ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 17. prosince 2012
o přistoupení Evropské unie k Protokolu o ochraně Středozemního moře před znečišťováním působeným průzkumem a využíváním pevninského šelfu a mořského dna a jeho podloží
(2013/5/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Úmluva o ochraně Středozemního moře před znečišťováním, která byla následně přejmenována na Úmluvu o ochraně mořského prostředí a pobřežní oblasti Středomoří (dále jen „Barcelonská úmluva“), byla jménem Evropského společenství uzavřena rozhodnutím Rady 77/585/EHS (2) a změny Barcelonské úmluvy byly přijaty rozhodnutím Rady 1999/802/ES (3).
(2)
V souladu s článkem 7 Barcelonské úmluvy smluvní strany přijímají veškerá vhodná opatření, jejichž cílem je předcházet, snižovat, potírat a co možná nejúplněji odstranit znečišťování oblasti Středozemního moře působené průzkumem a využíváním pevninského šelfu a mořského dna a jeho podloží.
(3)
Jeden z protokolů k Barcelonské úmluvě se týká ochrany Středozemního moře před znečišťováním způsobeným průzkumem a využíváním pevninského šelfu a mořského dna a jeho podloží („Protokol o ochraně pobřežních oblastí“ (Offshore Protocol)). Vstoupil v platnost dne 24. března 2011. Dosud ho ratifikovaly Albánie, Libye, Kypr, Maroko, Sýrie a Tunisko. Kromě Kypru projevily záměr ratifikovat tento protokol nedávno také některé jiné členské státy, které jsou smluvními stranami Barcelonské úmluvy.
(4)
Odhaduje se, že ve Středomoří existuje více než 200 aktivních námořních plovoucích plošin, a další zařízení se zvažují. Očekává se, že po objevení velkých zásob fosilních paliv ve Středozemním moři se průzkum a těžba uhlovodíků zvýší. Vzhledem k polouzavřenému charakteru a zvláštním hydrodynamickým vlastnostem Středozemního moře by havárie takového druhu, jaká postihla v roce 2010 Mexický záliv, mohla mít okamžité nepříznivé přeshraniční důsledky pro středomořské hospodářství a pro křehké mořské a pobřežní ekosystémy. Je pravděpodobné, že ve střednědobém výhledu se průzkumné a těžební činnosti zaměří na další nerostné zdroje na širém moři, v pobřežním šelfu a jeho podloží.
(5)
Pokud by se účinně nereagovalo na rizika plynoucí z takových činností, mohlo by to vážně ohrozit snahy všech členských států, které mají povinnost učinit nezbytná opatření k dosažení a zachování dobrého stavu prostředí svých mořských vod ve Středomoří, jak to požaduje rámcová směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/56/ES ze dne 17. června 2008, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti mořské environmentální politiky (rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí) (4). Přijetí nezbytných kroků by také přispělo ke splnění a dodržení závazků a povinností, ke kterým se Řecko, Španělsko, Francie, Itálie, Kypr, Malta, Slovinsko a samotná Unie zavázaly jako smluvní strany Barcelonské úmluvy.
(6)
Protokol o ochraně pobřežních oblastí zahrnuje řadu opatření, která bude nutno provést na různých úrovních správy. Unie by měla podporovat bezpečnost průzkumu a těžby v pobřežních vodách s tím, že je mimo jiné nutno přihlížet k tomu, že ekologické problémy spojené s takovými aktivitami mají s vysokou pravděpodobností přeshraniční důsledky. Členské státy a jejich dotyčné příslušné orgány by však měly být odpovědné za některá podrobná opatření stanovená v Protokolu o ochraně pobřežních oblastí.
(7)
Sdělení Komise „Řešení otázky bezpečnosti těžby ropy a zemního plynu v pobřežních vodách“, přijaté dne 12. října 2010, poukazuje na potřebu mezinárodní spolupráce na podporu bezpečnosti v pobřežních vodách a schopnosti reakce na celém světě a jedním z opatření, jež s tím souvisejí, je prozkoumání možností regionálních úmluv. Sdělení doporučuje opětovně zahájit proces vedoucí ke vstupu Protokolu o ochraně pobřežních oblastí v platnost, a to ve spolupráci s dotčenými členskými státy.
(8)
Rada ve svých závěrech o bezpečnosti těžby ropy a zemního plynu v pobřežních vodách, přijatých dne 3. prosince 2010, prohlásila, že Unie a její členské státy by měly i nadále hrát významnou úlohu v úsilí o co nejvyšší bezpečnostní standardy v rámci mezinárodních iniciativ a na mezinárodních fórech a v rámci regionální spolupráce, například spolupráce ve Středomoří. Rada také vyzvala Komisi a členské státy, aby co nejvíce využívaly stávajících mezinárodních úmluv.
(9)
Evropský parlament v usnesení ze dne 13. září 2011 zdůraznil, že je nutné, aby neratifikovaný Protokol o ochraně pobřežních oblastí, jehož cílem je ochrana proti znečištění v důsledku průzkumu a využívání pevninského šelfu, začal plně platit.
(10)
Jedním z cílů politiky Unie v oblasti životního prostředí je podporovat opatření na mezinárodní úrovni, jež umožní řešit regionální problémy životního prostředí. V souvislosti s Protokolem o ochraně pobřežních oblastí je obzvláště důležité přihlížet k tomu, že v polouzavřeném moři, jako je Středozemní moře, mají případné havárie s vysokou pravděpodobností přeshraniční ekologické dopady. Je proto vhodné, aby Unie přijala všechna nezbytná opatření na podporu bezpečnosti průzkumu a těžby v pobřežních vodách a na ochranu mořského životního prostředí ve Středozemním moři.
(11)
Komise také předkládá návrh nařízení o bezpečnosti při vyhledávání, průzkumu a těžbě ropy a zemního plynu v pobřežních vodách (dále jen „navrhované nařízení“).
(12)
Protokol o ochraně pobřežních oblastí se týká oblasti, jež je v široké míře upravena právem Unie. Zahrnuje například prvky, jako je ochrana mořského prostředí, posuzování vlivů na životní prostředí a odpovědnost za životní prostředí. S výhradou konečného rozhodnutí zákonodárců o navrhovaném nařízení je Protokol o ochraně pobřežních oblastí dále v souladu s cíli navrhovaného nařízení, a to včetně cílů týkajících se povolování, posuzování vlivů na životní prostředí a technických a finančních možností provozovatelů.
(13)
Je nezbytné zajistit úzkou spolupráci mezi členskými státy a orgány Unie jak v procesu jednání a uzavření dohod, tak při plnění přijatých závazků. Tato povinnost spolupracovat vyplývá z požadavku jednotnosti mezinárodního zastupování Unie. Členské státy, které jsou smluvními stranami Barcelonské úmluvy a které tak dosud neučinily, by proto měly přijmout nezbytná opatření k dokončení postupů potřebných k ratifikaci Protokolu o ochraně pobřežních oblastí nebo přistoupení k němu.
(14)
Unie by tedy měla přistoupit k Protokolu o ochraně pobřežních oblastí,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Přistoupení Evropské unie k Protokolu o ochraně Středozemního moře před znečišťováním působeným průzkumem a využíváním pevninského šelfu a mořského dna a jeho podloží se schvaluje jménem Unie.
Znění Protokolu o ochraně pobřežních oblastí se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady jmenuje osobu nebo osoby zmocněné uložit jménem Unie listinu o schválení u španělské vlády, která plní podle čl. 32 odst. 2 Protokolu o ochraně pobřežních oblastí funkci depozitáře, vyjadřující souhlas Unie být Protokolem o ochraně pobřežních oblastí vázána (5).
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
V Bruselu dne 17. prosince 2012.
TARYBOS SPRENDIMAS
2012 m. gruodžio 17 d.
dėl Europos Sąjungos prisijungimo prie Viduržemio jūros apsaugos nuo taršos, susidarančios dėl kontinentinio šelfo ir jūros dugno bei podugnio žvalgymo ir eksploatavimo, protokolo
(2013/5/ES)
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 192 straipsnio 1 dalį kartu su 218 straipsnio 6 dalies a punktu,
atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento pritarimą (1),
kadangi:
(1)
Viduržemio jūros apsaugos nuo taršos konvencija, vėliau pervadinta Viduržemio jūros aplinkos ir pakrančių zonos apsaugos konvencija (toliau - Barselonos konvencija), Europos bendrijos vardu sudaryta Tarybos sprendimu 77/585/EEB (2), o Barselonos konvencijos pakeitimai priimti Tarybos sprendimu 1999/802/EB (3);
(2)
pagal Barselonos konvencijos 7 straipsnį Susitariančiosios šalys turi imtis visų reikiamų priemonių siekiant užkirsti kelią Viduržemio jūros regiono taršai, kuri susidaro dėl kontinentinio šelfo, jūros dugno ir podugnio žvalgymo ir eksploatavimo, ją sumažinti, su ja kovoti ir kiek įmanoma panaikinti;
(3)
vienas iš Barselonos konvencijos protokolų skirtas Viduržemio jūros apsaugai nuo taršos, susidarančios dėl kontinentinio šelfo ir jūros dugno bei podugnio žvalgymo ir eksploatavimo (toliau - Jūros protokolas). Jis įsigaliojo 2011 m. kovo 24 d. Iki šiol jį ratifikavo Albanija, Kipras, Libija, Marokas, Sirija ir Tunisas. Be Kipro, kai kurios kitos valstybės narės, kurios yra Barselonos konvencijos Susitariančiosios šalys, neseniai taip pat pranešė apie ketinimą ratifikuoti protokolą;
(4)
apskaičiuota, kad Viduržemio jūroje jau yra daugiau kaip 200 veikiančių jūros platformų ir ketinama įrengti dar daugiau. Manoma, kad po to, kai Viduržemio jūroje atrasta didelių iškastinio kuro rezervų, suaktyvės ir angliavandenilių žvalgymo ir eksploatavimo veikla. Dėl Viduržemio jūros pusiau uždaro pobūdžio ir ypatingos hidrodinamikos tokios avarijos, kaip 2010 m. įvykusioji Meksikos įlankoje, galėtų turėti tiesioginių neigiamų padarinių Viduržemio jūros ekonomikai ir pažeidžiamoms jūrų ir pakrančių ekosistemoms ne vienoje šio regiono šalyje. Tikėtina, kad vidutinės trukmės perspektyvoje bus imtasi ir kitų mineralinių jūros, jos dugno ir podugnio išteklių žvalgymo ir eksploatavimo veiklos;
(5)
jei nebus imtasi veiksmingų priemonių šios veiklos keliamai grėsmei mažinti, gali būti smarkiai pakenkta visų valstybių narių, turinčių prievolę imtis būtinų priemonių siekiant išlaikyti gerą jų vandenų aplinkosaugos būklę Viduržemio jūroje, pastangoms, kaip reikalaujama pagal 2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2008/56/EB, nustatančią Bendrijos veiksmų jūrų aplinkos politikos srityje pagrindus (Jūrų strategijos pagrindų direktyva) (4). Be to, reikiamų veiksmų ėmimasis padėtų įgyvendinti įsipareigojimus ir laikytis prievolių, kurias Graikija, Ispanija, Prancūzija, Italija, Kipras, Malta, Slovėnija bei pati Sąjunga prisiėmė kaip Barselonos konvencijos Susitariančiosios šalys;
(6)
Jūros protokolas apima daug įvairių nuostatų, kurias turės įgyvendinti įvairių lygmenų institucijos. Kadangi atsižvelgiant, inter alia, į didelę tikimybę, kad su jūroje vykdoma žvalgymo ir eksploatavimo veikla susijusių aplinkos problemų padariniai bus tarpvalstybinio pobūdžio, tikslinga, kad Sąjunga savo veiksmais didintų šios veiklos saugą; tačiau už tam tikras Jūros protokole nustatytas išsamias priemones turėtų būti atsakingos valstybės narės ir jų kompetentingos institucijos;
(7)
Komisijos 2010 m. spalio 12 d. priimtame komunikate „Naftos ir dujų žvalgymo ir gavybos atviroje jūroje saugos iššūkiai“ pabrėžiama būtinybė bendradarbiauti tarptautiniu mastu remiant saugą jūroje ir reagavimo pajėgumus visame pasaulyje, o kaip vienas iš susijusių veiksmų nurodomas regioninių konvencijų potencialo tyrimas. Komunikate raginama artimai bendradarbiaujant su atitinkamomis valstybėmis narėmis iš naujo pradėti Jūros protokolo įsigaliojimo procesą;
(8)
Taryba savo 2010 m. gruodžio 3 d. priimtose išvadose dėl naftos ir dujų žvalgymo ir gavybos atviroje jūroje saugos teigė, kad Sąjunga ir jos valstybės narės turėtų ir toliau vaidinti svarbų vaidmenį siekiant aukščiausių saugos standartų per tarptautines iniciatyvas bei forumus ir regioninį, pvz., Viduržemio jūros regiono, bendradarbiavimą. Taryba taip pat paragino Komisiją ir valstybes nares kuo geriau išnaudoti esamas tarptautines konvencijas;
(9)
Europos Parlamentas savo 2011 m. rugsėjo 13 d. rezoliucijoje pabrėžė, kaip svarbu, kad įsigaliotų visas neratifikuotasis Jūros protokolas, kuriuo siekiama apsaugos nuo žvalgymo ir eksploatavimo veiklos keliamos taršos;
(10)
vienas iš Sąjungos aplinkos politikos tikslų yra tarptautiniu lygmeniu remti priemones, kuriomis siekiama spręsti regionines aplinkos problemas. Kalbant apie Jūros protokolą, labai svarbu nepamiršti, kad avarijos tokioje pusiau uždaroje jūroje, kaip Viduržemio jūra, atveju labai tikėtini neigiami padariniai ne vienos šalies aplinkai. Todėl tikslinga, kad Sąjunga imtųsi visų būtinų veiksmų jūroje vykdomos žvalgymo ir eksploatavimo veiklos saugai didinti ir Viduržemio jūros aplinkai apsaugoti;
(11)
Komisija taip pat siūlo Reglamentą dėl jūroje vykdomos naftos ir dujų paieškos, žvalgymo ir gavybos saugos (toliau - siūlomas reglamentas);
(12)
Jūros protokolas yra susijęs su sritimi, kurią didžia dalimi apima Sąjungos teisė. Tai, pvz., tokie elementai, kaip jūrų aplinkos apsauga, poveikio aplinkai vertinimas ir atsakomybė už žalą aplinkai. Atsižvelgiant į galutinį teisės aktų leidėjų sprendimą dėl siūlomo reglamento, Jūros protokolas yra suderinamas ir su jo tikslais, įskaitant tuos, kurie susiję su leidimais, poveikio aplinkai vertinimu ir veiklos vykdytojų techniniais ir finansiniais pajėgumais;
(13)
labai svarbu užtikrinti glaudų Sąjungos valstybių narių ir institucijų bendradarbiavimą, tiek derybų ir protokolo sudarymo procesu, tiek vykdant prisiimtus įsipareigojimus. Toks įpareigojimas bendradarbiauti kyla iš reikalavimo vieningai atstovauti Sąjungą tarptautiniu mastu. Todėl tos valstybės narės, kurios yra Barselonos konvencijos Susitariančiosios šalys ir dar neratifikavo Jūros protokolo arba prie jo neprisijungė, turėtų imtis būtinų veiksmų ir užbaigti tas procedūras;
(14)
Todėl Sąjunga turėtų prisijungti prie Jūros protokolo,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Sąjungos vardu patvirtinamas Europos Sąjungos prisijungimas prie Viduržemio jūros apsaugos nuo taršos, susidarančios dėl kontinentinio šelfo ir jūros dugno bei podugnio žvalgymo ir eksploatavimo, protokolo.
Jūros protokolo tekstas pridedamas prie šio sprendimo.
2 straipsnis
Tarybos pirmininkas įgaliojamas paskirti asmenį (-is), įgaliotą (-us) Sąjungos vardu pagal Jūros protokolo 32 straipsnio 2 dalį deponuoti patvirtinimo dokumentą Ispanijos Vyriausybei, kuri prisiima depozitaro funkcijas, ir taip išreikšti Sąjungos sutikimą laikytis Jūros protokolo (5).
3 straipsnis
Šis sprendimas įsigalioja jo priėmimo dieną.
Priimta Briuselyje 2012 m. gruodžio 17 d.