ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 16. října 2013
o státní podpoře SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) poskytnuté Slovenskou republikou ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s.
(oznámeno pod číslem C(2013) 6261)
(Pouze slovenské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/342/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
po výzvě, aby zúčastněné strany předložily své připomínky v souladu s uvedenými ustanoveními (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
1. ŘÍZENÍ PŘED KOMISÍ
(1)
Dopisem ze dne 15. října 2004, zaevidovaným 25. října 2004, obdržela Komise stížnost týkající se údajné nezákonné státní podpory ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s. Stěžovatel zaslal doplňující informace dne 3. února 2005. Setkání se stěžovatelem se uskutečnilo dne 24. května 2005.
(2)
Komise na základě informací poskytnutých stěžovatelem požádala Slovensko dopisem ze dne 6. prosince 2004, aby ji o sporném opatření informovalo. Slovensko odpovědělo dopisem ze dne 4. ledna 2005, zaevidovaným dne 17. ledna 2005, ve kterém informovalo Komisi o možné nezákonné podpoře poskytnuté ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s., v souvislosti s vyrovnáním s věřiteli a požádalo Komisi o schválení této podpory jako podpory na záchranu společnosti ve finančních obtížích. Slovensko předložilo doplňující informace v dopise ze dne 24. ledna 2005 zaevidovaném dne 28. ledna 2005. Komise požádala o doplňující informace dopisem ze dne 9. února 2005, na který obdržela odpověď v dopise ze dne 4. března 2005, zaevidovaném dne 10. března 2005. Setkání se slovenskými orgány se uskutečnilo dne 12. května 2005.
(3)
Dopisem ze dne 5. července 2005 Komise informovala Slovensko, že se ve věci výše uvedené podpory rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
(4)
Rozhodnutí Komise zahájit řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily připomínky k opatření.
(5)
Slovenské orgány předložily připomínky dopisem ze dne 10. října 2005, zaevidovaným 17. října 2005. Komise obdržela připomínky od jedné zúčastněné strany (od příjemce) v dopise ze dne 24. října 2005, zaevidovaném dne 25. října 2005. Postoupila je Slovensku, které dostalo příležitost reagovat; připomínky Slovenska byly zaslány v dopise ze dne 16. prosince 2005, zaevidovaném dne 20. prosince 2005. Setkání s příjemcem, na kterém dostal příležitost se k záležitosti vyjádřit, se uskutečnilo dne 28. března 2006. Slovensko předložilo doplňující informace v dopise ze dne 5. května 2006, zaevidovaném dne 8.května 2006.
(6)
Komise přijala dne 7. června 2006 rozhodnutí (4), kterým nařídila navrácení podpory. Od tohoto data a v rámci kontaktů Komise se slovenskými orgány v souvislosti s provedením uvedeného rozhodnutí byl Komisi oznámen výsledek vnitrostátního soudního řízení týkajícího se výše dluhu, na niž se má vztahovat vyrovnání s věřiteli. V tomto rozhodnutí by se tyto informace měly zohlednit.
2. ŘÍZENÍ PŘED TRIBUNÁLEM
(7)
Společnost Frucona Košice, a.s., se dne 12. ledna 2007 proti rozhodnutí odvolala k Tribunálu. Mimo jiné napadla tvrzení, že odpis daňového dluhu představuje státní podporu, přičemž argumentovala, že uvedené odepsání je v souladu se zásadou věřitele v tržním hospodářství. Rozsudkem ze dne 7. prosince 2010 (věc T-11/07) Tribunál zamítl argumenty žadatele a potvrdil rozhodnutí Komise s odůvodněním, že konkurzní řízení by bylo pro stát výhodnější než vyrovnání s věřiteli.
3. ŘÍZENÍ PŘED SOUDNÍM DVOREM
(8)
Společnost Frucona Košice, a.s., se odvolala proti rozsudku Tribunálu k Soudnímu dvoru, přičemž argumentovala zejména tím, že Tribunál správně neposoudil, jakým způsobem Komise použila kritérium soukromého věřitele, a že se Tribunál nepřípustně snažil vydávat své vlastní odůvodnění, pokud jde o kritérium soukromého věřitele (věc C-73/11 P), za odůvodnění Komise.
(9)
Soudní dvůr dne 24. ledna 2013 rozsudek Tribunálu zrušil. Soudní dvůr dospěl k závěru, že Komise se tím, že v rámci svého posouzení kritéria soukromého věřitele nezohlednila délku trvání konkurzního řízení, dopustila zjevně nesprávného posouzení, nebo pokud Komise tuto okolnost zohlednila, své rozhodnutí dostatečně nezdůvodnila. Věc se vrátila Tribunálu, aby rozhodl o důvodech žaloby společnosti týkajících se daňové exekuce, které před ním byly v řízení vzneseny a o nichž nerozhodl.
4. ZRUŠENÍ
(10)
S ohledem na rozsudek Soudního dvora a s cílem napravit jím zjištěné nedostatky Komise proto považuje za vhodné zrušit původní rozhodnutí ze dne 7. června 2006 a nahradit ho tímto rozhodnutím.
II. PODROBNÝ POPIS PODPORY
1. PŘÍSLUŠNÝ PODNIK
(11)
Příjemcem finanční podpory je společnost Frucona Košice, a. s. (dále jen „příjemce“), která v době předmětných událostí působila v oblasti výroby lihu a lihovin, nealkoholických nápojů, konzervovaného ovoce a zeleniny a octa. Po ztrátě licence příjemce líh ani lihoviny již nevyráběl. Nadále však působil v oblasti velkoobchodu s lihem a lihovinami. Společnost se nachází v regionu způsobilém pro poskytnutí regionální podpory podle čl 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(12)
Příjemce v době předmětných událostí zaměstnával přibližně 200 osob. Příjemce ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření poskytl Komisi údaje o obratu (včetně spotřebních daní a DPH), které jsou uvedeny v následující tabulce.
Tabulka 1
Obrat v různých odvětvích výroby včetně spotřebních daní a DPH (SKK)
2002
2003
2004
Ocet
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Ovocná a zeleninová výroba
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Zelí
2 878 340
503 030
201 310
Sycené nealkoholické nápoje
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Nesycené nealkoholické nápoje
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Džusy - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Lihoviny
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Jablečné víno
1 495 640
106 360
0
Sirup
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Jiné výrobky/služby
59 476 000
99 635 000
63 680 000
CELKEM
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Tyto údaje se velmi liší od údajů, které Komise obdržela od slovenských orgánů a které byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření (6). Slovenské orgány v reakci na připomínky příjemce po zahájení řízení ve věci formálního šetření nevyslovily námitky proti přesnosti výše uvedených údajů. Podle slovenských orgánů příjemce splňuje kritéria pro střední podnik.
2. UPLATNITELNÉ VNITROSTÁTNÍ PRÁVNÍ PŘEDPISY
(14)
Sporným opatřením je odpis daňového dluhu Daňovým úřadem Košice IV (dále jen „daňový úřad“) v rámci takzvaného vyrovnání s věřiteli. Tuto činnost upravuje zákon č. 328/91 Z. z. o konkurzu a vyrovnání (dále jen „zákon o konkurzu“).
(15)
Vyrovnání s věřiteli (dále jen „vyrovnání“ nebo „vyrovnací řízení“) je řízení za dohledu soudu, jehož cílem je, podobně jako v případě konkurzního řízení, urovnat finanční situaci společností v úpadku (7). V konkurzním řízení společnost zanikne a její aktiva se buď prodají novému vlastníkovi, nebo se společnost zlikviduje. Na rozdíl od toho ve vyrovnacím řízení společnost v úpadku pokračuje v činnosti beze změny vlastníka.
(16)
Vyrovnací řízení iniciuje společnost v úpadku. Cílem tohoto řízení je dosáhnout dohody s věřiteli (dále jen „vyrovnání s věřiteli“) v tom smyslu, že společnost v úpadku uhradí část svého dluhu a zbytek se odepíše. Tuto dohodu musí schválit soud vykonávající dohled.
(17)
Věřitelé, jejichž pohledávky jsou zajištěné, například zástavním právem, vystupují jako oddělení věřitelé. Aby byl návrh na vyrovnání přijat, musí všichni oddělení věřitelé hlasovat v jeho prospěch, zatímco v případě ostatních věřitelů stačí kvalifikovaná většina. Jinými slovy, oddělení věřitelé hlasují jednotlivě a mají právo návrh vetovat.
(18)
Oddělení věřitelé mají privilegovanou pozici i v konkurzním řízení. Pohledávky oddělených věřitelů je možné uspokojit kdykoliv během konkurzního řízení a výnosy z prodeje zajištěných aktiv v konkurzním řízení by měly být použity výhradně na splacení pohledávek oddělených věřitelů. Pokud není možné z tohoto prodeje pokrýt veškeré pohledávky oddělených věřitelů, zbývající části se zařadí do druhé skupiny k pohledávkám ostatních věřitelů. V druhé skupině se věřitelé uspokojují poměrným způsobem.
(19)
Podle zákona o konkurzu musí společnost, která žádá o vyrovnání s věřiteli, soudu předložit seznam opatření týkajících se reorganizace společnosti a průběžného financování činnosti společnosti po tomto vyrovnání.
(20)
Podle zákona č. 511/92. Z. z. o správě daní a poplatků a o změnách v soustavě územních finančních orgánů (dále jen „zákon o správě daní“) má společnost možnost požádat daňové orgány o odklad platby daní. Z odložené částky se účtuje úrok a odložený dluh musí být zajištěný.
(21)
Zákon o správě daní upravuje i daňovou exekuci, jejíž cílem je uspokojit daňové pohledávky státu prodejem nemovitého majetku, movitého majetku nebo podniku jako celku.
3. SKUTKOVÝ STAV
(22)
Příjemce od listopadu 2002 do listopadu 2003 využil možnost odkladu svého závazku zaplatit spotřební daň z lihu, kterou umožňuje zákon o správě daní (8). Odložený dluh celkem dosáhl částky 477 015 759 SKK (12,6 milionu EUR). Než daňový úřad souhlasil s odkladem těchto plateb, zajistil v souladu se zákonem všechny své pohledávky aktivy příjemce. Slovenské orgány uvádějí, že hodnota tohoto zajištění na základě účetní evidence příjemce činila 397 476 726 SKK (10,5 milionu EUR). Příjemce však tvrdí, že hodnota tohoto zajištění představovala podle odhadu znalců z konce roku 2003 částku 193 940 000 SKK (5 milionů EUR). Taková je podle příjemce hodnota zajištěných aktiv (movitého majetku, nemovitostí a pohledávek) vyjádřená v takzvaných znaleckých cenách.
(23)
Od 1. ledna 2004 změněný a doplněný zákon o správě daní omezil možnost žádat o odklad daně na jedenkrát ročně. Příjemce využil této možnosti v případě spotřební daně za prosinec 2003, jež byla splatná v lednu 2004. Nebyl však schopen uhradit nebo odložit spotřební daň za leden 2004, splatnou 25. února 2004. V důsledku toho se příjemce stal společností v úpadku ve smyslu zákona o konkurzu. Příjemce tak přišel o licenci na výrobu a zpracování lihu.
(24)
Dne 8. března 2004 se příjemce obrátil na příslušný krajský soud s návrhem na vyrovnání. Krajský soud povolil vyrovnací řízení usnesením z 29. dubna 2004 poté, co zjistil, že jsou splněny všechny zákonné podmínky potřebné pro tato řízení. Na slyšení dne 9. července 2004 věřitelé hlasovali ve prospěch vyrovnání navrhnutého příjemcem. Vyrovnání bylo potvrzeno dne 14. července 2004 usnesením krajského soudu vykonávajícího dohled.
(25)
V srpnu 2004 se daňový úřad proti tomuto potvrzujícímu usnesení soudu odvolal. Nejvyšší soud usnesením z 25. října 2004 rozhodl, že odvolání není možné, a prohlásil usnesení krajského soudu, kterým krajský soud potvrdil vyrovnání, za právoplatné a vykonatelné ode dne 23. července 2004. Později generální prokurátor proti usnesení krajského soudu podal návrh na zahájení mimořádného dovolacího řízení.
(26)
Věřitelé včetně daňového úřadu se dohodli s příjemcem na tomto vyrovnání: 35 % dluhu zaplatí příjemce do jednoho měsíce od nabytí platnosti dohody s věřiteli a zbývajících 65 % dluhu věřitelé odpustí. Se všemi věřiteli se proto nakládalo stejně. Konkrétní částky pro jednotlivé věřitele jsou uvedeny v následující tabulce.
Tabulka 2
Stav dluhů příjemce před vyrovnacím řízením a po něm (SKK)
Věřitel
Dluh před
vyrovnáním
Dluh po
vyrovnání (9)
Odepsaná částka
Veřejný
Daňový úřad
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Soukromý
Tetra Pak, a. s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant, družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
CELKEM
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Pohledávky daňového úřadu, které byly zahrnuty do vyrovnacího řízení, představovaly 640 793 831 SKK (16,86 milionu EUR) a tvořily je především neuhrazená spotřební daň za období od května 2003 do března 2004, DPH za období od ledna do dubna 2004 a připočtené pokuty a úroky. Pohledávky odpuštěné daňovým úřadem činily 416 515 990 SKK (11 milionů EUR). Vyrovnání daňovému úřadu přineslo 224 277 841 SKK (5,86 milionu EUR).
(28)
Daňový úřad vystupoval ve vyrovnacím řízení jako oddělený věřitel a jako takový hlasoval samostatně. Aby mohlo dojít k vyrovnání, daňový úřad musel proto hlasovat v jeho prospěch. Privilegované postavení daňového úřadu bylo způsobeno tím, že některé jeho pohledávky byly zajištěné v souvislosti s odkladem daňového dluhu příjemce v letech 2002 a 2003 (viz 17. bod odůvodnění). Všichni ostatní věřitelé hlasovali ve prospěch navrhovaného vyrovnání. Jejich pohledávky byly běžné nezajištěné obchodní pohledávky.
(29)
Příjemce ve svém návrhu na vyrovnání popsal v souladu s požadavky zákona o konkurzu reorganizační opatření týkající se výroby, distribuce a pracovních sil (včetně propuštění přebytečných zaměstnanců).
(30)
V organizační oblasti a v oblasti pracovních sil příjemce plánoval tato opatření: vytvoření univerzální výrobní skupiny pro všechny výrobní činnosti, reorganizaci svých dopravních prostředků vyřazením vozidel s nejnižší zůstatkovou hodnotou a reorganizaci obchodních činností. K těmto opatřením se mělo připojit propuštění 50 zaměstnanců v období od března do května 2004. Dalších 50 zaměstnanců mělo v tomtéž období pracovat s 60 % měsíční sazbou.
(31)
Pokud jde o výrobní a technickou oblast, příjemce uvedl, že jelikož společnost přišla o licenci na výrobu lihu, příslušné výrobní zařízení od dubna 2004 pronajme. Příjemce plánoval snížení nebo ukončení výroby některých nerentabilních nealkoholických nápojů a uvedl, že jakémukoli zavedení nového výrobku v této kategorii bude předcházet analýza ziskovosti jeho výroby.
(32)
Příjemce dále uvádí následující opatření: restrukturalizace nákladů, která by měla být důsledkem nižších výrobních nákladů, protože byla ukončena výroba lihu, a zrušení části vlastní dopravy společnosti; prodej starých zařízení do šrotu.
(33)
Příjemce plánoval i prodej administrativní budovy, prodejny a rekreační budovy a uvedl možnost prodat nebo pronajmout výrobní zařízení na výrobu octa. Slovenské orgány v připomínkách k rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření potvrdily, že prodej administrativní budovy, prodejny a rekreační budovy se neuskutečnil.
(34)
Příjemce plánoval intenzívní prodej svých zásob hotových výrobků (11).
(35)
Podle tohoto návrhu měl příjemce financovat vyrovnání z vlastních zdrojů (prodej zásob) ve výši 110 milionů SKK a prostřednictvím externího financování ve formě úvěru z obchodní banky ve výši 100 milionů SKK. Podle informací předložených příjemcem v reakci na zahájení řízení ve věci formálního šetření byl splatný dluh nakonec pokryt příjmy z emise nových akcií (21 milionů SKK; 0,56 milionu EUR), příjmy z prodeje zásob (110 milionů SKK; 2,9 milionu EUR) a díky dodavatelskému úvěru od společnosti Old Herold, s. r. o. (100 milionů SKK; 2,6 milionu EUR). Splatnost faktur Old Herold, s. r. o., činila 40 dní, což podle příjemce byla vzhledem k jeho kritické situaci dlouhá doba. Tato delší splatnost umožnila příjemci shromáždit potřebnou hotovost.
(36)
Slovenské orgány Komisi informovaly po zahájení řízení ve věci formálního šetření, že na základě dohody s věřiteli byla dne 17. prosince 2004 daňovému úřadu uhrazena částka ve výši 224 277 841 SKK. Slovenské orgány potvrdily, že do ukončení řízení před Evropskou komisí pozastavily odepsání dluhu schválené ve vyrovnacím řízení.
(37)
V rámci kontaktů v souvislosti s provedením rozhodnutí Komise, jímž bylo nařízeno navrácení podpory, slovenské orgány informovaly Komisi o výsledku mimořádného dovolacího řízení uvedeného ve 25. bodě odůvodnění: Nejvyšší soud Slovenské republiky rozhodnutím ze dne 27. dubna 2006 částečně zrušil rozhodnutí příslušného krajského soudu ze dne 14. července 2004, jímž byla potvrzena dohoda s věřiteli, s odůvodněním, že do vyrovnání byly chybně zahrnuty nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK Ve zbývající části Nejvyšší soud dovolání zamítl. Rozhodnutím ze dne 18. srpna 2006 příslušný krajský soud rozhodnutí Nejvyššího soudu ze dne 27. dubna 2006 vykonal a stanovil, že opravená částka dluhu splatná daňovému úřadu činí 640 369 341,4 SKK (z čehož 35 % činí částka 224 129 269,1 SKK).
III. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(38)
Komise ve svém rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření vyslovila pochybnosti o tom, že sporné odepsání daně nepředstavuje státní podporu. Komise dospěla k závěru, že postup daňového úřadu v rámci vyrovnacího řízení nesplňuje kritérium věřitele v tržním hospodářství. Komise zejména usoudila, že daňový úřad byl v porovnání s ostatními věřiteli v právně odlišné situaci, jelikož vlastnil zajištěné pohledávky a měl možnost iniciovat daňovou exekuci. Komise vyslovila pochybnost, že vyrovnací řízení, v porovnání s konkurzním řízením nebo daňovou exekucí, vedlo pro stát k nejlepšímu možnému výsledku.
(39)
Komise dále vyslovila pochybnosti o slučitelnosti sporné podpory s vnitřním trhem. Nejprve vyslovila pochybnosti, že podporu je možno považovat za slučitelnou jako podporu na záchranu, jak tvrdily slovenské orgány. Podporou na záchranu může být jen podpora likvidity ve formě úvěrových záruk nebo úvěrů. Sporné opatření je však odepsáním dluhu, což odpovídá nenávratnému grantu. Toto opatření navíc bylo provedeno bez příslibu, že do šesti měsíců od schválení opatření na záchranu příjemce předloží plán restrukturalizace nebo plán likvidace, nebo podporu v celé výši splatí.
(40)
Komise dále zkoumala slučitelnost sporného opatření jakožto pomoci na restrukturalizaci a vyslovila pochybnosti o splnění dvou hlavních podmínek: existence plánu restrukturalizace, který v přiměřené době zajišťuje návrat k dlouhodobé životaschopnosti, a omezení podpory na nezbytné minimum.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(41)
Příjemce kromě informací o skutkovém stavu uvedených v části II předložil následující připomínky.
(42)
Příjemce tvrdí, že důvodem jeho finančních těžkostí na začátku roku 2004 byla změna zákona o správě daní, která omezila možnost požádat o odklad daní pouze na jedenkrát za rok. To byla pro příjemce významná změna, protože se podle svého vyjádření v předchozích letech na tento mechanismus spoléhal.
(43)
Pokud jde o samotný případ, příjemce za prvé tvrdil, že Komise nemá pravomoc zkoumat sporné opatření, neboť toto opatření nabylo účinnosti před datem přistoupení a nebylo po přistoupení uplatitelné. Opatření údajně nabylo účinnosti před přistoupením, protože vyrovnací řízení bylo zahájeno 8. března 2004, a jak tvrdí příjemce, bylo schváleno soudem 29. dubna 2004, tedy před vstupem Slovenské republiky do Evropské unie. Daňové úřady dále údajně v rámci jednání před zahájením vyrovnacího řízení daly najevo souhlas s navrhovaným vyrovnáním. V prosinci 2003 se uskutečnilo setkání s Daňovým ředitelstvím Slovenské republiky a daňový úřad zaslal dne 3. února 2004 příjemci dopis, v němž údajně potvrdil možnost postupu formou vyrovnání.
(44)
Příjemce dále tvrdil, že v případě, že Komise zastává názor, že má pravomoc jednat, nepředstavuje sporné opatření státní podporu, neboť je splněna zásada věřitele v tržním hospodářství.
(45)
Za prvé, příjemce tvrdí, že srovnání vyrovnacího řízení s daňovou exekucí je zavádějící, neboť zahájení prvního vylučuje nebo pozastavuje druhé. Daňový úřad proto nemohl zvolit daňovou exekuci. Příjemce dále tvrdí, že pokud by dobrovolně neinicioval vyrovnací řízení, měl by podle právních předpisů o platební neschopnosti za několik týdnů nebo měsíců zákonnou povinnost zahájit konkurzní nebo vyrovnací řízení.
(46)
Za druhé, příjemce tvrdí, že rozhodnutí státu vyhnout se konkurzu a namísto toho hledat řešení prostřednictvím vyrovnacího řízení bylo splněním kritéria věřitele v tržním hospodářství. Příjemce jako důkaz předkládá potvrzení dvou auditorů a jednoho konkurzního správce, že daňový úřad získá více a rychleji prostřednictvím vyrovnacího řízení, než pokud by se rozhodl pro konkurzní řízení. Příjemce předkládá i další materiály a statistiky, které mají potvrdit, že konkurzní řízení na Slovensku trvá průměrně 3 roky až 7 let a přináší jen velmi omezený výnos z prodeje aktiv (12).
(47)
Příjemce svou analýzu opírá o zprávu auditorské společnosti EKORDA ze dne 7. července 2004, kterou měl daňový úřad údajně k dispozici před hlasováním věřitelů dne 9. července 2004. Nebyl však předložen žádný důkaz, který by to potvrzoval.
(48)
Podle zprávy společnosti EKORDA by příjmy z prodeje aktiv v případě konkurzu činily nanejvýš 204 milionů SKK (5,3 milionu EUR) a po odečtení různých poplatků ve výši 45 milionů SKK pouze 159 milionů SKK (4,2 milionu EUR). Příjemce sám opravil částku poplatků, které by bylo třeba odečíst (36 milionů SKK) a dospěl k částce 168 milionů SKK (4,4 milionu EUR). I kdyby daňový úřad jako jediný oddělený věřitel a jako největší věřitel získal z těchto příjmů většinu, stále by to bylo méně než to, co daňový úřad získal po vyrovnání.
(49)
Společnost EKORDA použila jako základ účetní hodnotu - k 31. březnu 2004 - základního majetku, zásob, hotovosti a upravených krátkodobých pohledávek, přičemž zohlednila jejich nedobytnost a nízkou bonitu. Společnost EKORDA upravila nominální hodnotu aktiv příjemce takzvaným koeficientem zpeněžení pro každou složku aktiv v případě prodeje v rámci konkurzního řízení (45 % u základního jmění, 20 % u zásob a krátkodobých pohledávek a 100 % u hotovosti).
(50)
Společnost EKORDA uvádí budoucí daňové příjmy z činnosti příjemce (13), ale i rozvoj zaměstnanosti v regionu a rozvoj potravinářského průmyslu na Slovensku jako velmi významné faktory ovlivňující rozhodnutí zachovat existenci příjemce.
(51)
Příjemce uvádí ještě další dvě zprávy. Auditorka Marta Kochová dospěla k závěru, že maximální příjem z prodeje aktiv, která však nebyla oceněná, by činil 100 milionů SKK (2,6 milionu EUR), respektive po odečtení poplatků ve výši 22 milionů SKK pouze 78 milionů SKK (2 miliony EUR). Konkurzní správkyně paní Holovačová údajně uvádí, že podle jejího názoru je vyrovnací řízení pro věřitele obecně výhodnější než konkurz. Jedním z aspektů je skutečnost, že věřitel má zájem na tom, aby dlužník pokračoval v hospodářské činnosti (budoucí příjmy z obchodu a z daní).
(52)
Za třetí, příjemce tvrdí, že by se měly zohlednit dlouhodobé aspekty, například budoucí daňové příjmy. Judikatura vylučující společensko-politické aspekty z kritéria věřitele v tržním hospodářství (14) se údajně neuplatňuje, když veřejný orgán zohledňuje výpočet budoucích daňových příjmů. Podle příjemce je tu situace veřejného orgánu analogická se situací věřitele v tržním hospodářství, který je dodavatelem, který má zájem na přežití klienta. Příjemce poté poukazuje na judikaturu týkající se zásady investora v tržním hospodářství.
(53)
Příjemce dospěl k závěru, že kritérium věřitele v tržním hospodářství bylo splněno a sporné opatření nepředstavuje státní podporu.
(54)
Pokud by však Komise dospěla k jinému závěru, příjemce tvrdí, že sporné opatření je slučitelné jako podpora na restrukturalizaci. Tvrdí, že daňový úřad před souhlasem s vyrovnáním prověřil způsobilost obchodního plánu příjemce z hlediska obnovy dlouhodobé životaschopnosti. Absence formálního plánu restrukturalizace je podle vyjádření příjemce v situaci, kdy Komise posuzuje případ ex post, irelevantní, neboť Komise se již může přesvědčit, zda se příjemce skutečně stal životaschopným. Příjemce však též usuzuje, že v situaci posouzení ex ante je podrobný plán restrukturalizace nevyhnutelný. Příjemce dále krátce popisuje přijatá restrukturalizační opatření: zvýšení vlastního kapitálu, propuštění zaměstnanců, prodej zásob. Příjemce zastává názor, že zastavení výroby lihu a lihovin a pronájem výrobních aktiv společnosti Old Herold, s. r. o., vlastně představují restrukturalizační opatření. I když zastavení bylo původně zapříčiněno ztrátou licence, příjemce po vyrovnání nepožádal o novou licenci.
(55)
Podle příjemce byl splněn i požadavek významnosti jeho příspěvku na restrukturalizaci.
(56)
Příjemce dále tvrdí, že skutečnost, že podniká v podporovaném regionu a je jedním z největších regionálních zaměstnavatelů, by se při uplatňování usměrnění vztahujících se na podporu na restrukturalizaci měla rovněž zohlednit.
V. PŘIPOMÍNKY SLOVENSKÉ REPUBLIKY
(57)
Slovenské orgány v reakci na zahájení řízení ve věci formálního šetření vyslovily některé připomínky ke skutkovému stavu, které již byly uvedeny v části II.
(58)
Slovenské orgány potvrdily, že daňový úřad v době hlasování po vyrovnacím řízení nezohlednil aspekt státní podpory. Daňový úřad nepovažoval vyrovnání za formu státní podpory, a proto od příjemce nebylo požadováno předložení plánu restrukturalizace, který je odlišný od obchodního plánu předloženého soudu podle právních předpisů upravujících platební neschopnost.
(59)
V reakci na připomínky předložené příjemcem uvedly slovenské orgány následující připomínky.
(60)
Slovenské orgány by připomínky příjemce o průměrné délce konkurzního řízení a průměrném výnosu z prodeje aktiv v konkurzním řízení nevztahovaly na tento případ. Podle nich, vzhledem k malému počtu věřitelů a existenci majetku s kladnou likvidační hodnotou, která převyšuje sumu uhrazenou státu po vyrovnání, by se konkurzní řízení uskutečnilo v kratší než průměrné lhůtě a výnos daňového úřadu by byl vyšší než v případě vyrovnání. Místní daňový úřad provedl šetření ve společnosti dne 21. června 2004 a zjistil, že k 17. červnu 2004 měl příjemce hotovost ve výši 161,3 milionu SKK, pohledávky ve výši 62,8 milionu SKK, zásoby lihu a lihovin v hodnotě 84 milionů SKK a neoběžný majetek s účetní hodnotou 200 milionů SKK.
(61)
Slovenské orgány zastávají názor, že daňová exekuce byla pro daňový úřad reálnou alternativou. Potvrzují, že daňový úřad měl možnost iniciovat takové řízení před zahájením vyrovnacího řízení, a to i v případě, že by soud odmítl potvrdit vyrovnání (protože daňový úřad by jako oddělený věřitel nehlasoval v jeho prospěch).
(62)
Slovenské orgány nesouhlasí s tvrzením příjemce, že jeho finanční těžkosti byly způsobeny změnou zákona o správě daní. Podle slovenských orgánů byly finanční těžkosti příjemce způsobeny finanční strategií využívání nepřímých daní při vykonávání jeho podnikatelské činnosti. Příjemce měl namísto toho prostě inkasovat daně od svých klientů a odevzdat je do státního rozpočtu.
(63)
Slovenské orgány nesouhlasí s tím, že setkání s Daňovým ředitelstvím Slovenské republiky v prosinci 2003 je důkazem o předběžném souhlasu daňového úřadu s vyrovnáním. Předložily dopis ze dne 6. června 2004 od Daňového ředitelství Slovenské republiky adresovaný daňovému úřadu, v němž se uvádí, že daňový úřad by neměl souhlasit s vyrovnáním navrhovaným příjemcem, neboť není pro stát příznivé. Tento dopis se odvolával na jiný dopis obecnější povahy od ministra financí ze dne 15. ledna 2004 adresovaný Daňovému ředitelství Slovenské republiky, v němž se ředitelství žádá, aby zajistilo, že nebudou schváleny žádné takové návrhy na vyrovnání s věřiteli, které by znamenaly odepsání daňových pohledávek daňovými úřady. Slovenské orgány dále interpretovaly dopis ze dne 3. února 2004, na který poukazoval příjemce (viz 43. bod odůvodnění), jako jasně explicitně nesouhlasící s vyrovnáním ve výši 35 %.
(64)
Slovenské orgány tvrdí, že příjemce nezaplatil spotřební daně ve stanoveném odkladu od ledna 2001 do března 2004 a na své daňové povinnosti pravidelně uplatňoval odklad.
(65)
Podle slovenských orgánů výrazné rozdíly v odhadech dvou auditorských zpráv (viz 48. a 51. bod odůvodnění) vzbuzují pochybnosti o důvěryhodnosti obou zpráv. Orgány mají pochybnosti zejména o koeficientu zpeněžení přiřazeném společností EKORDA oběžným aktivům. Tento koeficient by měl být vyšší než 20 %.
(66)
A nakonec podle slovenských orgánů příjemce nevypracoval realizovatelný plán restrukturalizace a opatření navrhovaná v souvislosti s vyrovnacím řízením nelze považovat za restrukturalizační opatření.
VI. HODNOCENÍ
1. PRAVOMOC KOMISE
(67)
Vzhledem k tomu, že se část událostí vztahujících se k tomuto případu odehrála před vstupem Slovenské republiky do Evropské unie dne 1. května 2004, Komise nejprve musí určit, zda má v souvislosti se sporným opatřením pravomoc jednat.
(68)
Opatření, která byla uvedena v účinnost před přistoupením a nejsou uplatnitelná po přistoupení, nemůže Komise zkoumat ani na základě takzvaného dočasného mechanismu, který upravuje bod 3 přílohy IV smlouvy o přistoupení, ani podle postupů stanovených v článku 108 SFEU. Smlouva o přistoupení ani Smlouva o fungování Evropské unie nevyžadují, aby Komise taková opatření přezkoumala, ani ji k tomu nezplnomocňují.
(69)
Na druhé straně opatření uvedená v účinnost po přistoupení jasně spadají do pravomoci Komise. Pro určení doby, kdy bylo určité opatření uvedeno v účinnost, se jako relevantní kritérium používá právně závazný čin, kterým příslušný vnitrostátní orgán poskytuje podporu (15).
(70)
Příjemce v tomto případě tvrdil, že sporné opatření bylo uvedeno v účinnost před přistoupením a po přistoupení není uplatnitelné (viz 43. bod odůvodnění).
(71)
Komise nemůže přijmout důvody předložené příjemcem. Návrh na zahájení vyrovnacího řízení není činem orgánu poskytujícího podporu, ale činem příjemce. Rovněž usnesení soudu povolit vyrovnací řízení není činem orgánu poskytujícího podporu. Toto usnesení jen povolilo příjemci a jeho věřitelům pokračovat v jednání, ale evidentně nepředstavovalo vlastní poskytnutí podpory. Neexistuje důkaz, že by Daňové ředitelství Slovenské republiky bylo vyjádřilo souhlas se sporným opatřením na setkání v prosinci 2003. Naopak, slovenské orgány popřely jakýkoliv takový předběžný souhlas. Dopis ze dne 3. února 2004 otevřeně vyjadřuje odmítnutí přijmout návrh na vyrovnání ve výši 35 %.
(72)
Rozhodnutí příslušného orgánu odepsat část pohledávek bylo přijato dne 9. července 2004, kdy daňový úřad souhlasil s vyrovnáním navrženým příjemcem.
(73)
Vzhledem k této skutečnosti je otázka, zda je opatření uplatnitelné po přistoupení, bezpředmětná.
(74)
Komise proto dospěla k závěru, že má pravomoc posuzovat sporné opatření podle článku 108 SFEU.
2. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(75)
V čl. 107 odst. 1 SFEU se uvádí, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(76)
Odepsání dluhu vůči veřejnému orgánu, jakým je daňový úřad, představuje formu použití státních prostředků. Opatření, které zvýhodňuje jeden individuální podnik, je selektivní.
(77)
Až do událostí, které měly za následek zahájení řízení v případě platební neschopnosti, příjemce působil na trhu s lihem a lihovinami, nealkoholickými nápoji a konzervovaným ovocem a zeleninou. V roce 2003 byl příjemce třetím výrobcem lihu a lihovin na Slovensku. Po ztrátě licence na výrobu lihu a lihovin v březnu 2004 příjemce působil ve velkoobchodě s lihem a lihovinami vyráběnými jinou společností - Old Herold, s. r. o., jež využívá výrobní zařízení příjemce, která si od něj společnost Old Herold, s. r. o., pronajímá. Všechny oblasti, ve kterých příjemce podnikal před vyrovnacím řízením a ve kterých podniká v současnosti, patří do oblasti obchodu mezi členskými státy.
(78)
V rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření Komise vyjádřila pochybnosti, zda dané opatření nenarušilo hospodářskou soutěž nebo nehrozilo, že ji naruší tím, že poskytlo příjemci výhodu, kterou by za běžných tržních podmínek nebyl schopen získat. Jinými slovy, Komise má pochybnosti, zda se stát k příjemci choval jako věřitel v tržním hospodářství.
(79)
Zjistilo se, že dohoda s věřiteli obsahovala stejné podmínky vyrovnání dluhu pro soukromé věřitele i pro daňový úřad (veřejného věřitele). Věřitelům mělo být uhrazeno 35 % dluhu ve stanovené lhůtě, což příjemce skutečně splnil. Zbývajících 65 % mělo být odepsáno.
(80)
Pozice daňového úřadu jako věřitele však v tomto případě byla neobyčejně silná a nelze ji srovnávat s postavením běžného věřitele v konkurzním řízení. Právní a ekonomická pozice daňového úřadu byla před vyrovnáním s věřiteli výhodnější než pozice soukromých věřitelů. Daňový úřad byl nejenže jasně dominantním a rozhodujícím věřitelem s více než 99 % všech pohledávek registrovaných v konkurzním řízení, ale důležitější je, že byl i odděleným věřitelem. Jeho pohledávky mohly být proto uspokojeny kdykoliv během konkurzního řízení z výnosů prodeje zajištěných aktiv: jak je uvedeno v 18. bodě odůvodnění, tyto výnosy by měly být použity výhradně na splacení pohledávek oddělených věřitelů. Proto je třeba přezkoumat, zda daňový úřad využil všechny pro něj dostupné prostředky na získání nejvyšší možné výše uspokojení svých pohledávek, jak by to učinil věřitel v tržním hospodářství.
(81)
Podmínky, které musí opatření splňovat, aby je bylo možné pro účely článku 107 SFEU považovat za podporu, však nejsou naplněny v případě, kdy podnik příjemce mohl za obvyklých podmínek na trhu získat tutéž výhodu, jakou získal ze státních prostředků (16). Tento přezkum se v zásadě provádí uplatněním kritéria věřitele v tržním hospodářství. Jestliže veřejný věřitel poskytne podniku platební úlevy ohledně splatného dluhu, představují takové platební úlevy státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud by podnik, který je jejím příjemcem, vzhledem k významu hospodářské výhody, která tím byla poskytnuta, zjevně nezískal srovnatelné úlevy od soukromého věřitele nacházejícího se v situaci, která se co možná nejvíce podobá situaci veřejnoprávního věřitele usilujícího o to, aby mu byly zaplaceny částky, které mu dluží dlužník ve finančních obtížích (17).
(82)
Použitelnost kritéria soukromého hospodářského subjektu na trhu závisí na tom, zda dotyčný členský stát poskytl ekonomickou výhodu podniku jinak, než ve svém postavení jako orgán veřejné moci Z toho vyplývá, že pokud se členský stát odvolává v průběhu správního řízení na uvedené kritérium, musí v případě pochybností prokázat jednoznačným způsobem a na základě objektivních a ověřitelných důkazů, že provedené opatření vyplývá z jeho postavení jako soukromého hospodářského subjektu na trhu. Z těchto důkazů musí jasně vyplývat, že dotyčný členský stát přijal rozhodnutí jednat způsobem, jakým jednal, před poskytnutím ekonomické výhody nebo souběžně s ním. V této souvislosti může být třeba předložit důkazy, z nichž vyplývá, že toto rozhodnutí je založeno na ekonomickém posouzení srovnatelném s tím, které by provedl za okolností daného případu racionální soukromý hospodářský subjekt na trhu nacházející se v situaci, která je co nejbližší situaci uvedeného členského státu. Hospodářské hodnocení provedené po poskytnutí uvedené výhody, zpětné konstatování o skutečné výnosnosti postupu dotčeného členského státu ani odůvodnění následující po rozhodnutí o zvoleném postupu však nestačí (18).
(83)
Slovenská republika stručně řečeno tvrdí, že podle jejího názoru dané opatření představuje státní podporu. Uznává, že v době vyrovnání se otázka státní podpory prostě nebrala v úvahu, a požádala, aby se sporné opatření považovalo za podporu na záchranu. Zdá se proto, že požadavky uvedené judikatury nebyly v tomto případě dodrženy a sporné opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(84)
Příjemce v tomto případě tvrdil, že opatření nepředstavuje podporu, a předkládá uvedené dokumenty, zvláště zprávy dvou auditorů.
(85)
Komise zjistila na základě informací předložených příjemcem i slovenskými orgány následující skutečnosti o finanční situaci příjemce v příslušném roce, a to v rozsahu relevantním na uplatnění kritéria věřitele v tržním hospodářství. Komise nemůže v účetní evidenci příjemce ověřit údaje k 31. březnu 2004 poskytnuté příjemcem, ani údaje k 17. červnu 2004 poskytnuté slovenskými orgány. Komise však nemá důvod o těchto údajích pochybovat.
Tabulka 3
Finanční situace příjemce v letech 2003-2004 (mil. SKK)
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Neoběžný majetek (24)
208
205
204
200
200
Zásoby
119
209
176
84
52
Hotovost
3
50
94
161
27
Krátkodobé obchodní pohledávky
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Komise nejprve přezkoumá důkazy předložené příjemcem na podporu jeho tvrzení, že konkurzním řízením by daňový úřad získal méně než vyrovnacím řízením (oddíl 2.1). Poté Komise přezkoumá situaci, pokud jde o daňovou exekuci (oddíl 2.2). Nakonec Komise přezkoumá jiné důkazy předložené slovenskými orgány a příjemcem (oddíl 2.3.)
(87)
Jak je uvedeno v 37. bodě odůvodnění, výška dluhu, na niž se má vztahovat vyrovnání, byla na základě mimořádného dovolacího řízení snížena. Je však třeba uvést, že tento rozsudek byl vynesen několik let po rozhodnutí uzavřít dohodu o vyrovnání. Pro účely kritéria věřitele v tržním hospodářství jsou informace dostupné v té době, kdy by hypotetický věřitel posuzoval, které řízení by bylo nejvhodnější, nadále standardem pro účely hodnocení chování veřejného věřitele. Následující analýza proto vychází z údajů uvedených v dohodě uzavřené 23. července 2004.
2.1 Porovnání vyrovnání s věřiteli a konkurzního řízení
(88)
S cílem posoudit, zda byla příjemci skutečně poskytnuta výhoda, Komise musí provést celkové posouzení a zohlednit všechny relevantní důkazy v dané věci, což jí umožní určit, zda by přijímající podnik tyto zvýhodněné podmínky zjevně nezískal od soukromého věřitele (27). Jinými slovy, musí přezkoumat, zda bylo pro daňový úřad výhodnější souhlasit s podmínkami navrženými v rámci vyrovnání nebo zahájit konkurzní řízení.
(89)
Komise zastává názor, že zpráva společnosti EKORDA nepředstavuje důvěryhodný základ pro porovnání navrženého vyrovnání s možným konkurzním řízením. Slovenské orgány v tomto ohledu souhlasí s Komisí.
(90)
Na začátku Komise konstatuje, že společnost EKORDA ve své zprávě ze dne 7. července 2004 (jen dva dny před setkáním věřitelů) použila pro své výpočty stav aktiv příjemce k 31. březnu 2004. Z tabulky 3 jasně vyplývá, že úroveň různých aktiv se po 31. březnu 2004 výrazně měnila. Především byla prodána značná část zásob, což vedlo ke zvýšení hotovosti. Tyto změny mají při uplatnění koeficientů zpeněžení v rozsahu od 20 % pro zásoby a krátkodobé pohledávky po 100 % pro hotovost velký význam. I kdyby koeficienty zpeněžení stanovené společností EKORDA byly správné (s čímž Komise nesouhlasí z důvodů, které jsou uvedeny dále) a použila by se metodika používaná společností EKORDA, následující tabulka uvádí, do jaké míry by byly výsledky výpočtů společnosti EKORDA odlišné, kdyby se opíraly o údaje z 28. dubna 2004 a ze 17. června 2004, tj. ještě stále před setkáním věřitelů dne 9. července 2004.
Tabulka 4
Porovnání pravděpodobného výnosu z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení (mil. SKK)
Situace k:
31.3.2004
28.4.2004
17.6.2004
Koeficient zpeněžení [%]
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Neoběžný majetek
45
205
92
204
92
200
90
Zásoby
20
209
42
176
35
84
17
Krátkodobé pohledávky
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Hotovost
100
50
50
94
94
161
161
Celkem
204
238
275
(91)
Je třeba uvést, že v obchodním plánu, který příjemce předložil soudu, byl naplánován prodej zásob za 110 milionů SKK v období březen až květen 2004. Společnost EKORDA si proto musela být vědoma, že aktiva příjemce projdou po 31. březnu 2004 podstatnými změnami. Tuto skutečnost nezohlednila.
(92)
Pokud by se zohlednila účetní hodnota aktiv příjemce z 28. dubna 2004, vedlo by to k závěru, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce by byl v konkurzním řízení vyšší, než se odhadlo ve zprávě (238 milionů SKK nebo 6,3 milionu EUR namísto 204 milionů SKK nebo 5,3 milionu EUR) Analýza s použitím údajů z června 2004 by umožnila dospět k jasnému závěru, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení (275 mil. SKK; 7,2 milionu EUR) by byl vyšší než výnos navrhovaný v rámci vyrovnání a že daňový úřad by měl použít právo veta a návrh odmítnout, což by vedlo k ukončení vyrovnacího řízení Znovu upozorňujeme, že uvedené výsledky byly získány za použití odhadů a metodiky, které používala společnost EKORDA.
(93)
Komise však nemůže přijmout metodiku, kterou použila společnost EKORDA, a předpoklady příjemců nemůže považovat za důvěryhodné. Tento závěr ještě posilují pochybnosti vyjádřené slovenskými orgány a uvedené v 60. a 65. bodě odůvodnění.
(94)
Společnost EKORDA v prvé řadě ve své zprávě nevysvětluje, jakým způsobem stanovila tři koeficienty zpeněžení. Účelem koeficientů zpeněžení je vypočítat zůstatkovou hodnotu aktiv prodaných v konkurzním řízení s přihlédnutím k povaze prodeje (např. aktiva se prodávají samostatně, v časové tísni atd.). Z tohoto důvodu se předpokládá, že hodnota z prodeje aktiv v rámci likvidace je obvykle nižší než účetní hodnota v závislosti na druhu aktiv. Procentuální vyjádření podílu hodnoty z prodeje aktiv v rámci likvidace na účetní hodnotě je koeficient zpeněžení.
(95)
Koeficient zpeněžení ve výši 45 % pro neoběžný majetek se též zdá být příliš nízký. Podle samotného příjemce hodnota jeho aktiv zastavených ve prospěch daňového úřadu činila 194 milionů SKK (31). Tato hodnota je podle příjemce vyjádřená v cenách odhadnutých nezávislými znalci na přelomu roků 2003 a 2004. Podle názoru Komise by tato „znalecká cena“ měla obvykle vyjadřovat obecnou hodnotu aktiv, která vyjadřuje, za jakou cenu je v daném čase možno aktivum prodat. Je třeba připomenout, že znalecká hodnota těchto aktiv byla stanovena s cílem zjistit jejich hodnotu pro účely zajištění odkladu daňového dluhu příjemce pro slovenské orgány, které vyžaduje zákon o správě daní Společnost EKORDA neposkytuje žádné vysvětlení, proč by výnos z prodeje neoběžného majetku v konkurzu dosáhl pouze 45 % jejich účetní hodnoty 205 milionů SKK, zatímco sám příjemce uvedl mnohem vyšší hodnotu těchto aktiv.
(96)
K tvrzení příjemce, že by bylo těžké najít kupce, když je většina zastavených strojů a zařízení určena jen na výrobu lihu a lihovin, nealkoholických nápojů nebo konzervovaných výrobků, má Komise tyto dvě připomínky. Za prvé, je třeba uvést, že „znalecká cena“ zastavených nemovitostí činila 105 milionů SKK, což je samo o sobě vyšší suma než celkový výnos předpokládaný společností EKORDA (92 milionů SKK). Za druhé, ze skutečného vývoje společnosti vyplývá, že některá její výrobní aktiva rychle našla nového uživatele - Old Herold, s. r. o. Poté, co příjemce přišel o licenci na výrobu lihu a lihovin, si jeho výrobní zařízení pronajala společnost Old Herold. Zdá se proto, že o toto výrobní zařízení měl bezprostřední zájem konkurenční podnik.
(97)
Pokud jde o zásoby, samy slovenské orgány zastávají názor, že koeficient zpeněžení by měl být vyšší než 20 %.
(98)
Příjemce byl schopen získat v roce 2004 z prodeje svých zásob 110 milionů SKK (viz 35. bod odůvodnění), tj. více než 50 % účetní hodnoty zásob, z níž vycházelo hodnocení společnosti EKORDA. To významně naznačuje, že koeficient zpeněžení ve výši 20 % byl příliš nízký. Vývoj rozvahy v roce 2004, pokud jde o zásoby, tento závěr podporuje. Kromě toho sám příjemce ve svém obchodním plánu odhadl výnos z prodeje zásob v období března až května 2004 na 110 milionů SKK (viz 35. bod odůvodnění). Společnost EKORDA tento odhad ignorovala. Z povahy činností příjemce lze předpokládat, že zásoby byly tvořeny hotovými výrobky nebo polotovary, které mohly být snadno prodány přímo distributorům nebo spotřebitelům, což ještě více podporuje použití vyššího koeficientu zpeněžení.
(99)
Komise je toho názoru, že koeficient zpeněžení by měl být v případě zásob 52 %. Tento údaj vychází z odhadu příjemce, pokud jde o výnos, který by získal z prodeje zásob pro účely financování vyrovnání (tj. 110 milionů SKK). S přihlédnutím k účetní hodnotě v té době (209 milionů SKK) byl proto jediným možným koeficientem zpeněžení v případě zásob koeficient alespoň ve výši 52 % (52 % z 209 milionů představuje 110 milionů).
(100)
Pokud jde o krátkodobé pohledávky, společnost EKORDA dvakrát upravila jejich hodnotu. Nejdříve upravila jejich účetní hodnotu koeficientem 59 % (účetní hodnota činila 166 milionů SKK a hodnota, kterou Společnost EKORDA použila ve svých výpočtech, 98 milionů SKK) a použila nízký koeficient zpeněžení ve výši 20 %. Tato metodika je sporná. Lze akceptovat úpravu účetní hodnoty pohledávek na vyjádření jejich skutečné hodnoty v daném čase. Společnost EKORDA však neposkytuje žádné vysvětlení, proč by výnos v případě konkurzu/likvidace představoval jen jednu pětinu (20 milionů SKK) sumy, o které sám příjemce předpokládal, že ji bude schopen získat od svých dlužníků (98 milionů SKK).
(101)
Účetní hodnota krátkodobých pohledávek založená na údajích z března 2004 (166 milionů SKK) byla společností EKORDA upravena na 98 milionů SKK, aby odrážela nevymahatelnost nebo nízkou kvalitu pohledávek. Kromě toho však společnost EKORDA použila na upravenou účetní hodnotu koeficient zpeněžení pouze ve výši 20 %. Výsledkem uplatnění koeficientu úpravy účetní hodnoty krátkodobých pohledávek společnosti EKORDA ve výši 59 % na účetní hodnotu založenou na údajích z června 2004 (63 milionů SKK) je 37 milionů SKK. Podle informací, které předložily slovenské orgány, byly však pohledávky ve výši 63 milionů SKK vymahatelné. Proto je sporné, zda je jakákoli úprava jejich účetní hodnoty skutečně potřebná.
(102)
V každém případě neexistuje žádný zřejmý důvod, proč by měla být likvidační hodnota ještě nižší než upravený údaj. Komise proto zastává názor, že očekávaný výnos z krátkodobých pohledávek určitě není nižší než upravený údaj 37 milionů SKK.
(103)
Na základě výše uvedených skutečností Komise upravila odhady předložené společností EKORDA a provedla nové posouzení, v jehož rámci použila údaje z června 2004. Z tohoto posouzení je zřejmé, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení by byl mnohem vyšší než výnos, se kterým se počítalo ve zprávě společnosti EKORDA. Číselné údaje jsou shrnuty v následující tabulce.
Tabulka 5
Pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení
Údaje společnosti EKORDA ve srovnání s opravenými údaji Komise (v milionech SKK)
EKORDA
(31.3.2004)
Oprava
(17.6.2004)
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Neoběžný majetek
205
92
200
194 (32)
Zásoby
209
42
84
43 (33)
Krátkodobé pohledávky
98 (34)
20
63
37 (35)
Hotovost
50
50
161
161
Celkem
562
204
508
435
(104)
Podle připomínek příjemce k úvodnímu rozhodnutí by náklady na konkurzní řízení měly představovat 18 % odhadované hodnoty výnosů z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení. Podle příjemce je vzhledem ke zprávě Světové banky z roku 2004 to přiměřená sazba (36). Použitím tohoto procentuálního podílu na opravenou hodnotu pravděpodobného výnosu z prodeje aktiv příjemce, jak ji stanovila Komise, by proto náklady na konkurzní řízení dosáhly 78,3 milionu SKK. Když se tato částka odečte od opraveného výnosu z prodeje aktiv příjemce, výsledek je vyšší než částka, kterou získal daňový úřad v rámci vyrovnání (435 milionů - 78,3 milionu = 356,7 milionu; částka dohodnutá v rámci vyrovnání byla 224,3 milionu SKK).
(105)
Jak je uvedeno v tabulce 5, pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce byl 435 milionů SKK. Vzhledem k tomu, že daňový úřad by byl získal téměř 100 % výnosů z prodeje (37), i kdyby náklady na konkurzní řízení dosáhly až 18 % z těchto výnosů ve smyslu tvrzení příjemce, daňový úřad by byl i tak získal o 132,4 milionu SKK více než v rámci vyrovnání.
(106)
Kromě toho, i kdyby se na hodnotu aktiv příjemce k červnu 2004 uplatnily velmi nízké koeficienty zpeněžení, které uvedla EKORDA, pravděpodobný výnos z prodeje těchto aktiv (po odečtení nákladů na konkurzní řízení - 18 %) by byl 225,5 milionu SKK, což je stále více než částka schválená daňovým úřadem v rámci vyrovnání (38).
(107)
Konečně je třeba konstatovat, že slovenské orgány nepodpořily nepodložené tvrzení příjemce, že daňový úřad měl zprávu společnosti EKORDA k dispozici před setkáním věřitelů 9. července 2004, a proto ji mohl použít při svém rozhodování. Na druhé straně daňový úřad měl výsledky své kontroly z června 2004, které prokazovaly, že Frucona měla značná aktiva, jak je uvedeno v tabulce 3. Na základě těchto údajů Daňové ředitelství Slovenské republiky v dopise ze dne 6. července 2004 adresovaném místnímu daňovému úřadu uvedlo, že místní daňový úřad by neměl souhlasit s vyrovnáním navrhovaným příjemcem, neboť není příznivé pro stát.
(108)
Pokud jde o znalecké zprávy, které předložil příjemce, je třeba poznamenat, že nesplňovaly požadavek prokázat, zda bylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství. Především se v žádné ze zpráv neuvádí, na jakém základě byly určeny koeficienty zpeněžení, které byly v některých případech výjimečně nízké. Kromě toho si lze všimnout, pokud jde o zprávu paní Kochové, jejíž závěry byly výrazně odlišné od závěrů společnosti EKORDA, že není zřejmé, k jakému účelu byla tato zpráva vypracována a z jakého období a odhadů vycházela. Pokud jde o zprávu konkurzní správkyně paní Holovačové, v té se pouze všeobecně konstatuje, že vyrovnací řízení je pro věřitele výhodnější než konkurz. Proto žádnou z informací obsažených v každé z těchto dvou zpráv nelze použít na podporu ani vyvrácení tvrzení příjemce, že bylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství.
(109)
Pokud jde o argumenty předložené ve vztahu k trvání konkurzního řízení, při zvažování vlivu možné délky konkurzního řízení na rozhodovací proces hypotetického soukromého věřitele je třeba zohlednit okolnosti tohoto případu.
(110)
Dalším důležitým aspektem tohoto případu je skutečnost, že stát byl v porovnání s jinými věřiteli ve zvýhodněné pozici vzhledem ke skutečnosti, že jeho dluh byl zajištěný proti neoběžnému majetku příjemce. Soud ve věci HAMSA potvrdil, že pozice zajištěného věřitele je důležitým faktorem, který je třeba zohlednit při použití kritéria věřitele v tržním hospodářství (39). V souladu s § 31 odst. 1 písm. e) zákona o konkursu pohledávky věřitele oddělené podstaty lze uspokojit kdykoli během konkurzního řízení z prodeje aktiv, která jsou zajištěna. Proto pokud jde o aktiva zastavená pro daňový úřad, trvání celého konkurzního řízení bylo podle názoru Komise nepodstatné, protože tyto pohledávky mohly být uspokojeny nezávisle na postupu uvedeného řízení.
(111)
I kdyby byla zohledněna hodnota zajištěných aktiv, kterou určil příjemce, pohledávky daňového úřadu se mohly uspokojit spíše prodejem zajištěných aktiv ve výši nejméně 194 milionů SKK, což tvoří 86 % částky navrhované v rámci vyrovnání s věřiteli. Daňový úřad by byl musel zvažovat, zda je výhodné čekat do konce konkurzního řízení, pouze pokud by existovala možnost, že by nedosáhl plné částky dohodnuté v rámci vyrovnání. Navíc při konečném vyplacení věřitelů by daňový úřad byl získal přibližně 99 % výnosu z prodeje zbývajících aktiv (185 milionů SKK v nejhorším případě, tedy při uplatnění koeficientů zpeněžení společnosti EKORDA, viz tabulka 4). Daňovému úřadu mělo být jasné, že výsledný vrácený dluh by byl mnohem vyšší než částka nabízená v rámci vyrovnání a že čekání by se týkalo pouze malé části této částky ve srovnání s vyrovnáním.
(112)
Proto lze vyvodit závěr, že informace týkající se trvání konkurzního řízení na Slovensku by významným způsobem neovlivnily rozhodnutí hypotetického soukromého věřitele.
(113)
Kromě toho v každém případě měl příjemce v době vyrovnacího řízení i) velmi nízký počet věřitelů a ii) aktiva s likvidační hodnotou vyšší než činila částka schválená státem v rámci vyrovnacího řízení (jak je uvedeno v tabulce 5, pravděpodobný výnos ze samotného prodeje nezajištěných aktiv byl 241 milionů SKK).
(114)
Pokud jde o nízký počet věřitelů, vyrovnání se opravdu zúčastnilo jen 5 věřitelů. Z těchto pěti věřitelů byli čtyři věřitelé soukromými subjekty a jejich podíl na celkovém dluhu byl jen 0,6 % (3 797 608 SKK z částky 644 166 949 SKK), jak je uvedeno v tabulce 2. Stát tak představoval největšího věřitele s 99,4 % celkového objemu pohledávek. Tyto okolnosti by ve značné míře snížily riziko neshod mezi věřiteli a z nich vyplývajícího soudního sporu, což by pravděpodobně vedlo ke kratšímu konkurznímu řízení.
(115)
S přihlédnutím k argumentu příjemce, který vychází ze zprávy Světové banky s názvem Doing business in 2004, že konkurzní řízení na Slovensku trvá v průměru 4,8 roku, je třeba uvést, že tato zpráva se týká obecného „ukazatele ukončení činnosti podniku“, kterým se měří celkový čas potřebný k uskutečnění konkurzního řízení, jakož i na uplatnění soudních pravomocí v rámci konkurzního řízení. Tuto délku proto nelze striktně zaměňovat s průměrnou délkou trvání konkurzního řízení. Samy slovenské orgány vyjádřily názor, že vzhledem k okolnostem tohoto případu by konkurzní řízení trvalo kratší dobu než průměrné řízení (viz 60. bod odůvodnění). Toto posouzení slovenských orgánů je obzvláště významné, protože uvedené řízení by se konalo v souladu se slovenskými právními předpisy a obvyklými postupy uplatňovanými při úpadku. Věřitelem příjemce byla navíc sama slovenská vláda.
(116)
Kromě toho se délka konkurzního řízení ve zprávách předložených příjemcem značně liší, a to od dvou let do více než šesti let (40). Proto posouzení délky trvání konkurzního řízení na Slovensku, která příjemce předložil Komisi, byla obecné povahy a nezohledňovala znaky projednávaného případu. Některá z těchto posouzení měla přibližný charakter a do určité míry nebyla navzájem v souladu.
(117)
Pokud jde o konkrétní příklad slovenské společnosti ve stejném odvětví jako příjemce, jejíž konkurzní řízení trvalo déle než pět let, je třeba upozornit, že příjemce nebyl schopen prokázat, jak se uvedený příklad týká tohoto případu a zejména zda uvedená společnost byla ve stejné nebo ve velmi podobné právní a věcné situaci jako příjemce (41). Vzhledem ke skutečnosti, že příjemce měl jednoho velkého věřitele ve zvýhodněné pozici - stát - a množství aktiv oceněných značnou hodnotou, konkurzní řízení u příjemce se mohlo uzavřít relativně rychlým způsobem a největší věřitel - stát - by byl takovému postupu dal přednost.
(118)
Konečně i za předpokladu, že úpadkové řízení by trvalo čtyři až pět let ve smyslu tvrzení příjemce, rozdíl mezi pravděpodobně zpět získanými částkami a částkami dohodnutými v rámci vyrovnání by byl tak velký, že délka takového řízení by při rozhodování soukromého věřitele o přijetí předmětného vyrovnání nehrála důležitou roli. Pokud se vezme v úvahu diskontní sazba 5,14 % (42), současná hodnota budoucích peněžních toků ve výši 356,7 milionu SKK je i po pěti letech 277,6 milionu SKK, tj. značně více než částka dohodnutá v rámci vyrovnání. Za těchto okolností by konkurz musel trvat více než 9 let, aby byla současná hodnota nižší než částka dohodnutá v rámci vyrovnání. Žádný soukromý hospodářský subjekt na trhu by takovéto dlouhé konkurzní řízení v tomto případě nebyl považoval za pravděpodobné. Kromě toho by se současná hodnota celkových částek, které mají být vráceny, dále snížila, kdyby se zohlednila značná část dluhu, která by byla pravděpodobně splacena spíše prostřednictvím prodeje zajištěných aktiv (viz 111. bod odůvodnění).
(119)
Na základě dostupných důkazů lze dospět k závěru, že soukromý věřitel by nebyl souhlasil s vyrovnáním za takových podmínek, s jakými v tomto případě souhlasil daňový úřad; pokud vezmeme v úvahu skutečnost, že pohledávky daňového úřadu mohly být uspokojeny odděleně kdykoliv během konkurzního řízení a že by byl kromě toho získal 99 % výnosu vyplaceného věřitelům (vzhledem k velikosti jeho pohledávek v porovnání s ostatními věřiteli), lze konstatovat, že téměř celý výnos získaný v rámci konkurzního řízení by získal daňový úřad a, jak již bylo uvedeno, tento výnos by byl vyšší než částka dohodnutá v rámci vyrovnání mezi věřiteli.
2.2 Porovnání vyrovnání s věřiteli a daňová exekuce
(120)
Daňový úřad byl na rozdíl od soukromých věřitelů oprávněn zahájit z vlastního podnětu daňovou exekuci prodejem nemovitostí, strojů a zařízení, nebo společnosti jako celku. Ve smyslu judikatury citované v 82. bodě odůvodnění nebyl předložen žádný důkaz o tom, že daňový úřad takový postup zvažoval a dospěl k závěru, že by byl méně výhodný než souhlas s vyrovnáním.
(121)
Komise v každém případě považuje argument příjemce, že vyrovnací řízení chrání společnosti před daňovou exekucí, za irelevantní. Jak potvrdily slovenské orgány, daňová exekuce byla pro daňový úřad skutečnou alternativou, buď před zahájením vyrovnacího řízení, nebo po vetování navrhovaného vyrovnání daňovým úřadem. Je proto třeba přezkoumat tuto možnost při uplatnění kritéria věřitele v tržním hospodářství. Příjemce neporovnává navrhované vyrovnání s možným výsledkem daňové exekuce.
(122)
Komise se ve své analýze opírá o údaje poskytnuté příjemcem i slovenskými orgány. V této souvislosti je třeba uvést, že slovenské orgány potvrdily, že zajištění ve prospěch daňového úřadu představovalo 397 milionů SKK, jak se uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření. Tato hodnota byla údajně získána z účetní evidence příjemce. Příjemce na druhé straně tvrdí, že hodnota zastavených aktiv vyjádřená ve „znaleckých cenách“ je 194 milionů SKK (viz 22. bod odůvodnění). I když Komise nemusí zjišťovat, který údaj je správný, může vyvodit následující závěry.
(123)
Za prvé, zajištění bylo protihodnotou odkladu daňového dluhu příjemce, kterou vyžaduje zákon o správě daní. Pokud hodnota aktiv příjemce ve skutečnosti dosahovala pouze poloviny hodnoty zajištění, jak uvádí znalecký posudek předložený příjemcem, znamená to, že zajištění požadované státem při těchto odkladech nebylo dostatečné. Za těchto okolností daňové odklady povolené daňovým úřadem mezi listopadem 2002 a listopadem 2003 v celkové výši 477 milionů SKK tedy se vší pravděpodobností nesplňovaly kritérium věřitele v tržním hospodářství. Pokud jde o tento případ, není třeba, aby Komise zjišťovala, zda tato opatření představovala státní podporu. Jestliže však již předcházející odklady představovaly státní podporu, nelze již poukazovat na zásadu věřitele v tržním hospodářství, když je takto odložený dluh později (zčásti) odepsaný.
(124)
Za druhé, i kdyby se při výpočtu výnosů z daňové exekuce použily nižší údaje předložené příjemcem, věřitel v tržním hospodářství by, pokud by měl takovou možnost, této exekuci dal přednost před vyrovnacím řízením.
(125)
Při daňové exekuci může daňový úřad přímo prodat aktiva (pohledávky a jiná oběžná aktiva, movitý majetek, nemovitosti) dlužníka. V době, kdy daňový úřad hlasoval pro vyrovnání, měl příjemce zásoby v hodnotě 43 milionů SKK, vymahatelné pohledávky ve výši nejméně 37 milionů SKK a hotovost 161 milionů SKK (viz tabulka 5). Uvádí se, že sama hodnota těchto oběžných aktiv (241 milionů SKK; 6,3 milionu EUR) (43) by převýšila výnos získaný ve vyrovnání (224,3 milionu SKK 5,93 milionu EUR). Kromě toho měl příjemce další, neoběžná aktiva, jejichž hodnota činila přinejmenším 194 milionů SKK.
(126)
Daňová exekuce by dále nepřinesla správní poplatky, které vznikají při konkurzním řízení. Jedná se o řízení, které zahájí a řídí samotný daňový úřad, dá se proto také předpokládat, že by se realizovalo rychle.
(127)
Komise proto dospěla k závěru, že daňová exekuce aktiv příjemce by vedla k vyššímu výnosu než vyrovnání.
2.3 Další důkazy
(128)
Komise bere v úvahu dopis předložený slovenskými orgány, který zaslal ředitel Daňového ředitelství Slovenské republiky svému podřízenému, řediteli příslušného daňového úřadu (viz 63. bod odůvodnění). Tento dopis je jasným důkazem, že Daňové ředitelství Slovenské republiky (které mělo předcházející přímé kontakty s příjemcem) bylo proti navrhovanému vyrovnání a dalo místnímu daňovému úřadu jasně najevo, že by neměl hlasovat pro toto vyrovnání. Důvodem uvedeným v dopise bylo, že navrhované vyrovnání „není výhodné“ pro stát.
(129)
Slovenské orgány též prokázaly, že existoval jasný pokyn pro daňové úřady vydaný na začátku roku 2004 ministerstvem financí, aby nepřijímaly vyrovnání v případech návrhů na odepsání pohledávek daňových úřadů (44). Toto politické rozhodnutí bylo oznámeno v souvislosti se změnou a doplněním zákona o správě daní z 1. ledna 2004 ve snaze zvýšit disciplínu, pokud jde o výběr daní.
(130)
Dále je třeba uvést, že sám daňový úřad se již 2. srpna 2004, tj. ani ne měsíc po souhlasu s vyrovnáním, proti tomuto vyrovnání odvolal.
(131)
Příjemce uvedl, že daňový úřad dal najevo souhlas s vyrovnáním ještě před tím, než příjemce zahájil řízení. Komise zastává názor, že důkazy předložené příjemcem naznačují pravý opak. Ředitel daňového úřadu v dopise ze dne 3. února 2004 příjemci píše, že i když v zásadě není proti uplatnění vyrovnacího řízení, nesouhlasí s návrhem příjemce na vyrovnání se splacením dluhu do výše 35 %.
(132)
Na základě tohoto důkazu může Komise vyvodit pouze jediný závěr, a to že slovenské orgány byly proti vyrovnání, které navrhoval příjemce, a byly proti ještě před zahájením vyrovnacího řízení dne 8. března 2004, před hlasováním věřitelů dne 9. července 2004 a i po schválení vyrovnání soudem.
(133)
Příjemce tvrdil, že by se měly zohlednit dlouhodobé aspekty, například pokračování daňových příjmů ve prospěch státu (viz 52. bod odůvodnění).
(134)
Za prvé, je třeba zdůraznit, že kritérium věřitele v tržním hospodářství je odlišné od kritéria investora v tržním hospodářství. Zatímco investor v tržním hospodářství je ve stavu, kdy rozhoduje, zda vstoupí do vztahu s příslušnou společností a bude se řídit dlouhodobou strategickou perspektivou získání přiměřeného výnosu ze své investice (45), „věřitel v tržním hospodářství“, který už je v obchodním nebo veřejnoprávním vztahu s platebně neschopnou společností, se bude snažit dosáhnout splacení dlužných sum (46) za co nejvýhodnějších podmínek z hlediska úrovně a lhůty splacení. Motivace hypotetického věřitele v tržním hospodářství a investora v tržním hospodářství bude proto odlišná. Judikatura proto stanovila pro tyto dvě situace samostatné testy.
(135)
Za druhé, pokud jde o analogii s věřitelem-dodavatelem, je důležité uvést, že povaha pohledávek takového věřitele a povaha pohledávek státu se podstatně liší. Protože vztahy dodavatele s platebně neschopnou společností mají výhradně smluvní základ, dodavatel by mohl ztrátou obchodního partnera skutečně utrpět. Pokud je platebně neschopná společnost zlikvidována nebo prodána, dodavatel bude muset hledat nového klienta nebo uzavřít smlouvu s novým vlastníkem. Riziko je vyšší, pokud je jeho závislost na platebně neschopné společnosti značná. Takový věřitel bude skutečně uvažovat do budoucnosti. Naproti tomu vztahy státu s platebně neschopnou společností se zakládají na veřejném právu, proto nejsou závislé na vůli stran. Každý nový vlastník, který přebere aktiva zlikvidované společnosti, bude automaticky povinen platit daně. Kromě toho stát není nikdy závislý na jednom daňovém poplatníkovi. Na závěr, nejdůležitějším argumentem je, že stát se při výběru daní nikdy neřídí výhledem na zisk a nejedná při tom komerčně a s komerčními pohnutky. Uvedená analogie proto není opodstatněná.
(136)
Komise zastává názor, že situaci státu v tomto případě nelze porovnávat se situací hypotetického investora v tržním hospodářství nebo situací hypotetického závislého věřitele v tržním hospodářství. V každém případě ztrátu budoucích daní nelze při uplatňování zásady věřitele v tržním hospodářství zohledňovat (47).
(137)
Z přehledu daní předloženého příjemcem vyplývá, že velká většina daní zaplacených příjemcem od roku 1995 byly nepřímé daně (spotřební daně a DPH). Vzhledem k tomu, že tyto daně platí koneční spotřebitelé, likvidace příjemce by neměla vliv na jejich výběr, neboť spotřebitelé by dále kupovali zdaněné výrobky (v tomto případě především lihoviny a líh) od jiných výrobců. Argument příjemce týkající se budoucí značné ztráty daní proto není hodnověrný.
(138)
Komise dospěla k závěru, že žádný z dalších důkazů, které předložil příjemce, nenasvědčuje tomu, že by ovlivnil chování hypotetického soukromého věřitele. Proto nic v tomto oddíle nemění hodnocení Komise takového chování v oddílech 2.1 nebo 2.2.
2.4 Závěr
(139)
Na základě uvedených důkazů Komise usuzuje, že v tomto případě nebylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství a stát poskytl příjemci výhodu, kterou by tento nebyl schopen v tržních podmínkách získat.
(140)
Komise proto dospěla k závěru, že odepsání dluhu odsouhlasené místním daňovým úřadem v rámci vyrovnání představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
3. SLUČITELNOST PODPORY: VÝJIMKA PODLE ČL. 107 ODST. 3 SFEU
(141)
Primárním cílem opatření je poskytnout pomoc společnosti v obtížích. V takových případech je možno uplatnit výjimku podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, která umožňuje povolit státní podporu na usnadnění rozvoje určitých hospodářských odvětví, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem, a pokud jsou splněny příslušné podmínky.
(142)
Z hlediska výrobního portfolia příjemce Komise hodnotila, zda se v tomto případě uplatňují zvláštní pravidla použitelná pro zemědělské odvětví. Komise na základě informací o obratu příjemce předložených slovenskými orgány dospěla ve svém rozhodnutí o zahájení formálního šetření k závěru, že většina výrobků příjemce nejsou výrobky definované v příloze I SFEU, proto se na ně neuplatňují obecná pravidla o státní podpoře.
(143)
Příjemce ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení formálního šetření vyjádřil námitky vůči údajům o obratu poskytnutým dříve slovenskými orgány (viz tabulka 1), ale nevyjádřil námitky vůči rozhodnutí Komise opírat své hodnocení o obecná pravidla o státní podpoře. Bez snahy zjišťovat, zda údaje poskytnuté příjemcem jsou přesné (48), Komise ověřila, zda by uvedený závěr obstál při zohlednění nových údajů. Komise dospěla k závěru, že obrat příjemce tvoří výrobky, které nepatří mezi výrobky definované v příloze I SFEU. Proto se na ně uplatňují obecná, nikoli odvětvová pravidla týkající se státní podpory.
(144)
Podpora na záchranu a restrukturalizaci společností v obtížích se v současnosti řídí pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (49) (dále jen „nové pokyny“), které nahrazují předcházející znění přijaté v roce 1999 (50) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
(145)
V přechodných ustanoveních nových pokynů se stanoví, že nové pokyny se uplatňují na hodnocení jakékoli podpory na záchranu či restrukturalizaci poskytnutou bez schválení Komise (nezákonná podpora), pokud je část nebo celá podpora poskytnuta po 1. říjnu 2004, tedy po dni zveřejnění nových pokynů v Úředním věstníku Evropské unie (bod 104 první pododstavec). Pokud však podpora byla nezákonně poskytnuta před 1. říjnem 2004, šetření se vede na základě pokynů platných v době, kdy byla podpora poskytnuta (bod 104 druhý pododstavec).
(146)
Je třeba uvést, že schválení vyrovnání daňovým úřadem bylo vystaveno dne 9. července 2004 a nabylo účinnosti dne 23. července 2004. Podpora byla proto nezákonně poskytnuta před 1. říjnem 2004. Uplatňují se tedy pokyny z roku 1999 použitelné v době, kdy byla podpora poskytnuta.
(147)
Je potřeba uvést, že příjemce je střední podnik ve smyslu nařízení Komise (ES) č. 70/2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům (51).
3.1 Způsobilost podniku
(148)
Podnik se podle bodu 5 písm. c) pokynů z roku 1999 považuje za podnik v obtížích, pokud splňuje podmínky vnitrostátního práva pro zahájení kolektivního úpadkového řízení.
(149)
Příjemce byl účastníkem vyrovnacího řízení, které se ve smyslu definice zákona o konkurzu může uplatňovat pouze u insolventních společností. Je proto způsobilý získat podporu na záchranu a podporu na restrukturalizaci.
3.2 Podpora na záchranu
(150)
Sporné opatření slovenské orgány původně popsaly jako podporu na záchranu. Podle pokynů z roku 1999 Komise vznesla pochybnosti o slučitelnosti podpory jako podpory na záchranu z důvodů uvedených v části III.
(151)
Slovenské orgány ani příjemce nevyslovili k těmto pochybnostem připomínky. Komisi v tomto ohledu nebyly předloženy žádné nové skutečnosti.
(152)
Vzhledem k tomu, že uvedené pochybnosti nebyly odstraněny, Komise dospěla k závěru, že podpora není slučitelná jako podpora na záchranu ve smyslu pokynů z roku 1999.
3.3 Podpora na restrukturalizaci
(153)
Komise vyslovila pochybnosti, zda podpora byla slučitelná jako podpora na restrukturalizaci ve smyslu pokynů z roku 1999 z důvodů uvedených v části III.
(154)
Komise uvádí, že slovenské orgány, jejichž povinností je dokázat, že státní podpora je slučitelná s vnitřním trhem, nepředložily žádné nové skutečnosti na podporu tohoto závěru. Komise řádně zohlednila připomínky předložené příjemcem.
3.3.1 Návrat k dlouhodobé životaschopnosti
(155)
Podle pokynů z roku 1999 musí poskytnutí podpory na restrukturalizaci souviset s prováděním realizovatelného a uceleného plánu restrukturalizace na obnovu dlouhodobé životaschopnosti podniku a být jeho prováděním podmíněno. Členský stát se k tomuto plánu, který musí být schválen Komisí, zavazuje. Neschopnost podniku realizovat plán se považuje za zneužití podpory.
(156)
Plán restrukturalizace musí příjemci umožnit obnovit dlouhodobou životaschopnost v přijatelném časovém rámci a na základě realistických předpokladů, pokud jde o podmínky budoucího fungování. Tento plán by měl popsat okolnosti, které způsobily obtíže podniku, a uvést přiměřená opatření na řešení těchto obtíží. Restrukturalizační operace nemohou být omezeny na finanční pomoc určenou na vyrovnání dluhů a minulých ztrát, aniž by se zabývaly důvody způsobujícími tyto obtíže.
(157)
Pro společnosti, které se nacházejí v podporovaných oblastech, a pro malé a střední podniky pokyny z roku 1999 stanoví, že podmínky pro schvalování podpory mohou být méně přísné, co se týče provádění kompenzačních opatření a obsahu monitorovacích zpráv. Tyto okolnosti však takové společnosti nezbavují potřeby vypracovat plán restrukturalizace a členské státy závazku poskytnout podporu na restrukturalizaci pouze za podmínky provedení plánu restrukturalizace.
(158)
Po zahájení řízení ve věci formálního šetření slovenské orgány potvrdily, že obchodní plán, který byl příjemce povinen vypracovat jako podmínku pro zahájení vyrovnacího řízení, přezkoumal jen příslušný soud, tj. ne orgán poskytující podporu, a že soud ani daňový úřad provádění plánu nesledovaly.
(159)
Příjemce v rozporu s tímto tvrzením uvedl, že daňový úřad prostudoval způsobilost obchodního plánu obnovit dlouhodobou životaschopnost ještě před schválením vyrovnání, tvrzení však nepodložil žádným důkazem.
(160)
Příjemce dále tvrdil, že absence plánu restrukturalizace není v situaci ex post hodnocení podpory Komisí relevantní, neboť Komise se již může přesvědčit, zda se příjemce stal skutečně životaschopným. Podle příjemce se formální plán restrukturalizace může vyžadovat pouze v případě hodnocení ex ante a jen na takové hodnocení se mohou uplatňovat pokyny z roku 1999.
(161)
Tato argumentace není správná. Pokyny z roku 1999 se uplatňují na hodnocení slučitelnosti jak oznámené, tak i nezákonné podpory. Při hodnocení vždy platí podmínka, že podpora na restrukturalizaci se váže na realizovatelný plán restrukturalizace. Komise musí vypracovat hodnocení na základě informací dostupných v době, kdy byla podpora poskytnuta.
(162)
Je možné vyvodit závěr, že daňový úřad jako orgán poskytující podporu neměl příležitost vyhodnotit plán restrukturalizace a podmínit odepsání svých pohledávek jeho prováděním, které by bylo řádně monitorováno. Z toho vyplývá, že nebyla splněna první, formální podmínka, která je v plné míře uplatnitelná i na hodnocení ex post.
(163)
Pokud jde o obsah obchodního plánu, slovenské orgány nepředložily žádné informace, které by odstranily pochybnosti Komise o tom, zda plán představuje skutečný plán restrukturalizace vyžadovaný podle pokynů z roku 1999.
(164)
Komise musí trvat na svém závěru, který uvedla v rozhodnutí o zahájení formálního šetření. Předložený obchodní plán je plán, který se zabývá jen akutním problémem příjemce, který se týkal růstu veřejného dluhu. Tento plán žádným způsobem neanalyzuje okolnosti, které vedly k obtížím příjemce, ani finanční situaci společnosti v té době a její finanční perspektivy. Vzhledem k tomu, že tato analýza chyběla, příjemce nenavrhl konkrétní kroky k řešení jednotlivých důvodů, které vedly k obtížím. Jediným opatřením, které je podrobně popsáno, je navrhovaná finanční restrukturalizace prostřednictvím vyrovnání s věřiteli.
(165)
V plánu se vůbec neuvádí navýšení vlastního kapitálu příjemce, které příjemce uvedl jako jedno z restrukturalizačních opatření. Žádné z údajů ve spise nenasvědčují tomu, že navýšení kapitálu společností Hydree Slovakia by mělo být považováno za opatření, které má zabezpečit, že příjemce v dlouhodobém časovém horizontu nebude opakovat svou strategii financování výroby prostřednictvím dluhu na DPH a spotřebních daních, která nakonec vedla k jeho obtížím. Slovenské orgány potvrdily, že navýšení kapitálu nijak nesnížilo riziko opakování finančních problémů. Tyto pochybnosti jsou silnější, když uvážíme, že navýšení kapitálu představovalo 21 milionů SKK a restrukturalizovaný dluh 644 milionů SKK.
(166)
Samotné navýšení kapitálu není důkazem důvěry trhu v obnovení dlouhodobé životaschopnosti příjemce. Komise poznamenává, že příjemci se navzdory aktivnímu úsilí nepodařilo získat úvěr od soukromé banky.
(167)
Dále je třeba uvést, že pronájem výrobních zařízení konkurentovi příjemce, společnosti Old Herold, s. r. o., bylo jasně vynuceno skutečností, že příjemce přišel o licenci na výrobu lihu a lihovin, a ne skutečností, že uvedená výroba by byla ztrátová, a tedy vyžadující restrukturalizaci. Pravdou je, že sám příjemce mohl po skončení vyrovnání požádat o novou licenci, a neučinil tak. Komise však poznamenává, že příjemce nadále prodává výrobky vyráběné společností Old Herold na zařízeních příjemce a pod značkou příjemce, a dokonce plánuje zvýšit tento prodej, jak se uvádí ve výroční zprávě za období od 29. dubna 2004 do 30. prosince 2004. Pronájem těchto výrobních zařízení proto nelze považovat za restrukturalizační opatření, protože na základě všech dostupných důkazů nebylo potřebné tuto část výroby restrukturalizovat.
(168)
Pokud jde o zbývající opatření navrhovaná v obchodním plánu, pochybnosti Komise nebyly odstraněny. Tato opatření jsou prostě činnosti v rámci běžné obchodní činnosti, nikoli racionalizační opatření (prodej starých zařízení nebo vozidel). Dvě navrhovaná strukturální opatření (ukončení výroby nerentabilních nealkoholických nápojů a prodej některých nemovitostí) byla popsána velmi vágně, bez uvedení konkrétních výrobků a časového rámce. Slovenské orgány potvrdily, že nemovitosti určené k prodeji (administrativní budova, prodejna a rekreační budova) nebyly k 10. říjnu 2005 prodány, tj. že toto plánované opatření nebylo provedeno tak, jak bylo oznámeno.
(169)
Na základě absence formálního plánu restrukturalizace spolu s chybějící skutečnou analýzou obtíží, opatření potřebných k řešení těchto obtíží a tržních podmínek a perspektiv dospěla Komise k závěru, že obchodní plán předložený příjemcem není skutečným plánem restrukturalizace, který se vyžaduje v pokynech z roku 1999 (52). Pochybnosti Komise, že příjemce obnoví dlouhodobou životaschopnost, proto nebyly odstraněny.
3.3.2 Podpora omezená na úplné minimum
(170)
Závěr Komise, že vzhledem k absenci skutečného plánu restrukturalizace její pochybnosti o dlouhodobé životaschopnosti přetrvávají, i sám o sobě postačuje k závěru, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem. Navzdory tomu Komise také posoudí další ústřední kritérium obsažené v pokynech z roku 1999, a to, že podpora musí být omezena jen na nutné minimum.
(171)
Podle bodu 40 pokynů z roku 1999 se musí výše a intenzita podpory omezit na úplné minimum, které by umožnilo uskutečnit restrukturalizaci vzhledem ke stávajícím finančním zdrojům příjemce. Příjemce by měl na restrukturalizaci poskytnout významný příspěvek z vlastních zdrojů.
(172)
Náklady na restrukturalizaci dosáhly celkové výše restrukturalizačních dluhů prostřednictvím vyrovnání. Příjemce zaplatil 35 % této částky.
(173)
Slovenské orgány neposkytly další vysvětlení ohledně pochybností, které Komise v této souvislosti vyjádřila. Příjemce vysvětil, jak financoval splácení dluhu zbylého po vyrovnání (viz 30. až 35. bod odůvodnění). Podle vyjádření příjemce činil jeho příspěvek 231 milionů SKK (6,1 milionu EUR).
(174)
Za prvé, výše zdrojů, kterou měl příjemce k dispozici, přesahovala částku dluhu zbylého po vyrovnání. Z toho vyplývá, že pomoc nebyla omezená na nutné minimum.
(175)
Ještě důležitější však je, že Komise dospěla k závěru, že úvěr poskytnutý společností Old Herold nesplňuje podmínky vlastního příspěvku příjemce ve smyslu pokynů z roku 1999. Závazky představují trvalý zdroj financování činnosti podniku. Jsou to krátkodobé úvěry, které je však zapotřebí splatit. Podnik má k dispozici dodatečné zdroje na restrukturalizaci, pouze pokud se dodavatelé zaváží k poskytnutí delší doby splatnosti plateb, než je obvyklé. Takový odklad plateb je znamením, že trh věří, že je reálné obnovit životaschopnost podniku.
(176)
Příjemce nijak neprokázal, že odklad platby ze strany společnosti Old Herold byl výrazně delší, než je běžná obchodní praxe mezi příjemcem a dodavateli. Splatnost v délce 40 dní lze považovat za obvyklou praxi, zejména s ohledem na skutečnost, že byla příjemci poskytnuta po vyrovnání. Příjemce již proto nebyl ve finančních obtížích. Hlavním účelem vyrovnání přitom bylo pomoci příjemci překonat finanční obtíže.
(177)
Komise proto dospěla k závěru, že tuto delší dobu splatnosti nelze považovat za příspěvek na restrukturalizaci pocházející z vnějších zdrojů.
(178)
Bez tohoto odkladu činí vlastní příspěvek příjemce ve smyslu pokynů z roku 1999 celkem 131 milionů SKK (3,4 milionu EUR), a odpovídá tedy 20 % nákladů na restrukturalizaci.
(179)
Pokyny z roku 1999 neobsahovaly žádné prahové hodnoty, podle kterých by byl příspěvek příjemce považován za významný.
(180)
Pokud zohledníme praxi, kterou Komise uplatňuje v souvislosti s pokyny z roku 1999, jakož i změnu v politice Komise, pokud jde o toto kritérium, která vedla k zavedení prahových hodnot v nových pokynech (53), Komise považuje příspěvek příjemce ve výši 20 % za poměrně nízký. Takový příspěvek by mohl být přijatelný podle pokynů z roku 1999 pouze v případě, že by byly splněny všechny ostatní podmínky pro schválení podpory. Komise by například kromě jiných zvláštností daného případu zohlednila skutečnost, zda je příjemce aktivní v podporované oblasti, do jaké míry odpovídají zdroje financování důvěře trhu - kromě samotného příjemce a jeho akcionářů - v dlouhodobou životaschopnost podniku.
(181)
Vzhledem k výše uvedenému Komise nemůže v tomto případě souhlasit s tím, že příspěvek příjemce byl významný. Komise dospěla k závěru, že její pochybnosti o tom, zda byl vlastní příspěvek příjemce významný či zda se pomoc omezila pouze na nutné minimum, nebyly rozptýleny.
3.4 Slučitelnost podpory: závěr
(182)
Komise dospěla k závěru, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem ani jako podpora na záchranu ani jako podpora na restrukturalizaci. Kromě toho se na tento případ nevztahuje žádná výjimka stanovená v SFEU.
VII. ZÁVĚR
(183)
Komise dospěla k závěru, že Slovenská republika protiprávně poskytla odpis daňového dluhu ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., a porušila tak čl. 108 odst. 3 SFEU. Tato podpora není slučitelná s vnitřním trhem na základě žádné výjimky stanovené v SFEU.
(184)
Přestože daňový úřad odložil realizaci odpisu, dokud Komise v této věci nepřijme rozhodnutí, Komise dospěla k názoru, že pro příjemce vznikla výhoda v okamžiku, kdy se daňový úřad rozhodl, že se vzdá části svých pohledávek, a poskytne tak příjemci podporu. Tímto okamžikem byl vstup v platnost dohody s věřiteli dne 23. července 2004. Výhoda, kterou příjemce získal oproti svým soutěžitelům, spočívá ve skutečnosti, že od něj daňový úřad nevymáhal své daňové pohledávky.
(185)
Aby se obnovil stav před poskytnutím podpory, musí být daná státní podpora požadována zpět. Vzhledem ke skutečnosti, že výhoda byla poskytnuta v okamžiku vstupu v platnost dohody s věřiteli dne 23. července 2004, odpovídá výše podpory, kterou je nutné požadovat zpět, plné výši odepsaného daňového dluhu podle uvedené dohody.
(186)
Nejvyšší soud Slovenské republiky však rozhodl, že nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK byly do vyrovnání zahrnuty chybně. V důsledku tohoto rozhodnutí byl hlavní dluh v rámci dohody o tuto částku snížen a zbylý dluh vůči daňovému úřadu, který byl do dohody zahrnut v opravené výši, činil 640 369 341 SKK.
(187)
Nedoplatky silniční daně, které byly doposud považované za odepsané, byly dne 2. srpna 2006 doplaceny v plné výši. Tato platba by se měla zohlednit při výpočtu výše podpory a souvisejících úroků, které je ještě třeba vymáhat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2007/254/ES se zrušuje.
Článek 2
Státní podpora, kterou Slovenská republika poskytla ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., ve výši 416 515 990 SKK není slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Slovenská republika přijme všechna potřebná opatření, aby od příjemce vymohla protiprávně poskytnutou podporu, která je uvedena v článku 2, a zohlední přitom skutečnost, že nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK byly dne 2. srpna 2006 zaplaceny na účet místního daňového úřadu.
2. Podpora bude vymáhána bezodkladně a v souladu s postupy uvedenými ve vnitrostátních právních předpisech, pokud tyto předpisy umožňují okamžité a účinné provedení tohoto rozhodnutí.
3. Vymáhaná částka musí zahrnovat úroky za celé období ode dne, ke kterému byla částka podniku Frucona Košice, a. s., poskytnuta, až do dne, kdy byla skutečně vrácena.
4. Úroky se vypočítají v souladu s ustanoveními uvedenými v kapitole V nařízení Rady (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (54). Úroková sazba se pro celé období uvedené v oddíle 3 vypočítá jako složený úrok.
Článek 4
Slovenská republika do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí informuje Komisi o opatřeních, která přijala k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Pro poskytnutí těchto informací použije dotazník uvedený v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Slovenské republice.
V Bruselu dne 16. října 2013.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2013 m. spalio 16 d.
dėl valstybės pagalbos Nr. SA.18211 (C 25/05) (ex NN 21/05), kurią Slovakijos Respublika suteikė Frucona Košice, a.s.
(pranešta dokumentu Nr. C(2013) 6261)
(Tik tekstas slovakų kalba yra autentiškas)
(Tekstas svarbus EEE)
(2014/342/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą (1),
paprašiusi suinteresuotąsias šalis pateikti pastabų pagal minėtus straipsnius ir atsižvelgdama į šias pastabas (2),
kadangi:
I. PROCEDŪRA
1. PROCEDŪRA KOMISIJOJE
(1)
2004 m. spalio 15 d. raštu, užregistruotu 2004 m. spalio 25 d., Komisijai buvo pateiktas skundas dėl įtariamos neteisėtos valstybės pagalbos, skirtos įmonei Frucona Košice, a.s. Skundo pateikėjas atsiuntė papildomą informaciją 2005 m. vasario 3 d. Susitikimas su skundo pateikėju įvyko 2005 m. gegužės 24 d.
(2)
Komisija, remdamasi skundo pateikėjo informacija, 2004 m. gruodžio 6 d. raštiškai paprašė, kad Slovakija ją informuotų apie ginčijamą priemonę. Slovakija atsakė 2005 m. sausio 4 d. raštu, užregistruotu 2005 m. sausio 17 d., kuriame informavo Komisiją apie galimai neteisėtą pagalbą, skirtą Frucona Košice, a.s. pagal susitarimą su kreditoriais, ir paprašė Komisiją šią pagalbą patvirtinti kaip sanavimo pagalbą finansinius sunkumus patiriančiai įmonei. Slovakija pateikė papildomą informaciją 2005 m. sausio 24 d. raštu, užregistruotu 2005 m. sausio 28 d. Komisija raštiškai paprašė papildomos informacijos 2005 m. vasario 9 d. Slovakija atsakė 2005 m. kovo 4 d. raštu, užregistruotu 2005 m. kovo 10 d. Susitikimas su Slovakijos valdžios institucijų atstovais įvyko 2005 m. gegužės 12 d.
(3)
2005 m. liepos 5 d. raštu Komisija informavo Slovakiją, kad priėmė sprendimą dėl šios pagalbos pradėti procedūrą pagal SESV sutarties 108 straipsnio 2 dalį.
(4)
Komisijos sprendimas pradėti procedūrą buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (3). Komisija pakvietė suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas dėl šios priemonės.
(5)
Slovakijos valdžios institucijos pateikė savo pastabas 2005 m. spalio 10 d. raštu, užregistruotu 2005 m. spalio 17 d. Komisija gavo pastabas iš vienos suinteresuotosios šalies (pagalbos gavėjos) 2005 m. spalio 24 d. raštu, užregistruotu 2005 m. spalio 25 d. Šias pastabas Komisija persiuntė Slovakijai, suteikdama jai galimybę į jas atsakyti; Slovakija pateikė pastabas 2005 m. gruodžio 16 d. raštu, užregistruotu 2005 m. gruodžio 20 d. Susitikimas su pagalbos gavėja, per kurį ji turėjo galimybę paaiškinti pateiktą informaciją, įvyko 2006 m. kovo 28 d. Slovakija pateikė papildomą informaciją 2006 m. gegužės 5 d. raštu, užregistruotu 2006 m. gegužės 8 d.
(6)
2006 m. birželio 7 d. Komisija priėmė sprendimą, kuriame nurodė išieškoti tą pagalbą (4). Nuo tos dienos Komisija bendravo su Slovakijos valdžios institucijomis to sprendimo vykdymo klausimais ir buvo informuota apie nacionalinio teismo šioje byloje priimtą sprendimą dėl susitarime su kreditoriais įrašytinos skolos sumos. Į šią informaciją šiame sprendime reikėtų atsižvelgti.
2. BYLOS NAGRINĖJIMAS BENDRAJAME TEISME
(7)
2007 m. sausio 12 d.Frucona Košice, a.s. sprendimą apskundė Europos Sąjungos Bendrajam Teismui, be kitų dalykų, prieštaraudama tam, kad skolos nurašymas yra klasifikuojamas kaip valstybės pagalba, ir tvirtindama, kad tas nurašymas atitiko rinkos ekonomikos kreditoriaus principą. 2010 m. gruodžio 7 d. sprendimu (Byla T-11/07) Bendrasis Teismas atmetė ieškovo argumentus ir patvirtino Komisijos sprendimą remdamasis tuo, kad bankrotas valstybei būtų buvęs naudingesnis už susitarimą su kreditoriais.
3. BYLOS NAGRINĖJIMAS TEISINGUMO TEISME
(8)
Frucona Košice a.s. Bendrojo Teismo sprendimą apskundė Teisingumo Teismui, visų pirma tvirtindama, kad Bendrasis Teismas neteisingai vertino tai, kaip Komisija taiko privataus kreditoriaus kriterijų, ir vietoj Komisijos argumentų stengėsi pateikti savus argumentus dėl privataus kreditoriaus kriterijaus, o tai yra nepriimtina (Byla C-73/11 P).
(9)
2013 m. sausio 24 d. Teisingumo Teismas atmetė Bendrojo Teismo sprendimą. Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes savo vertinime pagal privataus kreditoriaus kriterijų neatsižvelgė į bankroto procedūros trukmę arba, jei į tą veiksnį atsižvelgė, nepakankamai motyvavo savo sprendimą. Byla grąžinta Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą dėl įmonės paaiškinimo dėl mokesčių išieškojimo procedūros, dėl kurio savo sprendimo jis dar nepriėmė.
4. PANAIKINIMAS
(10)
Todėl remdamasi Teisingumo Teismo sprendimu Komisija mano, jog siekiant ištaisyti Teisingumo Teismo nurodytus trūkumus, yra tikslinga panaikinti pirmąjį, 2006 m. birželio 7 d., sprendimą ir vietoj jo priimti šį.
II. IŠSAMUS PAGALBOS APRAŠYMAS
1. ĮMONĖ
(11)
Finansinės pagalbos gavėja yra įmonė Frucona Košice, a.s., kuri gamino spiritą ir alkoholinius gėrimus, nealkoholinius gėrimus, konservuotus vaisius ir daržoves bei actą. Praradusi licenciją pagalbos gavėja nebegamina spirito ir alkoholinių gėrimų. Tačiau gavėja tęsė veiklą spirito ir alkoholinių gėrimų didmeninės prekybos rinkoje. Įmonė yra regione, kuris atitinka regioninės pagalbos skyrimo pagal SESV sutarties 107 straipsnio 3 dalies a punktą reikalavimus.
(12)
Atitinkamų įvykių metu pagalbą gavusioje įmonėje dirbo apie 200 žmonių. Teikdama pastabas dėl sprendimo pradėti oficialią tyrimo procedūrą, įmonė Komisijai pateikė savo apyvartos duomenis (įskaitant akcizo mokestį ir PVM); šie duomenys pateikti šioje lentelėje.
1 lentelė
Apyvarta įvairiuose gamybos segmentuose, įskaitant akcizo mokestį ir PVM (SKK)
2002
2003
2004
Actas
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Vaisių ir daržovių gamyba
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Kopūstai
2 878 340
503 030
201 310
Gazuoti nealkoholiniai gėrimai
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Negazuoti nealkoholiniai gėrimai
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Sultys (100 %)
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Alkoholiniai gėrimai
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Sidras
1 495 640
106 360
0
Sirupas
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Kiti gaminiai (paslaugos)
59 476 000
99 635 000
63 680 000
IŠ VISO
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Šie duomenys labai skiriasi nuo duomenų, kuriuos Komisija gavo iš Slovakijos valdžios institucijų ir nurodė sprendime pradėti oficialią tyrimo procedūrą (6). Atsakydamos į pradėjus oficialią tyrimo procedūrą gautas pagalbos gavėjos pastabas Slovakijos valdžios institucijos neprieštaravo dėl pirmiau pateiktų duomenų tikslumo. Pasak Slovakijos valdžios institucijų, pagalbos gavėja atitinka vidutinės įmonės kriterijus.
2. TAIKYTINI NACIONALINĖS TEISĖS AKTAI
(14)
Ginčijama priemonė - Košice IV mokesčių inspekcijos atliktas mokestinės skolos nurašymas pagal susitarimą su kreditoriais. Šią procedūrą reglamentuoja Bankroto ir susitarimų aktas Nr. 328/91 (toliau - Bankroto aktas).
(15)
Susitarimas su kreditoriais yra teismo prižiūrima procedūra, kuri kaip ir bankrotas, yra skirta nemokių įmonių finansinei padėčiai ištaisyti (7). Pagal bankroto procedūrą įmonė nustoja egzistuoti, o jos turtas arba parduodamas naujam savininkui, arba įmonė yra likviduojama. Pagal susitarimo procedūrą, priešingai, įsiskolinusi įmonė tęsia savo veiklą, o jos nuosavybė nepasikeičia.
(16)
Susitarimo procedūrą inicijuoja įsiskolinusi įmonė. Jos tikslas - įsiskolinusios įmonės ir jos kreditorių susitarimas, pagal kurį įsiskolinusi įmonė dalį skolos grąžina kreditoriams, o likusi skolos dalis nurašoma. Susitarimą turi patvirtinti prižiūrintysis teismas.
(17)
Kreditoriai, kurių gautinos sumos yra užtikrintos, pavyzdžiui, hipoteka, veikia kaip atskiri kreditoriai. Tam, kad susitarimo pasiūlymui būtų pritarta, visi atskiri kreditoriai turi balsuoti už jį vieningai, o kitiems kreditoriams pakanka kvalifikuotos balsų daugumos. Kitaip tariant, atskiri kreditoriai balsuoja atskirai ir turi teisę vetuoti pasiūlymą.
(18)
Atskirų kreditorių padėtis yra privilegijuota ir per bankroto procedūrą. Atskirų kreditorių reikalavimus per bankroto procedūrą galima patenkinti bet kuriuo metu, o visos lėšos, gautos per bankroto procedūrą pardavus suvaržytą turtą, būna išimtinai skiriamos atskirų kreditorių reikalavimams patenkinti. Jeigu iš tokio pardavimo gautų lėšų nepakanka atskirų kreditorių reikalavimams padengti, likusioji jų dalis pridedama prie antros, likusių kreditorių, reikalavimų grupės. Antrosios grupės kreditorių reikalavimai patenkinami proporcingai.
(19)
Pagal Bankroto aktą susitarimo su kreditoriais prašanti įmonė turi prižiūrinčiajam teismui pateikti įmonės reorganizavimo ir veiklos finansavimo po susitarimo priemonių sąrašą.
(20)
Pagal Aktą Nr. 511/92 dėl mokesčių ir įmokų administravimo ir vietos finansų institucijų sistemos pakeitimo (toliau - mokesčių administravimo aktas) įmonė gali prašyti mokesčių institucijų atidėti mokesčių mokėjimą. Nuo atidėtosios sumos skaičiuojamos palūkanos, o atidėtoji skola turi būti užtikrinta.
(21)
Mokesčių administravimo aktu taip pat reglamentuojamas mokesčių išieškojimas, kurio tikslas - išieškoti valstybės gautinas sumas parduodant nekilnojamąjį turtą, kilnojamąjį turtą arba pačią įmonę.
3. FAKTAI
(22)
Nuo 2002 m. lapkričio mėn. iki 2003 m. lapkričio mėn. pagalbos gavėja pasinaudojo Mokesčių administravimo akte numatyta galimybe atidėti įsipareigojimą mokėti spirito akcizo mokestį (8). Atidėtoji skola iš viso sudarė 477 015 759 SKK (12,6 mln. EUR). Prieš sutikdama atidėti šiuos mokėjimus, kaip yra numatyta teisės aktuose, mokesčių inspekcija pasiekė, kad jos gautinos sumos būtų užtikrintos pagalbos gavėjos turtu. Remdamosi pagalbos gavėjos ataskaitomis Slovakijos valdžios institucijos tvirtina, kad šio užtikrinimo vertė sudarė 397 476 726 SKK (10,5 mln. EUR). Tačiau pagalbos gavėja tvirtina, kad užtikrinimo vertė, remiantis 2003 m. pabaigoje atliktais ekspertų vertinimais, sudarė 193 940 000 SKK (5 mln. EUR). Tokia, pasak pagalbos gavėjos, yra suvaržyto turto (kilnojamasis turtas, nekilnojamasis turtas, gautinos sumos) vertė, išreikšta vadinamosiomis „ekspertų nustatytomis kainomis“.
(23)
Nuo 2004 m. sausio 1 d. pagal iš dalies pakeistą Mokesčių administravimo aktą galimybė prašyti atidėti mokesčių mokėjimą apribota iki vieno karto per metus. Pagalbos gavėja pasinaudojo šia galimybe atidėti 2003 m. gruodžio mėnesio akcizo mokestį, kurį reikėjo sumokėti 2004 m. sausio mėnesį. Tačiau 2004 m. sausio mėnesio akcizo mokesčio, kurį reikėjo sumokėti 2004 m. vasario 25 d., ji negalėjo nei sumokėti, nei atidėti. Todėl pagalbos gavėja pagal Bankroto aktą tapo įsiskolinusia įmone. Dėl to pagalbos gavėja neteko licencijos spiritui gaminti ir perdirbti.
(24)
2004 m. kovo 8 d. pagalbos gavėja kreipėsi į kompetentingą apygardos teismą dėl susitarimo. Apygardos teismas, nustatęs, kad visi reikiami teisiniai reikalavimai įvykdyti, 2004 m. balandžio 29 d. sprendimu nusprendė susitarimą inicijuoti. 2004 m. liepos 9 d. susitikime kreditoriai balsavo už pagalbos gavėjos pasiūlytą susitarimą. Susitarimas patvirtintas 2004 m. liepos 14 d. prižiūrinčiojo apygardos teismo sprendimu.
(25)
2004 m. rugpjūčio mėnesį mokesčių inspekcija pateikė skundą dėl šio patvirtinamojo teismo sprendimo. Aukščiausiasis teismas 2004 m. spalio 25 d. sprendime nurodė, kad skundas nepriimamas ir paskelbė, kad apygardos teismo sprendimas, kuriuo patvirtintas kreditorių susitarimas, yra galiojantis ir vykdytinas nuo 2004 m. liepos 23 d. Vėliau valstybės prokuroras tolesne ypatingąja apeliacine tvarka pateikė skundą dėl apygardos teismo sprendimo.
(26)
Kreditoriai, įskaitant mokesčių inspekciją, sudarė su pagalbos gavėja tokį susitarimą: 35 % skolos pagalbos gavėja grąžins per mėnesį nuo kreditorių susitarimo įsigaliojimo, likusius 65 % skolos kreditoriai nurašys. Taip visi kreditoriai buvo laikomi lygiais. Konkrečios kiekvienam kreditoriui mokėtinos sumos pateiktos šioje lentelėje.
2 lentelė
Pagalbos gavėjos skola iki ir po susitarimo [SKK]
Kreditorius
Skola iki
susitarimo
Skola po
susitarimo (9)
Nurašyta suma
Viešas
Mokesčių inspekcija
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Privatus
Tetra Pak a.s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
IŠ VISO
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Susitarime nurodyti mokesčių inspekcijos reikalavimai iš viso sudarė 640 793 831 SKK (16,86 mln. EUR), tai daugiausia buvo nesumokėti 2003 m. gegužės mėn.-2004 m. kovo mėn. akcizo mokesčiai, 2004 m. sausio-balandžio mėn. PVM ir priskaičiuotos baudos bei palūkanos. Mokesčių inspekcija nurašė 416 515 990 SKK (11 mln. EUR) reikalavimų. Pagal susitarimą mokesčių inspekcijai reikėjo grąžinta 244 277 841 SKK (5,86 mln. EUR).
(28)
Mokesčių inspekcija per susitarimo procedūrą veikė ir balsavo atskirai kaip atskiras kreditorius. Todėl tam, kad susitarimas būtų sudarytas, mokesčių inspekcija turėjo balsuoti už jį. Mokesčių inspekcijos padėtis buvo privilegijuota, nes kai kurios jos gautinos sumos, susijusios su pagalbos gavėjos 2002-2003 m. mokestinės skolos atidėjimu, buvo užtikrintos (žr. 17 punktą). Visi kiti kreditoriai balsavo už pasiūlytą susitarimą. Jų gautinos sumos buvo niekaip neužtikrintos įprastos gautinos sumos iš komercinės veiklos.
(29)
Savo pasiūlyme dėl susitarimo laikydamasi Bankroto akto reikalavimų pagalbos gavėja aprašė gamybos, platinimo ir darbo jėgos reorganizavimo priemones (įskaitant etatų mažinimą).
(30)
Organizaciniu ir darbo jėgos aspektais pagalbos gavėja planavo šias priemones: sukurti universalią gamybos grupę, kuri užsiimtų visa gamybos veikla; reorganizuoti transporto parką atsisakant žemiausios likutinės vertės transporto priemonių ir reorganizuoti komercinę veiklą. Kartu su šiomis priemonėmis 2004 m. kovo - gegužės mėn. turėjo būti atleista 50 darbuotojų. Dar 50 darbuotojų tuo laikotarpiu turėjo dirbti už 60 % atlygį.
(31)
Dėl gamybos ir techninių aspektų pagalbos gavėja nurodė, kad, kadangi įmonė prarado licenciją spirito gamybai, nuo 2004 m. balandžio mėnesio atitinkama gamybos įranga bus išnuomota. Pagalbos gavėja planavo sumažinti arba nutraukti nepelningų nealkoholinių gėrimų gamybą ir nurodė, kad prieš įvesdama kokį nors naują šios kategorijos produktą, pirmiausia išanalizuos jo gamybos pelningumą.
(32)
Pagalbos gavėja taip pat nurodo šias priemones: išlaidos turėtų būti restruktūrizuotos, nes nutraukus spirito gamybą sumažėjo gamybos išlaidos, atsisakyta dalies įmonės transporto priemonių, o sena įranga parduota kaip metalo laužas.
(33)
Pagalbos gavėja taip pat planavo parduoti administracinį pastatą, parduotuvę ir poilsinį pastatą bei užsiminė apie galimybę parduoti arba išnuomoti acto gamybos įrangą. Slovakijos valdžios institucijos savo pastabose dėl sprendimo pradėti oficialią tyrimo procedūrą patvirtino, kad administracinis pastatas, parduotuvė ir poilsinis pastatas neparduoti.
(34)
Pagalbos gavėja planavo intensyvų savo pagamintos produkcijos atsargų pardavimą (11).
(35)
Pagal šį pasiūlymą, pagalbos gavėja turėjo finansuoti susitarimą iš nuosavų lėšų (atsargų pardavimo) - 110 mln. SKK, ir iš išorės lėšų, t. y. komercinio banko paskolos - 100 mln. SKK. Remiantis informacija, kurią pagalbos gavėja pateikė pradėjus oficialią tyrimo procedūrą, likusi skola galiausiai buvo padengta iš lėšų, gautų išleidus naują akcijų emisiją (21 mln. SKK; 0,56 mln. EUR), pardavus atsargas (110 mln. SKK; 2,9 mln. EUR) ir iš tiekėjo, įmonės Old Herold, s.r.o., paskolos (100 mln. SKK; 2,6 mln. EUR). Old Herold, s.r.o. sąskaitų faktūrų apmokėjimo terminas buvo 40 dienų, tai pasak pagalbos gavėjos, buvo ilgas terminas, turint omenyje sunkią pagalbos gavėjos finansinę padėtį. Šis ilgesnis terminas leido pagalbos gavėjai sukaupti reikiamą pinigų sumą.
(36)
Pradėjus oficialią tyrimo procedūrą Slovakijos valdžios institucijos informavo Komisiją, kad pagal kreditorių susitarimą 224 277 841 SKK suma buvo sumokėta mokesčių inspekcijai 2004 m. gruodžio 17 d. Slovakijos valdžios institucijos patvirtino, kad sustabdė susitarime numatytą skolos nurašymą iki Europos Komisijos vykdomos procedūros pabaigos.
(37)
Slovakijos valdžios institucijos bendravo su Komisija dėl Komisijos sprendimo, kuriuo nurodyta išieškoti pagalbą, vykdymo ir informavo Komisiją apie tai, kaip baigėsi 25 punkte paminėta ypatingoji apeliacinė procedūra: 2006 m. balandžio 27 d. sprendimu Slovakijos Respublikos Aukščiausiasis teismas, remdamasis tuo, kad kelių mokesčio įsiskolinimai, kuriuos sudarė 424 490 SKK, buvo klaidingai įtraukti į susitarimą, iš dalies pakeitė kompetentingo apskrities teismo 2004 m. liepos 14 d. sprendimą, kuriuo patvirtintas kreditorių susitarimas. Aukščiausiasis teismas likusią skundo dalį atmetė. 2006 m. rugpjūčio 18 d. kompetentingas apskrities teismas įvykdė 2006 m. balandžio 27 d. Aukščiausiojo teismo sprendimą, nurodydamas, kad pataisyta mokesčių inspekcijai mokėtina suma sudaro 640 369 341,4 SKK (35 % jos yra 224 129 269,1 SKK).
III. SPRENDIMAS PRADĖTI PROCEDŪRĄ PAGAL SESV 108 STRAIPSNIO 2 DALĮ
(38)
Savo sprendime pradėti oficialią tyrimo procedūrą Komisija suabejojo, ar ginčijamas mokesčių nurašymas nėra valstybės pagalba. Komisija padarė išvadą, kad mokesčių inspekcijos veiksmai per susitarimo procedūrą neatitiko rinkos ekonomikos kreditoriaus kriterijaus. Tiksliau tariant, Komisijos nuomone mokesčių inspekcijos padėtis teisiškai skyrėsi nuo kitų kreditorių padėties, nes jos reikalavimai buvo užtikrinti, ir ji galėjo inicijuoti mokesčių išieškojimą. Komisija suabejojo, ar susitarimo procedūros rezultatai buvo naudingiausi valstybei, palyginti su bankroto procedūra arba mokesčių išieškojimu.
(39)
Komisija toliau suabejojo, ar ginčijama pagalba yra suderinama su vidaus rinka. Iš pradžių ji iškėlė abejonę, ar pagalbą galima laikyti suderinama kaip sanavimo pagalbą, taip kaip tvirtino Slovakijos valdžios institucijos. Sanavimo pagalba gali būti laikoma tik likvidumo parama, suteikiama kaip paskolų garantijos ar paskolos. Tačiau ginčijama priemonė yra skolos nurašymas, prilygstantis negrąžintinai dotacijai. Be to, priemonė suteikta nenustatant sąlygos, kad ne vėliau kaip per šešis mėnesius nuo sanavimo priemonės patvirtinimo pagalbos gavėja pateiktų restruktūrizavimo ar likvidavimo planą arba grąžintų visą pagalbą.
(40)
Paskui Komisija svarstė, ar ginčijama priemonė yra suderinama kaip restruktūrizavimo pagalba ir iškėlė abejonę, ar buvo įvykdytos dvi pagrindinės sąlygos: ar yra restruktūrizavimo planas, kuriuo būtų užtikrintas ilgalaikio gyvybingumo atkūrimas per protingą laikotarpį, ir ar pagalba apsiriboja būtinu minimumu.
IV. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS
(41)
Be II dalyje išdėstytų faktų pagalbos gavėja dar pateikė šias pastabas.
(42)
Pagalbos gavėja tvirtina, kad 2004 m. pradžioje kilę finansiniai sunkumai buvo susiję su Mokesčių administravimo akto pakeitimu, pagal kurį galimybė prašyti atidėti mokesčių mokėjimą apribota iki vieno karto per metus. Pagalbos gavėjai tai buvo svarbus pakeitimas, nes jos pačios žodžiais tariant ankstesniais metais ji šia galimybe naudojosi.
(43)
Kalbant apie šią bylą pagalbos gavėja pirmiausia nurodė, kad Komisija neturi jurisdikcijos svarstyti ginčijamą priemonę, nes priemonė buvo taikyta iki įstojimo dienos, o po šios dienos nebebuvo taikoma. Nurodyta, kad priemonė buvo taikoma iki įstojimo, nes susitarimas inicijuotas 2004 m. kovo 8 d. ir, kaip teigia pagalbos gavėja, teismo patvirtintas 2004 m. balandžio 29 d., t. y. iki Slovakijos įstojimo į Europos Sąjungą. Dar nurodyta, kad mokesčių inspekcija per derybas, vykusias iki susitarimo inicijavimo, išreiškė pritarimą siūlomam susitarimui. Susitikimas su Slovakijos Respublikos Centrine mokesčių inspekcija įvyko 2003 m. gruodžio mėnesį, o 2004 m. vasario 3 d. vietos mokesčių inspekcija nusiuntė pagalbos gavėjai raštą, kuriuo esą patvirtino galimybę tęsti susitarimo procedūrą.
(44)
Pagalbos gavėja nurodė, kad nors Komisija ir toliau mano esanti kompetentinga imtis veiksmų, ginčijama priemonė nėra valstybės pagalba, nes atitinka rinkos ekonomikos kreditoriaus principą.
(45)
Pirma, pagalbos gavėja tvirtina, kad susitarimo ir mokesčių išieškojimo galimybių lyginimas yra klaidinantis, nes pirmoji galimybė pašalina arba sustabdo antrąją. Todėl mokesčių inspekcija negalėjo pasinaudoti mokesčių išieškojimo galimybe. Be to, pagalbos gavėja tvirtina, kad jeigu ji savanoriškai nebūtų inicijavusi susitarimo, po kelių savaičių arba mėnesių ji būtų buvusi teisiškai priversta pagal nemokumą reglamentuojančius įstatymus pradėti bankroto arba susitarimo procedūrą.
(46)
Antra, pagalbos gavėja tvirtina, kad valstybės sprendimas užuot pradėjus bankrotą stengtis rasti išeitį susitariant, atitinka rinkos ekonomikos kreditoriaus kriterijų. Kaip įrodymą pagalbos gavėja pateikia dviejų auditorių ir vieno bankroto procedūros administratoriaus pažymas, kuriose nurodoma, kad mokesčių inspekcija sudarius susitarimą, palyginti su bankroto procedūra, laimėtų daugiau ir per trumpesnį laikotarpį. Pagalbos gavėja dar pateikia papildomos medžiagos ir statistinių duomenų, iš kurių matyti, kad bankroto procedūra Slovakijoje trunka vidutiniškai 3-7 metus, ir kad grąža iš turto pardavimo per ją būna labai nedidelė (12).
(47)
Pagalbos gavėja savo analizę daugiausia grindžia audito įmonės EKORDA 2004 m. liepos 7 d. ataskaita, kurią mokesčių inspekcija esą turėjo iki kreditorių balsavimo 2004 m. liepos 9 d. Tačiau gavėjas nepateikė jokių įrodymų, kad taip iš tikrųjų buvo.
(48)
Pagal EKORDA ataskaitą, lėšos, kurios būtų gautos pardavus turtą bankroto atveju, geriausiu atveju sudarytų 204 mln. SKK (5,3 mln. EUR), o atskaičius įvairius mokesčius, kurie sudarytų 45 mln. SKK, liktų tik 159 mln. SKK (4,2 mln. EUR). Pagalbos gavėja pati patikslino mokesčių, kurie būtų atskaityti, sumą (36 mln. SKK) ir apskaičiavo 168 mln. SKK (4,4 mln. EUR). Nors mokesčių inspekcija, kaip vienintelė atskira kreditorė ir stambiausia kreditorė, gautų didžiausią šių lėšų dalį, ji vis tiek būtų mažesnė už tą sumą, kurią ji gavo pagal susitarimą.
(49)
EKORDA šią išvadą padarė remdamasi 2004 m. kovo 31 d. ilgalaikio turto, akcijų, grynųjų pinigų balansine verte ir trumpalaikių gautinų sumų balansine verte, kuri buvo pakoreguota atsižvelgiant į negalėjimą jas susigrąžinti ir mažą vertę. EKORDA patikslino pagalbos gavėjos turto nominaliąją vertę pagal tai, koks būtų kiekvienos turto dalies „likvidumo koeficientas“ pardavimo per bankrotą atveju (45 % ilgalaikiam turtui, 20 % atsargoms ir trumpalaikėms gautinoms sumoms, 100 % gryniesiems pinigams).
(50)
EKORDA pažymi, kad būsimos mokestinės pajamos iš pagalbos gavėjos veiklos (13), užimtumo plėtojimas regione ir Slovakijos maisto pramonės vystymas yra labai svarbūs veiksniai, kurie lemia, kad pagalbos gavėja tęstų veiklą.
(51)
Pagalbos gavėja taip pat mini kitas dvi ataskaitas. Auditorė Marta Kochova padarė išvadą, kad pardavus turtą, daugiausia būtų gauta 100 mln. SKK (2,6 mln. EUR), o atskaičius mokesčius, 22 mln. SKK, liktų tik 78 mln. SKK (2 mln. EUR) (nors turtas nebuvo įvertintas). Nurodoma, kad bankroto procedūros administratorė Holovačova esą pažymėjo, kad, jos nuomone, susitarimas kreditoriams yra apskritai daug naudingesnis už bankrotą. Vienas iš aspektų yra tai, kad kreditorius yra suinteresuotas, kad skolininkas tęstų savo veiklą (būsimos įplaukos iš prekybos arba mokesčių).
(52)
Trečia, pagalbos gavėja teigia, kad būtina atsižvelgti į ilgalaikius veiksnius, pavyzdžiui, būsimas mokestines įplaukas. Tvirtinama, kad teismų praktika, pagal kurią atliekant vertinimą pagal rinkos ekonomikos kreditoriaus kriterijų, į socialinius-politinius aspektus nėra atsižvelgiama, netaikoma, kai valdžios institucija skaičiuoja būsimas mokestines pajamas (14). Pasak pagalbos gavėjos, valdžios institucijos padėtis šiuo atveju prilygsta rinkos ekonomikos kreditoriaus - kliento išlikimu suinteresuoto tiekėjo - padėčiai. Toliau pagalbos gavėja remiasi teismų praktika dėl rinkos ekonomikos investuotojo principo.
(53)
Pagalbos gavėja baigdama pažymi, kad ginčijama priemonė atitinka rinkos ekonomikos kreditoriaus kriterijų ir nėra valstybės pagalba.
(54)
Jeigu Komisija vis dėlto nuspręstų kitaip, pagalbos gavėja tvirtina, kad ginčijama priemonė yra suderinama kaip restruktūrizavimo pagalba. Pagalbos gavėja teigia, kad, prieš pritardama susitarimui, mokesčių inspekcija patikrino, ar pagal pagalbos gavėjos verslo planą yra įmanoma atkurti ilgalaikį gyvybingumą. Tai, kad oficialaus restruktūrizavimo plano nėra, pasak pagalbos gavėjos, nėra svarbu Komisijai atliekant ex post vertinimą, nes Komisija dabar gali faktiškai matyti, ar pagalbos gavėja tapo gyvybinga. Tačiau pagalbos gavėja mano, kad ex ante vertinimui išsamus restruktūrizavimo planas yra būtinas. Toliau ji trumpai aprašo restruktūrizavimo priemones, kurių ėmėsi: padidino nuosavą kapitalą, atleido darbuotojų, pardavė atsargas. Pagalbos gavėja mano, kad spirito ir alkoholinių gėrimų gamybos sustabdymas ir gamybos įrangos nuoma įmonei Old Herold, s.r.o. iš tikrųjų buvo viena iš restruktūrizavimo priemonių. Nors iš pradžių gamyba buvo sustabdyta dėl to, kad įmonė neteko licencijos, po susitarimo pagalbos gavėja nebeprašė išduoti naują licenciją.
(55)
Pasak pagalbos gavėjos, taip buvo įvykdytas reikalavimas svariai prisidėti prie restruktūrizavimo.
(56)
Galiausiai pagalbos gavėja teigia, kad, taikant restruktūrizavimo pagalbos gaires reikėtų atsižvelgti į tai, jog ji veikia remtiname regione ir yra viena iš stambiausių regiono darbdavių.
V. SLOVAKIJOS RESPUBLIKOS PASTABOS
(57)
Slovakijos valdžios institucijos, atsakydamos į sprendimą pradėti oficialią tyrimo procedūrą, pateikė keletą pastabų dėl II dalyje išdėstytų faktų.
(58)
Slovakijos valdžios institucijos patvirtino, kad balsuodama dėl susitarimo mokesčių inspekcija neatsižvelgė į valstybės pagalbos aspektą. Mokesčių inspekcija nemanė, kad susitarimas yra tam tikra valstybės pagalbos forma, todėl nereikalavo, kad pagalbos gavėja pateiktų restruktūrizavimo planą, kuris yra kitoks negu verslo planas, teikiamas teismui pagal nemokumą reglamentuojančius teisės aktus.
(59)
Atsižvelgdamos į pagalbos gavėjos pateiktas pastabas, Slovakijos valdžios institucijos pateikė šias savo pastabas.
(60)
Slovakijos valdžios institucijos šioje byloje netaikytų pagalbos gavėjos pastabų dėl vidutinės bankroto procedūros trukmės ir vidutinės grąžos iš turto pardavimo per bankroto procedūrą. Jų nuomone, kadangi kreditorių yra nedaug ir yra turto, kurio likvidacinė vertė yra teigiama ir viršija sumą, valstybei sumokėtą pagal susitarimą, bankroto procedūra būtų buvusi užbaigta per trumpesnį negu vidutinį laikotarpį, o mokesčių inspekcija būtų atgavusi didesnę sumą įplaukų negu pagal susitarimą. Vietos mokesčių inspekcija 2004 m. birželio 21 d. atliko įmonės patikrinimą ir nustatė, kad 2004 m. birželio 17 d. pagalbos gavėja turėjo 161,3 mln. SKK grynųjų pinigų, 62,8 mln. SKK gautinų sumų, 84 mln. SKK vertės spirito ir alkoholinių gėrimų atsargų ir ilgalaikio turto, kurio balansinė vertė siekė 200 mln. SKK.
(61)
Slovakijos valdžios institucijos mano, kad mokesčių išieškojimas buvo tikrai reali alternatyva mokesčių inspekcijai. Jos patvirtina, kad mokesčių inspekcija turėjo galimybę inicijuoti šią procedūrą iki susitarimo, ką ji būtų padariusi ir tuo atveju, jeigu teismas būtų atsisakęs patvirtinti susitarimą (nes mokesčių inspekcija, kaip atskiras kreditorius, nebūtų balsavusi už jį).
(62)
Slovakijos valdžios institucijos nesutinka su pagalbos gavėjos teiginiais, kad jos finansiniai sunkumai kilo dėl Mokesčių administravimo akto pakeitimo. Pasak Slovakijos valdžios institucijų, finansiniai sunkumai pagalbos gavėjai kilo dėl finansinės strategijos, pagal kurią pagalbos gavėja netiesioginius mokesčius naudojo savo verslui vykdyti, nors turėjo tik surinkti mokesčius iš savo klientų ir pervesti juos į valstybės biudžetą.
(63)
Slovakijos valdžios institucijos nesutinka, kad 2003 m. gruodžio mėn. įvykęs susitikimas su Centrine mokesčių inspekcija yra preliminaraus Centrinės mokesčių inspekcijos pritarimo susitarimui įrodymas. Jos pateikė 2004 m. liepos 6 d. Centrinės mokesčių inspekcijos raštą, kuriame ši nurodė, jog mokesčių inspekcija neturėtų pritarti pagalbos gavėjos siūlomam susitarimui, nes jis yra nepalankus valstybei. Šiame rašte yra nuoroda į kitą, bendresnio pobūdžio, raštą, kurį 2004 m. sausio 15 d. finansų ministras atsiuntė Centrinei mokesčių inspekcijai prašydamas užtikrinti, kad susitarimų su kreditoriais pasiūlymams, pagal kuriuos mokesčių inspekcijos nurašytų gautinas mokesčių sumas, nebūtų pritariama. Be to, Slovakijos valdžios institucijų nuomone, pagalbos gavėjos nurodytame 2004 m. vasario 3 d. rašte (žr. 43 punktą) aiškiai prieštaraujama susitarimui dėl 35 %.
(64)
Slovakijos valdžios institucijos teigia, kad pagalbos gavėja 2001 m. sausio mėn.-2004 m. kovo mėn. laiku nesumokėjo akcizo mokesčių, jos įsipareigojimas mokėti mokesčius buvo nuolat atidedamas.
(65)
Pasak Slovakijos valdžios institucijų, dviejuose pateiktuose auditorių įvertinimuose (žr. 48 ir 51 punktus) yra esminių skirtumų, todėl kyla abejonių dėl šių įvertinimų patikimumo. Valdžios institucijoms visų pirma abejonių kelia likvidumo koeficientas, kurį EKORDA priskyrė trumpalaikiam turtui. Šis koeficientas turėtų būti didesnis negu 20 %.
(66)
Galiausiai, pasak Slovakijos valdžios institucijų, pagalbos gavėja neparengė gyvybingo restruktūrizavimo plano, o susitarime siūlomų priemonių negalima laikyti restruktūrizavimo priemonėmis.
VI. ĮVERTINIMAS
1. KOMISIJOS KOMPETENCIJA
(67)
Kadangi kai kurie iš aptariamų dalykų vyko prieš Slovakijos įstojimą į Europos Sąjungą 2004 m. gegužės 1 d., Komisija visų pirma turi nustatyti, ar yra kompetentinga imtis veiksmų dėl ginčijamos priemonės.
(68)
Priemonių, kurios buvo įgyvendintos iki stojimo ir kurios nėra taikomos po įstojimo, Komisija negali tirti nei pagal Stojimo sutarties IV priedo 3 punkte apibrėžtą laikinojo mechanizmo procedūrą, nei pagal SESV 108 straipsnyje nustatytą procedūrą. Nei pagal Stojimo sutartį, nei pagal Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo iš Komisijos nėra reikalaujama ir ji nėra įgaliojama tikrinti šias priemones.
(69)
Tačiau priemonės, įgyvendintos po įstojimo, aiškiai priklauso Komisijos kompetencijos sričiai. Momentui, kada buvo įgyvendinta konkreti priemonė, nustatyti tinkamas kriterijus yra teisiškai susaistantis aktas, kuriuo kompetentinga nacionalinė valdžios institucija įsipareigoja suteikti pagalbą (15).
(70)
Pagalbos gavėja tvirtino, kad ginčijamos priemonės buvo įgyvendintos iki įstojimo, o po jo nebuvo taikomos (žr. 43 punktą).
(71)
Komisija negali priimti pagalbos gavėjos pateiktų argumentų. Pasiūlymas pradėti susitarimo procedūrą yra ne pagalbą teikiančios valdžios institucijos, bet pagalbos gavėjos veiksmas. Teismo sprendimas pradėti susitarimo procedūrą taip pat nėra pagalbą teikiančios valdžios institucijos veiksmas. Šiuo sprendimu pagalbos gavėjai ir jos kreditoriams tik leista vesti derybas dėl susitarimo, ir šis sprendimas tikrai nereiškė pagalbos suteikimo fakto. Nėra įrodymų, kad Slovakijos Respublikos Centrinė mokesčių inspekcija ginčijamai priemonei per 2003 m. gruodžio mėn. vykusį susitikimą būtų pritarusi. Priešingai, Slovakijos valdžios institucijos paneigė davusios bet kokį preliminarų sutikimą. 2004 m. vasario 3 d. rašte aiškiai atsisakoma priimti susitarimo dėl 35 % pasiūlymą.
(72)
Kompetentingos valdžios institucijos sprendimas nurašyti dalį savo reikalavimų priimtas 2004 m. liepos 9 d., kai mokesčių inspekcija pritarė pagalbos gavėjos pasiūlytam susitarimui.
(73)
Taigi abejonių, ar priemonė yra taikoma po įstojimo, nebekyla.
(74)
Todėl Komisija daro išvadą, kad ji yra kompetentinga vertinti ginčijamą priemonę pagal SESV sutarties 108 straipsnį.
2. VALSTYBĖS PAGALBOS PAGAL SESV 107 STRAIPSNIO 1 DALĮ BUVIMAS
(75)
SESV 107 straipsnio 1 dalyje yra nustatyta, kad valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.
(76)
Valdžios institucijos, pvz., mokesčių inspekcijos, atliekamas skolos nurašymas yra tam tikra valstybinių išteklių naudojimo forma. Kadangi priemone naudojasi viena konkreti įmonė, ši priemonė yra atrankinė.
(77)
Iki įvykių, dėl kurių buvo pradėta nemokumo procedūra, pagalbos gavėja veikė spirito, alkoholinių gėrimų, nealkoholinių gėrimų ir konservuotų vaisių bei daržovių gamybos rinkoje. 2003 m. pagalbos gavėja Slovakijoje užėmė trečią vietą tarp spirito ir alkoholinių gėrimų gamintojų. Nuo 2004 m. kovo mėnesio, praradusi spirito ir alkoholinių gėrimų gamybos licenciją, pagalbos gavėja veikė kito gamintojo - įmonės Old Herold, s.r.o. - gaminamo spirito ir alkoholinių gėrimų didmeninės prekybos srityje; tam buvo naudojama pagalbos gavėjos gamybos įranga, kurią Old Herold, s.r.o. nuomoja. Visose srityse, kuriose pagalbos gavėja veikė iki susitarimo ir veikia šiuo metu, vyksta valstybių narių tarpusavio prekyba.
(78)
Sprendime pradėti oficialią tyrimo procedūrą Komisija išreiškė abejones, ar priemonė neiškraipo konkurencijos arba ar negali jos iškraipyti, suteikdama pagalbos gavėjai pranašumą, kurio ši rinkoje įprastu atveju nebūtų galėjusi įgyti. Kitaip tariant, Komisija suabejojo, ar valstybė pagalbos gavėjos atžvilgiu pasielgė kaip rinkos ekonomikos kreditorius.
(79)
Nustatyta, kad kreditorių susitarime ir privatiems kreditoriams, ir mokesčių inspekcijai (viešam kreditoriui) nustatytos vienodos skolos grąžinimo sąlygos. 35 % skolos turėjo būti grąžinta kreditoriams iki nustatytos datos; pagalbos gavėja faktiškai taip ir padarė. Likusieji 65 % turėjo būti nurašyti.
(80)
Tačiau mokesčių inspekcijos, kaip kreditoriaus, padėtis šiuo atveju buvo neįprastai tvirta, ir jos negalima prilyginti įprasto kreditoriaus padėčiai bankroto byloje. Iki kreditorių susitarimo mokesčių inspekcijos teisinė ir ekonominė padėtis buvo palankesnė už privačių kreditorių. Mokesčių inspekcija, kuriai tenka daugiau kaip 99 % visų bankroto byloje užregistruotų reikalavimų, yra ne tik dominuojanti ir svarbiausia kreditorė, bet ir, dar svarbiau, atskira kreditorė. Todėl jos reikalavimai galėjo būti patenkinti bet kuriuo bankroto procedūros metu iš lėšų, gautų pardavus suvaržytą turtą: kaip paaiškinta pirmiau 18 punkte, šios lėšos būtų naudojamos išimtinai atskiro kreditoriaus reikalavimams patenkinti. Todėl reikia išsamiai išnagrinėti, ar mokesčių inspekcija pasinaudojo visomis įmanomomis priemonėmis, kad susigrąžintų kuo didesnę gautinų sumų dalį, taip, kaip būtų daręs rinkos ekonomikos kreditorius.
(81)
Sąlygos, kurias priemonė privalo atitikti tam, kad būtų laikoma pagalba pagal SESV 107 straipsnį, nėra patenkinamos, jeigu įmonė gavėja tam tikromis aplinkybėmis, atitinkančiomis įprastas rinkos sąlygas, galėjo įgyti tokį patį pranašumą, kokį įgijo naudodamasi valstybės ištekliais (16). Šis vertinimas iš esmės atliekamas taikant privataus rinkos kreditoriaus kriterijų. Kai viešas kreditorius dėl skolos, kurią jam turi sumokėti įmonė, suteikia mokėjimo priemonių, tokios mokėjimo priemonės pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį yra valstybės pagalba, jeigu atsižvelgiant į jomis suteikiamo ekonominio pranašumo svarbą, įmonė gavėja iš privataus kreditoriaus, kurio padėtis yra labai panaši į viešo kreditoriaus padėtį ir kuris siekia susigrąžinti jam finansinių sunkumų patiriančio skolininko mokėtinas sumas, panašių priemonių tikrai nebūtų gavusi (17).
(82)
Privataus rinkos dalyvio kriterijaus taikymas galiausiai priklauso nuo to, ar atitinkama valstybė narė įmonei suteikė ekonominį pranašumą veikdama kitaip nei per valdžios institucijas. Vadinasi, jeigu valstybė narė per administracinę procedūrą remiasi šiuo kriterijumi, iškilus abejonėms ji privalo vienareikšmiai ir remdamasi objektyviais ir patikrinamais įrodymais įrodyti, kad įgyvendintą priemonę valstybė taikė kaip privatus rinkos dalyvis. Iš tų įrodymų turi aiškiai matytis, kad atitinkama valstybė narė priėmė sprendimą veikti taip, kaip ji veikė, iki to arba tuo pat metu, kai savo veiksmais suteikė ekonominį pranašumą. Šiuo požiūriu gali prireikti pateikti įrodymus, iš kurių būtų matyti, kad sprendimas buvo grindžiamas ekonominiais vertinimais, lygiaverčiais tiems, kuriuos tomis aplinkybėmis ir būdamas panašioje padėtyje į valstybės narės padėtį būtų atlikęs racionalus privatus rinkos dalyvis. Tačiau ekonominių vertinimų po to, kai pranašumas jau suteiktas, arba retrospektyviai nustatyto fakto, kad valstybės narės pasirinktas būdas faktiškai buvo naudingas, ar vėlesnio faktiškai pasirinktų veiksmų pagrindimo nepakanka (18).
(83)
Trumpai tariant, Slovakijos Respublika teigia, kad, jos manymu, priemonė yra valstybės pagalba. Ji pripažįsta, kad sudarant susitarimą valstybės pagalbos klausimas net nebuvo svarstomas ir paprašė, kad ginčijama priemonė būtų laikoma sanavimo pagalba. Todėl aišku, kad paminėtos teismų praktikos reikalavimų šioje byloje nebuvo laikomasi ir kad ginčijama priemonė pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį yra valstybės pagalba.
(84)
Būtent pagalbos gavėja tvirtino, kad priemonė nėra pagalba ir pateikė pirmiau minėtus dokumentus, visų pirma dviejų auditorių ataskaitas.
(85)
Remdamasi pagalbos gavėjos ir Slovakijos valdžios institucijų pateikta informacija Komisija nustatė šiuos rinkos ekonomikos kreditoriaus kriterijaus taikymui svarbius faktus apie pagalbos gavėjos finansinę padėtį atitinkamais metais. Pagalbos gavėjos pateiktų 2004 m. kovo 31 d. duomenų ir Slovakijos valdžios institucijų pateiktų 2004 m. birželio 17 d. duomenų remdamasi pagalbos gavėjos ataskaitomis Komisija patikrinti negali. Tačiau Komisija neturi pagrindo abejoti šiais duomenimis.
3 lentelė
Pagalbos gavėjos finansinė padėtis 2003-2004 m. [mln. SKK]
2003 12 31 (19)
2004 3 31 (20)
2004 4 28 (21)
2004 6 17 (22)
2004 12 31 (23)
Ilgalaikis turtas (24)
208
205
204
200
200
Atsargos
119
209
176
84
52
Grynieji pinigai
3
50
94
161
27
Trumpalaikės komercinės gautinos sumos
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Iš pradžių Komisija išnagrinės pagalbos gavėjos pateiktus duomenis argumentams, jog bankroto procedūra mokesčių inspekcijai būtų buvusi mažiau naudinga negu susitarimo procedūra (2.1 skyrius) pagrįsti. Paskui Komisija išnagrinės padėtį mokesčių išieškojimo atveju (2.2 skyrius). Galiausiai Komisija išnagrinės kitus Slovakijos valdžios institucijų ir pagalbos gavėjos pateiktus įrodymus (2.3 skyrius).
(87)
Kaip paaiškinta 37 punkte, skolos suma, kurią ketinta įtraukti į susitarimą, išnagrinėjus ypatingąja apeliacine tvarka pateiktą skundą buvo sumažinta. Tačiau reikėtų pažymėti, kad šis sprendimas priimtas praėjus keleriems metams nuo sprendimo sudaryti susitarimą priėmimo. Taikant rinkos ekonomikos kreditoriaus kriterijų ir vertinant viešo kreditoriaus elgesį vis dėlto reikia remtis ta informacija, kuri turėta tuo metu, kai hipotetinis kreditorius būtų vertinęs, kokią galimybę geriausia pasirinkti. Todėl toliau pateiktoje analizėje remiamasi 2004 m. liepos 23 d. susitarime nurodytais skaičiais.
2.1. Susitarimo su kreditoriais ir bankroto procedūros palyginimas
(88)
Norėdama įvertinti, ar pagalbos gavėjai realiai buvo suteiktas pranašumas, Komisija, atsižvelgdama į visus bylai svarbius įrodymus, privalo atlikti bendrą vertinimą, kuriuo remdamasi galėtų nustatyti, ar įmonė gavėja tikrai nebūtų gavusi panašių priemonių iš privataus kreditoriaus (27). Kitaip tariant, ji turi išnagrinėti, ar mokesčių inspekcijai buvo geriau priimti susitarimu siūlomas sąlygas, ar būtų buvę naudingiau pradėti bankroto procedūrą.
(89)
Komisija mano, kad EKORDA ataskaita nėra patikimas pagrindas, kuriuo būtų galima remtis pasiūlytam susitarimui ir hipotetinei bankroto procedūrai palyginti. Slovakijos valdžios institucijos dėl šio aspekto sutinka su Komisija.
(90)
Iš pat pradžių Komisija pažymi, kad savo 2004 m. liepos 7 d. ataskaitoje (likus vos dviem dienoms iki kreditorių susitikimo) EKORDA savo skaičiavimams naudojo pagalbos gavėjos turto padėties 2004 m. kovo 31 d. duomenis. Iš 3 lentelėje pateiktų duomenų matyti, kad įvairaus turto dydis po 2004 m. kovo 31 d. gerokai pakito. Visų pirma, buvo parduota nemaža atsargų dalis, todėl padidėjo grynųjų pinigų suma. Šie pokyčiai yra labai svarbūs, taikant likvidumo koeficientus, kurie svyruoja nuo 20 % atsargoms ir trumpalaikėms gautinoms sumoms iki 100 % gryniesiems pinigams. Iš tiesų net jei EKORDA įvertinti likvidumo koeficientai būtų buvę teisingi (Komisija su tuo nesutinka dėl toliau išdėstytų priežasčių) ir būtų remtasi EKORDA metodika, iš šios lentelės matyti, kaip skirtųsi ECORDA skaičiavimų rezultatai, jeigu skaičiavimai būtų buvę atliekami remiantis 2004 m. balandžio 28 d. ir 2004 m. birželio 17 d. duomenimis, t. y. vis dar tais duomenimis, kurie buvo turimi iki kreditorių 2004 m. liepos 9 d. susitikimo.
4 lentelė
Galimų pajamų palyginimas pardavus pagalbos gavėjos turtą per bankroto procedūrą [mln. SKK]
Padėtis
2004 3 31
2004 4 28
2004 6 17
Likvidumo koeficientas [%]
Balansinė vertė
Įplaukos
Balansinė vertė
Įplaukos
Balansinė vertė
Įplaukos
Ilgalaikis turtas
45
205
92
204
92
200
90
Atsargos
20
209
42
176
35
84
17
Trumpalaikės gautinos sumos
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Grynieji pinigai
100
50
50
94
94
161
161
Iš viso
204
238
275
(91)
Reikėtų pažymėti, kad verslo plane, kurį pagalbos gavėja pateikė teismui, 2004 m. kovo-gegužės mėn. buvo numatyta parduoti atsargų už 110 mln. SKK. Todėl ECORDA žinojo, kad pagalbos gavėjos turtas po 2004 m. kovo 31 d. gerokai pakis, bet į tai neatsižvelgė.
(92)
Jeigu būtų buvę atsižvelgta į 2004 m. balandžio 28 d. balansinę pagalbos gavėjos turto vertę, būtų buvę prieita prie išvados, kad tikėtinos įplaukos iš pagalbos gavėjos turto pardavimo per bankroto procedūrą būtų buvę didesnės, negu apskaičiuota ataskaitoje (238 mln. SKK arba 6,3 mln. EUR, o ne 204 mln. SKK arba 5,3 mln. EUR). Remiantis 2004 m. birželio mėn. duomenimis grindžiama analize būtų buvę galima padaryti aiškią išvadą, kad tikėtinos įplaukos iš pagalbos gavėjos turto pardavimo per bankroto procedūrą (275 mln. SKK; 7,2 mln. EUR) būtų buvę didesnės, negu buvo pasiūlyta pagal susitarimą, ir kad mokesčių inspekcija turėtų pasinaudoti veto teise bei atmesti pasiūlymą, o tai reikštų, kad susitarimas nutraukiamas. Beje, Komisija norėtų pažymėti, kad šios išvados buvo padarytos taikant EKORDA prielaidas ir metodiką.
(93)
Tačiau Komisija negali sutikti su EKORDA taikyta metodika ir nemano, kad pagalbos gavėjos prielaidos yra patikimos. Šią išvadą sustiprina Slovakijos valdžios institucijų išreikštos abejonės, išdėstytos 60 ir 65 punktuose.
(94)
Visų pirma, savo ataskaitoje EKORDA nepaaiškina, kaip nustatė tris likvidumo koeficientus. Likvidumo koeficientai taikomi norint apskaičiuoti likutinę turto, parduodamo per likvidavimo procedūrą, vertę, atsižvelgiant į pardavimo pobūdį, pvz., ar turtas parduodamas atskirai, ar yra laiko apribojimų ir t. t. Todėl daroma prielaida, kad per likvidavimo procedūrą parduodamo turto vertė dažniausiai būna mažesnė už balansinę vertę, bet tai priklauso nuo turto rūšies. Turto vertės, gautos per likvidavimo procedūrą, procentinė dalis, palyginti su balansine verte, yra likvidumo koeficientas.
(95)
Be to, ilgalaikio turto 45 % likvidumo koeficientas atrodo pernelyg žemas. Pasak pačios pagalbos gavėjos, mokesčių inspekcijos naudai įkeisto jos turto vertė sudaro 194 mln. SKK (31). Ši vertė, pasak pagalbos gavėjos, yra išreikšta nepriklausomų ekspertų nustatytomis 2003 m. pabaigos-2004 m. pradžios kainomis. Komisijos nuomone tokio pobūdžio „ekspertų nustatytos kainos“ paprastai turėtų atspindėti bendrą turto vertę rodiklis, t. y. už kokią kainą turtas būtų parduotas tam tikru momentu. Derėtų priminti, kad ekspertų nustatyta šio turto kaina reikalinga tam, kad būtų patvirtinta turto, kaip Slovakijos valdžios institucijoms skirtos atidėtųjų mokesčių skolos užtikrinimo priemonės vertė, kaip to reikalaujama Mokesčių administravimo akte. EKORDA nepateikia jokių paaiškinimų, kodėl įplaukos pardavus ilgalaikį turtą per bankroto procedūrą sudarytų tik 45 % jo balansinės vertės, kuri siekė 205 mln. SKK, o pati pagalbos gavėja vertina šį turtą daug didesne suma.
(96)
Dėl pagalbos gavėjos argumentų, kad būtų sudėtinga rasti pirkėją, nes didesnė įkeistos įrangos dalis yra skirta tik spirito ir alkoholinių gėrimų, taip pat nealkoholinių gėrimų ir konservuotų produktų gamybai, Komisija gali pateikti šias dvi pastabas. Pirma, ekspertų nustatyta įkeisto nekilnojamojo turto kaina yra 105 mln. SKK, jau savaime didesnė už EKORDA įvertintą bendrą įplaukų sumą (92 mln. SKK). Antra, iš faktinių įvykių įmonėje matyti, kad kai kuriai gamybos įrangai greitai atsirado naujas naudotojas - Old Herold, s.r.o. Tikrai, kai pagalbos gavėja neteko spirito ir alkoholinių gėrimų gamybos licencijos, ji gamybos įrangą išnuomojo Old Herold. Todėl galima daryti išvadą, kad konkurentas tikrai domėjosi šia gamybos įranga.
(97)
Kai dėl atsargų, tai Slovakijos valdžios institucijos pačios mano, kad atsargų likvidumo koeficientas turėtų būti didesnis negu 20 %.
(98)
Pagalbos gavėjai pardavus savo atsargas 2004 m. pavyko gauti 110 mln. SKK (žr. 35 punktą), t. y. daugiau kaip 50 % atsargų balansinės vertės, kuria EKORDA grindė savo vertinimą. Tai ryškus požymis, kad 20 % likvidumo koeficientas yra per žemas. 2004 m. atsargų pokytis balanse patvirtina šią išvadą. Be to, pagalbos gavėja savo verslo plane pati numatė gauti 110 mln. SKK iš atsargų pardavimo 2004 m. kovo-gegužės mėn. (žr. 35 punktą). EKORDA nepaisė šių skaičiavimų. Galiausiai, atsižvelgiant į pagalbos gavėjos veiklos pobūdį, galima daryti prielaidą, kad atsargas sudarė pagaminti arba pusiau baigti gaminti produktai, kuriuos buvo galima parduoti tiesiogiai platintojams arba vartotojams, - tuo dar kartą patvirtinama, kad reikėjo taikyti didesnį likvidumo koeficientą.
(99)
Komisija mano, kad atsargų likvidumo koeficientas turėtų būti 52 %. Šis skaičius paremtas pagalbos gavėjos vertinimu, kokią sumą ji gautų susitarimui finansuoti pardavusi atsargas (t. y. 110 mln. SKK). Todėl atsižvelgiant į tuo metu buvusią balansinę vertę (209 mln. SKK) vienintelis galimas atsargų likvidumo koeficientas turėjo būti ne mažesnis kaip 52 % (52 % 209 mln. sumos yra 110 mln.).
(100)
Trumpalaikes gautinas sumas EKORDA dukart koregavo. Iš pradžių ji pakoregavo jų balansinę vertę pritaikiusi 59 % koeficientą (balansinė vertė sudarė 166 mln. SKK, o vertė, kurią EKORDA panaudojo savo skaičiavimuose buvo 98 mln. SKK), be to dar taikė mažą (20 %) likvidumo koeficientą. Tokia metodika kelia abejonių. Gautinų sumų balansinę vertę galima perskaičiuoti, siekiant atspindėti jų faktinę vertę tam tikru metu. Tačiau EKORDA nepaaiškina, kodėl įplaukos bankroto (likvidavimo) atveju sudarytų tik penktadalį (20 mln. SKK) to, ką pati pagalbos gavėja manė galinti gauti iš savo skolininkų (98 mln. SKK).
(101)
Trumpalaikių gautinių sumų 2004 m. kovo mėn. balansinę vertę (166 mln. SKK) EKORDA perskaičiavo iki 98 mln. SKK, kad jos atspindėtų negalimas susigrąžinti arba žemos kokybės gautinas sumas. Tačiau EKORDA perskaičiuotai balansinei vertei dar pritaikė vos 20 % likvidumo koeficientą. Jeigu EKORDA 59 % koeficientas trumpalaikių gautinų sumų balansinei vertei perskaičiuoti būtų taikytas imant 2004 m. birželio mėn. balansinės vertės duomenis (63 mln. SKK), gautas rezultatas sudarytų 37 mln. SKK. Tačiau remiantis Slovakijos valdžios institucijų pateikta informacija buvo galima susigrąžinti 63 mln. SKK. Todėl kyla abejonių, ar tikrai reikia perskaičiuoti balansinę vertę.
(102)
Bet kuriuo atveju nėra jokios akivaizdžios priežasties, dėl kurios likvidacinė vertė turėtų būti mažesnė netgi už perskaičiuotas vertes. Todėl Komisija mano, kad numatomos įplaukos iš trumpalaikių gautinų sumų tikrai yra ne mažesnės negu perskaičiuota 37 mln. SKK suma.
(103)
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta pirmiau, Komisija perskaičiavo EKORDA įverčius ir parengė naują vertinimą naudodama 2004 m. birželio mėn. skaičius. Iš šio vertinimo aiškiai matyti, kad tikėtinos įplaukos iš pagalbos gavėjos turto pardavimo per bankroto procedūrą būtų buvę daug didesnės už EKORDA ataskaitoje prognozuojamas įplaukas. Šie skaičiai nurodomi toliau pateikiamoje lentelėje.
5 lentelė
Tikėtinų įplaukų iš pagalbos gavėjos turto pardavimo per bankroto procedūrą palyginimas
EKORDA skaičiai palyginami su Komisijos pataisytais skaičiais (mln. SKK)
EKORDA
(2004 3 31)
Pataisyta
(2004 6 17)
Balansinė vertė
Įplaukos
Balansinė vertė
Įplaukos
Ilgalaikis turtas
205
92
200
194 (32)
Atsargos
209
42
84
43 (33)
Trumpalaikės gautinos sumos
98 (34)
20
63
37 (35)
Grynieji pinigai
50
50
161
161
Iš viso
562
204
508
435
(104)
Remiantis pagalbos gavėjos pastabomis dėl sprendimo, kuriuo pradėta procedūra, išlaidos bankroto procedūros atveju sudarytų 18 % numatytos įplaukų iš pagalbos gavėjos turto pardavimo per tą procedūrą sumos. Tai pasak pagalbos gavėjos yra tikėtina dalis, atsižvelgiant į 2004 m. Pasaulio banko ataskaitą (36). Todėl imant šią procentinę dalį nuo Komisijos pataisytos tikėtinų įplaukų iš pagalbos gavėjos turto pardavimo sumos, bankroto procedūros išlaidos sudarytų 78,3 mln. SKK. Šią sumą atėmus iš pataisytos įplaukų iš pagalbos gavėjos turto pardavimo sumos, gautas rezultatas yra didesnis negu mokesčių inspekcijos pagal susitarimą gauta suma (435 mln. - 78,3 mln. = 356,7 mln.; pagal susitarimą sutarta sumokėti 224,3 mln. SKK).
(105)
Kaip nurodyta 5 lentelėje, tikėtinos įplaukos iš pagalbos gavėjos turto pardavimo sudarė 435 mln. SKK. Atsižvelgiant į tai, kad mokesčių inspekcija būtų gavusi beveik 100 % įplaukų iš pardavimo (37) ir net jei bankroto išlaidos sudarytų iki 18 % šių įplaukų, kaip nurodo pagalbos gavėja, mokesčių inspekcija vis tiek būtų gavusi 132,4 mln. SKK daugiau negu pagal susitarimą.
(106)
Be to, net ir tada, jei pagalbos gavėjos turto vertei 2004 m. birželio mėn. duomenimis būtų taikomi labai maži EKORDA nurodyti likvidumo koeficientai, tikėtinos įplaukos iš šio turto pardavimo (atėmus bankroto procedūros išlaidas - 18 %) sudarytų 225,5 mln. SKK, o ši suma yra didesnė už sumą, su kuria mokesčių inspekcija sutiko pagal susitarimą (38).
(107)
Galiausiai reikėtų pažymėti, kad Slovakijos valdžios institucijos nesutiko su pagalbos gavėja, kad mokesčių inspekcija turėjo EKORDA ataskaitą prieš 2004 m. liepos 9 d. vykusį kreditorių susitikimą ir galėjo ja remtis priimdama sprendimą. Tačiau mokesčių inspekcija turėjo savo pačios 2004 m. birželio mėn. atlikto patikrinimo rezultatus, iš kurių matyti, kad Frucona, kaip nurodyta 3 lentelėje, turėjo nemažai turto. Remdamasi tais duomenimis Centrinė mokesčių inspekcija 2004 m. liepos 6 d. raštu vietos mokesčių inspekcijai nurodė, kad vietos mokesčių inspekcija neturėtų pritarti pagalbos gavėjos pasiūlytam susitarimui, nes jis valstybei nepalankus.
(108)
Pagalbos gavėjos pateiktos kitų ekspertų ataskaitos neatitiko nustatytų reikalavimų, kad jomis būtų galima įrodyti, jog rinkos kreditoriaus kriterijus patenkintas. Visų pirma, nei vienoje ataskaitoje nenurodoma, kokiu pagrindu buvo nustatyti kartais išimtinai žemi likvidumo koeficientai. Dėl Kochovos ataskaitos, kurios išvados labai skiriasi nuo EKORDA išvadų, dar galima pažymėti, jog nėra aišku, kokiu tikslu, už kokį laikotarpį ta ataskaita buvo parengta ir kokiomis prielaidomis ji buvo grindžiama. Bankroto administratorės Holovačovos ataskaitoje tik apibendrintai tvirtinama, kad kreditoriams susitarimas yra naudingesnis negu bankroto procedūra. Todėl šiose dviejose ataskaitose pateikta informacija negalima remtis nei patvirtinant, nei atmetant pagalbos gavėjos tvirtinimą, kad rinkos ekonomikos kreditoriaus kriterijus patenkintas.
(109)
Vertinant argumentus dėl bankroto procedūros trukmės ir svarstant, kokį poveikį tikėtina bankroto procedūros trukmė galėjo daryti hipotetinio privataus kreditoriaus priimamiems sprendimams, reikia atsižvelgti į šios bylos aplinkybes.
(110)
Tai, kad valstybės padėtis palyginti su kitais kreditoriai buvo privilegijuota, nes skola jau buvo užtikrinta pagalbos gavėjos ilgalaikiu turtu, yra dar vienas svarbus šios bylos aspektas. HAMSA byloje Teisingumo Teismas patvirtino, kad užtikrinto kreditoriaus statusas yra svarbus veiksnys, į kurį reikia atsižvelgti taikant privataus kreditoriaus kriterijų (39). Pagal Bankroto akto 31 skyriaus 1 dalies e punktą atskiro kreditoriaus reikalavimus galima patenkinti bet kuriuo bankroto procedūros metu po turto, kuriuo jie užtikrinti, pardavimo. Todėl Komisijos nuomone, mokesčių inspekcijai įkeisto turto požiūriu bankroto procedūros trukmė iš esmės yra nesvarbi, nes šiuos reikalavimus būtų buvę galima patenkinti nepaisant procedūros eigos.
(111)
Visų pirma, net jei būtų imama pagalbos gavėjos nurodyta suvaržyto turto vertė, pardavus tokį turtą, mokesčių inspekcija būtų netrukus galėjusi atgauti ne mažiau kaip 194 mln. SKK arba 86 % kreditorių susitarime nurodytos sumos. Tik tada, jeigu būtų kokia nors tikimybė neatgauti visos pagal susitarimą sutartos sumos, mokesčių inspekcija būtų turėjusi svarstyti, ar verta laukti bankroto procedūros pabaigos. Dar daugiau, po galutinio paskirstymo kreditoriams mokesčių inspekcija būtų gavusi apie 99 % įplaukų iš likusio turto pardavimo (185 mln. SKK blogiausiu atveju, tai yra, jei būtų taikomi EKORDA likvidumo koeficientai, žr. 4 lentelę). Mokesčių inspekcijai turėjo būti aišku, kad susigrąžinta skolos suma būtų buvusi daug didesnė už tą, kuri pasiūlyta pagal susitarimą, ir kad tik nedidelės tos bendros sumos dalies būtų reikėję laukti ilgiau negu susitarimo atveju.
(112)
Todėl galima daryti išvadą, kad informacija apie bankroto trukmę Slovakijoje nebūtų niekaip reikšmingai paveikusi hipotetinio privataus kreditoriaus sprendimo.
(113)
Be to, bet kuriuo atveju susitarimo metu pagalbos gavėja turėjo: i) labai nedaug kreditorių ir ii) turto, kurio likvidacinė vertė buvo didesnė už sumą, dėl kurios valstybė sutiko pagal susitarimą (kaip parodyta 5 lentelėje tikėtinos įplaukos vien tik iš nesuvaržyto turto pardavimo sudarė 241 mln. SKK).
(114)
Kreditorių, kurie sudarė susitarimą, buvo nedaug, tik penki. Iš jų keturi buvo privatūs ir kaip parodyta 2 lentelėje bendra skola jiems sudarė tik 0,6 % (3 797 608 SKK iš 644 166 949 SKK). Todėl valstybė buvo didžiausias kreditorius, jai teko 99,4 % visų reikalavimų. Dėl tokių aplinkybių rizika, kad kreditoriams nepavyktų susitarti ir dėl to tektų pradėti teisminius ginčus, labai sumažėtų, todėl bankroto procedūra turėtų būti trumpesnė.
(115)
Dėl pagalbos gavėjos argumento, kurį ši pateikė remdamasis Pasaulio banko ataskaita „Doing business 2004 m.“, kurioje teigiama, kad bankroto procedūra Slovakijoje trunka apie 4,8 metus, reikėtų pažymėti, kad ataskaitoje minimas bendras įmonės veiklos nutraukimo rodiklis, kuriuo žymimas visas laikotarpis, apima ir bankroto procedūrą, ir teismo įgaliojimus per bankroto procedūrą. Ši trukmė yra ne visai tas pat, kas vidutinė bankroto procedūros trukmė. Slovakijos valdžios institucijos pačios pareiškė nuomonę, kad, atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes, bankroto procedūra būtų trumpesnė už vidutinę (žr. 60 punktą). Šis Slovakijos valdžios institucijų vertinimas yra ypač svarbus atsižvelgiant į tai, kad aptariamos procedūros vyktų pagal Slovakijos bankroto teisę ir praktiką. Be to, Slovakijos Vyriausybė pati buvo pagalbos gavėjos kreditorė.
(116)
Be to, pagalbos gavėjos pateiktose ataskaitose nurodyta labai skirtinga bankroto procedūros trukmė: nuo dvejų iki daugiau kaip šešerių metų (40). Todėl bankroto procedūros trukmės Slovakijoje įvertinimas, kurį pagalbos gavėja pateikė Komisijai, buvo bendro pobūdžio, jame neatsižvelgta į šios bylos ypatumus. Kai kurie vertinimai buvo apytiksliai ir tam tikrais aspektais vieni kitiems prieštaravo.
(117)
Dėl konkretaus pavyzdžio, kad Slovakijos įmonės, veikiančios tame pačiame sektoriuje kaip pagalbos gavėja, bankroto procedūra truko ilgiau kaip penkerius metus, reikėtų pažymėti, kad pagalbos gavėja nesugebėjo parodyti, kaip tas pavyzdys yra susijęs su šia byla ir, ypač, ar tos įmonės padėtis teisiniu ir faktiniu požiūriais buvo tokia pati arba labai panaši į pagalbos gavėjos (41). Atsižvelgiant į tai, kad pagalbos gavėja turėjo vieną stambų privilegijuotoje padėtyje esantį kreditorių - valstybę ir nemažos vertės turto, pagalbos gavėjos bankroto procedūrą būtų buvę galima įvykdyti daug operatyviau, todėl tokia galimybė būtų buvusi naudingesnė didžiausiam kreditoriui, valstybei.
(118)
Galiausiai net remiantis prielaida, kad, kaip tvirtina pagalbos gavėja, bankroto procedūra būtų trukusi ketverius- penkerius metus, skirtumas tarp sumų, kurios greičiausiai būtų buvę atgautos, ir sumų, sutartų pagal susitarimą, buvo toks didelis, kad šios procedūros trukmė nebūtų turėjusi didelės reikšmės privačiam kreditoriui priimant sprendimą, ar sudaryti susitarimą. Jeigu diskonto norma yra 5,14 % (42), būsimų pinigų srautų, kuriuos sudaro 356,7 mln. SKK, dabartinė vertė net ir po penkerių metų būtų 277,6 mln. SKK, t. y. daug didesnė negu pagal susitarimą. Tokiomis sąlygomis bankroto procedūra būtų turėjusi tęstis ilgiau kaip 9 metus tam, kad dabartinė vertė būtų mažesnė už pagal susitarimą sulygtą sumą. Joks privatus rinkos dalyvis nebūtų sutikęs, jog šiuo atveju likvidavimo procedūra galėtų būti tokia ilga. Be to, bendros susigrąžintinos sumos dabartinė vertė būtų dar didesnė, jeigu būtų atsižvelgta į tai, kad didelė skolos dalis greičiausiai būtų buvusi grąžinta anksčiau, pardavus suvaržytą turtą (žr. 111111 punktą).
(119)
Remiantis turimais įrodymais galima daryti išvadą, kad privatus kreditorius nebūtų sudaręs susitarimo tokiomis sąlygomis, dėl kurių šioje byloje sutiko mokesčių inspekcija; kadangi mokesčių inspekcijos kaip atskiro kreditoriaus reikalavimus būtų galima patenkinti bet kuriuo bankroto procedūros metu ir todėl, kad dėl savo reikalavimų dydžio palyginti su kitų kreditorių reikalavimais, ji gautų daugiau kaip 99 % likusiems kreditoriams paskirstomų įplaukų, galima daryti išvadą, kad beveik visos per bankroto procedūrą gautos įplaukos atitektų mokesčių inspekcijai ir, kaip paaiškinta pirmiau, būtų didesnės už sumą, sulygtą pagal kreditorių susitarimą.
2.2. Susitarimo su kreditoriais ir mokesčių išieškojimo palyginimas
(120)
Mokesčių inspekcija, kitaip negu privatūs kreditoriai, turėjo teisę savo iniciatyva pradėti mokesčių išieškojimą parduodama nekilnojamąjį turtą, įrenginius arba pačią įmonę. Įrodymų, tokių, kaip nurodyta 82 punkte minimoje teismų praktikoje, kad mokesčių inspekcija būtų svarsčiusi šią galimybę ir padariusi išvadą, kad ją pasirinkti yra ne taip naudinga kaip priimti susitarimą, nėra.
(121)
Bet kuriuo atveju, Komisijos manymu pagalbos gavėjos argumentas, kad susitarimo procedūra apsaugo įmonę nuo mokesčių išieškojimo, neturi reikšmės. Kaip patvirtino Slovakijos valdžios institucijos, mokesčių išieškojimas buvo viena iš galimybių, kuria mokesčių inspekcija galėjo pasinaudoti iki susitarimo procedūros inicijavimo arba mokesčių inspekcijai vetavus pasiūlytą susitarimą. Todėl taikant rinkos ekonomikos kreditoriaus kriterijų, šią galimybę reikia apsvarstyti. Pagalbos gavėja nelygina pasiūlyto susitarimo su galimais mokesčių išieškojimo rezultatais.
(122)
Savo analizėje Komisija remiasi ir pagalbos gavėjos, ir Slovakijos valdžios institucijų pateiktais duomenimis. Čia reikėtų pažymėti, kad Slovakijos valdžios institucijos patvirtino, jog, kaip buvo minėta sprendime pradėti oficialią tyrimo procedūrą, mokesčių inspekcijos naudai įkeisto turto vertė sudarė 397 mln. SKK. Nurodyta, kad tokia vertė paimta iš pagalbos gavėjos ataskaitų. Savo ruožtu pagalbos gavėja tvirtina, kad pagal „ekspertų nustatytas kainas“ įkeisto turto vertė yra 194 mln. SKK (žr. 22 punktą). Nors Komisija neturi nustatinėti, kurie duomenys yra teisingi, ji vis dėlto gali padaryti šias išvadas.
(123)
Pirma, įkeitimu buvo užtikrinta pagalbos gavėjos atidėtųjų mokesčių skola, kaip to reikalaujama pagal Mokesčių administravimo aktą. Jeigu pagalbos gavėjos turto vertė iš tiesų buvo lygi tik pusei įkeitimo vertės, kaip tvirtinama pagalbos gavėjos pateiktoje eksperto nuomonėje, tai reiškia, kad valstybė pareikalavo nepakankamo atidėtųjų mokesčių užtikrinimo. Todėl atsižvelgiant į šias aplinkybes, tai, kad mokesčių inspekcija 2002 m. lapkričio mėn.-2003 m. lapkričio mėn. leido atidėti iš viso 477 mln. SKK mokesčių mokėjimą, greičiausiai neatitiko rinkos ekonomikos kreditoriaus kriterijaus. Nagrinėdama šią bylą Komisijai nebūtina nustatyti, ar šios priemonės buvo valstybės pagalba. Tačiau, jeigu ankstesni mokesčių atidėjimai buvo valstybės pagalba, rinkos ekonomikos kreditoriaus principu nebegalima remtis, kai atidėtosios sumos vėliau (iš dalies) nurašomos.
(124)
Antra, net ir tada, jei įplaukoms, kurios būtų gautos išieškojus mokesčius, apskaičiuoti būtų remiamasi mažesniais pagalbos gavėjos nurodytais skaičiais, rinkos ekonomikos kreditorius, jeigu būtų turėjęs tokią galimybę, pirmenybę būtų teikęs mokesčių išieškojimui, o ne susitarimui.
(125)
Per mokesčių išieškojimo procedūrą mokesčių inspekcija gali tiesiogiai parduoti skolininko turtą (gautinas sumas ir kitą trumpalaikį turtą, kilnojamąjį, nekilnojamąjį turtą). Tuo metu, kai mokesčių inspekcija balsavo už susitarimą, pagalbos gavėjos atsargų vertė siekė 43 mln. SKK, galimos išieškoti gautinos sumos - 37 mln. SKK, grynieji pinigai - 161 mln. SKK (žr. 5 lentelę). Pažymima, kad vien trumpalaikio turto vertė (241 mln. SKK; 6,3 mln. EUR) (43) viršytų susitarime nurodytas įplaukas (224,3 mln. SKK; 5,93 mln. EUR). Be to, pagalbos gavėja turėjo ir kito, mažiausiai 194 mln. SKK vertės, turto.
(126)
Be to, išieškant mokesčius, kitaip negu per bankroto procedūrą, nereikėtų mokėti administracinių mokesčių. Šią procedūrą inicijuoja ir kontroliuoja mokesčių inspekcija, taigi taip pat galima daryti prielaidą, kad ji vyktų operatyviai.
(127)
Todėl Komisija padarė išvadą, kad išieškant mokesčius iš pagalbos gavėjos turto būtų buvusi susigrąžinta didesnė suma negu pagal susitarimą.
2.3. Kiti įrodymai
(128)
Komisija atkreipia dėmesį į Slovakijos valdžios institucijų pateiktą raštą - Centrinės mokesčių inspekcijos direktoriaus raštą jam pavaldžios atitinkamos mokesčių inspekcijos direktoriui (žr. 63 punktą). Iš šio rašto aiškiai matyti, kad Centrinė mokesčių inspekcija (kuri anksčiau tiesiogiai bendravo su pagalbos gavėja) paprieštaravo pasiūlytam susitarimui ir aiškiai nurodė, jog vietos mokesčių inspekcija neturėtų balsuoti už susitarimą. Rašte nurodyta priežastis - siūlomas susitarimas „nenaudingas“ valstybei.
(129)
Slovakijos valdžios institucijos taip pat nurodė, kad 2004 m. pradžioje Finansų ministerija mokesčių inspekcijoms pateikė aiškius politinius nurodymus, kad mokesčių inspekcijos neturėtų pritarti jokiems susitarimams, kuriuose yra siūloma nurašyti mokesčių inspekcijų gautinas sumas (44). Šie nurodymai buvo išplatinti, nes, siekiant griežtinti mokesčių surinkimo tvarką, nuo 2004 m. sausio 1 d. buvo iš dalies keičiamas Mokesčių administravimo aktas.
(130)
Dar reikėtų pažymėti, kad pati mokesčių inspekcija dar 2004 m. rugpjūčio 2 d., t. y. nepraėjus nė mėnesiui po pritarimo susitarimui, apskundė šį susitarimą.
(131)
Pagalbos gavėja nurodė, kad mokesčių inspekcija parodė pritarianti susitarimui dar prieš pagalbos gavėjai pradedant šią procedūrą. Komisija mano, kad pagalbos gavėjos pateikti įrodymai liudija visiškai priešingai. 2004 m. vasario 3 d. rašte pagalbos gavėjai mokesčių inspekcijos vadovas rašo, kad nors iš esmės jis nėra prieš susitarimo procedūrą, jis nesutinka su pagalbos gavėjos siūlymu susitarti dėl 35 % skolos grąžinimo.
(132)
Remiantis šiais įrodymais Komisijai nelieka nieko kita, kaip tik padaryti išvadą, kad Slovakijos valdžios institucijos nepritarė pagalbos gavėjos pasiūlytam susitarimui, ir jam nepritarė dar iki susitarimo procedūros inicijavimo 2004 m. kovo 8 d., iki kreditorių balsavimo 2004 m. liepos 9 d. ir po to, kai teismas patvirtino susitarimą.
(133)
Pagalbos gavėja teigė, kad turėtų būti atsižvelgiama į ilgalaikes pasekmes, pavyzdžiui, valstybės mokestinių pajamų tęstinumą (žr. 52 punktą).
(134)
Pirma, reiškia pabrėžti, kad rinkos ekonomikos kreditoriaus kriterijus skiriasi nuo rinkos ekonomikos investuotojo kriterijaus. Rinkos ekonomikos investuotojas pats gali spręsti, ar jam užmegzti ryšius su atitinkama įmone, ir vadovaujasi ilgalaikėmis, strateginėmis atitinkamos savo investicijų grąžos perspektyvomis (45); „rinkos ekonomikos kreditorius“, kuris jau yra susaistytas ryšiu su nemokia įmone pagal komercinę arba viešąją teisę, sieks susigrąžinti jam mokėtinas sumas (46) kuo palankesnėmis sąlygomis ir per kuo palankesnį laikotarpį. Todėl hipotetinio rinkos ekonomikos kreditoriaus ir hipotetinio rinkos ekonomikos investuotojo motyvacija yra skirtinga. Dėl to teismų sprendimuose apibrėžti skirtingi šiems dviem atvejams skirti kriterijai.
(135)
Antra, pagal analogiją su kreditoriumi - tiekėju, svarbu pažymėti, kad jo gautinų sumų pobūdis ir valstybės gautinų sumų pobūdis iš esmės skiriasi. Kadangi tiekėjo santykiai su nemokia įmone yra išimtinai sutartiniai, tiekėjas gali faktiškai nukentėti dėl to, kad praras verslo partnerį. Jeigu nemoki įmonė būtų likviduojama arba parduodama, tiekėjas turėtų surasti naują klientą arba sudaryti sutartį su nauju savininku. Rizika yra didesnė, jeigu jis labai priklauso nuo nemokios įmonės. Toks kreditorius iš tiesų pagalvos apie ateitį. Valstybės ryšiai su nemokia įmone, priešingai, grindžiami viešąja teise, todėl nepriklauso nuo šalių valios. Kiekvienas naujas savininkas, perėmęs likviduojamos įmonės turtą, savaime įgytų prievolę mokėti mokesčius. Be to, valstybė niekada nebūna priklausoma nuo vieno mokesčių mokėtojo. Pagaliau svarbiausia yra tai, kad rinkdama mokesčius valstybė nesiekia pelno, veikia nekomerciniu būdu ir neturi komercinių tikslų. Todėl minėta analogija nėra pakankamai pagrįsta.
(136)
Komisija daro išvadą, kad valstybės padėtis šiuo atveju negali būti lyginama su hipotetinio rinkos ekonomikos investuotojo padėtimi arba hipotetinio priklausomo rinkos ekonomikos kreditoriaus padėtimi. Bet kuriuo atveju taikant rinkos ekonomikos kreditoriaus principą, negalima atsižvelgti į mokesčių praradimą ateityje (47).
(137)
Galiausiai, peržiūrėjus pagalbos gavėjos pateiktus sumokėtų mokesčių duomenis pažymėtina, kad didžiausią pagalbos gavėjos sumokėtų mokesčių dalį nuo 1995 m. sudarė netiesioginiai mokesčiai (akcizo mokesčiai ir PVM). Kadangi šiuos mokesčius sumoka galutiniai vartotojai, pagalbos gavėjos likvidavimas neturėtų įtakos jų surinkimui, nes vartotojai toliau pirktų apmokestinamus produktus (šiuo atveju daugiausiai spiritą ir alkoholinius gėrimus) iš kitų gamintojų. Todėl pagalbos gavėjos argumentas dėl mokesčių praradimo ateityje yra nepagrįstas.
(138)
Komisija daro išvadą, kad jokie kiti pagalbos gavėjos pateikti įrodymai nepatvirtina, kad hipotetinio privataus kreditoriaus elgesys būtų buvęs veikiamas. Todėl joks šiame skyriuje aptartas dalykas nekeičia Komisijos atlikto ir 2.1 arba 2.2 skyriuose išdėstyto to elgesio vertinimo.
2.4. Išvada
(139)
Remdamasi pirmiau išdėstytais įrodymais, Komisija daro išvadą, kad šiuo atveju rinkos ekonomikos kreditoriaus kriterijus netenkinamas ir kad valstybė suteikė pagalbos gavėjai pranašumą, kurio ši nebūtų galėjusi įgyti rinkos sąlygomis.
(140)
Todėl Komisija daro išvadą, kad skolos nurašymas, su kuriuo pagal susitarimą sutiko vietos mokesčių inspekcija, yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
3. PAGALBOS SUDERINAMUMAS. NUKRYPTI LEIDŽIANTI NUOSTATA PAGAL SESV 107 STRAIPSNIO 3 DALĮ
(141)
Pagrindinis priemonės tikslas yra padėti sunkumų patiriančiai įmonei. Tokiais atvejais, jei įvykdomos atitinkamos sąlygos, galima taikyti SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte numatytą išimtį, kuria leidžiama suteikti valstybės pagalbą tam tikrų ekonominės veiklos rūšių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui.
(142)
Atsižvelgdama į pagalbos gavėjos produktų portfelį, Komisija vertino, ar šiuo atveju galima taikyti specialias žemės ūkio sektoriui taikomas taisykles. Remdamasi Slovakijos valdžios institucijų pateikta informacija apie pagalbos gavėjos apyvartą, Komisija savo sprendime pradėti oficialią tyrimo procedūrą priėjo prie išvados, kad didžiausia dalis pagalbos gavėjos gaminamos produkcijos nėra gaminiai, apibrėžti SESV I priede, todėl yra taikomos bendrosios valstybės pagalbos taisyklės.
(143)
Pagalbos gavėja, pareikšdama savo pastabas dėl Komisijos sprendimo pradėti oficialią tyrimo procedūrą, užginčijo apyvartos duomenis, kuriuos prieš tai pateikė Slovakijos valdžios institucijos (žr. 1 lentelę), tačiau neginčijo Komisijos sprendimo savo vertinimą grįsti bendromis valstybės pagalbos taisyklėmis. Komisija nesiekė nustatyti, ar pagalbos gavėjos pateikti skaičiai yra tikslūs (48) ir tik tikrino, ar jos pirmiau padarytos išvados nesikeistų turint naujus duomenis. Komisija padarė išvadą, kad didžiausią pagalbos gavėjos apyvartos dalį sudaro gaminiai, nepatenkantys į EB sutarties I priedo taikymo sritį. Todėl turi būti taikomos ne konkretaus sektoriaus, o bendros valstybės pagalbos taisyklės.
(144)
Sanavimo ir restruktūrizavimo pagalbą sunkumus patiriančioms įmonėms šiuo metu reglamentuoja Bendrijos gairės dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (49), („naujos gairės“), priimtos vietoj anksčiau galiojusios 1999 m. priimtos redakcijos (50) („1999 m. gairės“).
(145)
Pagal naujų gairių pereinamojo laikotarpio nuostatas, naujos gairės bus taikomos sanavimo ar restruktūrizavimo pagalbai, suteiktai be Komisijos leidimo (neteisėta pagalba), vertinti, jei jos dalis arba visa pagalba buvo suteikta po 2004 m. spalio 1 d., po naujų gairių paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (104 punkto pirma pastraipa). Tačiau jeigu pagalba buvo neteisėtai suteikta iki 2004 m. spalio 1 d., analizė bus atliekama remiantis gairėmis, kurios buvo taikomos tuo metu, kai pagalba buvo teikiama (104 punkto antra pastraipa).
(146)
Mokesčių inspekcija susitarimą patvirtino 2004 m. liepos 9 d., jis įsigaliojo 2004 m. liepos 23 d. Taigi pagalba buvo neteisėtai suteikta iki 2004 m. spalio 1 d. Todėl taikomos 1999 m. gairės, kurios galiojo tuo metu, kai buvo suteikta pagalba.
(147)
Pagal Komisijos reglamentą (EB) Nr. 70/2001 dėl EB sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo valstybės pagalbai mažoms ir vidutinėms įmonėms (51) pagalbos gavėja yra vidutinė įmonė.
3.1. Įmonės tinkamumas gauti pagalbą
(148)
Pagal 1999 m. gairių 5 dalies c punktą įmonė yra laikoma sunkumus patiriančia įmone, kai įmonė atitinka jos vidaus teisės aktuose nustatytus kriterijus, pagal kuriuos jai turi būti pradėta bankroto procedūra.
(149)
Dėl pagalbos gavėjos vyko susitarimo procedūra, kurią pagal Bankroto akte pateiktą apibrėžtį galima taikyti tik nemokioms įmonėms. Todėl pagalbos gavėja yra tinkama įmonė sanavimo ir restruktūrizavimo pagalbai gauti.
3.2. Sanavimo pagalba
(150)
Ginčijamą priemonę Slovakijos valdžios institucijos iš pradžių apibūdino kaip sanavimo pagalbą. Pagal 1999 m. gaires Komisija, remdamasi III dalyje išdėstytais pagrindais, išreiškė abejones, ar pagalba yra suderinama kaip sanavimo pagalba.
(151)
Nei Slovakijos valdžios institucijos, nei pagalbos gavėja nepateikė jokių pastabų dėl šių abejonių. Komisijai dėl šio aspekto nebuvo pateikta jokių naujų faktų.
(152)
Kadangi paminėtos abejonės nebuvo išsklaidytos, Komisija daro išvadą, kad pagalba pagal 1999 m. gaires nėra suderinama kaip sanavimo pagalba.
3.3. Restruktūrizavimo pagalba
(153)
Pagal 1999 m. gaires Komisija, remdamasi III dalyje išdėstytais pagrindais, išreiškė abejones, ar pagalba yra suderinama kaip restruktūrizavimo pagalba.
(154)
Komisija pažymi, kad Slovakijos valdžios institucijos, kurioms tenka pareiga įrodyti, kad valstybės pagalba yra suderinama su vidaus rinka, nepateikė jokių naujų faktų šiai išvadai patvirtinti. Komisija deramai atsižvelgė į pagalbos gavėjos pateiktas pastabas.
3.3.1 Ilgalaikio gyvybingumo sugrąžinimas
(155)
Pagal 1999 m. gaires restruktūrizavimo pagalba turi būti siejama su realaus ir darnaus restruktūrizavimo plano įgyvendinimu siekiant atkurti ilgalaikį įmonės gyvybingumą ir skiriama tik jeigu toks planas įgyvendinamas. Valstybė narė įsipareigoja šį planą įgyvendinti; Komisija tam turi pritarti. Jei įmonė plano nevykdo, tai laikoma pagalbos išeikvojimu.
(156)
Iš esmės restruktūrizavimo planas turi suteikti pagalbos gavėjai galimybę atkurti ilgalaikį gyvybingumą per pagrįstą laikotarpį ir remiantis realistiškomis prielaidomis dėl veiklos sąlygų ateityje. Plane reikėtų apibūdinti aplinkybes, dėl kurių pagalbos gavėja patiria sunkumus, ir nurodyti atitinkamas priemones šiems sunkumams spręsti. Restruktūrizavimas negali apsiriboti finansine pagalba skoloms ir anksčiau patirtiems nuostoliams padengti, nešalinant šių sunkumų priežasčių.
(157)
1999 m. gairėse nurodoma, kad išduodant leidimą pagalbai įmonėms, esančioms remiamose teritorijose, taip pat mažosioms ir vidutinėms įmonėms, gali būti taikomos ne tokios griežtos sąlygos dėl kompensacinių priemonių įgyvendinimo ir stebėsenos ataskaitų turinio. Tačiau tai neatleidžia šių įmonių nuo reikalavimo parengti restruktūrizavimo planą, o valstybių narių - nuo prievolės skirti restruktūrizavimo pagalbą tik tada, jeigu yra įgyvendinamas restruktūrizavimo planas.
(158)
Prasidėjus oficialiai tyrimo procedūrai, Slovakijos valdžios institucijos patvirtino, kad verslo planą, kurį pagalbos gavėja turėjo parengti tam, kad būtų galima pradėti susitarimo procedūrą, išnagrinėjo tik kompetentingas teismas, t. y. ne pagalbą skirianti institucija, ir kad nei teismas, nei mokesčių inspekcija nevykdė plano įgyvendinimo stebėsenos.
(159)
Priešingai šiam patvirtinimui pagalbos gavėja nurodė, kad mokesčių inspekcija prieš patvirtindama susitarimą išnagrinėjo, ar pagal verslo planą bus galima atkurti ilgalaikį gyvybingumą, tačiau to nepagrindė jokiais įrodymais.
(160)
Pagalbos gavėja taip pat tvirtino, jog tai, kad nėra restruktūrizavimo plano, nėra svarbu, kai Komisija atlieka pagalbos ex post vertinimą, nes Komisija gali įvertinti, ar pagalbos gavėja faktiškai tapo gyvybinga. Pasak pagalbos gavėjos, pateikti oficialų restruktūrizavimo planą gali būti reikalaujama tik tada, kai atliekamas ex ante vertinimas, kuriam galima taikyti tik 1999 m. gaires.
(161)
Tokie argumentai neteisingi. 1999 m. gairės taikomos vertinant ir pagalbos, apie kurią pranešta, ir neteisėtos pagalbos, suderinamumą. Kaskart, kai atliekamas vertinimas, galioja sąlyga, kad restruktūrizavimo pagalba turi būti teikiama tik jei yra parengtas gyvybingas restruktūrizavimo planas. Komisija turi atlikti įvertinimą remdamasi ta informacija, kuri buvo turima tuo metu, kai pagalba buvo suteikta.
(162)
Galima daryti išvadą, kad mokesčių inspekcija, kaip pagalbą suteikianti institucija, neturėjo galimybės restruktūrizavimo plano įvertinti ir savo gautinas sumas nurašyti su sąlyga, kad toks planas bus įgyvendinamas su derama priežiūra. Todėl prmoji oficiali sąlyga, kuri taip pat yra visa apimtimi taikoma ex post vertinimui, neįvykdyta.
(163)
Slovakijos valdžios institucijos nepateikė jokios informacijos dėl verslo plano turinio, kuria būtų išsklaidžiusios Komisijos abejones dėl to, ar pateiktas planas iš tiesų buvo toks restruktūrizavimo planas, kokio reikalaujama pagal 1999 m. gaires.
(164)
Komisijai nelieka nieko kita kaip tik pasilikti prie išvados, kurią padarė priimdama sprendimą pradėti oficialią tyrimo procedūrą. Pateiktame verslo plane yra tik sprendžiama svarbiausia pagalbos gavėjos problema - auganti skola valstybei. Plane niekaip nėra analizuojamos nei aplinkybės, dėl kurių pagalbos gavėja patiria sunkumus, nei įmonės to meto finansinė padėtis, nei jos finansinės perspektyvos. Kadangi tokios analizės nėra, pagalbos gavėja nepasiūlė atitinkamų priemonių, kaip pašalinti konkrečias priežastis, dėl kurių kilo sunkumų. Vienintelė išsamiai aprašyta priemonė yra siūlomas finansinis restruktūrizavimas susitariant su kreditoriais.
(165)
Plane visiškai nepaminėtas pagalbos gavėjos nuosavo kapitalo padidinimas, kurį pagalbos gavėja nurodė kaip vieną iš restruktūrizavimo priemonių. Jokiais šio dokumento duomeninis nėra patvirtinama, kad Hydree Slovakia kapitalo padidinimas turėtų būti laikomas priemone, užtikrinančia, kad pagalbos gavėja ilgalaikiu laikotarpiu nekartos savo strategijos finansuoti gamybą nesumokant PVM ir akcizo mokesčių, nes būtent tai galiausiai lėmė jos sunkumus. Slovakijos valdžios institucijos pačios patvirtino, kad kapitalo padidinimas jokiais būdais nesumažino finansinių problemų pasikartojimo rizikos. Šios abejonės dar labiau sustiprėja atsižvelgiant į tai, kad kapitalo padidinimas iš viso sudarė 21 mln. SKK, o restruktūrizuojama skola buvo 644 mln. SKK.
(166)
Kapitalo padidinimas savaime neįrodo, jog rinkoje tikima pagalbos gavėjos ilgalaikio gyvybingumo atkūrimu. Komisija pažymi, kad pagalbos gavėja, nepaisant jos aktyvių pastangų, nesugebėjo gauti privataus banko paskolos.
(167)
Be to, gamybos įrangos nuoma pagalbos gavėjos konkurentui, Old Herold s.r.o., buvo akivaizdžiai būtina dėl to, kad pagalbos gavėja prarado licenciją spirito ir alkoholinių gėrimų gamybai, o ne dėl to, kad minėta gamyba buvo nuostolinga ir ją reikėjo restruktūrizuoti. Tiesa, po susitarimo įgyvendinimo pagalbos gavėja galėjo prašyti išduoti naują licenciją, bet to nedarė. Vis dėlto Komisija pažymi, kad pagalbos gavėja ir toliau pardavinėja įmonės Old Herold produkciją, pagamintą naudojant pagalbos gavėjos gamybos įrangą ir pažymėtą pagalbos gavėjos prekių ženklu, ir netgi planuoja padidinti šiuos pardavimus (tai nurodyta metinėje 2004 m. balandžio 29 d.-gruodžio 30 d. ataskaitoje). Todėl šios gamybos įrangos nuoma negali būti vertinama kaip restruktūrizavimo priemonė, nes remiantis visais surinktais įrodymais, šios gamybos dalies restruktūrizuoti nereikėjo.
(168)
Kitos verslo plane pasiūlytos priemonės neišsklaidė Komisijos abejonių. Šios priemonės yra paprasta veikla, vykdoma įprastoje verslo eigoje, o ne restruktūrizavimo priemonės (senos įrangos arba transporto priemonių pardavimas). Abi pasiūlytos struktūrinės priemonės (nepelningos nealkoholinių gėrimų gamybos nutraukimas ir kai kurio nekilnojamojo turto pardavimas) buvo aprašytos labai neaiškiai, nenurodant konkrečių gaminių ir laikotarpių. Slovakijos valdžios institucijos patvirtino, kad nekilnojamasis turtas, skirtas pardavimui (administracinis pastatas, parduotuvė ir poilsinis pastatas), nebuvo parduotas iki 2005 m. spalio 10 d., t. y. kad ši planuota priemonė nebuvo įgyvendinta taip, kaip apie ją buvo pranešta.
(169)
Kadangi oficialaus restruktūrizavimo plano, realios sunkumų analizės nėra, nenustatytos priemonės šiems sunkumams spręsti ir neapibrėžtos rinkos sąlygos bei perspektyvos, Komisija daro išvadą, kad pagalbos gavėjos pateiktas verslo planas nėra toks restruktūrizavimo planas, kokio reikalaujama 1999 m. gairėse (52). Todėl Komisijos abejonės dėl pagalbos gavėjos gyvybingumo atkūrimo nebuvo išsklaidytos.
3.3.2. Griežtu minimumu apsiribojanti pagalba
(170)
Nors Komisijos išvada, jog, nesant realaus restruktūrizavimo plano, jos abejonės dėl ilgalaikio gyvybingumo neišsklaidytos, pati savaime yra pakankama padaryti išvadą, kad ši pagalba nesuderinama su bendrąja rinka, Komisija dar išnagrinės kitą svarbų kriterijų, nustatytą 1999 m. gairėse, t. y. tai, kad pagalbos suma turi apsiriboti griežtu būtinu minimumu.
(171)
Pagal 1999 m. gairių 40 punktą, pagalbos suma ir intensyvumas turi būti apriboti iki visiško minimumo, kurio reikia, kad būtų galima imtis restruktūrizavimo, atsižvelgiant į pagalbos gavėjo turimus finansinius išteklius. Tikimasi, kad pagalbos gavėja svariai prisidės prie restruktūrizavimo savo ištekliais.
(172)
Restruktūrizavimo išlaidos prilygo bendrai susitarimu restruktūrizuojamos skolos sumai. Pagalbos gavėja padengė 35 % šios sumos.
(173)
Slovakijos valdžios institucijos nepateikė tolesnių paaiškinimų dėl abejonių, kurias Komisija išreiškė dėl šio aspekto. Pagalbos gavėja paaiškino, kaip finansavo po susitarimo likusios skolos mokėjimą (žr. 30-35 punktus). Pasak pagalbos gavėjos, jos indėlį iš viso sudarė 231 mln. SKK (6,1 mln. EUR).
(174)
Pirma, pagalbos gavėjos turėti ištekliai viršijo skolos, likusios po susitarimo, sumą. Tai reiškia, kad suteikta pagalba nebuvo apribota iki būtino minimumo.
(175)
Tačiau dar svarbiau yra tai, kad Komisijos nuomone įmonės Old Herold suteiktas kreditas pagal 1999 m. gaires neatitinka pagalbos gavėjos indėlio kriterijų. Mokėtinos sumos yra nuolatinis įmonės veiklos finansavimo šaltinis. Tai yra trumpalaikės paskolos, tačiau jas reikia grąžinti. Įmonė įgyja papildomų išteklių restruktūrizavimui vykdyti tik tuo atveju, jeigu teikėjai įsipareigoja suteikti ilgesnį apmokėjimo laikotarpį, negu įprastai; toks atidėjimas yra požymis, kad rinkoje tikima įmonės gyvybingumo atkūrimu.
(176)
Pagalbos gavėja niekaip neįrodė, kad Old Herold būtų atidėjusi mokėjimą daug ilgesniam laikui negu įprasta pagal pagalbos gavėjos ir jos tiekėjų komercinę praktiką. 40 dienų apmokėjimo terminą galima laikyti įprasta praktika, ypatingai atsižvelgiant į tai, kad jis pagalbos gavėjai buvo nustatytas po susitarimo. Tada pagalbos gavėja jau nebeturėjo finansinių sunkumų. Pagrindinis susitarimo tikslas būtent ir buvo padėti pagalbos gavėjai įveikti finansinius sunkumus.
(177)
Todėl Komisija daro išvadą, kad šio ilgesnio apmokėjimo termino negalima vertinti kaip indėlio į restruktūrizavimą iš išorės šaltinių.
(178)
Be šio atidėjimo pagalbos gavėjos indėlis pagal 1999 m. gaires yra 131 mln. SKK (3,4 mln. EUR), taigi sudaro 20 % restruktūrizavimo išlaidų.
(179)
1999 m. gairėse nebuvo nustatyta jokių ribų, kada pagalbos gavėjo indėlis laikomas reikšmingu.
(180)
Atsižvelgdama į 1999 m. gairių taikymo praktiką ir į savo politikos pokyčius šiuo požiūriu - 2004 m. gairėse šios ribos yra nustatytos (53), Komisija mano, kad 20 % pagalbos gavėjos indėlis yra gana mažas. Tokį indėlį pagal 1999 m. gaires galima pripažinti tik tada, jei įvykdomos visos kitos pagalbos patvirtinimo sąlygos. Komisija tokiu atveju turėtų atsižvelgti į kitus kriterijus, pavyzdžiui, ar įmonė veikia remtinoje srityje, kiek finansavimo šaltiniai atspindi kitų rinkos dalyvių, išskyrus pačią pagalbos gavėją ir jos akcininkus, pasitikėjimą, į ilgalaikį įmonės gyvybingumą ir kitus šios bylos ypatumus.
(181)
Dėl pirmiau išdėstytų priežasčių Komisija negali sutikti, kad pagalbos gavėjos indėlis yra reikšmingas. Komisija daro išvadą, kad jos abejonės dėl to, ar pagalbos gavėjos indėlis reikšmingas ir ar pagalba apsiribojo būtinu minimumu, nebuvo išsklaidytos.
3.4. Pagalbos suderinamumas. Išvada
(182)
Komisija daro išvadą, kad pagalba yra nesuderinama su vidaus rinka nei kaip sanavimo, nei kaip restruktūrizavimo pagalba. Be to, šioje byloje netaikytinos jokios kitos SESV išdėstytos nukrypti leidžiančios nuostatos.
VII. IŠVADA
(183)
Komisija mano, kad Slovakijos Respublika neteisėtai suteikė galimybę nurašyti Frucona Košice, a.s. mokestinę skolą, tuo pažeisdamos SESV sutarties 108 straipsnio 3 dalį. Ši pagalba nesuderinama su vidaus rinka pagal jokias SESV išdėstytas nukrypti leidžiančias nuostatas.
(184)
Nepaisant to, kad mokesčių inspekcija sustabdė mokesčių nurašymą iki šios procedūros pabaigos, Komisija mano, kad pagalbos gavėjai pranašumas suteiktas tuo momentu, kai mokesčių inspekcija nusprendė nurašyti dalį savo reikalavimų ir taip suteikė pagalbos gavėjai pagalbą. Tas momentas - tai susitarimo su kreditoriais įsigaliojimas 2004 m. liepos 23 d. Pagalbos gavėjos pranašumą prieš konkurentus sudaro tai, kad mokesčių inspekcija neišieškojo savo mokestinių reikalavimų.
(185)
Norint atkurti ex ante padėtį, valstybės pagalbą reikia išieškoti. Kadangi pranašumas suteiktas kreditorių susitarimo įsigaliojimo 2004 m. liepos 23 d. momentu, išieškotina pagalbos suma yra visa tame susitarime numatyta nurašymo suma.
(186)
Tačiau Slovakijos Aukščiausiasis teismas nusprendė, kad kelių mokesčio įsiskolinimai, kuriuos sudaro 424 490 SKK, į susitarimą įtraukti klaidingai. Dėl to susitarime nurodyta pagrindinė skola buvo ta suma sumažinta ir įrašyta pataisyta 640 369 341 SKK suma.
(187)
Kelių mokesčio įsiskolinimai, kurie buvo laikyti nurašytais, buvo visiškai sumokėti 2006 m. rugpjūčio 2 d. Apskaičiuojant pagalbos sumą ir palūkanas, kurias reikia išieškoti, į šį mokėjimą reikėtų atsižvelgti.
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Sprendimas 2007/254/EB panaikinamas.
2 straipsnis
Valstybės pagalba, kurią Slovakijos Respublika suteikė įmonei Frucona Košice, a.s., iš viso 416 515 990 SKK, yra nesuderinama su vidaus rinka.
3 straipsnis
1. Slovakijos Respublika turi imtis reikiamų priemonių, kad išieškotų iš pagalbos gavėjos 2 straipsnyje nurodytą neteisėtai jai suteiktą pagalbą, atsižvelgiant į tai, kad 424 490 SKK suma, atitinkanti kelių mokesčio įsiskolinimus, buvo sumokėta mokesčių inspekcijai 2006 m. rugpjūčio 2 d.
2. Išieškojimas turi būti įvykdytas nedelsiant, nacionalinės teisės aktuose nustatyta tvarka, jeigu pagal juos yra leidžiama sprendimą įvykdyti iš karto ir veiksmingai.
3. Į išieškotiną sumą įskaičiuojamos palūkanos už visą laikotarpį: nuo jos suteikimo įmonei Frucona Košice, a.s. iki faktinio išieškojimo datos.
4. Palūkanos apskaičiuojamos pagal 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004, įgyvendinančio Tarybos reglamentą (EB) Nr. 659/1999, nustatantį išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (54), V skyriaus nuostatas. Palūkanų norma taikoma pagrindinei sumai ir susikaupusioms palūkanoms visą 3 dalyje nurodytą laikotarpį.
4 straipsnis
Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą Slovakijos Respublika turi informuoti Komisiją, kokių priemonių ėmėsi šiam sprendimui įgyvendinti. Šią informaciją ji turi pateikti naudodamasi šio sprendimo priede pateiktu klausimynu.
5 straipsnis
Šis sprendimas yra skirtas Slovakijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2013 m. spalio 16 d.