(9)
Na základě výsledků posouzení shody Komise shledává, že vnitrostátní prováděcí opatření Belgie, Bulharska, Dánska, Estonska, Irska, Řecka, Španělska, Francie, Chorvatska, Itálie, Kypru, Lotyšska, Litvy, Lucemburska, Maďarska, Malty, Nizozemska, Rakouska, Polska, Portugalska, Rumunska, Slovinska, Slovenska, Finska, Švédska a Spojeného království jsou v souladu se směrnicí 2003/87/ES a rozhodnutím 2011/278/EU. Zařízení, na která se vztahují vnitrostátní prováděcí opatření členských států, byla shledána způsobilými pro přidělení bezplatných povolenek a nebyly zjištěny žádné nesrovnalosti v předběžné celkové roční výši bezplatně přidělených povolenek navrhovaných jednotlivými členskými státy.
(10)
Výsledky posouzení však ukázaly, že některé aspekty vnitrostátních prováděcích opatření předložených Německem a Českou republikou nejsou v souladu s kritérii směrnice 2003/87/ES a rozhodnutí 2011/278/EU při zohlednění pokynů Komise členským státům schválených 14. dubna 2011 Výborem pro změnu klimatu.
(11)
Komise zjistila, že Německo navrhlo přidělit sedmi zařízením větší množství bezplatných povolenek na emise, aby se podle jeho názoru předešlo zbytečným nesnázím. V souladu s článkem 10a směrnice 2003/87/ES a rozhodnutím 2011/278/EU je předběžné množství bezplatně přidělených povolenek předkládané jako součást vnitrostátních prováděcích opatření vypočteno na základě harmonizovaných pravidel platných pro celou Unii. Rozhodnutí 2011/278/EU neumožňuje úpravu, kterou by Německo chtělo provést na základě § 9 odst. 5 německého zákona o obchodování s emisemi skleníkových plynů (TEHG) z 28. července 2011. Zatímco do roku 2012 bylo bezplatné přidělování povolenek organizováno na národním základě, na období počínající rokem 2013 zákonodárce záměrně zavedl plně harmonizovaná pravidla pro přidělování bezplatných povolenek zařízením, aby měla všechna zařízení stejné podmínky. Jakákoli jednostranná změna v předběžných množstvích bezplatných povolenek vypočítaných členskými státy na základě rozhodnutí 2011/278/EU by uvedený harmonizovaný přístup narušila. Německo neuvedlo, že by příděly vypočítané na základě rozhodnutí 2011/278/EU pro dotčená zařízení byly zjevně nepřiměřené vzhledem k cílům dosažení plné harmonizace přidělování povolenek. Přidělení většího množství bezplatných povolenek některým zařízením by mohlo narušit hospodářskou soutěž, nebo by mohlo vzniknout nebezpečí takového narušení, a vzhledem k tomu, že obchodování s povolenkami má ve všech odvětvích zahrnutých do směrnice 2003/87/ES celounijní charakter, důsledky by měly přeshraniční dosah. S ohledem na zásady jednotného zacházení se zařízeními zahrnutými do EU ETS a jednotného přístupu k členským státům proto Komise nemůže souhlasit s předběžným množstvím bezplatných povolenek pro některá zařízení obsažená v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních a uvedená v bodě A přílohy I.
(12)
Komise rovněž zjistila, že vnitrostátní prováděcí opatření navržená Německem jsou v rozporu s rozhodnutím 2011/278/EU, protože použití produktových referenčních úrovní pro tekuté surové kovy v případech uvedených v bodě B přílohy I k tomuto rozhodnutí neodpovídá příslušným pravidlům. Komise v této souvislosti shledává, že v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních se v případech výroby oceli v kyslíkových konvertorech a v případech, kdy se tekutý surový kov z vysokých pecí nezpracovává na ocel v témže zařízení, ale zasílá se k dalšímu zpracování, nepřidělují bezplatné povolenky na emise provozovateli vysoké pece na výrobu tekutého kovu. Místo toho se bezplatné povolenky poskytují zařízení na zpracování oceli.
(13)
Komise poukazuje na to, že rozhodnutím 2011/278/EU byly zavedeny referenční úrovně produktu, podle kterých se povolenky na emise přidělují a které zohledňují definice produktu a celý výrobní proces, díky čemuž je možné ověřit údaje o výrobě a jednotné používání referenčních úrovní produktu v celé Unii. Referenční úrovně produktu se používají pro zařízení, která se za tímto účelem rozdělí na dílčí zařízení, a referenční úrovně dílčího zařízení se definují jako vstupy, výstupy a odpovídající emise související s výrobou produktu, pro který je v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU stanovena referenční úroveň. Referenční úroveň se tak stanoví pro produkty, nikoli pro procesy. V souladu s tím byla referenční úroveň vytvořena i pro tekutý kov, přičemž jako produkt bylo definováno tekuté železo nasycené uhlíkem za účelem dalšího zpracování. Skutečnost, že systémové hranice pro referenční úrovně tekutého kovu dané přílohou I rozhodnutí 2011/278/EU zahrnují výrobu oceli v kyslíkových konvertorech, neumožňuje členským státům opomenout, že se příděly povolenek mají vztahovat na výrobu daného produktu. Tento přístup se opírá i o skutečnost, že referenční hodnoty by měly pokrýt všechny přímé emise spojené s výrobou. Zdrojem emisí je právě výroba tekutého kovu ve vysoké peci, zatímco při zpracování surového železa na ocel v kyslíkových konvertorech vzniká emisí poměrně málo. V souladu s tím by měla být i referenční úroveň mnohem nižší, pokud pokrývá zařízení, která dovážejí a zpracovávají tekutý kov v kyslíkových konvertorech na ocel. Vzhledem k celkovému postupu přidělování povolenek stanovenému rozhodnutím 2011/278/EU, zejména s ohledem na pravidla pro rozsáhlé změny kapacity, nelze navíc považovat příděly povolenek navrhované Německem za konsistentní. Komise proto shledala, že vzhledem k nedostatku odpovídajících dílčích zařízení, která by umožnila stanovit příděly povolenek podle článku 10 rozhodnutí 2011/278/EU, nelze zařízení dovážející tekutý kov k dalšímu zpracování považovat za způsobilé k získání bezplatných povolenek na dovážený tekutý kov na základě referenčních úrovní pro tekutý kov. Komise proto nesouhlasí s předběžným celkovým ročním množstvím bezplatných povolenek, které je navrženo pro zařízení uvedená v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí.
(14)
Pokud jde o používání referenčních úrovní pro tekutý kov ve vnitrostátních prováděcích opatřeních navržených Českou republikou, Komise zjistila, že příděly povolenek zařízením s identifikátorem CZ-existing-CZ-73-CZ-0134-11/M uvedeným v bodě C neodpovídají hodnotám referenčních úrovní pro tekutý kov vynásobeným příslušnou historickou úrovní činnosti týkající se produktů, které byly předloženy ve vnitrostátních prováděcích opatřeních, a neodpovídají proto čl. 10 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2011/278/EU. Komise proto nesouhlasí s přídělem povolenek tomuto zařízení, dokud nebude chyba odstraněna. Komise navíc zjistila, že příděl pro zařízení uvedené v bodě C s identifikátorem CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 započítává procesy zahrnuté do systémových hranic referenční úrovně tekutého kovu. Zařízení však tekutý kov nevyrábí, ale dováží. Vzhledem k tomu, že v zařízení s identifikátorem CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 k výrobě tekutého kovu nedochází, a není v něm tedy ani odpovídající dílčí zařízení pro referenční úroveň, podle kterého by se dal určit příděl povolenek podle článku 10 rozhodnutí 2011/278/EU, navržené množství povolenek neodpovídá pravidlům pro přidělování a mohlo by dojít k dvojímu započítání. Komise proto nesouhlasí s příděly zařízením uvedeným v bodě C přílohy I tohoto rozhodnutí.
(15)
Komise zjistila, že zařízení uvedená v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí obdrží povolenky na základě dílčího zařízení pro emise z procesů výroby zinku ve vysoké peci a souvisejících procesech. Komise v této souvislosti zjistila, že emise pokryté dílčím zařízením z procesů jsou už zahrnuty do referenčních úrovní dílčích zařízení pro tekutý kov, na základě čehož jedno zařízení rovněž obdrželo povolenky, a jsou tedy započítány dvakrát. Dílčí zařízení pro referenční úroveň produktu pro tekutý kov jednoznačně pokrývá vstupy, výstupy a odpovídající emise z výroby tekutého kovu ve vysoké peci a související procesy dané v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU, včetně zpracování strusky. Vnitrostátní prováděcí opatření navrhovaná Německem proto odporují čl. 10 odst. 8 rozhodnutí 2011/278/EU a povinnosti zabránit dvojímu započítávání emisí, neboť některé emise jsou v přídělu pro tato zařízení započítány dvakrát. Komise proto nesouhlasí s přídělem povolenek pro tato zařízení na základě dílčího zařízení pro emise z procesů pro výrobu zinku ve vysoké peci a souvisejících procesů.
(16)
Komise také zjistila, že seznam zařízení uvedený v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních není úplný, a neodpovídá tedy čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. V seznamu nejsou uvedena zařízení na výrobu polymerů, zvláště S-PVC, E-PVC a monomerů vinylchloridu, a předpokládané množství povolenek, které by mělo být těmto zařízením nacházejícím se na území Německa přiděleno, ačkoli se na ně směrnice vztahuje a jsou uvedena v oddílu 5.1 pokynů Komise k výkladu přílohy I směrnice 2003/87/ES schválených 18. března 2010 Výborem pro změnu klimatu. Komise si je v této souvislosti vědoma, že podle názoru Německa výroba polymerů, zvláště S-PVC a E-PVC a monomerů vinylchloridu, do přílohy I směrnice 2003/87/ES nepatří. Komise shledává, že výroba polymerů, včetně S-PVC a E-PVC a monomerů vinylchloridu, splňuje definici příslušných činností v příloze I směrnice 2003/87/ES (množstevní výroba organických chemikálií). V souladu s tím a v úzké spolupráci s členskými státy a dotčenými průmyslovými odvětvími byly odvozeny a do přílohy I rozhodnutí 2011/278/EU zařazeny referenční úrovně produktu pro S-PVC, E-PVC a monomery vinylchloridu.
(17)
Komise zjistila, že neúplný seznam německých zařízení nepříznivě ovlivňuje příděly založené na dílčím zařízení pro referenční úroveň tepla pro zařízení vyjmenovaná v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí, která dodávají teplo zařízením s množstevní výrobou organických chemikálií. Zatímco bezplatné povolenky na základě dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla lze přidělit pouze na dodávky tepla do zařízení nebo jednotek nespadajících do působnosti směrnice 2003/87/ES, v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních jsou započítány příděly pro zařízení dodávající teplo do zařízení s aktivitami náležejícími do oblasti přílohy I směrnice 2003/87/ES vyjmenovanými v příloze I k tomuto rozhodnutí. Proto navržené příděly pro zařízení uvedená v bodě E přílohy I neodpovídají pravidlům pro přidělování povolenek. Komise proto nesouhlasí s přídělem zařízením uvedeným v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí.
(18)
V souladu s článkem 9 a 9a směrnice 2003/87/ES zveřejnila Komise rozhodnutím 2010/634/EU (4) absolutní množství povolenek na období 2013-2020 pro celou Unii. Množství uvažované podle článku 9 směrnice 2003/87/ES tak vychází z celkového množství povolenek vydaných členskými státy podle rozhodnutí Komise o jejich národních alokačních plánech pro přidělování povolenek na období let 2008-2012. Po skončení obchodovacího období 2008-2012 však Komise získala další informace a přesnější údaje, zejména co se týče množství povolenek vydaných novým členským státům z rezervy pro nové účastníky trhu z řad členských států a o použití rezervních povolenek členských států na projekty společného provádění podle článku 3 rozhodnutí Komise 2006/780/ES (5). S ohledem na upravené množství povolenek pro celou Unii podle článku 9a směrnice 2003/87/ES a zejména na odstavec 1 a 4 uvedeného článku, by se rovněž měly zohlednit nejnovější vědecké poznatky o potenciálu skleníkových plynů ovlivnit globální oteplování, rozhodnutí Komise C(2011) 3798 a C(2012) 497 o přijetí jednostranného rozhodnutí Itálie a Spojeného království o začlenění dalších skleníkových plynů a činností podle článku 24 směrnice 2003/87/ES a vynětí zařízení s nízkými emisemi z EU ETS podle článku 27 směrnice 2003/87/ES Německem, Spojeným královstvím, Francií, Nizozemskem, Španělskem, Slovinskem a Itálií.
(19)
Absolutní množství povolenek pro celou Unii musí navíc zohlednit přistoupení Chorvatska k Evropské unii a rozšíření EU ETS o státy EHP-ESVO. Podle oddílu 8 přílohy III Aktu o podmínkách přistoupení Chorvatské republiky a o úpravách Smlouvy o Evropské unii, Smlouvy o fungování Evropské unie a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii, bylo přistoupením Chorvatska navýšeno množství uvažované v článku 9 směrnice 2003/87/ES o množství povolenek, které Chorvatsko musí dražit podle čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. Začlenění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/29/ES (6) a rozhodnutí 2011/278/EU ve znění rozhodnutí Komise 2011/745/EU (7) rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 152/2012 (8) do Dohody o Evropském hospodářském prostoru v důsledku zvýší celkové množství povolenek v systému EU ETS jako celku podle článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES. Je proto nutné v Dohodě o EHP zohlednit příslušné hodnoty poskytnuté státy EHP- ESVO v části A přílohy této směrnice.
(20)
Rozhodnutí 2010/634/EU by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(21)
Celkové množství povolenek určených na základě článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES pro rok 2013 se v roce 2014 a v každém následujícím roce snižuje za použití lineárního faktoru 1,74 % vycházejícího z roku 2010, čímž se dojde k počtu 38 264 246 povolenek.
(22)
Ustanovení čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES omezuje maximální roční množství povolenek, které je základem pro výpočet bezplatných povolenek zařízením, na která se nevztahuje čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES. Toto maximální množství je složeno ze dvou částí uvedených v čl. 10a odst. 5 písm. a) a b) směrnice 2003/87/ES, z nichž každou část stanoví Komise na základě množství určeného podle článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES, veřejně přístupných údajů v databázích Unie a informací poskytnutých členskými státy, zejména o podílu emisí z výroby elektřiny a dalších zařízení nezpůsobilých pro přidělení bezplatných povolenek uvedených v čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES a také na základě ověřených emisí z období 2005-2007 ze zařízení náležejících do EU ETS až od roku 2013, pokud jsou k dispozici, se zohledněním nejnovějších vědeckých poznatků o potenciálu skleníkových plynů přispívat ke globálnímu oteplení.
(23)
Maximální počet povolenek stanovený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES nemůže být překročen, což je zajištěno použitím ročního opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětví, kterým se v případě nutnosti rovnoměrně sníží počet bezplatných povolenek všem způsobilým zařízením. Členské státy musí uvedený koeficient zohlednit při rozhodování vycházejícím z předběžného množství přidělených povolenek a při konečném ročním přidělení povolenek zařízením musí zohlednit toto rozhodnutí. Ustanovení čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU ukládá Komisi, aby stanovila opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví, který se stanoví srovnáním souhrnu předběžného celkového ročního množství bezplatných povolenek předloženého členskými státy s maximálním množstvím daným v čl. 10a odst. 5 vypočítaným v souladu s čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU.
(24)
Po začlení směrnice 2009/29/ES do Dohody o EHP rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 152/2012 musí země EHP-ESVO používat maximální počet povolenek daný v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003//87/ES, harmonizovaná pravidla přidělování povolenek a opravný faktor jednotný pro všechna odvětví. Je proto nutné, aby se zohlednilo předběžné stanovení množství bezplatných povolenek na emise na období 2013-2020 dané rozhodnutím Kontrolního úřadu ESVO ze dne 10. července 2013 o vnitrostátních prováděcích opatřeních Islandu, Norska a Lichtenštejnska.
(25)
Maximální počet stanovený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES je 809 315 756 povolenek pro rok 2013. Ke zjištění tohoto maximálního počtu povolenek Komise nejprve shromáždila informace členských států a zemí EHP-ESVO o tom, zda jsou zařízení klasifikována jako výrobci elektřiny nebo jiná zařízení uvedená v čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES. Poté Komise stanovila za období 2005-2007 podíl emisí ze zařízení, na která se uvedené ustanovení nevztahuje, ale která jsou zahrnuta do EU ETS na období 2008-2012. Komise pak tímto 34,78289436 % podílem vynásobila množství (1 976 784 044 povolenek) vypočítané podle článku 9 směrnice 2003/87/ES. K výsledku tohoto výpočtu pak Komise připočítala 121 733 050 povolenek vycházejících z průměrného množství ověřených emisí z příslušných zařízení za období 2005-2007, při zohlednění revidovaného rozsahu EU ETS z roku 2013. K tomu účelu použila Komise informace poskytnuté členskými státy a zeměmi EHP-ESVO, aby upravila mezní hodnotu. Pokud nebyla k dispozici informace o množství ročních ověřených emisí za období 2005-2007, získala Komise příslušné hodnoty v možném rozsahu extrapolací z ověřených emisí v pozdějších letech za použití faktoru 1,74 % v opačném směru. Informace a údaje k tomu použité Komise konzultovala s členskými státy a ty jejich správnost potvrdily. Porovnáním maximálního počtu povolenek daného v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES s předběžným ročním množstvím bezplatných povolenek bez použití faktorů uvedených v příloze VI k rozhodnutí 2011/278/EU se obdrží roční opravný faktor jednotný pro všechna odvětví uvedený v příloze II tohoto rozhodnutí.
(26)
Podle doplněného přehledu počtu povolenek k bezplatnému přidělení, který vyplývá z tohoto rozhodnutí, může Komise lépe odhadnout množství povolenek, které jsou určeny k dražbě podle čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. Vzhledem k maximálnímu počtu povolenek stanovených čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES, k přídělům na výrobu tepla podle čl. 10a odst. 4 uvedeným v tabulce níže a velikosti rezervy pro nové účastníky na trhu Komise odhaduje, že v období 2013-2020 bude dražit 8 176 193 157 povolenek.
(27)
Níže uvedená tabulka udává roční příděl povolenek pro výrobu tepla podle čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES.
Rok
Bezplatné povolenky podle čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES
2013
104 326 872
2014
93 819 860
2015
84 216 053
2016
75 513 746
2017
67 735 206
2018
60 673 411
2019
54 076 655
2020
47 798 754
(28)
Členské státy by na základě vnitrostátních prováděcích opatření, opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětví a lineárního faktoru měly určit výsledné roční množství bezplatných povolenek na každý rok období 2013-2020. Výsledné množství bezplatných povolenek by měl členský stát určit podle tohoto rozhodnutí, směrnice 2003/87/ES, rozhodnutí 2011/278/EU a dalších příslušných ustanovení právních předpisů Unie. Stejně tak by měly státy EHP-ESVO postupovat při určování konečného ročního počtu povolenek bezplatně přidělených zařízením na svém území na každý rok období 2013-2020 v souladu s čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU na základě vnitrostátních prováděcích opatření, opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětvi a lineárního faktoru.
(29)
Komise shledala, že přidělení bezplatných povolenek zařízením náležejícím do EU ETS na základě harmonizovaných pravidel pro celou Unii nezakládá selektivní hospodářskou výhodu podnikům, která by mohla narušit hospodářskou soutěž a která by mohla ovlivnit vnitřní trh Unie. Členské státy jsou povinny podle právních předpisů Unie přidělovat bezplatné povolenky a nemohou místo toho dražit odpovídající množství. Rozhodnutí členských států o přidělení bezplatných povolenek proto nemůže být považováno za opatření státní podpory ve smyslu článku 107 a 108 SFEU,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
KAPITOLA I
VNITROSTÁTNÍ PROVÁDĚCÍ OPATŘENÍ
Článek 1
1. Začlenění zařízení uvedených v příloze I tohoto rozhodnutí do seznamů zařízení, na které se vztahuje směrnice 2003/87/ES, předložených Komisi podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a příslušné předběžné celkové množství bezplatných povolenek na emise k přidělení zařízením uvedeným v příloze I tohoto rozhodnutí se zamítá.
2. Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě A přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství na každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud rozsahem změny nedojde k navýšení přídělů, které toto rozhodnutí nestanoví.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví koneční celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud v rámci změny nebudou přiděleny povolenky na základě referenčních úrovní tekutého kovu zařízením, které tekutý kov dovážejí k dalšímu zpracování, jak uvádí příloha I rozhodnutí 2011/278/EU. Pokud tím dojde k navýšení předběžného celkového ročního množství povolenek na emise zařízením, která vyrábějí tekuté kovy a vyvážejí je do zařízení uvedených v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí, není námitek proti tomu, aby dotčený členský stát odpovídajícím způsobem změnil předběžné celkové roční množství pro tato zařízení vyrábějící a vyvážející tekuté kovy.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě C přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud bude přidělení povolenek v souladu s čl. 10 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2011/278/EU a vyloučí se jakékoli příděly procesům, na které se vztahují systémové hranice referenční úrovně produktu pro tekutý kov stanovené v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU pro zařízení, která surové tekuté kovy nevyrábějí, ale dovážejí, které by jinak vedlo ke dvojímu započítání.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud se v rámci změny nepřidělí povolenky na základě dílčího zařízení pro emise z procesů pro výrobu zinku ve vysokých pecích a souvisejících procesů. Pokud by tím došlo k navýšení předběžných přídělů dílčím zařízením pro referenční úroveň tepla v zařízeních s vysokou pecí a uvedeným v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí, není námitek proti tomu, aby dotčený členský stát odpovídajícím způsobem změnil předběžné celkové roční množství pro tato zařízení.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud v rámci změny nedojde k přidělení na teplo dodávané zařízením vyrábějícím polymery, jako jsou S-PVC a E-PVC a VCM.
3. Všechny změny uvedené v odstavci 2 musí být v co nejkratší lhůtě oznámeny Komisi a členské státy nepřistoupí k určování konečného celkového ročního množství pro jednotlivé roky období 2013-2020 v souladu s čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, dokud nebude provedena přijatelná změna.
Článek 2
Aniž je dotčen článek 1, není námitek k seznamu zařízení, na která se vztahuje směrnice 2003/87/ES, předloženému členskými státy podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a příslušným předběžným celkovým množstvím povolenek na emise bezplatně přidělených těmto zařízením.
KAPITOLA II
CELKOVÉ MNOŽSTVÍ POVOLENEK
Článek 3
Článek 1 rozhodnutí 2010/634/EU se nahrazuje tímto:
„Článek 1
Na základě článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES je celkové množství povolenek vydávaných počínaje rokem 2013 a každoročně lineárně snižovaných způsobem podle článku 9 směrnice 2003/87/ES stanoveno na 2 084 301 856 povolenek.“
KAPITOLA III
OPRAVNÝ KOEFICIENT JEDNOTNÝ PRO VŠECHNA ODVĚTVÍ
Článek 4
Opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví uvedený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES a stanovený podle čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU je uveden v příloze II tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 5. září 2013.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2013 m. rugsėjo 5 d.
dėl nacionalinių įgyvendinimo priemonių, susijusių su nemokamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų suteikimu pereinamuoju laikotarpiu laikantis Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87/EB 11 straipsnio 3 dalies
(pranešta dokumentu Nr. C(2013) 5666)
(Tekstas svarbus EEE)
(2013/448/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/87/EB, nustatančią šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje ir iš dalies keičiančią Tarybos direktyvą 96/61/EB (1), ypač į jos 10a ir 11 straipsnius,
kadangi:
(1)
nuo 2013 m. įvesta taisyklė, kad apyvartiniai taršos leidimai pagal Sąjungos šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą įrenginių operatoriams parduodami aukcionuose. Tačiau reikalavimus atitinkantys operatoriai 2013-2020 m. vis dar gaus nemokamų leidimų. Kiekvienam tokiam operatoriui suteikiamų leidimų skaičius nustatomas pagal suderintas Sąjungos taisykles, nustatytas Direktyvoje 2003/87/EB ir Komisijos sprendime 2011/278/ES (2);
(2)
valstybių narių pareikalauta iki 2011 m. rugsėjo 30 d. Komisijai pateikti nacionalines įgyvendinimo priemones (NĮP), kuriose be kitos privalomos informacijos būtų pateiktas jų teritorijoje esančių įrenginių, kuriems taikoma Direktyva 2003/87/EB, sąrašas ir preliminarus nemokamų leidimų, numatytų suteikti 2013-2020 m. skaičius, apskaičiuotas pagal suderintas Sąjungos taisykles;
(3)
Akto dėl Kroatijos Respublikos stojimo sąlygų ir Europos Sąjungos sutarties, Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo bei Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutarties pritaikomųjų pataisų (3) 18 straipsnyje numatyta Kroatijai taikyti to akto V priede nustatytas pereinamojo laikotarpio priemones. Pagal to V priedo 10 punktą Kroatijos reikalaujama užtikrinti, kad operatoriai laikytųsi Direktyvos 2003/87/EB nuostatų visus 2013 m. Reikalavimus atitinkančių įrenginių operatoriai visus 2013 m. gauna nemokamus leidimus, kad galėtų visapusiškai įgyvendinti ES apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos reikalavimus ir joje nustatytus kasmetinės stebėsenos, ataskaitų teikimo bei išmetamo ŠESD kiekio tikrinimo ir leidimų grąžinimo principus; atitinkamai, Kroatija pagal Direktyvos 2003/87/EB 11 straipsnio 1 dalį ir Sprendimo 2011/278/ES 15 straipsnio 1 dalį Komsijai pateikė NĮP;
(4)
siekdama užtikrinti duomenų kokybę ir palyginamumą Komisija parengė elektroninį NĮP pateikimo šabloną. Visos valstybės narės tokiu arba panašiu formatu pateikė įrenginių sąrašą, lentelę su visais reikiamais kiekvieno įrenginio duomenimis ir taikyto metodo ataskaitą, kurioje apibūdintas valstybių institucijų narių vykdytas duomenų rinkimo procesas;
(5)
kadangi pateikta labai įvairios informacijos ir duomenų, Komisija pirmiausia išnagrinėjo NĮP išsamumą. Pastebėjusi, kad trūksta duomenų, ji atitinkamų valstybių narių prašė daugiau informacijos. Atsiliepdamos į šiuos prašymus, atitinkamos institucijos pateikė papildomos reikiamos informacijos NĮP spragoms užpildyti;
(6)
tada NĮP, įskaitant preliminarius bendrus metinius apyvartinių taršos leidimų, numatytų paskirstyti 2013-2020 m., skaičius, įvertintos pagal Direktyvoje 2003/87/EB, konkrečiai 10a straipsnyje, ir Sprendime 2011/278/ES nustatytus kriterijus, atsižvelgiant į valstybėms narėms skirtus Komisijos rekomendacinius dokumentus, 2011 m. balandžio 14 d. patvirtintus Klimato kaitos komiteto. Atitinkamais atvejais atsižvelgta į Direktyvos 2003/87/EB I priedo aiškinimo rekomendacijas;
(7)
Komisija atliko išsamų kiekvienos valstybės narės NĮP atitikties reikalavimams įvertinimą. Jį atlikdama Komisija išanalizavo pačių duomenų nuoseklumą ir jų atitiktį suderintoms leidimų suteikimo taisyklėms. Pirmiausia ji išnagrinėjo įrenginių atitiktį nemokamų leidimų suteikimo reikalavimams, įrenginių padalijimą į įrenginio technologinio proceso dalis ir jų ribų nustatymą. Tada Komisija išanalizavo tinkamai nustatytų santykinių taršos rodiklių verčių taikymą atitinkamoms įrenginio technologinio proceso dalims. Kadangi Sprendime 2011/278/ES iš principo kiekvienam produktui nustatytas vienas santykinis taršos rodiklis, taikomas su produkto santykiniu taršos rodikliu susijusiai įrenginio technologinio proceso daliai, Komisija ypatingą dėmesį kreipė į santykinių taršos rodiklių verčių taikymą galutiniam produktui, pagamintam atsižvelgiant į Sprendimo 2011/278/ES I priede nustatytą produkto apibrėžtį ir sistemos ribas. Be to, kadangi tai turi didelės svarbos suteikiant leidimus, Komisija išsamiai analizavo įrenginių ankstesnių veiklos lygių apskaičiavimą, didelius pajėgumų pokyčius baziniu laikotarpiu ir tuos atvejus, kai įrenginys veiklą pradėjo baziniu laikotarpiu, taip pat preliminaraus nemokamų apyvartinių taršos leidimų, kuriuos numatyta suteikti atsižvelgiant į kuro ir elektros energijos pakeičiamumą, anglies dioksido nutekėjimo lygį ir šilumos eksportą į privačius namų ūkius, skaičiaus apskaičiavimą. Kitos statistinės analizės ir patikimumo patikrinimai naudojant tokius rodiklius, kaip siūlomas suteikti leidimų skaičius pagal ankstesnį veiklos lygį, palyginti su santykinių taršos rodiklių vertėmis, arba ankstesnis veiklos lygis, palyginti su gamybos pajėgumu, padėjo nustatyti galimus papildomus suderintų leidimų suteikimo taisyklių taikymo pažeidimus;
(8)
to įvertinimo rezultatų pagrindu Komisija atliko išsamų įrenginių, kurių atveju nustatyti galimi suderintų leidimų suteikimo taisyklių taikymo pažeidimai, įvertinimą, pareikalaudama atitinkamos valstybės narės kompetentingų institucijų paaiškinimo;
(9)
atsižvelgdama į to atitikties įvertinimo rezultatus, Komisija pripažįsta, kad Airijos, Austrijos, Belgijos, Bulgarijos, Danijos, Estijos, Graikijos, Ispanijos, Italijos, Jungtinės Karalystės, Kipro, Kroatijos, Latvijos, Lenkijos, Lietuvos, Liuksemburgo, Maltos, Nyderlandų, Portugalijos, Prancūzijos, Rumunijos, Slovakijos, Slovėnijos, Suomijos, Švedijos ir Vengrijos NĮP atitinka Direktyvos 2003/87/EB ir Sprendimo 2011/278/ES nuostatas. Pripažinta, kad į šių valstybių NĮP įtraukti įrenginiai atitinka nemokamų leidimų suteikimo reikalavimus ir neaptikta jokių pažeidimų, susijusių su kiekvienos valstybės narės pasiūlytu preliminariu bendru metiniu nemokamų apyvartinių taršos leidimų skaičiumi;
(10)
tačiau remdamasi įvertinimo rezultatais Komisija mano, kad atsižvelgiant į valstybėms narėms skirtus Komisijos rekomendacinius dokumentus, 2011 m. balandžio 14 d. patvirtintus Klimato kaitos komiteto, kai kurie Vokietijos ir Čekijos pateiktų NĮP aspektai neatitinka Direktyvoje 2003/87/EB ir Sprendime 2011/278/ES nustatytų kriterijų;
(11)
Komisija pažymi, kad Vokietija pasiūlė septynis įrenginius, kuriems numatė suteikti padidintą nemokamų apyvartinių taršos leidimų skaičių, nes tai, jos nuomone, padėtų išvengti nereikalingų nepatogumų. Remiantis Direktyvos 2003/87/EB 10a straipsnio ir Sprendimo 2011/278/ES nuostatomis, preliminarus nemokamų leidimų skaičius, pateiktinas kaip NĮP dalis, yra apskaičiuojamas laikantis suderintų Sąjungos taisyklių. Sprendime 2011/278/ES nenumatyta korekcija, kurią Vokietija norėtų padaryti remdamasi 2011 m. liepos 28 d. Vokietijos šiltnamio efektą sukeliančių išmetamųjų dujų leidimų prekybos akto (TEHG) 9 straipsnio 5 dalimi. Iki 2012 m. nemokamų apyvartinių taršos leidimų paskirstymas buvo organizuojamas nacionaliniu lygmeniu, tačiau nuo 2013 m. prasidedančiam laikotarpiui teisės aktų leidybos institucija tikslingai nustatė visapusiškai suderintas nemokamų leidimų suteikimo įtenginiams taisykles, kad visiems įrenginiams būtų taikomos vienodos sąlygos. Bet koks vienašalis preliminaraus suteikti numatytų nemokamų leidimų skaičiaus, valstybių narių apskaičiuoto remiantis Sprendimu 2011/278/ES, pakeitimas prieštarautų šiam suderintam metodui. Vokietija neįrodė, kad atitinkamiems įrenginiams suteikiamų leidimų skaičius, apskaičiuotas remiantis Sprendimu 2011/278/ES, buvo akivaizdžiai netinkamas atsižvelgiant į įgyvendintiną visapusiško leidimų suteikimo suderinimo tikslą. Vieniems įrenginiams skyrus daugiau nemokamų leidimų nei kitiems būtų iškreipta konkurencija arba kiltų grėsmė ją iškreipti ir būtų sulaukta tarptautinių pasekmių, nes visuose į Direktyvos 2003/87/EB taikymo sritį patenkančiuose sektoriuose vykdoma Sąjungos masto prekyba. Atsižvelgdama į principą, pagal kurį visiems įrenginiams ir valstybėms narėms pagal ES apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą taikomos vienodos sąlygos, Komisija mano, kad dėl šios priežasties tikslinga nepritarti Vokietijos NĮP nurodytiems preliminariems nemokamų leidimų, numatytų suteikti tam tikriems I priedo A punkte išvardytiems įrenginiams, skaičiams;
(12)
Komisijos nuomone, Vokietijos pasiūlytos NĮP taip pat prieštarauja Sprendimui 2011/278/ES, nes santykinio taršos rodiklio taikymas išlydytam metalui šio sprendimo I priedo B punkte išvardytais atvejais neatitinka atitinkamų taisyklių. Šiuo atžvilgiu Komisija pastebėjo, kad Vokietijos NĮP nurodytais plieno gamybos procesų deguoniniuose konverteriuose atvejais ir tais atvejais, kai aukštakrosnėse išlydytas metalas nėra perdirbamas į plieną tame pačiame įrenginyje, bet eksportuojamas į kitą, aukštakrosnę metalui lydyti turinčio įrenginio operatoriui nenumatyta skirti jokių nemokamų apyvartinės taršos leidimų. Vietoj to, nemokamus leidimus numatyta skirti įrenginiui, kuriame vykdomas metalo perdirbimas į plieną;
(13)
Komisija pažymi, kad apyvartinių taršos leidimų suteikimo tikslais Sprendime 2011/278/ES buvo nustatyti santykiniai taršos rodikliai, atsižvelgiant į produktų apibrėžtis ir įvairiausius gamybos procesus, kurie naudojami tikrinant gamybos duomenis ir vienodai taikant produkto santykinius taršos rodiklius visoje Sąjungoje. Taikant produktų santykinius taršos rodiklius, įrenginiai padalijami į įrenginio technologinio proceso dalis; su produkto santykiniu taršos rodikliu susijusi įrenginio technologinio proceso dalis apibrėžiama kaip su produkto, kurio santykinis taršos rodiklis nustatytas Sprendimo 2011/278/ES I priede, gamyba susijusios sąnaudos, produkcija ir atitinkamas išmetamas ŠESD kiekis. Taigi santykiniai taršos rodikliai nustatomi produktams, o ne procesams. Atitinkamai, nustatytas santykinis taršos rodiklis išlydytam metalui, o produktas apibrėžtas kaip skysta, anglies prisotinta geležis tolesniam apdorojimui. Tai, kad išlydyto metalo santykinio taršos rodiklio, nustatyto Sprendimo 2011/278/ES I priede, sistemos ribos apima deguoninius konverterius, nėra priežastis valstybėms narėms nepaisyti to, kad leidimai turėtų būti suteikiami konkretaus produkto gamybai. Šią nuostatą pagrindžia ir tai, kad santykinių taršos rodiklių vertės turėtų apimti visą išmetamą tiesiogiai su gamyba susijusių šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį. Tačiau didžiausią išmetamą ŠESD kiekį lemia būtent geležies lydymas aukštakrosnėje, o išlydyto metalo perdirbimo į plieną deguoniniame konverteryje proceso metu išmetamas teršalų kiekis yra santykinai nedidelis. Todėl santykinio taršos rodiklio vertė būtų gerokai mažesnė, jei ji apimtų ir tuos įrenginius, į kuriuos importuojamas išlydytas metalas ir kuriuose jis perdirbamas į plieną deguoniniame konverteryje. Be to, atsižvelgiant į visą Sprendime 2011/278/ES nustatytą leidimų paskirstymo schemą ir ypač į taisykles dėl didelių pajėgumo pokyčių, Vokietijos pasiūlytas leidimų suteikimas negali būti laikomas atitinkančiu reikalavimus. Komisijos nuomone, leidimų suteikimas pagal Sprendimo 2011/278/ES 10 straipsnį negalimas, nes trūksta atitinkamos įrenginio technologinio proceso dalies, todėl įrenginiai, į kuriuos toliau apdoroti importuojamas išlydytas metalas, negali būti laikomi atitinkančiais reikalavimus nemokamiems leidimams gauti remiantis importuojamam išlydyto metalo kiekiui taikomo išlydyto metalo santykiniu taršos rodikliu. Todėl Komisija nepritaria preliminariems bendriems metiniams nemokamų leidimų, siūlomų suteikti šio sprendimo I priedo B punkte išvardytiems įrenginiams, skaičiams;
(14)
dėl išlydyto metalo santykinių taršos rodiklių taikymo Čekijos pasiūlytose NĮP, Komisija pažymi, kad siūlymas suteikti leidimus C punkte nurodytam įrenginiui, kurio atpažinties Nr. CZ-existing-CZ-73-CZ-0134-11/M, neatitinka NĮP nurodytos išlydyto metalo santykinio taršos rodiklio, padauginto iš atitinkamos su produktu susijusios ankstesnio laikotarpio veiklos lygio, vertės ir todėl prieštarauja Sprendimo 2011/278/ES 10 straipsnio 2 dalies a punktui. Todėl Komisija nepritaria leidimų suteikimui šiam įrenginiui, nebent klaida bus ištaisyta. Be to, Komisija pažymi, kad siūlant suteikti leidimus C punkte nurodytam įrenginiui, kurio atpažinties Nr. CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05, atsižvelgta į procesus, kurie patenka į išlydyto metalo santykinio taršos rodiklio sistemos ribas. Tačiau tame įrenginyje metalas nelydomas, išlydytas metalas į jį importuojamas. Leidimų suteikimas pagal Sprendimo 2011/278/ES 10 straipsnį yra negalimas, nes įrenginyje, kurio atpažinties Nr. CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05, trūksta metalo lydymo funkcijos ir todėl trūksta atitinkamos su produkto santykinio taršos rodikliu susijusios technologinio proceso dalies, taigi siūlomas leidimų suteikimas neatitinka leidimų suteikimo taisyklių ir dėl jo kyla dvigubo ŠESD skaičiavimo rizika. Todėl Komisija nepritaria leidimų suteikimui šio sprendimo I priedo C punkte išvardytiems įrenginiams;
(15)
Komisija pažymi, kad šio sprendimo I priedo D punkte nurodytiems įrenginiams leidimai suteikiami remiantis su proceso metu išsiskiriančiomis ŠESD susijusia įrenginio technologinio proceso dalimi, skirta cinko gamybai aukštakrosnėje ir susjusiems procesams. Šiuo atžvilgiu Komisija pažymi, kad su proceso metu išsiskiriančiomis ŠESD susijusios įrenginio technologinio proceso dalies teršalų kiekis jau įtrauktas į su produkto santykiniu taršos rodikliu susijusią įrenginio metalo lydymo technologinio proceso dalį, kurios pagrindu vienam iš įrenginių jau suteikti leidimai, todėl atitinkami ŠESD kiekiai skaičiuojami dvigubai. Su produkto santykiniu taršos rodikliu susijusi įrenginio metalo lydymo technologinio proceso dalis neabejotinai yra sąnaudos, produkcija ir atitinkamas išmetamas ŠESD kiekis, susiję su išlydyto metalo gamyba aukštakrosnėje bei visais susijusiais procesais, kaip nustatyta Sprendimo 2011/278/ES I priede, įskaitant šlako apdorojimą. Todėl Vokietijos pasiūlytos NĮP prieštarauja Sprendimo 2011/278/ES 10 straipsnio 8 daliai ir įpareigojimui vengti dvigubo ŠESD kiekio skaičiavimo, nes siūlant šiems įrenginiams suteikti leidimus kai kurie ŠESD kiekiai buvo skaičiuojami du kartus. Todėl Komisija nepritaria leidimų suteikimui šiems įrenginiams remiantis su proceso metu išsiskiriančiomis ŠESD susijusia įrenginio technologinio proceso dalimi, skirta cinko gamybai aukštakrosnėje ir susijusiems procesams;
(16)
Komisija taip pat pažymi, kad Vokietijos NĮP pateiktas įrenginių sąrašas yra neišsamus ir todėl prieštarauja Direktyvos 2003/87/EB 11 straipsnio 1 daliai. Į sąrašą neįtraukti įrenginiai, kuriuose gaminami polimerai, visų pirma S-PVC bei E-PVC, ir vinilchlorido monomeras (VCM), ir nenurodyti nemokamų apyvartinių taršos leidimų skaičiai, numatyti kiekvienam Vokietijos teritorijoje esančiam tokiam įrenginiui, kuriam taikoma minėta direktyva ir kuris nurodytas Komisijos rekomendacijos dėl Direktyvos 2003/87/EB I priedo aiškinimo, 2010 m. kovo 18 d. patvirtintos Klimato kaitos komiteto, 5.1 skirsnyje. Šiame kontekste Komisijai žinoma Vokietijos nuomonė, kad polimerų, visų pirma S-PVC bei E-PVC, ir VCM gamybai Direktyvos 2003/87/EB I priedas netaikomas. Komisijos nuomone, polimerai, įskaitant S-PVC bei E-PVC, ir VCM atitinka Direktyvos 2003/87/EB I priede pateiktą atitinkamos veiklos (didelio masto organinių cheminių medžiagų gamybos) apibrėžtį. Tokiu būdu glaudžiai bendradarbiaujant su valstybėmis narėmis ir atitinkamais pramonės sektoriais buvo nustatyti atitinkami S-PVC, E-PVC ir VCM santykiniai taršos rodikliai, pateikti Sprendimo 2011/278/ES I priede;
(17)
Komisija pažymi, kad tai, jog Vokietijos įrenginių sąrašas yra neišsamus, turi neigiamo poveikio leidimų suteikimui remiantis su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusia įrenginio technologinio proceso dalimi šio sprendimo I priedo E punkte išvardytiems įrenginiams, iš kurių eksportuojama šiluma į įrenginius, kuriuose vykdoma didelio masto organinių cheminių medžiagų gamyba. Kadangi Vokietijos NĮP nurodytas nemokamų leidimų suteikimas remiantis su šilumos santykiniu rodikliu susijusia įrenginio technologinio proceso dalimi yra grindžiamas tik šilumos eksportu į įrenginius arba kitus objektus, kuriems netaikoma Direktyva 2003/87/EB, siūlant suteikti leidimus šio sprendimo I priedo E punkte nurodytiems įrenginiams atsižvelgta į šilumos eksportą į įrenginius, vykdančius veiklą, kuriai taikomas minėtos direktyvos I priedas. Todėl I priedo E punkte išvardytiems įrenginiams siūlomas leidimų suteikimas neatitinka leidimų suteikimo taisyklių. Todėl Komisija nepritaria leidimų suteikimui šio sprendimo I priedo E punkte išvardytiems įrenginiams;
(18)
remdamasi Direktyvos 2003/87/EB 9 ir 9a straipsniais, Komisija Sprendimu 2010/634/ES (4) paskelbė bendrą Europos Sąjungos apyvartinių taršos leidimų skaičių 2013-2020 m. laikotarpiui. Šiuo atžvilgiu skaičius, į kurį atsižvelgta pagal Direktyvos 2003/87/EB 9 straipsnį, yra grindžiamas bendrais leidimų, valstybių narių išduotų pagal Komisijos sprendimus dėl jų 2008-2012 m. nacionalinių paskirstymo planų, skaičiais. Tačiau pasibaigus 2008-2012 m. prekybos laikotarpiui, Komisija gavo daugiau informacijos ir tikslesnių duomenų, visų pirma susijusių su leidimų, išduotų naujiems dalyviams iš jiems skirto valstybių narių rezervo, skaičiumi ir su leidimų, pagal Komisijos sprendimo 2006/780/EB (5) 3 straipsnį valstybių narių atidėtų bendro įgyvendinimo projektams, panaudojimu. Be to, pagal Direktyvos 2003/87/EB 9a straipsnį ir ypač jo 1 ir 4 dalis koreguojant viso Sąjungos apyvartinių taršos leidimų skaičių reikėtų atsižvelgti į naujausius su šiltnamio efektą sukeliančių dujų įtakos visuotiniam atšilimui potencialu susjusius mokslinius duomenis, Komisijos sprendimus C(2011)3798 ir C(2012)497, kuriais patvirtinamas Italijos ir Jungtinės Karalystės numatytas papildomų ŠESD kiekių ir veiklos įtraukimas pagal Direktyvos 2003/87/EB 24 straipsnį, ir Vokietijos, Jungtinės Karalystės, Prancūzijos, Nyderlandų, Ispanijos, Slovėnijos ir Italijos numatytą nedidelio ŠESD kiekio įrenginių neįtraukimą į Sąjungos apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą pagal minėtos Direktyvos 2003/87/EB 27 straipsnį;
(19)
be to, nustatant absoliutų Sąjungos leidimų skaičių reikėtų atsižvelgti į Kroatijos įstojimą į Europos Sąjungą, o taip pat ES apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos išplėtimą į EEE narėmis esančias ELPA valstybes. Remiantis Akto dėl Kroatijos Respublikos stojimo sąlygų ir Europos Sąjungos sutarties, Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo bei Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutarties pritaikomųjų pataisų III priedo 8 punktu, kiekis, į kurį atsižvelgiama pagal Direktyvos 2003/87/EB 9 straipsnį, įstojus Kroatijai, bus padidintas leidimų, kuriuos Kroatija parduoda aukcione pagal minėtos direktyvos 10 straipsnio 1 dalį, kiekiu. EEE jungtinio komiteto sprendimu Nr. 152/2012 (6) į Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimą įtraukus Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2009/29/EB (7) ir Sprendimą 2011/278/ES su pakeitimais, padarytais Komisijos sprendimu 2011/745/ES (8), padidės Direktyvos 2003/87/EB 9 ir 9a straipsniuose nurodytas bendras ES apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos leidimų skaičius. Todėl būtina apsižvelgti į atitinkamus EEE narėmis esančių ELPA valstybių pateiktus skaičius, nurodytus tos į EEE susitarimą įtrauktos direktyvos priedėlio A dalyje;
(20)
todėl Sprendimas 2010/634/ES turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistas;
(21)
2014 m. ir kiekvienais paskesniais metais bendras 2013 metams pagal Direktyvos 2003/87/EB 9 ir 9a straipsnius nustatytas leidimų skaičius mažėja pagal nuo 2010 m. taikomą 1,74 % linijinį koeficientą, t. y. 38 264 246 leidimų;
(22)
Direktyvos 2003/87/EB 10a straipsnio 5 dalyje nustatomos didžiausio metinio apyvartinių taršos leidimų skaičiaus, pagal kurį apskaičiuojamas nemokamų leidimų, suteikiamų įrenginiams, kuriems netaikomas minėtos direktyvos 10a straipsnio 3 dalis, skaičius, ribos. Šias ribas sudaro du Direktyvos 2003/87/EB 10a straipsnio 5 dalies a ir b punktuose nurodyti elementai - juos abu nustatė Komisija, remdamasi pagal minėtos direktyvos 9 ir 9a straipsnius nustatytais skaičiais, viešai prieinamais Sąjungos registro duomenimis ir valstybių narių pateikta informacija, visų pirma susijusia su ŠESD kiekio, išmetamo iš elektros gamybos įrenginių ir kitų įrenginių, kurie neatitinka minėtos direktyvos 10a straipsnio 3 dalyje nurodytų nemokamų leidimų suteikimo reikalavimų, dalimi, ir patikrintais ŠESD kiekiais, 2005-2007 m. išmestais iš įrenginių, kurie į ES apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą įtraukti tik nuo 2013 m., jei įmanoma, atsižvelgdama į naujausius su šiltnamio efektą sukeliančių dujų įtakos visuotiniam atšilimui potencialu susijusius mokslinius duomenis;
(23)
Direktyvos 2003/87/EB 10a straipsnio 5 dalyje nustatyta riba negali būti viršyta ir tai užtikrinama taikant įvairiems sektoriams taikomą pataisos koeficientą, kuriuo, jei būtina, sumažinamas nemokamų leidimų skaičius visiems įrenginiams, atitinkantiems nemokamų leidimų suteikimo visiems vienodomis sąlygomis, reikalavimus. Kai valstybės narės, remdamosi preliminariais suteikti numatytų leidimų skaičiais ir šiuo sprendimu, nustato galutinius įrenginiams numatytų suteikti leidimų skaičius, jos atsižvelgia į šį koeficientą. Sprendimo 2011/278/ES 15 straipsnio 3 dalyje Komisijos reikalaujama nustatyti įvairiems sektoriams taikomą pataisos koeficientą palyginant valstybių narių pateiktų preliminarių bendrų metinių nemokamų leidimų skaičių sumą su Direktyvos 2003/278/EB 10a straipsnio 5 dalyje nustatyta riba minėtame straipsnyje nustatytu būdu;
(24)
EEE jungtinio komiteto sprendimu Nr. 152/2012 į Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimą įtraukus Direktyvą 2009/29/EB, Direktyvos 2003/87/EB 10a straipsnio 5 dalyje nustatyta riba, suderintos leidimų suteikimo taisyklės ir įvairiems sektoriams taikomas pataisos koeficientas turi būti taikomi EEE narėmis esančiose ELPA valstybėse. Todėl būtina atsižvelgti į preliminarius metinius nemokamų apyvartinių taršos leidimų, numatytų suteikti 2013-2020 m., skaičius, nustatytus 2013 m. liepos 10 d. ELPA priežiūros institucijos sprendimais dėl Islandijos, Norvegijos ir Lichtenšteino NĮP;
(25)
Direktyvos 2003/87/EB 10a straipsnio 5 dalyje nustatyta riba yra 809 315 756 leidimų 2013 m. Siekdama nustatyti šią ribą, Komisija visų pirma iš valstybių narių ir EEE narėmis esančių ELPA valstybių surinko informaciją apie tai, ar įrenginiai priskiriami prie elektros energijos gamybos ar kitų įrenginių, kuriems taikoma Direktyvos 2003/87/EB 10a straipsnio 3 dalis. Tada Komisija nustatė, kokia ŠESD kiekio dalis 2005-2007 m. buvo išmesta iš įrenginių, kuriems ta nuostata netaikoma, bet kurie buvo įtraukti į ES apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą 2008-2012 m. Tada Komisija šią 34,78289436 % dalį panaudojo kiekiui, nustatomam pagal Direktyvos 2003/87/EB 9 straipsnį, apskaičiuoti (1 976 784 044 leidimų). Po to prie gauto rezultato Komisija pridėjo 121 733 050 leidimų skaičių, grindžiamą patikrintų metinių 2005-2007 m. iš atitinkamų įrenginių išmestų ŠESD kiekių vidurkiu, atsižvelgdama į nuo 2013 m. pakitusią ES apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos taikymo apimtį. Viršutinei ribai pakoreguoti Komisija naudojo valstybių narių ir EEE narėmis esančių ELPA valstybių pateiktą informaciją. Jei patikrintų metinių 2005-2007 m. išmestų ŠESD kiekių duomenų gauta nebuvo, Komisija kiek įmanoma ekstrapoliavo atitinkamus patikrintus metinius vėlesniais metais išmestus ŠESD kiekius, taikydama 1,74 % koeficientą atvirkštine tvarka. Dėl šiuo tikslu naudotos informacijos ir duomenų Komisija konsultavosi su valstybių narių institucijomis ir gavo jų patvirtinimą. Direktyvos 2003/87/EB 10a straipsnio 5 dalyje nustatytą ribą palyginus su preliminarių metinių nemokamų leidimų skaičių suma, netaikant Sprendimo 2011/278/ES VI priede nurodytų faktorių, gaunamas metinis įvairiems sektoriams taikomas pataisos koeficientas, pateiktas šio sprendimo II priede;
(26)
kadangi įgyvendinus šį sprendimą galima geresnė paskirstyti numatytų nemokamų leidimų skaičių apžvalga, Komisija gali geriau numatyti pagal Direktyvos 2003/87/EB 10 straipsnio 1 dalį aukcionuose parduosimų leidimų skaičių. Atsižvelgdama į Direktyvos 2003/87/EB 10a straipsnio 5 dalyje nustatytą ribą, pagal 10a straipsnio 4 dalį už šilumos gamybą suteikiamų leidimų skaičius, pateiktus lentelėje, ir naujų dalyvių rezervo dydį, Komisija numato, kad 2013-2020 m. aukcione bus parduota 8 176 193 157 leidimų;
(27)
lentelėje pateikiami metiniai pagal Direktyvos 2003/87/EB 10a straipsnio 4 dalį už šilumos gamybą suteikiamų leidimų skaičiai:
Metai
Pagal Direktyvos 2003/87/EB 10a straipsnio 4 dalį suteikiamų nemokamų leidimų skaičius
2013
104 326 872
2014
93 819 860
2015
84 216 053
2016
75 513 746
2017
67 735 206
2018
60 673 411
2019
54 076 655
2020
47 798 754
(28)
valstybės narės, remdamosi NĮP, įvairiems sektoriams taikomu pataisos koeficientu ir linijiniu koeficientu, turėtų nustatyti galutinius metinius nemokamų apyvartinių taršos leidimų, paskirstomų kasmet 2013-2020 m. laikotarpiu, skaičius. Galutinį metinį nemokamų apyvartinių taršos leidimų skaičių valstybės narės turėtų nustatyti pagal šį sprendimą, Direktyvą 2003/87/EB, Sprendimą 2011/278/ES ir kitas atitinkamas Sąjungos teisės nuostatas. EEE narėmis esančios ELPA valstybės taip pat pagal Sprendimo 2011/278/ES 10 straipsnio 9 dalį turėtų nustatyti galutinius metinius nemokamų apyvartinių taršos leidimų, paskirstomų kasmet 2013-2020 m. laikotarpiu, skaičius, remdamosi savo NĮP, įvairiems sektoriams taikomu pataisos koeficientu ir linijiniu koeficientu;
(29)
Komisija mano, kad nemokamų leidimų suteikimas į ES apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą įtrauktiems įrenginiams remiantis suderintomis Sąjungos taisyklėmis nelems įrenginių atrankinio ekonominio pranašumo, nekels konkurencijos iškreipimo rizikos ir neturės poveikio Sąjungos vidaus prekybai. Valstybės narės pagal Sąjungos teisę įpareigojamos suteikti leidimus nemokamai ir negali nuspręsti atitinkamą leidimų skaičių parduoti aukcione. Todėl valstybių narių sprendimai dėl nemokamų leidimų suteikimo negali būti laikomi valstybės pagalba, kaip apibrėžta SESV 107 ir 108 straipsniuose,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
I SKYRIUS
NACIONALINĖS ĮGYVENDINIMO PRIEMONĖS
1 straipsnis
1. Šio sprendimo I priede išvardytų įrenginių įtraukimui į įrenginių, kuriems taikoma Direktyva 2003/87/EB, sąrašus, pateiktus Komisijai pagal minėtos direktyvos 11 straipsnio 1 dalį, ir atitinkamiems preliminariems bendriems metiniams nemokamų apyvartinių taršos leidimų, numatytų suteikti šiems įrenginiams, skaičiams nepritarta.
2. Jei valstybė narė, prieš nustatydama pagal Sprendimo 2011/278/ES 10 straipsnio 9 dalį galutinį bendrą kiekvienų 2013-2020 m. laikotarpio metų apyvartinių taršos leidimų skaičių, preliminarius bendrus metinius leidimų, numatytų suteikti jos teritorijoje esantiems įrenginiams, įtrauktiems į 1 dalyje nurodytus sąrašus ir išvardytiems šio sprendimo I priedo A punkte, skaičius pakoreguoja taip, kad panaikinamas bet koks tame sprendime nenumatytas padidinimas, prieštaravimų neteikiama.
Jei valstybė narė, prieš nustatydama pagal Sprendimo 2011/278/ES 10 straipsnio 9 dalį galutinį bendrą kiekvienų 2013-2020 m. laikotarpio metų apyvartinių taršos leidimų skaičių, preliminarius bendrus metinius nemokamų leidimų, numatytų suteikti jos teritorijoje esantiems įrenginiams, įtrauktiems į 1 dalyje nurodytus sąrašus ir išvardytiems šio sprendimo I priedo B punkte, skaičius pakoreguoja taip, kad panaikinamas bet koks leidimų suteikimas remiantis išlydyto metalo santykiniu taršos rodikliu įrenginiams, į kuriuos toliau perdirbti importuojamas išlydytas metalas, apibrėžtas Sprendimo 2011/278/ES I priede, prieštaravimų neteikiama. Tais atvejais, kai tai lemia preliminaraus bendro metinio apyvartinių taršos leidimų, suteikiamų įrenginiui, kuriame lydomas metalas ir iš kurio jis eksportuojamas į šio sprendimo I priedo B punkte nurodytą įrenginį, skaičiaus padidėjimą, jei atitinkama valstybė narė atitinkamai pakoreguoja bendrą metinį leidimų, suteikiamų šiam įrenginiui, kuriame gaminamas ir iš kurio eksportuojamas išlydytas metalas, skaičių, prieštaravimų neteikiama.
Jei valstybė narė, prieš nustatydama pagal Sprendimo 2011/278/ES 10 straipsnio 9 dalį galutinį bendrą kiekvienų 2013-2020 m. laikotarpio metų apyvartinių taršos leidimų skaičių, preliminarius bendrus metinius nemokamų leidimų, numatytų suteikti jos teritorijoje esantiems įrenginiams, įtrauktiems į 1 dalyje nurodytus sąrašus ir išvardytiems šio sprendimo I priedo C punkte, skaičius pakoreguoja taip, kad suteikiamų leidimų skaičius atitinka Sprendimo 2011/278/ES 10 straipsnio 2 dalies a punkto nuostatas ir panaikinamas bet koks leidimų suteikimas procesų, kurie patenka į išlydyto metalo, apibrėžto minėto sprendimo I priede, santykinio taršos rodiklio sistemos ribas, pagrindu įrenginiams, kuriuose išlydytas metalas nėra gaminamas ir į kuriuos jis tik importuojamas (nes toks suteikimas lemtų dvigubą ŠESD kiekių skaičiavimą), prieštaravimų neteikiama.
Jei valstybė narė, prieš nustatydama pagal Sprendimo 2011/278/ES 10 straipsnio 9 dalį galutinį bendrą kiekvienų 2013-2020 m. laikotarpio metų apyvartinių taršos leidimų skaičių, preliminarius bendrus metinius nemokamų leidimų, numatytų suteikti jos teritorijoje esantiems įrenginiams, įtrauktiems į 1 dalyje nurodytus sąrašus ir išvardytiems šio sprendimo I priedo D punkte, skaičius pakoreguoja taip, kad panaikinamas bet koks leidimų suteikimas remiantis su proceso metu išsiskiriančiu ŠESD kiekiu susijusia įrenginio technologinio proceso dalimi, skirta cinko gamybai aukštakrosnėje ir susijusiems procesams, prieštaravimų neteikiama. Tais atvejais, kai tai lemia preliminaraus leidimų, suteikiamų su kuro arba šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusios įrenginio technologinio proceso dalies pagrindu įrenginiui, kuriame yra aukštakrosnė ir kuris išvardytas šio sprendimo I priedo D punkte, skaičiaus padidėjimą, jei atitinkama valstybė narė atitinkamai pakoreguoja preliminarų bendrą metinį šiam įrenginiui suteikiamų leidimų skaičių, prieštaravimų neteikiama.
Jei valstybė narė, prieš nustatydama pagal Sprendimo 2011/278/ES 10 straipsnio 9 dalį galutinį bendrą kiekvienų 2013-2020 m. laikotarpio metų apyvartinių taršos leidimų skaičių, preliminarius bendrus metinius nemokamų leidimų, numatytų suteikti jos teritorijoje esantiems įrenginiams, įtrauktiems į 1 dalyje nurodytus sąrašus ir išvardytiems šio sprendimo I priedo E punkte, skaičius pakoreguoja taip, kad panaikinamas bet koks leidimų suteikimas už šilumos eksportavimą į polimerus, kaip antai S-PVC bei E-PVC, ir VCM gaminančius įrenginius, prieštaravimų neteikiama.
3. Apie bet kokią 2 dalyje nurodytą korekciją kuo skubiau pranešama Komisijai, o valstybė narė negali pagal Sprendimo 2011/278/ES 10 straipsnio 9 dalį nustatyti galutinio bendro kiekvienais 2013-2020 m. laikotarpio metais suteikiamų leidimų skaičiaus, kol nepadarytos tinkamos korekcijos.
2 straipsnis
Nepažeidžiant 1 straipsnio, prieštaravimai neteikiami dėl įrenginių, kuriems taikoma Direktyva 2003/87/EB, sąrašų, pateiktų valstybių narių pagal Direktyvos 2003/87/EB 11 straipsnio 1 dalį, ir atitinkamų preliminarių bendrų metinių nemokamų apyvartinių taršos leidimų, suteikiamų šiems įrenginiams, skaičių.
II SKYRIUS
BENDRAS LEIDIMŲ SKAIČIUS
3 straipsnis
Sprendimo 2010/634/ES 1 straipsnis pakeičiamas taip:
„1 straipsnis
Remiantis Direktyvos 2003/87/EB 9 ir 9a straipsniais, visas apyvartinių taršos leidimų, išduodamų nuo 2013 m., skaičius, kuris kasmet mažinamas taikant linijinį koeficientą pagal Direktyvos 2003/87/EB 9 straipsnį, yra 2 084 301 856 leidimai.“
III SKYRIUS
ĮVAIRIEMS SEKTORIAMS TAIKOMAS PATAISOS KOEFICIENTAS
4 straipsnis
Direktyvos 2003/87/EB 10a straipsnio 5 dalyje nurodytas ir pagal Sprendimo 2011/278/ES 15 straipsnio 3 dalį nustatytas bendras įvairius sektorius apimantis pataisos koeficientas pateiktas šio sprendimo II priede.
5 straipsnis
Šis sprendimas skirtas valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje 2013 m. rugsėjo 5 d.