NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 153/2013
ze dne 19. prosince 2012,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 ze dne 4. července 2012, pokud jde o regulační technické normy týkající se požadavků na ústřední protistrany
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 ze dne 4. července 2012 o OTC derivátech, ústředních protistranách a registrech obchodních údajů (2), a zejména na čl. 25 odst. 8, článek 26 odst. 9, čl. 29 odst. 4, čl. 34 odst. 3, čl. 41 odst. 5, čl. 42 odst. 5, čl. 44 odst. 2, čl. 45 odst. 5, čl. 46 odst. 3, čl. 47 odst. 8 a čl. 49 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ustanovení tohoto nařízení jsou úzce propojena, protože se týkají organizačních požadavků, včetně vedení záznamů a zachování provozu, a obezřetnostních požadavků, a to i ve vztahu k maržím, fondu pro riziko selhání, kontrolám rizika likvidity, postupné ochraně proti selhání, zajištění, investiční politice, přezkumu modelů a zátěžovému a zpětnému testování. Za účelem zajištění souladu mezi uvedenými ustanoveními, která by měla vstoupit v platnost současně, a usnadnění komplexního pohledu a jednoduchého přístupu k nim osobám, na něž se tyto povinnosti vztahují, je žádoucí zařadit všechny regulační technické normy požadované podle hlavy III a IV nařízení (EU) č. 648/2012 do jediného nařízení.
(2)
Vzhledem ke globálnímu charakteru finančních trhů by toto nařízení mělo zohlednit zásady vydané Výborem pro platební a vypořádací systémy a Mezinárodní organizací komisí pro cenné papíry („zásady CPSS-IOSCO“), které slouží jako celosvětový referenční standard, pokud jde o regulatorní požadavky na ústřední protistrany.
(3)
S cílem zajistit bezpečnost a stabilitu za všech tržních podmínek je důležité, aby ústřední protistrany přijaly postupy obezřetného řízení rizik, které náležitě pokryjí všechna rizika, jimž ústřední protistrany jsou nebo mohou být vystaveny. V této souvislosti by standardy řízení rizik, jež ústřední protistrany skutečně použijí, měly být přísnější než ty, které jsou stanovené v tomto nařízení, pokud se to pro účely řízení rizik považuje za vhodné.
(4)
Aby byl jasně stanoven omezený počet koncepcí vyplývajících z nařízení (EU) č. 648/2012 a rovněž byly upřesněny odborné pojmy nezbytné k vypracování této technické normy, měla by být řada pojmů definována.
(5)
Je důležité zajistit, aby uznané ústřední protistrany z třetích zemí nenarušovaly řádné fungování trhů Unie. Z tohoto důvodu je zásadní, aby bylo zajištěno, že uznané ústřední protistrany nemohou zmírnit své požadavky na řízení rizik pod úroveň uplatňovanou v Unii, což by mohlo vést k regulatorní arbitráži. Informace, které mají být poskytovány Evropskému orgánu pro cenné papíry (dále jen „orgán pro cenné papíry a trhy“), pokud jde o uznání ústřední protistrany z třetí země, by měly orgánu pro cenné papíry a trhy umožnit posoudit, zda tato ústřední protistrana plně dodržuje obezřetnostní požadavky uplatňované v této třetí zemi. Kromě toho by Komise v rámci procesu určení ekvivalence měla zajistit, aby právní a správní předpisy příslušné třetí země byly rovnocenné všem ustanovením hlavy IV nařízení (EU) č. 648/2012 a tohoto nařízení.
(6)
S cílem zajistit náležitou úroveň ochrany investorů si může Evropský orgán pro cenné papíry a trhy při uznávání ústředních protistran z třetích zemí vyžádat další informace nad rámec těch, které jsou nezbytně nutné k posouzení toho, zda podmínky stanovené nařízením (EU) č. 648/2012 jsou splněny.
(7)
Průběžné posuzování toho, zda ústřední protistrana z třetí země plně dodržuje obezřetnostní požadavky dané třetí země, je povinností příslušného orgánu třetí země. Cílem informací, které mají být orgánu pro cenné papíry a trhy poskytnuty žádající ústřední protistranou z třetí země, by nemělo být kopírovat posouzení příslušného orgánu třetí země, ale zajistit, aby ústřední protistrana podléhala účinnému dohledu a kontrole dodržování předpisů v dané třetí zemi, a tak byla zaručena vysoká úroveň ochrany investorů.
(8)
Aby orgán pro cenné papíry a trhy mohl provést úplné posouzení, měly by být informace poskytnuté žádající ústřední protistranou z třetí země doplněny informacemi nezbytnými k posouzení účinnosti průběžného dohledu, pravomocí ke kontrole dodržování předpisů a opatření přijatých příslušným orgánem třetí země. Takové informace by měly být poskytnuty v rámci dohody o spolupráci uzavřené v souladu s nařízením (EU) č. 648/2012. Taková dohoda o spolupráci by měla zajistit, aby byl orgán pro cenné papíry a trhy včas informován o všech opatřeních dohledu nebo kontroly dodržování právních předpisů vůči ústřední protistraně žádající o uznání a veškerých změnách podmínek, za nichž bylo povolení příslušné ústřední protistraně uděleno, a všech příslušných aktualizacích údajů, jež ústřední protistrana původně poskytla v rámci postupu uznávání.
(9)
Požadavky nařízení (EU) č. 648/2012 související s interními hierarchickými vztahy, pokud jde o riziko, potřebují další upřesnění pro účely realizace rámce řízení rizik, který zahrnuje strukturu, práva a povinnosti týkající se interního procesu řízení rizik. Systémy řízení by měly zohlednit různé režimy korporátního práva v Unii, aby ústřední protistrany působily v mezích řádného právního rámce.
(10)
Aby bylo zajištěno, že ústřední protistrana používá odpovídající postupy v zájmu dodržování požadavků tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1249/2012 (3), měly by být upřesněny role a povinnosti útvaru compliance ústřední protistrany.
(11)
Je nutné jasně definovat povinnosti rady a vrcholného vedení i stanovit minimální požadavky na činnost rady, aby bylo zajištěno, že organizační struktura ústřední protistrany jí umožňuje nepřetržitě a řádně poskytovat služby a provádět činnost. Pro zajištění odpovědnosti je rovněž nezbytné vymezit jasné a přímé hierarchické vztahy.
(12)
Aby bylo zajištěno řádné a obezřetné řízení ústřední protistrany, je důležité, aby její politika odměňování odrazovala od nadměrného podstupování rizika. Rada by měla politiku odměňování náležitě monitorovat a revidovat a měla by zřídit zvláštní výbor, který by náležitě dohlížel na její plnění, aby politika odměňování měla očekávané dopady.
(13)
S cílem zajistit, aby ústřední protistrany měly nezbytný personál k plnění všech svých povinností, byly odpovědné za výkon své činnosti a příslušné orgány měly u ústředních protistran, nad kterými vykonávají dohled, relevantní kontaktní osoby, měly by ústřední protistrany mít přinejmenším ředitele pro rizika, ředitele útvaru compliance a ředitele pro technologie.
(14)
Ústřední protistrany by měly náležitě posuzovat a sledovat, do jaké míry jsou členové rady, kteří zasedají v radách různých subjektů, ve střetu zájmů, ať už v rámci skupiny ústřední protistrany nebo mimo ni. Členům rady by se nemělo bránit, aby zasedali v různých radách, pokud to nevede ke střetu zájmů.
(15)
Má-li útvar auditu fungovat efektivně, měla by ústřední protistrana definovat povinnosti svých interních auditorů a hierarchické vztahy mezi nimi, aby zajistila, že příslušné záležitosti budou předloženy radě ústřední protistrany a příslušným orgánům včas. Při zakládání útvaru interního auditu a zajišťování jeho chodu by měly být jasně vymezeny jeho poslání, nezávislost a objektivita, oblast působnosti a povinnosti, pravomoci, odpovědnost a standardy fungování.
(16)
Má-li relevantní příslušný orgán plnit své úkoly efektivně, měl by mít přístup ke všem nezbytným údajům, aby posoudil, zda ústřední protistrana dodržuje podmínky svého povolení. Tyto údaje by měla ústřední protistrana poskytnout bez zbytečného prodlení.
(17)
Záznamy vedené ústředními protistranami by měly usnadnit důkladný přehled o expozicích ústředních protistran vůči členům clearingového systému a umožnit monitorování vzniklého systémového rizika. Příslušným orgánům, orgánu pro cenné papíry a trhy a příslušným členům Evropského systému centrálních bank (ESCB) by rovněž měly umožnit adekvátně rekonstruovat clearingový proces s cílem posoudit dodržování regulatorních požadavků, včetně požadavků týkajících se podávání zpráv. Poté, co jsou údaje zaznamenány, jsou rovněž užitečné pro ústřední protistrany při plnění regulatorních požadavků a povinností vůči členům clearingového systému a v případě sporů.
(18)
Údaje vykázané ústředními protistranami do registrů obchodních údajů by měly být zaznamenány tak, aby příslušné orgány mohly ověřit, jak ústřední protistrany dodržují povinnost podávat zprávy stanovenou v nařízení (EU) č. 648/2012, a měly snadný přístup k údajům v případech, kdy je nelze nalézt v registrech obchodních údajů.
(19)
Aby bylo zajištěno náležité podávání zpráv ústředními protistranami, měly by požadavky na vedení záznamů v souvislosti s obchody pracovat se stejnými koncepcemi, jaké se používají v rámci povinnosti podávat zprávy stanovené v článku 9 nařízení (EU) č. 648/2012.
(20)
Aby bylo zajištěno zachování provozu v době narušení, mělo by být sekundární místo zpracování ústřední protistrany umístěno dostatečně daleko a v dostatečně geograficky odlišné lokalitě od primární lokality tak, aby zde nedošlo k totožným mimořádným podmínkám, které mohou způsobit nedostupnost primární lokality. Měly by být vytvořeny scénáře, které by analyzovaly dopad krizových událostí na kriticky významné služby, včetně scénářů, které předpokládají nedostupnost systémů v důsledku přírodní katastrofy. Tyto analýzy by měly být pravidelně revidovány.
(21)
Ústřední protistrany jsou systémově relevantními infrastrukturami finančního trhu a měly by obnovit kriticky významné funkce do dvou hodin s tím, že v ideálním případě zahájí záložní systémy zpracování okamžitě po mimořádné události. Ústřední protistrany by měly také s velmi vysokou pravděpodobností zajistit, aby nedošlo ke ztrátě žádných údajů.
(22)
Je důležité, aby selhání člena clearingového systému nezpůsobilo významné ztráty jiným účastníkům trhu. Ústřední protistrany jsou proto povinny z marží složených členem, jenž selhal, pokrýt přinejmenším příslušný podíl na případné ztrátě, kterou by mohla ústřední protistrana utrpět během procesu uzavření. Pravidla by měla stanovit minimální procentní podíl, které by marže měly pokrýt v případě různých kategorií finančních nástrojů. Kromě toho by se ústřední protistrany měly řídit zásadami tak, aby odpovídajícím způsobem přizpůsobily rozpětí svých marží vlastnostem všech finančních nástrojů nebo portfolia, jejichž clearing provádějí.
(23)
Ústřední protistrany by neměly v reakci na výskyt silně konkurenčního prostředí snížit své marže na úroveň, která ohrožuje jejich bezpečnost. Z tohoto důvodu by se výpočty marží měly řídit zvláštními požadavky souvisejícími s jejich základními složkami. V tomto smyslu by marže měly zohledňovat celou řadu tržních podmínek včetně krizových období.
(24)
Měla by být vytvořena pravidla, která upřesní odpovídající procentní podíl a časový horizont pro likvidační období a výpočet historické volatility. Aby však bylo zajištěno, že ústřední protistrany řádně řídí rizika, jimž jsou vystaveny, je žádoucí nespecifikovat přístup, jaký by ústřední protistrana měla pro výpočet maržových požadavků z těchto parametrů zvolit. Ze stejných důvodů by se ústředním protistranám nemělo bránit v tom, aby využívaly různé spolehlivé metodické přístupy pro vypracování postupu stanovení marží ve vztahu k portfoliu, měly by mít možnost využívat metody založené na korelaci mezi cenovým rizikem finančního nástroje nebo souboru finančních nástrojů, u nichž provádějí clearing, i jakékoli další vhodné metody vycházející z rovnocenných statistických parametrů závislosti.
(25)
Aby stanovila dobu, během níž je ústřední protistrana vystavena tržnímu riziku souvisejícímu s řízením pozice člena, který selhal, měla by ústřední protistrana zvážit příslušné charakteristiky finančních nástrojů nebo portfolia, u nichž provádí clearing, jako je jejich úroveň likvidity a velikost dané pozice nebo jejich koncentrace. Ústřední protistrany by měly obezřetně vyhodnotit dobu potřebnou k úplnému uzavření pozice člena, který selhal, s ohledem na poslední výběr marží, velikost pozice a její koncentraci.
(26)
Aby se zamezilo vzniku nebo zhoršení finanční nestability, měly by ústřední protistrany v maximální proveditelné míře přijmout metodiky týkající se budoucích marží, které omezují pravděpodobnost procyklických změn v maržových požadavcích, aniž by přitom byla narušena odolnost ústřední protistrany.
(27)
Obvykle se pro OTC deriváty považuje za oprávněný vyšší interval spolehlivosti, protože pro uvedené produkty může být příznačné méně spolehlivé stanovování cen a menší objem historických údajů, na nichž lze založit odhady expozic. Ústřední protistrany mohou provádět clearing OTC derivátů, které nebudou spojeny s takovými projevy, a mají stejné charakteristiky rizika jako kotované deriváty a měly by být schopny u těchto produktů provádět clearing soustavně, bez ohledu na metodu provedení.
(28)
Stěžejní složkou řízení rizik ústřední protistrany je vhodná definice mimořádných, ale možných tržních podmínek Aby byl rámec pro řízení rizik ústřední protistrany stále aktuální, mimořádné, ale možné tržní podmínky by neměly být pojímány staticky, ale spíše jako podmínky, které se v čase vyvíjejí a liší na jednotlivých trzích. Konkrétní tržní scénář může být mimořádný, ale možný pro jednu ústřední protistranu, ale pro jinou nebude mít valný význam. Ústřední protistrana by měla zavést spolehlivý interní strategický rámec pro identifikaci trhů, jejichž rizikům je vystavena, a využívat společný minimální soubor norem k definici mimořádných, ale možných podmínek na každém identifikovaném trhu. Rovněž by měla objektivně zvážit možnost simultánních tlaků na více trzích.
(29)
Aby bylo zajištěno, že jsou zavedeny vhodné a spolehlivé řídící systémy, měl by být rámec, který ústřední protistrana používá k identifikaci mimořádných, ale možných tržních podmínek, projednán ve výboru pro rizika a schválen radou. Měl by být alespoň jednou ročně revidován, přičemž výsledky by měly být projednány ve výboru pro rizika a poté postoupeny radě. Přezkum by měl zajistit, aby se změny rozsahu a koncentrace expozic ústřední protistrany i vývoj na trzích, na nichž působí, odrážely v definici mimořádných, ale možných tržních podmínek. Uvedený přezkum by však neměl nahradit průběžné posuzování prováděné ústřední protistranou týkající se přiměřenosti jejího fondu pro riziko selhání s ohledem na vývoj tržních podmínek.
(30)
S cílem zajistit účinné řízení svého rizika likvidity by ústřední protistrany měly povinně zavést rámec pro řízení rizika likvidity. Uvedený rámec by měl záviset na povaze jejích povinností a zabývat se nástroji, které má ústřední protistrana k dispozici pro posuzování rizika likvidity, stanovením možnosti výskytu tlaků na likviditu a zajištěním přiměřenosti jejích zdrojů likvidity.
(31)
Při posuzování přiměřenosti zdrojů likvidity by měla ústřední protistrana povinně zohlednit velikost a likviditu zdrojů, které drží, i možné riziko koncentrace plynoucí z uvedených aktiv. Je důležité, aby ústřední protistrany byly schopny identifikovat všechny hlavní druhy koncentrace rizika likvidity ve svých zdrojích tak, aby zdroje likvidity ústřední protistrany byly v případě nutnosti okamžitě k dispozici. Ústřední protistrany by měly rovněž zvážit další rizika vyplývající z vícenásobných vztahů, vzájemných závislostí a koncentrace.
(32)
Protože likvidita musí být k dispozici pro obchody prováděné tentýž den nebo i vnitrodenní obchody, měla by ústřední protistrana mít dokonce i za krizových tržních podmínek hotovost v emisní centrální bance, hotovost v důvěryhodných komerčních bankách, přislíbené úvěrové linky, přislíbené repo, vysoce obchodovatelné zajištění držené v úschově a investice okamžitě dostupné a převoditelné na hotovost v rámci předjednaných a vysoce spolehlivých dohod o financování. Taková hotovost a zajištění by měly být započteny jako součást předjednaných likvidních finančních zdrojů pouze za určitých podmínek.
(33)
S cílem poskytnout ústřední protistraně nezbytnou motivaci, aby stanovila obezřetné požadavky a aby uvedenou částku udržovala na adekvátní úrovni a zároveň se vyhnula regulatorní arbitráži, je třeba vytvořit společnou metodiku výpočtu a zachování konkrétní výše vyčleněných vlastních zdrojů, které by ústřední protistrana měla mít k použití v rámci postupné ochrany proti selhání. Je nutné, aby byly uvedené zdroje pokrývající ztráty ze selhání oddělené a byly výrazně odlišeny od minimálních kapitálových požadavků ústřední protistrany, které kryjí odlišná rizika, jimž může být ústřední protistrana vystavena.
(34)
Aby byly zajištěny rovné podmínky mezi ústředními protistranami, je důležité, aby ústřední protistrany používaly jednotnou metodiku pro výpočet vlastních zdrojů, která se má uplatnit pro postupnou ochranu proti selhání. Pokud by ústředním protistranám bylo umožněno uplatnit metodiku, která není dostatečně jasná, vedlo by to k velmi odlišným výsledkům mezi ústředními protistranami, a tedy podněcovalo k regulatorní arbitráži. Je proto nezbytné, aby metodika nedávala ústředním protistranám možnost volného uvážení. Za tímto účelem by bylo vhodné zavést prostý procentní podíl, jenž by vycházel ze zřetelně identifikovatelného opatření, a jasnou metodiku k zajištění jednotného výpočtu vlastních zdrojů ústředních protistran, které mají být použity pro postupnou ochranu proti selhání.
(35)
Aby bylo zabezpečeno, že odpovídající zajištění je vysoce likvidní a lze ho rychle přeměnit na hotovost a současně cenový dopad je minimální, měl by být stanoven minimální soubor kritérií. Uvedená kritéria by se měla týkat emitenta zajištění, míry, v jaké lze zajištění proměnit na likvidní prostředky na trhu a zda je jeho hodnota v korelaci s úvěrovou bonitou člena, který složil zajištění, aby nedošlo k možnému riziku pozitivní korelace. Ústřední protistrana by měla mít možnost uplatnit další kritéria, pokud je to nutné k dosažení požadované úrovně spolehlivosti.
(36)
Ústřední protistrany by měly přijímat pouze vysoce likvidní zajištění s minimálním úvěrovým a tržním rizikem. Aby bylo zabezpečeno, že zajištění, které ústřední protistrany drží, je za všech okolností stále likvidní, je nutné, aby ústřední protistrany vytvořily transparentní a předvídatelné strategie a postupy k hodnocení a průběžnému monitorování likvidity aktiv, která byla přijata jako zajištění, a používaly odpovídající metodiky oceňování. Za tímto účelem by ústřední protistrany měly rovněž používat limity koncentrace, které se zaměřují na udržení dostatečně diverzifikovaného zajištění, aby ho bylo možno rychle přeměnit na hotovost, aniž by došlo k výraznému tržnímu riziku, jež by ovlivnilo jeho hodnotu. Při určování své strategie týkající se způsobilého zajištění a limitů koncentrace by měly brát v úvahu globální dostupnost takového zajištění s ohledem na potenciální makroekonomické dopady své strategie.
(37)
Členům clearingového systému by nemělo být obecně dovoleno používat jako zajištění své vlastní cenné papíry nebo cenné papíry emitované subjektem, který náleží do jejich stejné skupiny, aby se zamezilo riziku pozitivní korelace. Nicméně ústřední protistrana by měla mít možnost povolit členům clearingového systému, aby složili kryté dluhopisy, které jsou chráněny před úpadkem emitenta. Zajištění podkladového nástroje by však mělo být vhodně odděleno od emitenta a mělo by splňovat minimální kritéria pro přijatelnost zajištění. Člen clearingového systému by neměl emitovat finanční nástroje, které by primárně sloužily jako zajištění jiného člena clearingového systému.
(38)
S cílem zajistit bezpečnost ústředních protistran by měla ústřední protistrana přijímat jako zajištění záruku komerční banky pouze po důkladném posouzení emitenta a právního, smluvního a operačního rámce záruky. Nezajištěné expozice ústředních protistran vůči komerčním bankám by měly být vyloučeny. Proto se záruky komerčních bank mohou přijímat pouze za přísných podmínek. Uvedené podmínky jsou v zásadě splněny na trzích charakterizovaných vysokou koncentrací komerčních bank, které jsou ochotny poskytovat úvěry nefinančním členům clearingového systému. Z tohoto důvodu by měl být v těchto případech povolen vyšší limit koncentrace.
(39)
Aby omezila své tržní riziko, měla by ústřední protistrana povinně oceňovat své zajištění alespoň jednou denně. Měla by uplatnit obezřetné snížení hodnoty, které odráží potenciální snížení hodnoty zajištění v intervalu mezi jejich posledním přeceněním a okamžikem, kdy lze zajištění odůvodněně považovat za realizované za mimořádných tržních podmínek. Výše zajištění by rovněž měla zohlednit potenciální expozice vůči riziku pozitivní korelace.
(40)
Snížení hodnoty by mělo ústřední protistraně umožnit, aby zamezila velkým a neočekávaným korekcím výše požadovaného zajištění, a v maximálně možném rozsahu tak zabránila procyklickým účinkům.
(41)
Ústřední protistrana by neměla zajištění koncentrovat na omezený počet emitentů nebo omezený počet aktiv, aby zabránila významným potenciálním nepříznivým cenovým dopadům cen v případě realizace zajištění ve velmi krátké době. Koncentrované pozice ze zajištění by z tohoto důvodu neměly být považovány za vysoce likvidní.
(42)
Likviditní, úvěrové a tržní riziko je třeba zohlednit na úrovni portfolia i na úrovni jednotlivých finančních nástrojů. Koncentrované portfolio může mít výrazný negativní dopad na likviditu zajištění nebo finančních nástrojů, do kterých může ústřední protistrana investovat své finanční zdroje, protože pravděpodobně nelze dosáhnout prodeje velkého objemu pozic za mimořádných tržních podmínek, aniž by došlo ke snížení tržní ceny. Ze stejného důvodu by zajištění držené ústřední protistranou mělo být sledováno a oceňováno průběžně, aby bylo zajištěno, že zůstane likvidní.
(43)
Trhy s deriváty na energie jsou zvláště silně propojeny se spotovými komoditními trhy a podíl nefinančních členů clearingového systému je na těchto derivátových trzích vysoký. Značný počet účastníků na uvedených trzích rovněž tvoří producenti podkladové komodity. Přístup k dostatečnému zajištění, které by v plné výši krylo záruky komerčních bank, by si mohl vyžádat značný odprodej současných pozic těchto nefinančních členů clearingového systému nebo by mohl bránit dalšímu provádění clearingu jejich pozic jako přímých členů clearingového systému ústřední protistrany. Uvedený postup by mohl způsobit narušení trhu na energetických trzích, co se týče likvidity a různorodosti účastníků trhu. Jeho uplatnění by proto mělo být odloženo na vhodnou dobu.
(44)
S cílem zajistit jednotné uplatňování rámce stanoveného v nařízení (EU) č. 648/2012 by měly být na všechny sektory kladeny podobné požadavky vymezením právních předpisů, která se na ně vztahují. Energetické společnosti v současné době fungují v zavedeném rámci, který bude vyžadovat čas na to, aby se přizpůsobil novým požadavkům vytvořeným s cílem zabránit škodlivým dopadům na reálnou ekonomiku. Proto se považuje za žádoucí stanovit datum, od kterého se nařízení použije pro takové typy trhů, které umožní odpovídající přechod od současné tržní praxe, aniž by to mělo závažný dopad na tržní strukturu a likviditu.
(45)
Investiční politika ústřední protistrany by měla přiřadit nejvyšší prioritu zásadám zachování kapitálu a maximalizace likvidity. Investiční politika by měla rovněž zajistit, aby nevznikaly střety zájmů v důsledku obchodních zájmů ústřední protistrany.
(46)
S cílem zajistit jednotnost na mezinárodní úrovni by kritéria, která by měly finanční nástroje splňovat k tomu, aby mohly být považovány za způsobilé investice pro ústřední protistranu, měla zohlednit zásadu č. 16 zásad CPSS-IOSCO. Ústřední protistrana by zejména měla být povinna uplatňovat omezující normy týkající se emitenta finančního nástroje, převoditelnosti finančního nástroje a úvěrového, tržního, měnového rizika a rizika volatility finančního nástroje. Ústřední protistrana by měla zajistit, že to neohrozí opatření přijatá k omezení expozic jejích investic tím, že vzniknou nadměrné expozice vůči jakýmkoli jednotlivým finančním nástrojům, typům finančních nástrojů, jednotlivým emitentům, typům emitentů nebo jednotlivým uschovatelům.
(47)
Skutečnost, že ústřední protistrana deriváty používá, ji vystavuje dalším úvěrovým a tržním rizikům, a proto je nezbytné definovat restriktivní soubor okolností, za nichž může ústřední protistrana investovat své finanční zdroje do derivátů. Vzhledem k tomu, že cílem ústřední protistrany by měla být neutrální pozice, pokud jde o tržní riziko, jedinými riziky, která by ústřední protistrana měla zajišťovat, jsou ta, která souvisí se zajištěním, jež přijímá, nebo rizika plynoucí ze selhání člena clearingového systému. Riziko týkající se zajištění, jež ústřední protistrana přijímá, může být dostatečně řízeno prostřednictvím snížení hodnoty, a tudíž se nepovažuje za nezbytné, aby ústřední protistrana v tomto ohledu používala deriváty. Deriváty by měla ústřední protistrana používat pouze pro účely řízení rizika likvidity, které vyplývá z expozic vůči různým měnám, a pro účely zajištění portfolia člena clearingového systému, u něhož došlo k selhání, a pouze pokud postupy ústřední protistrany pro řízení rizika selhání takové užití předpokládají.
(48)
Aby byla zajištěna bezpečnost ústředních protistran, mělo by jim být dovoleno držet hotovost v nezajištěných vkladech pouze v minimální míře. V zájmu zabezpečení své hotovosti by ústřední protistrany měly vždy zajistit, že jsou vždy dostatečně chráněny proti riziku likvidity.
(49)
Je nezbytné stanovit přísné požadavky na zátěžové a zpětné testování, aby bylo zabezpečeno, že modely ústředních protistran, jejich metodiky a rámec řízení rizika likvidity řádně fungují, s přihlédnutím ke všem rizikům, jimž je ústřední protistrana vystavena, aby vždy měla adekvátní zdroje k pokrytí uvedených rizik.
(50)
Aby ústřední protistrany uplatňovaly požadavky jednotně, je nezbytné stanovit podrobná ustanovení s ohledem na typy testů, které mají být provedeny, včetně zátěžových a zpětných testů. S cílem reagovat na širokou škálu smluv o cenných papírech a derivátových smluv, u nichž možná v budoucnu bude prováděn clearing, zachytit rozdíly v přístupech, pokud jde o řízení obchodu a řízení rizika ústřední protistrany, umožnit budoucí vývoj a vypořádat se s novými riziky a umožnit dostatečnou flexibilitu, je nezbytný přístup vycházející z kritérií.
(51)
Pro hodnocení modelů ústředních protistran, jejich metodik a rámce řízení rizika likvidity je důležité využít odpovídající nezávislou osobu, aby dříve než budou použity, bylo možné nalézt veškerá nezbytná nápravná opatření a uplatnit je a zabránit veškerým zásadním střetům zájmů. Nezávislá osoba by měla být dostatečně oddělena od činnosti ústřední protistrany, která vypracovává, realizuje a bude provozovat model nebo provádět strategii, jež je předmětem přezkumu, a neměla by být v zásadním střetu zájmů. Uvedené podmínky by mohla splňovat buď interní osoba, která má oddělené hierarchické vztahy, nebo externí osoba.
(52)
Různé aspekty finančních zdrojů ústřední protistrany, zejména rozpětí marží, fondy pro riziko selhání a další finanční zdroje, jsou navrženy tak, aby pokrývaly různé scénáře a cíle. Proto je nezbytné stanovit konkrétní požadavky, které tyto cíle odrážejí, a zajistit jednotné uplatňování ústředními protistranami. Při posuzování nezbytného pokrytí by ústřední protistrana neměla započítávat jakékoli expozice vůči členům clearingového systému, kteří selhali, aby se předešlo snížení případných dopadů, které tyto expozice mohou mít.
(53)
Různé druhy finančních nástrojů, u nichž ústřední protistrana může provádět clearing, jsou spojeny s řadou konkrétních rizik. Ústřední protistrana by proto ve svých modelech, metodikách jejich výpočtu a rámci pro řízení rizika likvidity měla povinně zvážit všechna rizika týkající se trhů, pro něž poskytuje clearingové služby, aby bylo zajištěno, že adekvátně poměřují její potenciální budoucí expozice. Aby byla taková rizika řádně zohledněna, měly by požadavky na zátěžové testování zahrnovat konkrétní rizika související s různými typy finančních nástrojů.
(54)
Aby ústřední protistrana zajistila, že její model pro výpočet počátečních marží adekvátně odráží její potenciální expozice, kromě denního zpětného testování svého maržového pokrytí zaměřeného na to, zda je účtovaná marže adekvátní, by rovněž měla zpětně testovat klíčové parametry a předpoklady modelu. To má zásadní význam pro to, aby modely ústředních protistran počítaly počáteční marži přesně.
(55)
Přísná analýza citlivosti týkající se maržových požadavků může mít ještě větší význam v případě, kdy trhy jsou nelikvidní nebo volatilní, přičemž by měla být použita k určení dopadu různých důležitých parametrů modelu. Analýza citlivosti je účinný nástroj pro zkoumání skrytých slabin, které nelze odhalit zpětným testováním.
(56)
Pokud by nebylo zátěžové a zpětné testování prováděno pravidelně, mohlo by dojít k tomu, že by finanční a likvidní zdroje ústřední protistrany nepostačovaly na pokrytí skutečných rizik, kterým je vystavena. Odpovídající testy také umožní, aby se modely ústředních protistran, jejich metodiky a rámec řízení rizika likvidity bezodkladně zabývaly měnícími se trhy a novými riziky. Výsledky testování by ústřední protistrany měly bezodkladně využít k revizi svých modelů, metodik a rámce pro řízení rizika likvidity.
(57)
Modelování mimořádných tržních podmínek může ústřední protistraně pomoci určit omezení jejích stávajících modelů, rámce pro řízení rizika likvidity a finančních a likvidních zdrojů. To však vyžaduje, aby ústřední protistrana pečlivě zvažovala modely různých trhů a produktů. Reverzní zátěžové testování by se mělo považovat za užitečný nástroj řízení, i když ne hlavní, ke stanovení odpovídající úrovně finančních zdrojů.
(58)
Zapojení členů clearingového systému, klientů a dalších relevantních zainteresovaných stran do testování postupů řízení selhání ústřední protistrany pomocí simulačních cvičení má zásadní význam pro to, aby bylo zajištěno, že situaci porozuměli a mají operační schopnosti, aby se úspěšně zapojili v situaci řízení selhání. Simulační cvičení by měla kopírovat scénář pro případ selhání, aby členům clearingového systému, klientům a dalším zainteresovaným stranám ukázala jejich role a povinnosti. Kromě toho je důležité, aby ústřední protistrana měla odpovídající mechanismy, které jí umožní určit, zda je nezbytné nápravné opatření, a identifikovaly jakékoli nejasnosti v předpisech a postupech nebo volnost uvážení, kterou případně umožňují. Testování postupů řízení ústřední protistrany v případě selhání je obzvláště důležité, pokud spoléhá na členy clearingového systému, kteří neselhali, nebo třetí osoby, aby v rámci postupu uzavření pomáhaly, a pokud postupy pro případ selhání nikdy nebyly prověřeny skutečným selháním.
(59)
Toto nařízení vychází z návrhu regulačních technických norem předložených Komisi Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy (ESMA).
(60)
Před předložením návrhů technických norem, z nichž toto nařízení vychází, vedl Evropský orgán pro cenné papíry a trhy v případech, kde to bylo vhodné, konzultace s Evropským orgánem pro bankovnictví (EBA), Evropskou radou pro systémová rizika a členy ESCB. V souladu s článkem 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy) (4), vedl Evropský orgán pro cenné papíry a trhy otevřené veřejné konzultace o těchto návrzích regulačních technických norem, provedl analýzu potenciálních souvisejících nákladů a přínosů a vyžádal si stanovisko skupiny subjektů působících v oblasti cenných papírů a trhů zřízené v souladu s článkem 37 nařízení (EU) č. 1095/2010,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
1)
„bazickým rizikem“ se rozumí riziko vyplývající z ne zcela korelovaných pohybů mezi dvěma nebo více aktivy nebo smlouvami, jejichž clearing provádí ústřední protistrana;
2)
„intervalem spolehlivosti“ se rozumí procento pohybů expozic pro jednotlivé finanční nástroje, u nichž byl proveden clearing, s odkazem na konkrétní zpětné období, kdy je ústřední protistrana povinna pokrýt určité likvidační období;
3)
„výnosem z držení“ se rozumí prospěch z přímého vlastnictví fyzické komodity, který je ovlivněn jak tržními podmínkami, tak i faktory jako jsou náklady na fyzické skladování;
4)
„maržemi“ se rozumí marže, jak jsou uvedeny v článku 41 nařízení (EU) č. 648/2012, které mohou zahrnovat počáteční marže a variační marže;
5)
„počáteční marží“ se rozumí marže, které vybírá ústřední protistrana, aby pokryla potenciální budoucí expozice vůči členům clearingového systému platícím marže, a případně interoperabilní ústřední protistrany v intervalu mezi posledním výběrem marží a likvidací pozic v důsledku selhání člena clearingového systému nebo selhání interoperabilní ústřední protistrany;
6)
„variační marží“ se rozumí vybrané marže nebo marže vyplacené, aby odrážely stávající expozice vyplývající ze skutečných změn tržní ceny;
7)
„rizikem pádu do defaultu“ se rozumí riziko, že protistrana nebo emitent náhle selžou, aniž by trh měl čas, aby zohlednil jejich zvýšené riziko selhání;
8)
„likvidačním obdobím“ se rozumí časové období použité pro výpočet marží, které je podle odhadu ústřední protistrany nezbytné za účelem řízení její expozice vůči členu, který selhal, a v jehož průběhu je ústřední protistrana vystavena tržnímu riziku, které souvisí s řízením pozice člena, který selhal;
9)
„zpětným obdobím“ se rozumí časový horizont pro výpočet historické volatility;
10)
„výjimkou z testování“ se rozumí výsledek testu, který ukazuje, že model nebo rámec pro řízení rizika likvidity ústřední protistrany nevedl k předpokládané úrovni pokrytí;
11)
„rizikem pozitivní korelace“ se rozumí riziko vyplývající z expozice vůči protistraně nebo emitentu, pokud zajištění poskytnuté danou protistranou nebo vydané tímto emitentem je vysoce korelováno s jejich úvěrovým rizikem.
KAPITOLA II
UZNÁNÍ ÚSTŘEDNÍCH PROTISTRAN Z TŘETÍ ZEMĚ
(Článek 25 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 2
Informace, které mají být poskytnuty Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy za účelem uznání ústřední protistrany
Žádost o uznání předložená ústřední protistranou usazenou ve třetí zemi obsahuje minimálně tyto informace:
a)
úplný název právnické osoby;
b)
totožnost jejich akcionářů nebo společníků s kvalifikovanou účastí;
c)
seznam členských států, ve kterých hodlá poskytovat služby;
d)
kategorie finančních nástrojů, u nichž provádí clearing;
e)
údaje, které mají být uvedeny na internetových stránkách Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy podle čl. 88 odst. 1 písm. e) nařízení (EU) č. 648/2012;
f)
údaje o jejích finančních zdrojích, formě a způsobech jejich uchovávání a dohodách k jejich zajištění včetně postupů řízení selhání;
g)
údaje týkající metodiky pro marže a výpočtu fondu pro riziko selhání;
h)
seznam způsobilého zajištění;
i)
podrobný rozpis hodnot, v budoucí podobě, jestliže je to třeba, u nichž byl žádající ústřední protistranou proveden clearing v jednotlivých měnách Unie, v nichž se provádí clearing;
j)
výsledky zátěžového a zpětného testování provedeného během roku předcházejícího datu podání žádosti;
k)
její předpisy a interní postupy s důkazy o úplném dodržování požadavků uplatňovaných v dané třetí zemi;
l)
údaje o veškerých dohodách o outsourcingu;
m)
údaje o mechanismech oddělení a příslušné právní spolehlivosti a vymahatelnosti;
n)
údaje o požadavcích ústřední protistrany týkající se přístupu a podmínky pro pozastavení a ukončení členství;
o)
údaje o veškerých dohodách o interoperabilitě, včetně informací poskytnutých příslušnému orgánu třetí země pro účely posouzení dohody.
KAPITOLA III
ORGANIZAČNÍ POŽADAVKY
(Článek 26 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 3
Řídící systémy
1. Hlavní části řídících systémů ústřední protistrany, které určují její organizační strukturu, i jasně specifikované a dobře zdokumentované strategie, postupy a procesy, jimiž se řídí rada a vrcholné vedení, zahrnují:
a)
složení, úlohu a povinnosti rady a všech výborů rady;
b)
role a povinnosti vedení;
c)
strukturu vrcholného vedení;
d)
hierarchické vztahy mezi vrcholným vedením a radou;
e)
postupy pro jmenování členů rady a vrcholného vedení;
f)
koncepce řízení rizik, útvaru compliance a funkcí interní kontroly;
g)
postupy pro zajištění odpovědnosti vůči zainteresovaným stranám.
2. Ústřední protistrana má k dispozici adekvátní personál, aby splnila všechny povinnosti vyplývající z tohoto nařízení a z nařízení (EU) č. 648/2012. Ústřední protistrana nesdílí svůj personál s jinými subjekty skupiny, pokud se tak neděje v rámci dohody o outsourcingu podle článku 35 nařízení (EU) č. 648/2012.
3. Ústřední protistrana musí stanovit vztahy odpovědnosti, které jsou jasné, konzistentní a řádně doložené. Ústřední protistrana zajistí, aby pozice ředitele pro řízení rizika, ředitele útvaru compliance a ředitele pro technologie vykonávaly odlišné osoby, které jsou zaměstnanci ústřední protistrany pověřenými výlučnou povinností vykonávat tyto funkce.
4. Ústřední protistrana, která je součástí skupiny, vezme v úvahu veškerý vliv skupiny na svůj vlastní systém řízení včetně toho, zda dosahuje nezbytné úrovně nezávislosti, aby splnila regulatorní povinnosti jako samostatná právnická osoba, a toho, zda by její nezávislost mohla být ohrožena strukturou skupiny nebo jakýmkoli členem rady, jenž je také členem rady jiných subjektů téže skupiny. Ústřední protistrana zejména zváží konkrétní postupy pro předcházení a zvládání střetů zájmů, a to i s ohledem na dohody o outsourcingu.
5. Pokud má ústřední protistrana dualistický systém řízení, role a povinnosti rady, jak jsou uvedeny v tomto nařízení a v nařízení (EU) č. 648/2012, se odpovídajícím způsobem přidělí řídícím a dozorčím orgánům.
6. Strategie řízení rizik, postupy, systémy a kontroly jsou součástí soudržného a jednotného rámce řízení, který se pravidelně přezkoumává a aktualizuje.
Článek 4
Mechanismy řízení rizika a interní kontroly
1. Ústřední protistrana má spolehlivý rámec pro komplexní řízení veškerých podstatných rizik, kterým je nebo může být vystavena. Ústřední protistrana stanoví zdokumentované strategie, postupy a systémy, které tato rizika identifikují, měří, monitorují a řídí. Při vytváření strategií, postupů a systémů řízení rizik je ústřední protistrana strukturuje tak, aby bylo zajištěno, že členové clearingového systému řádně řídí a omezují rizika, která pro ústřední protistranu představují.
2. Ústřední protistrana zaujímá ucelený a komplexní přístup ke všem příslušným rizikům. Tato rizika zahrnují rizika, které ústřední protistraně vznikají od členů clearingového systému a které ústřední protistrana představuje pro ně, a pokud je to možné, od klientů, jakož i rizika, která ústřední protistraně vznikají od ostatních subjektů a která ústřední protistrana představuje pro ostatní subjekty, jako jsou mimo jiné interoperabilní ústřední protistrany, vypořádací a platební systémy pro obchody s cennými papíry, zúčtovací banky, poskytovatelé likvidity, centrální depozitáře cenných papírů, obchodní systémy, které ústřední protistrana obsluhuje, a další poskytovatelé kriticky významných služeb.
3. Ústřední protistrana vypracuje odpovídající nástroje pro řízení rizik, aby byla schopna zvládat všechna příslušná rizika a podávat o nich zprávy. Nástroje zahrnují identifikaci a řízení systémových, tržních nebo jiných vzájemných závislostí. Pokud ústřední protistrana poskytuje služby související s clearingem, které mají odlišný rizikový profil oproti jejím funkcím, a potenciálně pro ni představují další významná rizika, musí ústřední protistrana adekvátně řídit tato další rizika. To může znamenat právní oddělení dalších služeb, které ústřední protistrana poskytuje, od jejích hlavních funkcí.
4. Systémy řízení zajistí, aby rada ústřední protistrany nesla konečnou odpovědnost za řízení rizik ústřední protistrany. Rada definuje, určí a zdokumentuje odpovídající úroveň tolerance rizika a schopnost ústřední protistrany nést riziko. Rada a vrcholné vedení zajistí, aby strategie, postupy a kontroly ústřední protistrany odpovídaly toleranci rizika ústřední protistrany a její schopnosti nést riziko, aby řešily to, jak ústřední protistrana identifikuje, monitoruje a řídí rizika a podává o nich zprávy.
5. Ústřední protistrana má k dispozici spolehlivé informační systémy a systémy řízení rizika, které ústřední protistraně a případně členům jejího clearingového systému a pokud je to možné, klientům, poskytují včasné informace, a odpovídajícím způsobem uplatňují strategie a postupy řízení rizika. Tyto systémy zajistí přinejmenším to, že úvěrové a likviditní expozice jsou na úrovni ústřední protistrany i členů clearingového systému a, pokud je to možné, na úrovni klienta, nepřetržitě monitorovány.
6. Ústřední protistrana zajistí, aby útvar řízení rizik disponoval nezbytnými pravomocemi, zdroji, odborností a přístupem ke všem potřebným informacím a aby byl dostatečně nezávislý na jiných útvarech ústřední protistrany. Ředitel pro řízení rizika ústřední protistrany zavede rámec pro řízení rizik, včetně strategií a postupů stanovených radou.
7. Ústřední protistrana má adekvátní interní kontrolní mechanismy, které radě pomáhají při monitorování a posuzování adekvátnosti a účinnosti jejích strategií, postupů a systémů řízení rizik. Mezi tyto mechanismy patří řádné správní a účetní postupy, spolehlivý útvar compliance a nezávislý útvar interního auditu a útvar ověřování nebo přezkumu.
8. Účetní závěrka ústřední protistrany se připravuje každoročně a ověřuje se statutárními auditory nebo auditorskými společnostmi ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES (5).
Článek 5
Strategie a postupy pro výkon činnosti compliance
1. Ústřední protistrana vytvoří, zavede a udržuje přiměřené strategie a postupy ke zjištění jakéhokoli rizika nesplnění povinností ústřední protistrany a jejích zaměstnanců podle tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcího nařízení (EU) č. 1249/2012, jakož i souvisejících rizik a zavede adekvátní opatření a postupy, jejichž cílem je minimalizovat takové riziko a umožnit příslušným orgánům účinně vykonávat své pravomoci podle těchto nařízení.
2. Ústřední protistrana zajistí, aby její předpisy, postupy a smluvní ujednání byly jasné a ucelené a aby bylo zajištěno dodržování tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcího nařízení (EU) č. 1249/2012, jakož i všech dalších platných požadavků na regulaci a dohled.
Předpisy, postupy a smluvní ujednání ústřední protistrany se zaznamenají v písemné formě nebo na jiném trvalém nosiči. Tyto předpisy, postupy a smluvní ujednání a veškeré doprovodné podklady musí být přesné, aktuální a snadno dostupné příslušnému orgánu, členům clearingového systému a případně klientům.
Ústřední protistrana identifikuje a analyzuje spolehlivost předpisů, postupů a smluvních ujednání ústřední protistrany. Je-li to nezbytné, pro účely této analýzy si vyžádá nezávislá právní stanoviska. Ústřední protistrana má postup, kterým navrhuje a provádí změny svých předpisů a postupů, a před provedením jakékoli podstatné změny ji konzultuje se všemi dotčenými členy clearingového systému a navrhované změny předkládá příslušnému orgánu.
3. Při vypracovávání svých předpisů, postupů a smluvních ujednání zohlední ústřední protistrana příslušné regulatorní zásady, standardy odvětví a tržní protokoly a jasně označí, kde byly tyto postupy začleněny do dokumentace, kterou se řídí práva a povinnosti ústřední protistrany, členů jejího clearingového systému a dalších relevantních třetích osob.
4. Ústřední protistrana identifikuje a analyzuje možné právní konflikty a vypracuje předpisy a postupy s cílem zmírnit právní riziko vyplývající z těchto otázek. Je-li to nezbytné, ústřední protistrana si pro účely této analýzy vyžádá nezávislá právní stanoviska.
Předpisy a postupy ústřední protistrany jasně odkazují na právní předpisy, které se použijí na jednotlivé aspekty činností a provozu ústřední protistrany.
Článek 6
Útvar compliance
1. Ústřední protistrana zřídí a udržuje stálý a efektivní útvar compliance, který vykonává činnost nezávisle na ostatních útvarech ústřední protistrany. Zajistí, aby útvar compliance měl nezbytné pravomoci, zdroje, odbornou způsobilost a přístup ke všem relevantním informacím.
Při zřizování svého útvaru compliance zohlední ústřední protistrana povahu, rozsah a složitost svého obchodování i povahu a škálu služeb a činností poskytovaných v rámci tohoto obchodování.
2. Ředitel útvaru compliance má přinejmenším tyto povinnosti:
a)
sledovat a pravidelně vyhodnocovat adekvátnost a účinnost opatření přijatých podle čl. 5 odst. 4 a kroků učiněných za účelem řešení jakýchkoli nedostatků v plnění povinností ústřední protistranou;
b)
provádět strategie a postupy dodržování předpisů stanovené vrcholným vedením a radou;
c)
radit a pomáhat osobám, které odpovídají za výkon služeb a činností ústřední protistrany, aby byly plněny povinnosti ústřední protistrany podle tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcího nařízení (EU) č. 1249/2012 a případně jiných požadavků právních předpisů;
d)
pravidelně radě podávat zprávy o tom, jak ústřední protistrana a její zaměstnanci dodržují povinnosti uvedené v tomto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcím nařízení (EU) č. 1249/2012;
e)
ustavit postupy pro účinnou nápravu v případě nedodržování povinností;
f)
zajistit, aby příslušné osoby pověřené výkonem činnosti compliance nevykonávaly služby či činnosti, jež monitorují, a aby veškeré střety zájmů těchto osob byly řádně identifikovány a odstraněny.
Článek 7
Organizační struktura a oddělení hierarchických vztahů
1. Ústřední protistrana definuje složení, roli a povinnosti rady a vrcholného vedení a všech výborů rady. Tyto mechanismy jsou jasně specifikovány a řádně zdokumentovány. Rada ustaví přinejmenším kontrolní výbor a výbor pro odměňování. Výbor pro rizika zřízený v souladu s článkem 28 nařízení (EU) č. 648/2012 je poradním výborem rady.
2. Rada má přinejmenším tyto povinnosti:
a)
stanovit jasné cíle a strategie ústřední protistrany;
b)
efektivně monitorovat vrcholné vedení;
c)
vytvořit vhodné strategie odměňování;
d)
zřídit útvar řízení rizik a dohlížet na něj;
e)
dohlížet nad útvarem compliance a útvarem interní kontroly;
f)
dohlížet nad dohodami o outsourcingu;
g)
dohlížet nad dodržováním všech ustanovení tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012, prováděcího nařízení (EU) č. 1249/2012 a veškerých dalších právních předpisů a požadavků dohledu;
h)
být odpovědná vůči akcionářům nebo vlastníkům a zaměstnancům, členům clearingového systému a jejich zákazníkům a ostatním relevantním zainteresovaným stranám.
3. Vrcholné vedení má přinejmenším tyto povinnosti:
a)
zajistit, aby činnost ústřední protistrany byla v souladu s cíli a strategií ústřední protistrany stanovenými radou;
b)
navrhnout a ustavit postupy kontroly dodržování předpisů a interní kontroly, které prosazují cíle ústřední protistrany;
c)
podrobit postupy interní kontroly pravidelnému přezkumu a testování;
d)
zajistit, aby na řízení rizik a kontrolu dodržování předpisů byly vyčleněny dostatečné zdroje;
e)
aktivně se zapojit do procesu řízení rizika;
f)
zajistit, aby rizika, která ústřední protistraně vznikají v souvislosti s jejím clearingem a činnostmi s ním spojenými, byl řádně řešena.
4. Pokud rada pověří výkonem úkolů výbory a podvýbory, ponechá si pravomoc schvalovat rozhodnutí, která by mohla mít významný dopad na rizikový profil dané protistrany.
5. Ujednání, v jejichž rámci rada a vrcholné vedení vykonávají svou činnost, obsahují postupy k identifikaci, řešení a řízení potenciálních střetů zájmů členů rady a vrcholného vedení.
6. Ústřední protistrana má jasné a přímé hierarchické vztahy mezi svou radou a vrcholným vedením, aby se zajistilo, že je vrcholné vedení odpovědné za své výsledky. Hierarchické vztahy pro řízení rizik, dodržování předpisů a interní audit musí být jasné a oddělené od těch, které jsou určeny pro jiné operace ústřední protistrany. Ředitel pro rizika je podřízen radě buď přímo, nebo prostřednictvím předsedy výboru pro rizika. Ředitel útvaru compliance a útvar interního auditu jsou podřízeni přímo radě.
Článek 8
Politika odměňování
1. Výbor pro odměňování navrhuje a dále rozvíjí politiku odměňování, dohlíží na její realizaci ze strany vrcholného vedení a pravidelně přehodnocuje její praktické fungování. Samotná politika musí být zdokumentována a alespoň jednou ročně revidována.
2. Politika odměňování je navržena tak, aby úroveň a struktura odměňování odpovídala obezřetnému řízení rizik. Politika počítá s budoucími riziky, jakož i stávajícími riziky a rizikovými výsledky. Plány vyplácení odměn musí citlivě reagovat na časový horizont rizik. Zejména v případě pohyblivé složky odměny musí koncepce náležitě zohlednit případné rozpory mezi výkonem a obdobími rizika a zajistit, aby platby byly případně odloženy. Pevná a pohyblivá složka celkové odměny musí být vyvážené a provázány s riziky.
3. Politika odměňování zajistí, aby personál, který se podílí na řízení rizik, kontrole dodržování předpisů a interním auditu byl odměňován způsobem, který je nezávislý na obchodních výsledcích ústřední protistrany. Výše odměny je odpovídající, pokud jde o odpovědnost, i ve srovnání s úrovní odměňování v odvětví.
4. Politika odměňování podléhá jednou ročně nezávislému auditu. Výsledky těchto auditů se dají k dispozici příslušnému orgánu.
Článek 9
Systémy informačních technologií
1. Ústřední protistrana navrhne systémy informačních technologií a zajistí, aby byly spolehlivé a bezpečné a byly schopny zpracovávat informace nezbytné k tomu, aby ústřední protistrana bezpečně a účinně prováděla svou činnost a operace.
Struktura informačních technologií musí být dobře zdokumentována. Systémy jsou navrženy tak, aby řešily operační potřeby ústřední protistrany a rizika, kterým čelí, včetně krizových tržních podmínek, a musí být nastavitelné, je-li to potřeba, pro zpracování dalších informací. Ústřední protistrana plánuje postupy a kapacitu i pro případ dostatečné nadbytečné kapacity, aby systém mohl zpracovat všechny zbývající obchody před koncem dne, pokud by došlo závažnému narušení. Ústřední protistrana stanoví postupy pro zavádění nových technologií včetně jasných plánů návratu k původním systémům.
2. V zájmu zajištění vysokého stupně bezpečnosti při zpracování informací a s cílem umožnit propojení se členy svého clearingového systému a klienty i se svými poskytovateli služeb musí systémy informačních technologií ústřední protistrany vycházet z mezinárodně uznávaných technických norem a osvědčených postupů v odvětví. Ústřední protistrana své systémy náročně testuje simulací krizových podmínek, před prvním užitím, poté, co byly učiněny výrazné změny, a poté, co došlo k závažnému narušení. Do návrhu a provádění těchto testů se odpovídajícím způsobem zapojí členové clearingového systému a klienti, interoperabilní ústřední protistrany a ostatní zainteresované strany.
3. Ústřední protistrana udržuje spolehlivý rámec pro ochranu informací, který náležitě řídí její riziko týkající se ochrany informací. Tento rámec obsahuje vhodné mechanismy, strategie a postupy k ochraně informací proti neoprávněnému zpřístupnění s cílem zajistit správnost a celistvost údajů a zaručit dostupnost služeb ústřední protistrany.
4. Rámec pro ochranu informací obsahuje přinejmenším tyto prvky:
a)
kontroly přístupu do systému;
b)
adekvátní záruky proti proniknutí a zneužití údajů;
c)
zvláštní zařízení k zachování pravosti a celistvosti údajů, včetně šifrovacích technik;
d)
spolehlivé sítě a postupy pro přesný a rychlý přenos údajů bez významného narušení;
e)
auditní stopy.
5. Systémy informačních technologií a rámec pro ochranu informací se revidují alespoň jednou ročně. Podléhají nezávislému auditu. Výsledky těchto auditů se sdělí radě a poskytnou příslušnému orgánu.
Článek 10
Zveřejnění
1. Ústřední protistrana veřejnosti bezplatně zpřístupní tyto informace:
a)
informace o svých řídících systémech, včetně:
i)
organizační struktury i klíčových cílů a strategií,
ii)
hlavních prvků politiky odměňování,
iii)
klíčových finančních informací, včetně jejího posledního auditu finančních výkazů;
b)
informace o svých předpisech, včetně:
i)
postupů pro řízení selhání, postupů a doplňujících dokumentů,
ii)
příslušných informací o zachování provozu,
iii)
informací o systémech řízení rizik, technikách a výkonu ústřední protistrany v souladu s kapitolou XII,
iv)
veškerých relevantních informací o své struktuře a fungování, jakož i o právech a povinnostech členů clearingového systému a klientů, které jsou nezbytné k tomu, aby jim umožnily jasně identifikovat rizika a náklady spojené s využitím služeb ústřední protistrany a plně jim porozumět,
v)
stávajících clearingových služeb ústřední protistrany, včetně podrobných informací o tom, co poskytuje v rámci každé služby,
vi)
systémů řízení rizik, technik a výsledků ústřední protistrany, včetně informací o finančních zdrojích, investiční politice, zdrojích údajů o cenách a modelech používaných pro výpočet marží,
vii)
právních předpisů a pravidel upravujících:
1)
přístup k ústřední protistraně;
2)
smlouvy, které ústřední protistrana uzavřela s členy clearingového systému a, je-li to možné, s klienty;
3)
smlouvy, které ústřední protistrana přijímá k provedení clearingu;
4)
veškeré dohody o interoperabilitě;
5)
využití zajištění a příspěvků do fondu pro riziko selhání, včetně likvidace pozic a zajištění a toho, do jaké míry je zajištění chráněno proti nárokům třetích osob;
c)
informace o způsobilém zajištění a použitelném snížení hodnoty;
d)
seznam všech stávajících členů clearingového systému, včetně kritérií pro přijetí za člena clearingového systému, pozastavení a ukončení členství.
Pokud se příslušný orgán s ústřední protistranou dohodne, že jakékoli informace podle písmene b) nebo c) tohoto odstavce mohou ohrozit obchodní tajemství nebo bezpečnost a spolehlivost ústřední protistrany, může se ústřední protistrana rozhodnout, že uvedené informace zveřejní v takové podobě, aby se tato rizika snížila nebo k nim nedošlo, nebo že tyto informace nezveřejní.
2. Ústřední protistrana veřejnosti bezplatně zpřístupní informace o veškerých zásadních změnách řídících systémů, cílů, strategií a klíčových postupů, jakož i svých platných pravidel a postupů.
3. Informace, které má ústřední protistrana zpřístupnit veřejnosti, zveřejní na svých internetových stránkách. Informace musí být dostupné alespoň v jazyce obvyklém v oblasti mezinárodních financí.
Článek 11
Interní audit
1. Ústřední protistrana zřídí a udržuje útvar interního auditu, který je samostatný a nezávislý na dalších útvarech a činnostech ústřední protistrany, a je pověřen plněním těchto úkolů:
a)
vytvořit, zavést a udržovat plán auditu zaměřený na posouzení a zhodnocení adekvátnosti a účinnosti systémů ústřední protistrany, jejích mechanismů interní kontroly a řídících systémů;
b)
vydávat doporučení na základě výsledků práce provedené podle písmene a);
c)
ověřit dodržování uvedených doporučení;
d)
podávat zprávy o záležitostech interního auditu radě.
2. Útvar interního auditu musí mít k výkonu svých funkcí nezbytné pravomoci, zdroje, odbornou způsobilost a přístup ke všem relevantním dokumentům. Je dostatečně nezávislý na vedení a podléhá přímo radě.
3. Interní audit vyhodnotí účinnost postupů řízení rizik a kontrolních mechanismů ústřední protistrany způsobem, který je úměrný rizikům ohrožujícím různé obchodní útvary a nezávislý na hodnocených obchodních oblastech. Útvar interního auditu musí mít nezbytný přístup k informacím s cílem přezkoumat všechny činnosti a operace, postupy a systémy ústřední protistrany, včetně externě zajišťovaných činností.
4. Hodnocení interního auditu musí vycházet z komplexního plánu auditu, který je alespoň jednou ročně revidován a vykázán příslušnému orgánu. Ústřední protistrana zajistí, aby na základě událostí, jež mohou nastat, mohly být provedeny během krátké doby zvláštní audity. Plánování a revizi auditů schvaluje rada.
5. Provádění clearingu, postupy pro řízení rizik, mechanismy interní kontroly a účetnictví ústřední protistrany podléhají nezávislému auditu. Nezávislé audity se provádí nejméně jednou ročně.
KAPITOLA IV
VEDENÍ ZÁZNAMŮ
(Článek 29 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 12
Obecné požadavky
1. Ústřední protistrana vede záznamy na trvalém nosiči, který umožňuje, aby údaje byly poskytnuty příslušným orgánům, Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy a příslušným členům Evropského systému centrálních bank (ESCB) v takové formě a takovým způsobem, aby byly splněny tyto podmínky:
a)
je možné rekonstruovat každou klíčovou fázi zpracování, kterou ústřední protistrana provedla;
b)
je možné zaznamenat, zpětně vysledovat a získat původní obsah záznamu před provedením veškerých oprav nebo jiných změn;
c)
jsou zavedena opatření s cílem zabránit neoprávněným úpravám záznamů;
d)
jsou zavedena vhodná opatření zajišťující bezpečnost a důvěrnost zaznamenaných údajů;
e)
systém vedení záznamů obsahuje mechanismus pro odhalování a opravu chyb;
f)
v případě selhání systému je v systému vedení záznamů zajištěna včasná obnova záznamů.
2. Pokud záznamy nebo údaje nejsou starší šesti měsíců, poskytnou se orgánům uvedeným v odstavci 1 co nejdříve a nejpozději do konce následujícího obchodního dne po obdržení žádosti příslušného orgánu.
3. Pokud jsou záznamy nebo údaje starší šesti měsíců, poskytnou se orgánům uvedeným v odstavci 1 co nejdříve a nejpozději do pěti pracovních dnů po obdržení žádosti příslušného orgánu.
4. Pokud záznamy, které ústřední protistrana zpracovává, obsahují osobní údaje, splní ústřední protistrany své povinnosti podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES (6) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 (7).
5. Pokud ústřední protistrana uchovává záznamy mimo Unii, zajistí, aby příslušný orgán, orgán pro cenné papíry a trhy a příslušní členové ESCB měli přístup k záznamům ve stejném rozsahu a ve stejných lhůtách, jako kdyby byly uchovávány v Unii.
6. Každá ústřední protistrana jmenuje příslušné osoby, které mohou ve lhůtě stanovené v odstavcích 2 a 3 pro poskytování příslušných záznamů vysvětlit obsah svých záznamů příslušným orgánům.
7. Všechny záznamy, které má ústřední protistrana vést podle tohoto nařízení, jsou přístupné příslušnému orgánu k nahlédnutí. Ústřední protistrana poskytne příslušnému orgánu přímý přístup k záznamům požadovaným podle článků 13 a 14, je-li o to požádána.
Článek 13
Záznamy obchodů
1. Ústřední protistrana uchovává záznamy o všech obchodech ve všech smlouvách, u kterých provádí clearing, a zajistí, aby její záznamy obsahovaly všechny údaje nezbytné k provedení úplné a přesné rekonstrukce clearingového procesu u každé smlouvy a že každý záznam o každém obchodu je specificky identifikovatelný a lze ho vyhledat přinejmenším pomocí všech polí týkajících se ústřední protistrany, interoperabilní ústřední protistrany, člena clearingového systému, klienta, pokud ho ústřední protistrana zná, a finančního nástroje.
2. V souvislosti s každým obchodem, u kterého se provádí clearing, ústřední protistrana ihned poté, co získá relevantní údaje, vytvoří a aktualizuje záznam s těmito údaji:
a)
cena, kurz nebo rozpětí a množství;
b)
clearingová kapacita, která označuje, zda obchod z pohledu záznamů ústřední protistrany představoval nákup nebo prodej;
c)
identifikace nástroje;
d)
identifikace člena clearingového systému;
e)
identifikace místa, kde byla smlouva uzavřena;
f)
datum a čas zapojení ústřední protistrany;
g)
datum a čas ukončení smlouvy;
h)
podmínky a způsob vypořádání;
i)
datum a čas vypořádání nebo odkoupení obchodu a v použitelném rozsahu tyto údaje:
i)
den a čas, kdy byla smlouva původně uzavřena,
ii)
původní podmínky a strany smlouvy,
iii)
identifikace interoperabilní ústřední protistrany, která případně provádí clearing jedné fáze obchodu,
iv)
totožnost klienta, včetně veškerých nepřímých klientů, pokud je ústřední protistrana zná, a v případě převedení smlouvy identifikace strany, která smlouvu převedla.
Článek 14
Záznamy pozic
1. Ústřední protistrana uchovává záznamy pozic, které drží každý člen clearingového systému. Samostatné záznamy musí být uchovávány pro každý účet vedený v souladu s článkem 39 nařízení (EU) č. 648/2012 a ústřední protistrana zajistí, aby její záznamy obsahovaly všechny údaje nezbytné k provedení úplné a přesné rekonstrukce obchodů, které daly vzniknout pozici, a aby každý záznam byl identifikovatelný a bylo možno ho vyhledat přinejmenším podle všech polí týkajících se ústřední protistrany, interoperabilní ústřední protistrany, člena clearingového systému, klienta, pokud ho ústřední protistrana zná, a finančního nástroje.
2. Na konci každého obchodního dne ústřední protistrana zaznamená každou pozici včetně následujících údajů v rozsahu, v jakém s předmětnou pozicí souvisí:
a)
identifikace člena clearingového systému, klienta, pokud ho ústřední protistrana zná, a případně jakékoli interoperabilní ústřední protistrany, která takovou pozici drží;
b)
označení pozice;
c)
denního výpočtu hodnoty pozice se záznamy cen, ve kterých byly smlouvy oceněny, a veškerých jiných relevantních údajů.
3. Ústřední protistrana učiní a aktualizuje záznam o výši marží, příspěvků do fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů uvedených v článku 43 nařízení (EU) č. 648/2012 účtovaných ústřední protistranou a odpovídající částku skutečně složenou členem clearingového systému na konci dne a změny této částky, které mohou vzniknout během dne, s ohledem na účet každého jednotlivého člena clearingového systému a klienta, pokud ho ústřední protistrana zná.
Článek 15
Záznamy o obchodní činnosti
1. Ústřední protistrana vede adekvátní a řádné záznamy o činnostech týkajících se jejího obchodování a interní organizace.
2. Záznamy uvedené v odstavci 1 se provedou pokaždé, když dojde k významné změně v příslušných dokumentech, a obsahují přinejmenším:
a)
organizační schémata pro radu a příslušné výbory, clearingové oddělení, oddělení řízení rizik a veškeré ostatní relevantní oddělení nebo divize;
b)
údaje o totožnosti akcionářů nebo společníků, ať přímých či nepřímých, kteří jako fyzické nebo právnické osoby drží kvalifikovanou účast, a výši těchto účastí;
c)
podklady pro strategie, postupy a procesy požadované podle kapitoly III a článku 29;
d)
zápisy ze zasedání rady, a případně ze zasedání podvýborů rady a výborů vrcholného vedení;
e)
zápisy z jednání schůzí výboru pro rizika;
f)
zápisy z konzultačních skupin se členy clearingového systému a případně klienty;
g)
zprávy o interním a externím auditu, zprávy o řízení rizik, zprávy o dodržování předpisů a zprávy konzultačních společností, včetně reakcí vedení;
h)
plán zachování provozu a plán obnovy činnosti požadované podle článku 17;
i)
likviditní plán a denní zprávy o likviditě požadované podle článku 32;
j)
záznamy zachycující všechna aktiva a pasiva a kapitálové účty v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 648/2012;
k)
došlé stížnosti s údaji o jméně stěžovatele, adrese a čísle účtu; datum doručení stížnosti; jména všech osob uvedených ve stížnosti; popis povahy stížnosti a vyřízení stížnosti a datum vyřešení stížnosti;
l)
záznamy o jakémkoli přerušení služeb nebo dysfunkcích, včetně podrobné zprávy o čase, dopadech a nápravných opatřeních;
m)
záznamy výsledků provedených zpětných a zátěžových testů;
n)
písemná komunikace s příslušnými orgány, orgánem pro cenné papíry a trhy a příslušným členy ESCB;
o)
právní stanoviska získaná v souladu s kapitolou III;
p)
případně dokumentace, pokud jde o dohody o interoperabilitě s jinými ústředními protistranami;
q)
informace podle čl. 10 odst. 1 písm. b) bodu vii) a odst. 1 písm. d);
r)
relevantní dokumenty popisující rozvoj nových produktů nebo služeb.
Článek 16
Záznamy údajů vykazovaných do registru obchodních údajů
Ústřední protistrana identifikuje a uchovává všechny informace a údaje, které se povinně vykazují podle článku 9 nařízení (EU) č. 648/2012, spolu s uvedením data a času vykázání obchodu.
KAPITOLA V
ZACHOVÁNÍ PROVOZU
(Článek 34 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 17
Strategie a politika
1. Ústřední protistrana má politiku pro zachování provozu a plán obnovy činnosti, které jsou schváleny radou. Politika pro zachování provozu a plán obnovy činnosti podléhají nezávislým přezkumům, které se oznamují radě.
2. Politika pro zachování provozu identifikuje všechny kritické obchodní funkce a související systémy a obsahuje strategii, politiku a cíle ústřední protistrany k zajištění zachování těchto funkcí a systémů.
3. Politika pro zachování provozu zohlední vnější vazby a vzájemné závislosti v rámci finanční infrastruktury, včetně obchodních systémů, v nichž ústřední protistrana provádí clearing, systémů vypořádání obchodů s cennými papíry a platebních systémů a úvěrových institucí, které ústřední protistrana využívá, nebo propojené ústřední protistrany. Rovněž zohlední kritické funkce nebo služby, které byly svěřeny externím poskytovatelům.
4. Politika pro zachování provozu a plán obnovy činnosti obsahují jasně definovaná a zdokumentovaná opatření, která se použijí pro zachování provozu za mimořádných okolností, v případě havárie nebo krize a která mají zajistit minimální objem služeb zajišťovaných kritickými funkcemi.
5. Plán obnovy činnosti identifikuje a obsahuje cíle, pokud jde o body obnovy a cíle obnovy v rámci časového harmonogramu pro kritické funkce, a určuje nejvhodnější strategii obnovy pro každou z těchto funkcí. Tato opatření jsou navržena tak, aby zajistila, že jsou za mimořádných okolností kritické funkce dokončeny včas a že je dohodnutý objem služeb splněn.
6. Politika pro zachování provozu ústřední protistrany stanoví maximálně přijatelnou dobu, po kterou mohou být kritické funkce a systémy nepoužitelné. Maximální doba obnovy činnosti kritických funkcí ústřední protistrany, která je obsažena v politice pro zachování provozu, nesmí přesáhnout 2 hodiny. Postupy ke konci dne a platby musí být za všech okolností ukončeny v požadovaném čase a dni.
7. Při určování doby obnovy pro každou funkci zohlední ústřední protistrana potenciální celkový vliv na efektivitu trhu.
Článek 18
Analýza dopadů obchodní činnosti
1. Ústřední protistrana provede analýzu dopadů obchodní činnosti, jejímž cílem je určit obchodní funkce, které jsou kritické pro zajištění služeb ústřední protistrany. Součástí analýzy musí být kritičnost těchto funkcí pro ostatní instituce a funkce ve finanční infrastruktuře.
2. Ústřední protistrana použije analýzu rizik, která je založena na scénářích, a má identifikovat, jak různé scénáře ovlivňují rizika s ohledem na její kritické obchodní funkce.
3. Při posuzování rizik zohlední ústřední protistrana závislost na externích poskytovatelích, včetně veřejných služeb. Ústřední protistrana přijme opatření k řízení těchto závislostí prostřednictvím vhodných smluvních i organizačních opatření.
4. Analýzy dopadů obchodní činnosti a analýza scénářů se aktualizují, revidují se nejméně jednou ročně a v případě mimořádné události nebo významných organizačních změn. Analýzy musí zohledňovat celkový relevantní vývoj, včetně vývoje trhu a technologií.
Článek 19
Obnova činnosti
1. Ústřední protistrana má zavedena opatření vycházející z krizových scénářů, aby zajistila kontinuitu svých kritických funkcí. Tato opatření se přinejmenším týkají dostupnosti adekvátního počtu pracovníků, maximální doby odstávky kritických funkcí a automatického přepnutí na zálohu a obnovy na jiném místě.
2. Ústřední protistrana udržuje sekundární místo zpracování tak, aby byla zajištěna kontinuita všech kritických funkcí ústřední protistrany, které jsou totožné jako na primárním místě. Ústřední místo musí mít zeměpisný rizikový profil odlišný od profilu primární lokality.
3. Ústřední protistrana udržuje nebo má okamžitý přístup k sekundárnímu obchodnímu místu, aby přinejmenším umožnila pracovníkům zajistit kontinuitu služeb, není-li primární obchodní místo k dispozici.
4. Ústřední protistrana by měla zvážit, zda jsou zapotřebí další místa zpracování, zejména pokud různorodost rizikových profilů primárního a sekundárního místa neposkytuje dostatečnou jistotu, že cíle zachování provozu ústřední protistrany budou splněny ve všech scénářích.
Článek 20
Testování a monitorování
1. Ústřední protistrana testuje a monitoruje svou politiku pro zachování provozu a plán obnovy činnosti v pravidelných intervalech a po významných úpravách nebo změnách systémů nebo souvisejících funkcí, aby zajistila, že politika pro zachování provozu dosáhne stanovených cílů včetně cíle času obnovy maximálně do 2 hodin. Testování se plánuje a zdokumentuje.
2. Testování politiky pro zachování provozu a plánu obnovy činnosti musí splňovat tyto podmínky:
a)
zahrnuje scénáře krizí ve velkém rozsahu a přechody mezi primárními a sekundárními místy;
b)
zahrnuje zapojení členů clearingového systému, externích poskytovatelů služeb a příslušných institucí v rámci finanční infrastruktury, u nichž politika pro zachování provozu identifikovala vzájemnou závislost.
Článek 21
Udržování
1. Ústřední protistrana pravidelně reviduje a aktualizuje svou politiku pro zachování provozu, aby zahrnovala všechny kritické funkce a jim určené nejvhodnější strategie obnovy.
2. Ústřední protistrana pravidelně reviduje a aktualizuje plán obnovy činnosti, aby zahrnoval nejvhodnější strategii obnovy pro všechny kritické funkce.
3. Aktualizace politiky pro zachování provozu a plánu obnovy činnosti zohlední výsledky testování a doporučení nezávislých přezkumů a jiných revizí a příslušných orgánů. Ústřední protistrany revidují svou politiku pro zachování provozu a plán obnovy činnosti po každé významném narušení, aby identifikovaly příčiny a jakákoli nutná zlepšení týkající se provozu, politiky pro zachování provozu a plánu obnovy činnosti ústřední protistrany.
Článek 22
Krizové řízení
1. Ústřední protistrana má funkci krizového řízení, která se zapojí v případě mimořádných okolností. Postup krizového řízení musí být jasný a písemně zdokumentován. Rada monitoruje funkci krizového řízení a pravidelně dostává a reviduje zprávy, které se jí týkají.
2. Funkce krizového řízení obsahuje dobře strukturované a jasné postupy pro řízení interní a externí krizové komunikace v případě krize.
3. Po odeznění krizové situace ústřední protistrana přezkoumá, jak krizi zvládla. Přezkum případně zahrne hodnocení členy clearingového systému a dalšími externími zainteresovanými stranami.
Článek 23
Komunikace
1. Ústřední protistrana má komunikační plán, kde je zdokumentován způsob, jakým budou vrcholné vedení, rada a příslušné externí zainteresované strany, včetně příslušných orgánů, členů clearingového systému, klientů, zúčtovatelů, systémů vypořádání obchodů s cennými papíry a platebních systémů a obchodních systémů, během krize adekvátně informováni.
2. Analýza scénářů, analýza rizik, revize a výsledky monitorování a testování se předkládají radě.
KAPITOLA VI
MARŽE
(Článek 41 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 24
Procentní podíl
1. Ústřední protistrana vypočte počáteční marže na pokrytí expozic vyplývajících z pohybů na trhu pro jednotlivé finanční nástroje, které jsou zajištěné na základě produktů, za období určené v článku 25 a za předpokladu likvidace v časovém horizontu definovaném v článku 26. Pro výpočet počátečních marží dodržuje ústřední protistrana minimálně tyto intervaly spolehlivosti:
a)
99,5 % pro OTC deriváty;
b)
99 % pro finanční nástroje jiné než OTC deriváty.
2. Pro stanovení odpovídajícího intervalu spolehlivosti u každé kategorie finančních nástrojů, jejichž clearing provádí, zohlední ústřední protistrana minimálně tyto faktory:
a)
komplexnost a úroveň cenové nejistoty kategorie finančních nástrojů, které mohou omezit validaci výpočtu počáteční a variační marže;
b)
charakteristiky rizika kategorie finančních nástrojů, které mohou mimo jiné zahrnovat volatilitu, dobu trvání, likviditu, nelineární cenové charakteristiky, riziko pádu do defaultu a riziko pozitivní korelace;
c)
míru, do jaké jiné kontroly rizik nedostatečně omezují úvěrové expozice;
d)
inherentní pákový efekt kategorie finančních nástrojů, včetně toho, zda kategorie finančního nástroje je výrazně volatilní, je vysoce koncentrovaná mezi několika málo účastníky trhu nebo může být obtížné ji uzavřít.
3. Ústřední protistrana uvědomí svůj příslušný orgán a své členy clearingového systému o kritériích, která byla zohledněna pro stanovení procentního podílu použitého pro výpočet marží u každé kategorie finančních nástrojů.
4. Pokud ústřední protistrana provádí clearing OTC derivátů, které mají stejné charakteristiky rizika jako deriváty vypořádávané na regulovaných trzích nebo na rovnocenném trhu třetí země, může ústřední protistrana na základě posouzení rizikových faktorů uvedených v odstavci 2 použít pro uvedené smlouvy jiný interval spolehlivosti, který činí minimálně 99 %, jestliže rizika OTC derivátových smluv, u kterých provádí clearing, jsou použitím takového intervalu spolehlivosti odpovídajícím způsobem zmírněna a jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 2.
Článek 25
Časový horizont pro výpočet historické volatility
1. Ústřední protistrana zajistí, aby podle metodiky svého modelu a svého postupu validace vytvořenými v souladu s kapitolou XII pokrývaly počáteční marže minimálně interval spolehlivosti definovaný v článku 24 a pro likvidační období definované v článku 26 byly expozice vyplývající z historické volatility vypočítány na základě údajů, které se týkají alespoň posledních 12 měsíců.
Ústřední protistrana zajistí, aby údaje použité k výpočtu historické volatility zachycovaly celou řadu tržních podmínek, včetně krizových období.
2. Ústřední protistrana může pro výpočet historické volatility použít jakýkoli jiný časový horizont za předpokladu, že použití takového časového horizontu vede k tomu, že maržové požadavky jsou nejméně stejně vysoké jako ty získané v rámci časového období definovaného v odstavci 1.
3. Parametry marží pro finanční nástroje bez období historického sledování vycházejí z konzervativních předpokladů. Ústřední protistrana bezodkladně přizpůsobí výpočet požadovaných marží analýze cenové historie nových finančních nástrojů.
Článek 26
Časové horizonty pro likvidační období
1. Ústřední protistrana stanoví časové horizonty pro likvidační období s přihlédnutím k charakteristikám finančního nástroje, jehož clearing provádí, trhu, kde je obchodován, a období výpočtu a výběru marží. Tato likvidační období činí alespoň:
a)
pět pracovních dnů pro OTC deriváty;
b)
dva pracovní dny pro finanční nástroje jiné než OTC deriváty.
2. Ve všech případech ústřední protistrana za účelem stanovení odpovídajícího likvidačního období vyhodnotí a započte přinejmenším tyto skutečnosti:
a)
co nejdelší možnou dobu, která může uplynout od posledního výběru marží do prohlášení selhání ústřední protistranou nebo aktivace procesu řízení selhání ústřední protistranou;
b)
odhadovanou dobu potřebnou k přípravě a provedení strategie pro řízení selhání člena clearingového systému podle zvláštností každé kategorie finančních nástrojů, včetně úrovně likvidity a velikosti a koncentrace pozic, a trhů, které ústřední protistrana použije na uzavření nebo úplné zajištění pozice člena clearingového systému;
c)
dobu potřebnou na pokrytí rizika protistrany, jemuž je ústřední protistrana vystavena, je-li to na místě.
3. Při hodnocení období stanovených v odstavci 2 zohlední ústřední protistrana přinejmenším faktory uvedené v čl. 24 odst. 2 a časové období pro výpočet historické volatility, jak je stanoveno v článku 25.
4. Pokud ústřední protistrana provádí clearing OTC derivátů, které mají stejné rizikové charakteristiky jako deriváty uzavírané na regulovaných trzích nebo na rovnocenném trhu třetí země, může použít časový horizont pro likvidační období odlišné od definice uvedené v odstavci 1, za předpokladu, že může svému příslušnému orgánu prokázat, že:
a)
takový časový horizont by byl s ohledem na zvláštnosti příslušných OTC derivátů vhodnější než je ten uvedený v odstavci 1;
b)
takový časový horizont činí alespoň dva pracovní dny.
Článek 27
Marže vztahující se k portfoliu
1. Ústřední protistrana může povolit kompenzaci nebo snížení požadované marže u finančních nástrojů, jejichž clearing provádí, jestliže je cenové riziko jednoho finančního nástroje nebo souboru finančních nástrojů výrazně a spolehlivě korelováno s cenovým rizikem dalších finančních nástrojů nebo vychází z rovnocenného statistického parametru závislosti.
2. Ústřední protistrana zdokumentuje svůj přístup k maržím vztahujícím se k portfoliu a přinejmenším stanoví, že korelace nebo rovnocenný statistický parametr závislosti mezi dvěma nebo více finančními nástroji, jejichž clearing provádí, je prokazatelně spolehlivý ve zpětném období vypočteném podle článku 25 a prokazuje odolnost v zátěžových historických nebo hypotetických scénářích. Ústřední protistrana prokáže, že pro vztah k ceně existuje ekonomické opodstatnění.
3. Všechny finanční nástroje, na které se uplatňují marže vztahující se k portfoliu, jsou kryty ze stejného fondu pro riziko selhání. Avšak pokud ústřední protistrana může předem příslušnému orgánu a svým členům clearingového systému prokázat, jak by potenciální ztráty rozdělila mezi různé fondy pro riziko selhání, a uvede nezbytná ustanovení ve svých předpisech, mohou být marže vztahující se k portfoliu použity na finanční nástroje, které jsou kryty odlišnými fondy pro riziko selhání.
4. Pokud marže vztahující se k portfoliu kryjí různé nástroje, objem snížení marží nesmí být větší než 80 % rozdílu mezi součtem marží pro každý produkt vypočteným individuálně a marží vypočtenou na základě kombinovaného odhadu expozice pro smíšené portfolio. Pokud ústřední protistrana není vystavena žádnému potenciálnímu riziku ze snížení marží, může použít snížení až o 100 % uvedeného rozdílu.
5. Snížení marží, které se týká marží vztahujících se k portfoliu, musí podléhat řádnému programu zátěžového testování v souladu s kapitolou XII.
Článek 28
Procykličnost
1. Ústřední protistrana zajistí, aby její strategie pro výběr a revizi intervalu spolehlivosti, likvidačního období a zpětného období přinášela prospektivní, stabilní a obezřetné maržové požadavky, které omezí procykličnost do té míry, že spolehlivost a finanční zajištění ústřední protistrany nebudou nepříznivě ovlivněny. To znamená pokud možno zabránit rušivým nebo velkým skokovým změnám maržových požadavků a zavést transparentní a předvídatelné postupy pro úpravy maržových požadavků v reakci na měnící se tržní podmínky. Přitom ústřední protistrana zvolí alespoň jednu z těchto možností:
a)
použije maržový polštář, který se rovná nejméně 25 % vypočtených marží, a umožní jeho vyčerpání v obdobích, kdy vypočtené maržové požadavky výrazně rostou;
b)
přiřadí váhu nejméně 25 % zátěžovému pozorování ve zpětném období vypočteném v souladu s článkem 26;
c)
zajistí, aby její maržové požadavky nebyly nižší než ty, které by byly vypočítány pomocí volatility odhadované z desetiletého historického zpětného období.
2. Pokud ústřední protistrana reviduje parametry modelu marží, aby lépe odrážel stávající tržní podmínky, vezme v úvahu veškeré potenciální procyklické účinky takového přepracování.
KAPITOLA VII
FOND PRO RIZIKO SELHÁNÍ
(Článek 42 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 29
Rámec a řízení
1. Pro stanovení minimální velikosti fondu pro riziko selhání a výše jiných finančních zdrojů nezbytných pro splnění požadavků článků 42 a 43 nařízení (EU) č. 648/2012 a s ohledem na propojenost v rámci skupiny uplatní ústřední protistrana rámec interní politiky, ve kterém definuje druhy mimořádných, ale možných tržních podmínek, za nichž by byla vystavena nejvyššímu riziku.
2. Tento rámec obsahuje prohlášení popisující, jak ústřední protistrana definuje mimořádné, ale možné tržní podmínky. Musí být plně zdokumentován a uchován v souladu s článkem 12.
3. Rámec musí být projednán ve výboru pro rizika a schválen radou. Spolehlivost rámce a jeho schopnost odrážet pohyby na trhu jsou předmětem přezkumu nejméně jednou ročně. Přezkum musí být projednán ve výboru pro rizika a předložen radě.
Článek 30
Identifikace mimořádných, ale možných tržních podmínek
1. Rámec popsaný v článku 29 odráží rizikový profil ústřední protistrany, přičemž případně zohlední přeshraniční a křížové měnové expozice. Musí identifikovat všechna tržní rizika, jimž by ústřední protistrana byla vystavena v případě selhání jednoho nebo více členů clearingového systému, včetně nepříznivých pohybů tržních cen nástrojů, u nichž se provádí clearing, nižší tržní likvidity těchto nástrojů a poklesu likvidační hodnoty zajištění. Tento rámec musí rovněž odrážet další rizika, která pro ústřední protistranu vyplývají ze současného selhání subjektů ve skupině člena clearingového systému, jenž selhal.
2. Rámec musí individuálně identifikovat všechny trhy, ze kterých pro ústřední protistranu plyne riziko v souvislosti se scénářem selhání člena clearingového systému. U každého identifikovaného trhu specifikuje ústřední protistrana mimořádné, ale možné podmínky, které vycházejí přinejmenším z:
a)
řady historických scénářů, včetně období extrémních pohybů na trhu zaznamenaných během posledních 30 let, nebo za dobu, kdy byly k dispozici spolehlivé údaje, podle kterých by ústřední protistrana byla vystavena nejvyššímu finančnímu riziku. Pokud ústřední protistrana rozhodne, že není pravděpodobné, že opět dojde k historickému výskytu velkých cenových pohybů, odůvodní jeho vypuštění z rámce příslušnému orgánu;
b)
řady možných budoucích scénářů založených na soustavných předpokladech týkajících se tržní volatility a cenové korelace na trzích a u finančních nástrojů, vycházejících z kvantitativního i kvalitativního posouzení potenciálních tržních podmínek.
3. Tento rámec rovněž zohlední, kvantitativně i kvalitativně, v jakém rozsahu by se mohly extrémní cenové pohyby projevit na více identifikovaných trzích současně. Rámec respektuje, že se historické cenové korelace mohou v mimořádných, ale možných tržních podmínkách rozpadnout.
Článek 31
Revize mimořádných, ale možných scénářů
Postupy podle článku 30 ústřední protistrana pravidelně reviduje s přihlédnutím k veškerému podstatnému vývoji na trhu a rozsahu a koncentraci expozic členů clearingového systému. Soubor historických a hypotetických scénářů, které ústřední protistrana používá k identifikaci mimořádných, ale možných tržních podmínek, ústřední protistrana reviduje, a to v konzultaci s výborem pro rizika, nejméně jednou ročně a častěji, pokud změny na trhu nebo podstatné změny souboru smluv, u kterých ústřední protistrana provádí clearing, ovlivňují předpoklady, jež jsou základem scénářů, a tak vyžadují úpravu scénářů. Podstatné změny rámce se oznamují radě.
KAPITOLA VIII
KONTROLY RIZIKA LIKVIDITY
(Článek 44 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 32
Hodnocení rizika likvidity
1. Ústřední protistrana vytvoří spolehlivý rámec pro řízení rizika likvidity, který obsahuje účinné operační a analytické nástroje, které průběžně a včas identifikují, měří a sledují její vypořádání a finanční toky, včetně jejího využívání vnitrodenní likvidity. Ústřední protistrany pravidelně hodnotí strukturu a fungování svého rámce pro řízení likvidity, včetně zvážení výsledků zátěžových testů.
2. Rámec pro řízení rizika likvidity ústřední protistrany musí být dostatečně spolehlivý, aby zajistil, že ústřední protistrana je schopna dostát platebním závazkům a povinnostem vypořádání ve všech relevantních měnách v okamžiku jejich splatnosti, případně i během dne. Rámec pro řízení rizika likvidity ústřední protistrany rovněž zahrnuje hodnocení možných budoucích potřeb týkajících se likvidity v širokém spektru možných krizových scénářů. Krizový scénář zahrnuje selhání členů clearingového systému podle článku 44 nařízení (EU) č. 648/2012 od data selhání až do konce likvidačního období a riziko likvidity plynoucí z investiční politiky ústřední protistrany a postupů za mimořádných, ale možných tržních podmínek.
3. Rámec pro řízení rizika likvidity obsahuje plán likvidity, který je zaznamenán a uchováván v souladu s článkem 12. Minimální obsah plánu likvidity zahrnuje postupy ústřední protistrany pro:
a)
řízení a monitorování, nejméně jednou denně, potřeb likvidity v celé řadě tržních scénářů;
b)
uchování dostatečně likvidních finančních prostředků k pokrytí potřeb likvidity a rozlišení mezi použitím různých druhů zdrojů likvidity;
c)
denní hodnocení a oceňování likvidních aktiv, které jsou ústřední protistraně k dispozici, a jejích potřeb týkajících se likvidity;
d)
určení zdrojů rizika likvidity;
e)
hodnocení časových lhůt, během nichž by likvidní finanční zdroje měly být ústřední protistraně k dispozici;
f)
posouzení možných potřeb týkajících se likvidity vyplývajících ze schopnosti členů clearingového systému vyměnit hotovostní zajištění za nehotovostní;
g)
postupy v případě deficitů likvidity;
h)
doplnění všech likvidních finančních zdrojů, které může využít v případě krize.
Rada ústřední protistrany plán schválí po konzultaci s výborem pro rizika.
4. Ústřední protistrana vyhodnotí riziko likvidity, kterému čelí, včetně případů, kdy ústřední protistrana nebo její členové clearingového systému nemohou dostát svým platebním závazkům v době splatnosti v rámci procesu clearingu nebo vypořádání, s ohledem rovněž na investiční aktivity ústřední protistrany. Rámec pro řízení rizik musí zohledňovat potřeby likvidity vyplývající ze vztahů ústřední protistrany s jakýmkoli subjektem, vůči kterému má ústřední protistrana likviditní expozici, včetně:
a)
zúčtovacích bank;
b)
platebních systémů;
c)
systémů vypořádání obchodů s cennými papíry;
d)
nostro zprostředkovatelů;
e)
bank provádějících úschovu;
f)
poskytovatelů likvidity;
g)
interoperabilních ústředních protistran;
h)
poskytovatelů služeb.
5. Ústřední protistrana ve svém rámci pro řízení rizika likvidity zohlední veškeré vzájemné závislosti mezi subjekty uvedenými v odstavci 4 a vícečetné vztahy, které subjekt uvedený v odstavci 4 může s ústřední protistranou mít.
6. Ústřední protistrana vypracovává denní zprávu o potřebách a zdrojích podle odst. 3 písm. a), b) a c) a čtvrtletní zprávu o svém plánu likvidity podle odst. 3 písm. d) až h). Zprávy musí být zdokumentovány a uchovány v souladu s ustanoveními kapitoly IV.
Článek 33
Přístup k likviditě
1. Ústřední protistrana uchovává v každé příslušné měně likvidní zdroje, které jsou úměrné požadavkům na likviditu definovaným podle článku 44 nařízení (EU) č. 648/2012 a článku 32 tohoto nařízení. Tyto likvidní zdroje se omezují na:
a)
hotovost uloženou u emisní centrální banky;
b)
hotovost uloženou u povolené úvěrové instituce v souladu s článkem 47;
c)
přislíbené úvěrové linky nebo obdobná ujednání se členy clearingového systému, kteří neselhali;
d)
přislíbené repo;
e)
vysoce obchodovatelné finanční nástroje, které splňují požadavky článku 45 a 46 a u nichž může ústřední protistrana prokázat, že jsou ihned k dispozici a směnitelné na hotovost tentýž den za pomoci předem sjednaných a vysoce spolehlivých ujednání o financování, a to i za krizových tržních podmínek.
2. Ústřední protistrana přihlédne k měnám, ve kterých jsou denominovány její závazky, a zohlední potenciální dopady krizových podmínek na její schopnost přístupu na devizové trhy tak, aby byl v souladu s cykly vypořádání obchodů s cennými papíry v cizí měně a systémů vypořádání obchodů s cennými papíry.
3. Přislíbené úvěrové linky oproti zajištění poskytnutému členy clearingového systému se nesmí jako likvidní zdroje započítat dvakrát. Ústřední protistrana přijme opatření pro monitorování a řízení koncentrace expozic vůči riziku likvidity vzhledem k jednotlivým poskytovatelům likvidity.
4. Ústřední protistrana důkladně prověřuje, zda její poskytovatelé likvidity mají dostatečnou kapacitu ke splnění ujednání o likviditě.
5. Ústřední protistrana pravidelně testuje své postupy, aby měla přístup k předem sjednaným ujednáním o financování. To může zahrnovat čerpání testovacích částek komerčních úvěrových linek, aby se ověřila rychlost přístupu ke zdrojům a spolehlivost postupů.
6. Ústřední protistrana má ve svém plánu likvidity podrobné postupy pro využití svých likvidních finanční zdrojů k tomu, aby během deficitu hotovosti dostála svým platebním závazkům. Likviditní postupy musí jasně uvádět, kdy by měly být určité zdroje použity. Postupy musí také popisovat způsob přístupu k hotovostním vkladům nebo k investicím hotovostních vkladů do příštího dne, jak uskutečňovat tržní obchody během téhož dne nebo jak využít předem sjednané linky likvidity. Tyto postupy musí být pravidelně testovány. Ústřední protistrana rovněž vytvoří odpovídající plán pro obnovu ujednání o financování před jejich vypršením.
Článek 34
Riziko koncentrace
1. Ústřední protistrana pozorně monitoruje a kontroluje koncentraci svých expozic vůči riziku likvidity, včetně svých expozic vůči subjektům uvedeným v čl. 32 odst. 4 a subjektům téže skupiny.
2. Rámec pro řízení rizika likvidity ústřední protistrany zahrnuje použití limitů expozic a koncentrace.
3. Ústřední protistrana stanoví procesy a postupy pro případ porušení limitů koncentrace.
KAPITOLA IX
POSTUPNÁ OCHRANA PROTI SELHÁNÍ
(Článek 45 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 35
Výpočet výše vlastních zdrojů ústřední protistrany, které mají být použity pro postupnou ochranu proti selhání
1. Ústřední protistrana udržuje, a ve své rozvaze samostatně uvádí, výši vlastních zdrojů vyhrazených pro účely stanovené v čl. 45 odst. 4 nařízení (EU) č. 648/2012.
2. Ústřední protistrana vypočítá minimální výši uvedenou v odstavci 1 vynásobením minimálního kapitálu, včetně nerozděleného zisku a rezervních fondů, jenž drží podle článku 16 nařízení (EU) č. 648/2012 a nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 152/2013 (8), 25 %.
Ústřední protistrana tuto minimální výši reviduje jednou ročně.
3. Pokud ústřední protistrana zřídila více než jeden fond pro riziko selhání pro různé kategorie finančních nástrojů, jejichž clearing provádí, celkové vyhrazené vlastní zdroje vypočítané podle odstavce 1 musí být alokovány pro každý fond pro riziko selhání v poměru k velikosti každého fondu pro riziko selhání, musí být samostatně uvedeny v její rozvaze a použity pro selhání, k nimž dochází v různých tržních segmentech, ke kterým se fondy pro riziko selhání vztahují.
4. Ke splnění požadavku podle odstavce 1 se nesmí použít žádné jiné zdroje než kapitál, včetně nerozděleného zisku a rezervních fondů, jak je uvedeno v článku 16 nařízení (EU) č. 648/2012.
Článek 36
Udržování výše vlastních zdrojů ústřední protistrany, které mají být použity pro postupnou ochranu proti selhání
1. Ústřední protistrana bezodkladně informuje příslušný orgán, jestliže se výše držených vyhrazených vlastních zdrojů sníží pod částku požadovanou v článku 35, spolu s důvody pro porušení a podrobným písemným popisem opatření s cílem tuto částku obnovit a časovým harmonogramem pro tato opatření.
2. Pokud dojde k následnému selhání jednoho nebo více členů clearingového systému dříve, než ústřední protistrana obnoví vyhrazené vlastní zdroje, použije se pro účely článku 45 nařízení (EU) č. 648/2012 pouze zbytková výše alokovaných vyhrazených vlastních zdrojů.
3. Ústřední protistrana obnoví vyhrazené vlastní zdroje nejpozději do jednoho měsíce od oznámení podle odstavce 1.
KAPITOLA X
ZAJIŠTĚNÍ
(Článek 46 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 37
Obecné požadavky
Ústřední protistrana stanoví a provádí transparentní a předvídatelné strategie a postupy pro hodnocení a průběžné monitorování likvidity aktiv přijatých jako zajištění a případně přijme nápravná opatření.
Ústřední protistrana reviduje svou strategii a postupy pro způsobilá aktiva nejméně jednou ročně. Stejná revize se rovněž provede, kdykoli dojde k zásadní změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany vůči riziku.
Článek 38
Hotovostní zajištění
Pro účely čl. 46 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012 se za vysoce likvidní zajištění ve formě hotovosti považuje:
a)
měna, u které může ústřední protistrana příslušným orgánům prokázat, že je schopna adekvátně řídit rizika;
b)
měna, ve které ústřední protistrana provádí clearing obchodů, v rámci zajištění požadovaného k pokrytí expozic ústřední protistrany v této měně.
Článek 39
Finanční nástroje
Pro účely čl. 46 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012 se finanční nástroje, bankovní záruky a zlato, které splňují podmínky stanovené v příloze I, považují za vysoce likvidní zajištění.
Článek 40
Oceňování zajištění
1. Pro účely oceňování vysoce likvidního zajištění, jak je definováno v článku 37, ústřední protistrana stanoví a provádí strategie a postupy ke sledování úvěrové kvality, tržní likvidity a cenové volatility každého aktiva přijatého jako zajištění v téměř reálném čase. Ústřední protistrana pravidelně nejméně jednou ročně monitoruje adekvátnost svých strategií a postupů oceňování. Stejná revize se rovněž provede, kdykoli dojde k podstatné změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany vůči riziku.
2. Ústřední protistrana své zajištění ocení podle tržní hodnoty v téměř reálném čase, a pokud to není možné, musí být ústřední protistrana schopna příslušným orgánům prokázat, že je schopna řídit rizika.
Článek 41
Snížení hodnoty
1. Ústřední protistrana stanoví a provádí strategie a postupy, aby určila obezřetné snížení hodnoty, které se použije na hodnotu zajištění.
2. Snížení hodnoty zohlední, že za krizových tržních podmínek může být nutné zajištění likvidovat, a bere v úvahu dobu potřebnou k jeho likvidaci. Ústřední protistrana příslušnému orgánu prokáže, že se snížení hodnoty vypočítává konzervativně, aby se co nejvíce zamezilo procyklickým účinkům. Pro každé aktivum zajištění se snížení hodnoty stanoví s ohledem na relevantní kritéria, včetně:
a)
druhu aktiva a míry úvěrového rizika spojeného s finančním nástrojem na základě interního hodnocení ústřední protistranou. Při provádění tohoto hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska, a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi;
b)
splatnosti aktiva,
c)
historické a hypotetické budoucí cenové volatility aktiva za krizových tržních podmínek;
d)
likvidity trhu s podkladovým nástrojem, včetně rozpětí mezi nabídkou a poptávkou;
e)
měnového rizika, pokud existuje;
f)
rizika pozitivní korelace.
3. Ústřední protistrana pravidelně monitoruje adekvátnost snížení hodnoty. Ústřední protistrana reviduje strategie a postupy snížení hodnoty nejméně jednou ročně a po každé zásadní změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany vůči riziku, ale měla by pokud možno zabránit rušivým nebo velkým skokovým změnám snížení hodnoty, které by mohly vést k procykličnosti. Strategie a postupy snížení hodnoty se validují nezávisle nejméně jednou ročně.
Článek 42
Limity koncentrace
1. Ústřední protistrana stanoví a provádí strategie a postupy s cílem zajistit, aby zajištění zůstalo v dostatečné míře diverzifikováno, aby jeho likvidace byla možná ve vymezeném období držení bez výrazného tržního dopadu. Strategie a postupy stanoví opatření ke zmírňování rizika, která mají být uplatněna, jestliže jsou překročeny limity koncentrace stanovené v odstavci 2.
2. Ústřední protistrana stanoví limity koncentrace pro:
a)
jednotlivé emitenty;
b)
typ emitenta;
c)
druh aktiva;
d)
každého člena clearingového systému;
e)
všechny členy clearingového systému.
3. Limity koncentrace se stanoví konzervativně s přihlédnutím ke všem relevantním kritériím, včetně:
a)
finančních nástrojů vydaných emitenty stejného typu z hlediska hospodářských odvětví, činnosti, zeměpisné oblasti;
b)
výše úvěrového rizika finančního nástroje nebo emitenta na základě interního hodnocení ústřední protistranou. Při provádění tohoto hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska, a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi;
c)
likvidity a cenové volatility finančních nástrojů.
4. Ústřední protistrana zajistí, aby jediná úvěrová instituce nebo rovnocenná finanční instituce z třetí země nebo subjekt, který je součástí téže skupiny jako úvěrová instituce, nebo finanční instituce z třetí země ručila maximálně za 10 % jejího zajištění. Pokud je zajištění, které ústřední protistrana obdržela v podobě záruk komerčních bank, vyšší než 50 % celkového zajištění, může být tento limit stanoven až na 25 %.
5. Při výpočtu limitů stanovených v odstavci 2 zahrnuje ústřední protistrana celkovou expozici ústřední protistrany vůči emitentu, včetně výše kumulovaných úvěrových linek, depozitních certifikátů, termínovaných vkladů, spořících účtů, depozitních účtů, běžných účtů, nástrojů peněžního trhu a reverzního repa, které ústřední protistrana využívá. Tyto limity se nevztahují na zajištění v držení ústřední protistrany, které přesahuje minimální požadavky na marže, fond pro riziko selhání nebo jiné finanční zdroje.
6. Při určování limitu koncentrace pro expozici ústřední protistrany vůči jednotlivým emitentům agreguje ústřední protistrana svou expozici vůči všem finančním nástrojům vydaným emitentem nebo subjektem skupiny, výslovně zaručeným emitentem nebo subjektem skupiny a vůči finančním nástrojům vydaným podniky, jejichž výhradním účelem je vlastnit výrobní prostředky, které jsou zásadní pro podnikání emitenta, a považuje ji za jediné riziko.
7. Ústřední protistrana pravidelně sleduje adekvátnost svých strategií a postupů týkajících se limitu koncentrace. Ústřední protistrana reviduje své strategie a postupy týkající se limitu koncentrace alespoň jednou ročně a po každé zásadní změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany.
8. Ústřední protistrana informuje o použitelných limitech koncentrace a veškerých změnách těchto limitů příslušný orgán a členy clearingového systému.
9. Pokud ústřední protistrana podstatně poruší limit koncentrace stanovený ve svých strategiích a postupech, bezodkladně informuje příslušný orgán. Ústřední protistrana zjedná nápravu porušení co nejdříve.
KAPITOLA XI
INVESTIČNÍ POLITIKA
(Článek 47 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 43
Vysoce likvidní finanční nástroje
1. Pro účely čl. 47 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012 lze dluhové nástroje považovat za vysoce likvidní, s minimálním úvěrovým a tržním rizikem, pokud se jedná o dluhové nástroje, které splňují každou z podmínek stanovených v příloze II.
Článek 44
Vysoce bezpečná ujednání pro uložení finančních nástrojů
1. Pokud nemůže ústřední protistrana uložit finanční nástroje uvedené v článku 45 nebo ty, které jí byly složeny jako marže, příspěvky do fondu pro riziko selhání nebo příspěvky na jiné finanční zdroje, a to převedením vlastnického práva i práva ze zajištění, u provozovatele systému vypořádání cenných papírů, který zajistí plnou ochranu uvedených nástrojů, potom se takové finanční nástroje uloží u některé z těchto institucí:
a)
u centrální banky, která zajistí plnou ochranu uvedených nástrojů a umožní ústřední protistraně neprodlený přístup k finančním nástrojům, pokud je to třeba;
b)
u povolené úvěrové instituce podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES (9), která zajistí úplné oddělení a ochranu uvedených nástrojů a umožní ústřední protistraně neprodlený přístup k finančním nástrojům, pokud je to třeba, a o které může ústřední protistrana prokázat, že má na základě interního posouzení ústřední protistranou nízké úvěrové riziko. Při provádění takového hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi;
c)
u finanční instituce z třetí země, na kterou se vztahují a která splňuje ustanovení o obezřetnostním dohledu považované příslušnými orgány za alespoň tak přísné, jako jsou ta uvedená ve směrnici 2006/48/ES, a která má spolehlivé účetní postupy, bezpečnostní postupy a interní kontroly a jež zajistí úplné oddělení a ochranu uvedených nástrojů, umožní ústřední protistraně neprodlený přístup k finančním nástrojům, pokud je to bude třeba, a o které může ústřední protistrana prokázat, že má na základě interního posouzení ústřední protistranou nízké úvěrové riziko. Při provádění takového hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi.
2. Pokud jsou finanční nástroje uloženy podle odst. 1 písm. b) nebo c), musí být drženy v rámci ujednání, která předcházejí veškerým ztrátám ústřední protistrany z důvodu selhání nebo platební neschopnosti povolené finanční instituce.
3. Vysoce bezpečná ujednání pro uložení finančních nástrojů složených jako marže, příspěvků do fondu pro riziko selhání nebo příspěvků na jiné finanční zdroje povolí ústřední protistraně tyto finanční nástroje opětovně využít, pouze pokud jsou splněny podmínky v čl. 39 odst. 8 nařízení (EU) č. 648/2012 a pokud je cílem opětovného použití provedení plateb, řízení selhání člena clearingového systému nebo provedení interoperabilní dohody.
Článek 45
Vysoce bezpečná ujednání pro udržování hotovosti
1. Pro účely čl. 47 odst. 4 nařízení (EU) č. 648/2012 v případě, že je hotovost uložena jinde než u centrální banky, musí takový vklad splňovat každou z těchto podmínek:
a)
vklad je veden v jedné z těchto měn:
i)
měna, o jejíchž rizicích je ústřední protistrana schopna se značnou důvěrou doložit, že je schopna je řídit,
ii)
měna, ve které ústřední protistrana provádí clearing obchodů v rámci zajištění přijatého v této měně;
b)
vklad se uloží u jednoho z těchto subjektů:
i)
povolené úvěrové instituce podle směrnice 2006/48/ES, o které může ústřední protistrana na základě svého interního posouzení doložit, že má nízké úvěrové riziko. Při provádění tohoto hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska, a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi,
ii)
finanční instituce z třetí země, na kterou se vztahují a která splňuje ustanovení o obezřetnostním dohledu považované příslušnými orgány za alespoň tak přísné, jako jsou ta uvedená ve směrnici 2006/48/ES, a která má spolehlivé účetní postupy, bezpečnostní postupy a interní kontroly a o které může ústřední protistrana na základě svého interního posouzení doložit, že má nízké úvěrové riziko. Při provádění tohoto hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska, a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi.
2. Pokud je hotovost držena do příštího dne v souladu s odstavcem 1, potom ne méně než 95 % takové hotovosti, vypočtených za průměrné období jednoho kalendářního měsíce, se uloží prostřednictvím ujednání, která zabezpečí zajištění hotovosti vysoce likvidními finančními nástroji, které splňují požadavky článku 45, s výjimkou požadavku odst. 1 písm. c) uvedeného článku.
Článek 45
Limity koncentrace
1. Ústřední protistrana vytvoří a provádí strategie a postupy, jež zajistí, že finanční nástroje, do kterých jsou její finanční zdroje investovány, zůstanou dostatečně diverzifikované.
2. Ústřední protistrana stanoví limity koncentrace a monitoruje koncentraci svých finančních zdrojů, pokud jde o:
a)
jednotlivé finanční nástroje;
b)
druhy finančních nástrojů;
c)
jednotlivé emitenty;
d)
typy emitentů;
e)
protistrany, se kterými jsou uzavřena ujednání podle čl. 44 odst. 1 písm. b) a c) nebo čl. 45 odst. 2.
3. Při zvažování typů emitentů zohlední ústřední protistrana tyto skutečnosti:
a)
geografické rozložení;
b)
vzájemné závislosti a vícečetné vztahy, které subjekt může s ústřední protistranou mít;
c)
výši úvěrového rizika;
d)
expozice, které ústřední protistraně vůči emitentu vznikají v souvislosti s produkty, jejichž clearing ústřední protistrana provádí.
4. Strategie a postupy stanoví opatření ke zmírňování rizika, která mají být uplatněna, jestliže jsou limity koncentrace překročeny.
5. Při určování limitu koncentrace pro expozici ústřední protistrany vůči jednotlivým emitentům nebo uschovatelům agreguje ústřední protistrana expozici vůči všem finančním nástrojům vydaným nebo výslovně zaručeným emitentem a veškeré finanční zdroje uložené u uschovatele a považuje ji za jediné riziko.
6. Ústřední protistrana pravidelně sleduje adekvátnost svých strategií a postupů týkajících se limitu koncentrace. Kromě toho ústřední protistrana reviduje své strategie a postupy týkající se limitu koncentrace alespoň jednou ročně a po každé zásadní změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany.
7. Pokud ústřední protistrana poruší limit koncentrace stanovený ve svých strategiích a postupech, bezodkladně informuje příslušný orgán. Ústřední protistrana zjedná nápravu porušení co nejdříve.
Článek 46
Nehotovostní zajištění
V případě, že je zajištění přijato v podobě finančních nástrojů v souladu s ustanoveními kapitoly X, použijí se pouze články 44 a 45.
KAPITOLA XII
PŘEZKUM MODELŮ, ZÁTĚŽOVÉ TESTOVÁNÍ A ZPĚTNÉ TESTOVÁNÍ
(Článek 49 nařízení (EU) č. 648/2012)
ODDÍL 1
Modely a programy
Článek 47
Validace modelu
1. Ústřední protistrana provede komplexní validaci svých modelů, jejich metodik a rámce pro řízení rizika likvidity používaných ke kvantifikaci, agregaci a řízení svých rizik. Jakékoli zásadní revize nebo změny modelů, jejich metodik a rámce pro řízení rizika likvidity podléhají před použitím odpovídající úrovni řízení, včetně doporučení předložených výborem pro rizika, a validací kvalifikovanou a nezávislou osobou.
2. Postup validace ústřední protistrany je zdokumentován a přinejmenším uvádí strategie použité k testování metodik týkajících se marží ústřední protistrany, fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů, a rámce pro výpočet likvidních finančních zdrojů. Jakékoli zásadní revize nebo úpravy těchto strategií podléhají před použitím odpovídající úrovni řízení, včetně doporučení předložených výborem pro rizika, a validaci kvalifikovanou a nezávislou osobou.
3. Komplexní validace zahrnuje přinejmenším:
a)
hodnocení koncepční spolehlivosti modelů a rámce, včetně podpůrných důkazů vzniklých v průběhu vypracování;
b)
přezkum probíhajících postupů monitorování, včetně ověření postupů a referenčních hodnot;
c)
přezkum parametrů a předpokladů použitých při vypracování modelů, jejich metodik a rámce;
d)
přezkum adekvátnosti a vhodnosti modelů, jejich metodik a rámce přijatých s ohledem na druhy smluv, na které se vztahují;
e)
přezkum přiměřenosti scénářů zátěžového testování v souladu s kapitolou VII a článkem 52;
f)
analýzu výsledků testování.
4. Ústřední protistrana stanoví kritéria, na jejichž základě vyhodnocuje, zda její modely, metodiky a rámec pro řízení rizika likvidity mohou být úspěšně validovány. Tato kritéria zahrnují úspěšné výsledky testování.
5. Pokud nejsou údaje o cenách ihned k dispozici nebo nejsou spolehlivé, ústřední protistrana taková cenová omezení řeší a přinejmenším přijme konzervativní předpoklady na základě pozorovaných korelovaných nebo souvisejících trhů a aktuálního chování trhu.
6. Pokud nejsou údaje o cenách ihned k dispozici nebo nejsou spolehlivé, systémy a modely oceňování použité za tímto účelem podléhají odpovídající úrovni řízení, včetně doporučení předložených výborem pro rizika, a validaci a testování. Ústřední protistrana zadá validaci svých modelů oceňování na základě řady tržních scénářů kvalifikované a nezávislé osobě, aby bylo zajištěno, že její modely přesně produkují odpovídající ceny, a v případě potřeby upraví svůj výpočet počátečních marží, aby odrážel jakékoli riziko zjištěné modelem.
7. Ústřední protistrana pravidelně provádí hodnocení teoretických i empirických vlastností svého modelu marží pro všechny finanční nástroje, jejichž clearing provádí.
Článek 48
Programy testování
1. Ústřední protistrana má zavedeny strategie a postupy, které upřesňují programy zátěžového a zpětného testování, které používá k hodnocení vhodnosti, přesnosti, spolehlivosti a odolnosti modelů a jejich metodik používaných k výpočtu svých mechanismů kontroly rizik, včetně marže, příspěvků do fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů za nejrůznějších tržních podmínek.
2. Strategie a postupy ústřední protistrany uvádějí rovněž podrobnosti o programu zátěžového testování, který ústřední protistrana používá k posouzení vhodnosti, přesnosti, spolehlivosti a odolnosti rámce pro řízení rizika likvidity.
3. Tyto strategie a postupy zahrnují přinejmenším metodiky pro zahrnutí výběru a vypracování vhodného testování, včetně portfolia a výběru údajů o trhu, periodicity testování, zvláštních charakteristik rizika spojených s finančními nástroji, u nichž je prováděn clearing, analýzu výsledků testování a výjimky a příslušná potřebná nápravná opatření.
4. Ústřední protistrana do všech testů zahrne veškeré pozice klienta.
ODDÍL 2
Zpětné testování
Článek 49
Postup zpětného testování
1. Ústřední protistrana posoudí své krytí maržemi prostřednictvím následného porovnání zjištěných a očekávaných výsledků získaných použitím modelů marží. Taková analýza zpětného testování se provádí každý den s cílem vyhodnotit, zda existují nějaké testovací výjimky z krytí maržemi. Pokrytí se posuzuje s ohledem na stávající pozice finančních nástrojů a členů clearingového systému a bere v úvahu potenciální dopady vyplývající ze zajištění portfolia a případně související s interoperabilní ústřední protistranou.
2. Ústřední protistrana v rámci svého programu zpětného testování zváží příslušné historické časové horizonty s cílem zajistit, aby použitý rozsah pozorování byl dostatečný ke zmírnění jakéhokoli nepříznivého dopadu na statistickou významnost.
3. Ústřední protistrana ve svém programu zpětného testování zohlední přinejmenším jasné statistické testování a kritéria výkonnosti, které ústřední protistrana určí pro posouzení výsledků zpětného testování.
4. Ústřední protistrana pravidelně podává zprávy o výsledcích a analýze zpětného testování v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, výboru pro rizika a žádá jej o doporučení při přezkumu svého modelu marží.
5. Výsledky a analýza zpětného testování jsou k dispozici všem členům clearingového systému a klientům, pokud je ústřední protistrana zná. Pro všechny ostatní klienty jsou výsledky a analýza zpětného testování k dispozici na vyžádání u příslušných členů clearingového systému. Tyto informace jsou shrnuty v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, a členové clearingového systému a klienti mají přístup pouze k podrobným výsledkům a analýze zpětného testování, které se týkají jejich vlastních portfolií.
6. Ústřední protistrana vymezí postupy, aby upřesnila opatření, která by mohla přijmout, pokud jde o výsledky analýzy zpětného testování.
ODDÍL 3
Testování a analýza citlivosti
Článek 50
Postup testování a analýzy citlivosti
1. Ústřední protistrana provádí testování a analýzu citlivosti, aby posoudila pokrytí svých modelů marží za různých tržních podmínek, s využitím historických údajů z období realizovaných krizových tržních podmínek a hypotetických údajů za období nerealizovaných krizových tržních podmínek.
2. Ústřední protistrana použije celou řadu parametrů a předpokladů, aby zachytila různé historické a hypotetické podmínky, včetně nejvolatilnějších období, ke kterým došlo na trzích, jež obsluhuje, a extrémních změn korelací mezi cenami smluv, u nichž ústřední protistrana provádí clearing, aby porozuměla, jak by výše krytí maržemi mohla být ovlivněna vysoce krizovými tržními podmínkami a změnami důležitých parametrů modelu.
3. Analýza citlivosti se provádí pro řadu skutečných a reprezentativních portfolií členů clearingového systému. Tato reprezentativní portfolia se vybírají na základě citlivosti vůči faktorům významného rizika a korelacím, kterým je ústřední protistrana vystavena. Toto testování a analýza citlivosti jsou navrženy tak, aby byly testovány klíčové parametry a předpoklady modelu počáteční marže v řadě intervalů spolehlivosti s cílem určit citlivost systému na chyby při kalibraci těchto parametrů a předpokladů. Patřičnou pozornost je třeba věnovat časové struktuře rizikových faktorů a předpokládané korelaci mezi rizikovými faktory.
4. Ústřední protistrana vyhodnotí potenciální ztráty pozic členů clearingového systému.
5. Ústřední protistrana vezme případně v úvahu parametry odrážející souběžné selhání členů clearingového systému, kteří vydávají finanční nástroje, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, nebo podkladový nástroj derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí. Případně je třeba rovněž zohlednit dopady selhání klienta, který emituje finanční nástroje, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, nebo podkladový nástroj derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí.
6. Ústřední protistrana pravidelně podává zprávy o výsledcích testování a analýze citlivosti v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, výboru pro rizika a žádá jej o doporučení při přezkumu svého modelu marží.
7. Ústřední protistrana vymezí postupy, aby upřesnila opatření, která by mohla přijmout, pokud jde o výsledky analýzy testování citlivosti.
ODDÍL 4
Zátěžové testování
Článek 51
Postup zátěžového testování
1. Při zátěžovém testování ústřední protistrany se použijí zátěžové parametry, předpoklady a scénáře pro modely používané k odhadu expozic, aby se zajistilo, že její finanční zdroje jsou za mimořádných, ale možných tržních podmínek dostatečné k pokrytí těchto expozic.
2. V rámci programu zátěžového testování ústřední protistrany se požaduje, aby ústřední protistrana pravidelně prováděla řadu zátěžových testů a zohlednila produktový mix ústřední protistrany a všechny prvky svých modelů a jejich metodik a svůj rámec pro řízení rizika likvidity.
3. Program zátěžového testování ústřední protistrany stanoví, že zátěžové testy se provádí s využitím definovaných scénářů zátěžového testování, které se týkají jak realizovaných, tak hypotetických mimořádných, ale možných tržních podmínek podle kapitoly VII. Realizované podmínky, které se mají použít, se případně přezkoumají a upraví. Ústřední protistrana rovněž zváží jiné formy vhodných scénářů zátěžového testování, včetně mimo jiné technického nebo finančního selhání svých zúčtovacích bank, nostro zprostředkovatelů, bank provádějících úschovu, poskytovatelů likvidity nebo interoperabilních ústředních protistran.
4. Ústřední protistrana musí být schopna rychle upravit své zátěžové testy tak, aby obsáhly nová nebo nově se objevující rizika.
5. Ústřední protistrana zohlední potenciální ztráty vyplývající ze selhání klienta, pokud je znám, jenž provádí clearing přes více členů clearingového systému.
6. Ústřední protistrana pravidelně podává zprávy o výsledcích a analýze zátěžového testování v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, výboru pro rizika a žádá jej o doporučení při přezkumu svých modelů, jejich metodik a svého rámce pro řízení rizika likvidity.
7. Výsledky a analýza zátěžového testování se zpřístupní všem členům clearingového systému a klientům, pokud je ústřední protistrana zná. Pro všechny ostatní klienty jsou výsledky a analýza testování k dispozici na vyžádání u příslušných členů clearingového systému. Tyto informace jsou shrnuty v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, a členové clearingového systému a klienti mají přístup pouze k podrobným výsledkům a analýze zátěžového testování, které se týkají jejich vlastních portfolií.
8. Ústřední protistrana vymezí postupy, aby upřesnila opatření, která by mohla přijmout, pokud jde o výsledky analýzy zátěžového testování.
Článek 52
Rizikové faktory zátěžového testování
1. Ústřední protistrana stanoví relevantní rizikové faktory, které jsou specifické pro smlouvy, jejichž clearing provádí, jež by mohly ovlivnit její ztráty, a má k dispozici vhodnou metodu k měření. Zátěžové testování ústřední protistrany případně zohlední přinejmenším rizikové faktory specifické pro tyto druhy finančních nástrojů:
a)
smlouvy související s úrokovými sazbami: Rizikové faktory týkající se úrokových sazeb v každé měně, ve které ústřední protistrana provádí clearing finančních nástrojů. Modelování výnosové křivky se rozdělí do různých segmentů splatnosti s cílem zachytit změny volatility úrokových sazeb na výnosové křivce. Počet souvisejících rizikových faktorů závisí na komplexnosti smluv o úrokových sazbách, jejichž clearing ústřední protistrana provádí. Bazické riziko, které vyplývá z ne zcela korelovaných pohybů mezi vládními a ostatními úrokovými sazbami s pevným výnosem, se zaznamená odděleně;
b)
smlouvy související se směnnými kurzy: Rizikové faktory týkající se každé cizí měny, ve které ústřední protistrana provádí clearing finančních nástrojů, a směnného kurzu mezi měnou, v níž jsou realizovány výzvy k doplnění zajištění a měnou, ve které ústřední protistrana provádí clearing finančních nástrojů;
c)
smlouvy související s akciemi: Rizikové faktory týkající se volatility jednotlivých emisí akcií na všech trzích, kde ústřední protistrana provádí clearing, a volatility různých sektorů celkového akciového trhu. Propracovanost a povaha techniky modelování pro daný trh musí odpovídat expozici ústřední protistrany vůči celkovému trhu, jakož i její koncentraci při jednotlivých emisích akcií na daném trhu;
d)
komoditní smlouvy: Rizikové faktory, které zohledňují různé kategorie a podkategorie komoditních smluv a souvisejících derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, případně včetně změn výnosu z držení mezi derivátovými pozicemi a hotovostními pozicemi pro danou komoditu;
e)
smlouvy související s úvěry: Rizikové faktory, které zohledňují riziko pádu do defaultu, včetně kumulovaného rizika vyplývajícího z vícenásobných selhání, bazického rizika a volatility míry výtěžnosti.
2. Ve svém zátěžovém testování se ústřední protistrana rovněž patřičně zaměří přinejmenším na tyto skutečnosti:
a)
korelace, včetně korelací mezi identifikovanými rizikovými faktory a podobnými smlouvami, jejichž clearing ústřední protistrana provádí;
b)
faktory týkající se implicitní a historické volatility smlouvy, u níž se provádí clearing;
c)
specifické charakteristiky všech nových smluv, u nichž má ústřední protistrana provést clearing;
d)
riziko koncentrace, a to včetně vůči členovi clearingového systému a subjektům v rámci skupiny členů clearingového systému;
e)
vzájemné závislosti a vícečetné vztahy;
f)
relevantní rizika včetně měnového rizika;
g)
stanovené limity expozic;
h)
riziko pozitivní korelace.
Článek 53
Zátěžové testování celkových finančních zdrojů
1. Program zátěžového testování ústřední protistrany zajistí, aby její kombinace marží, příspěvků do fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů byla dostačující k pokrytí selhání nejméně dvou členů clearingového systému, vůči kterým má největší expozice, za mimořádných, ale možných tržních podmínek. Program zátěžového testování se také zaměří na případné ztráty vyplývající ze selhání subjektů téže skupiny jako dva členové clearingového systému, vůči nimž má největší expozice, za mimořádných, ale možných tržních podmínek.
2. Program zátěžového testování ústřední protistrany zajistí, aby její marže a fond pro riziko selhání byly dostačující přinejmenším k pokrytí selhání člena clearingového systému, vůči kterému má největší expozice, nebo druhého a třetího největšího člena clearingového systému, jestliže je podle článku 42 nařízení (EU) č. 648/2012 součet jejich expozic větší.
3. Ústřední protistrana provede pečlivou analýzu případných ztrát, které by mohla utrpět, a vyhodnotí potenciální ztráty pozic členů clearingového systému, včetně rizika, že likvidace takových pozic by mohla mít dopad na trh a na výši pokrytí maržemi ústřední protistrany.
4. Ústřední protistrana musí ve svých zátěžových testech případně vzít v úvahu dopady selhání člena clearingového systému, který emituje finanční nástroje, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, nebo podkladový nástroj derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí. Případně je rovněž třeba zohlednit dopady selhání klienta, který emituje finanční nástroje, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, nebo podkladový nástroj derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí.
5. Zátěžové testy ústřední protistrany zohlední likvidační období podle článku 26.
Článek 54
Zátěžové testování likvidních finančních zdrojů
1. Program zátěžového testování ústřední protistrany zajistí, že její likvidní finanční zdroje jsou dostatečné v souladu s požadavky stanovenými v kapitole VIII.
2. Ústřední protistrana má jasná a transparentní pravidla a postupy pro řešení nedostatku likvidních finančních zdrojů zdůrazněného v jejích zátěžových testech, aby zajistila vypořádání platebních povinností.
Ústřední protistrana má rovněž jasné postupy pro využívání výsledků a analýzy svých zátěžových testů, aby vyhodnotila a přizpůsobila adekvátnost svého rámce pro řízení rizik likvidity a poskytovatele likvidity.
3. Scénáře zátěžových testů používané pro zátěžové testování likvidních finančních zdrojů zohlední strukturu a provoz ústřední protistrany a obsáhnou všechny subjekty, které by pro ni mohly představovat významné riziko likvidity. Tyto zátěžové testy rovněž vezmou v úvahu všechny silné vazby nebo podobné expozice mezi členy jejího clearingového systému, včetně jiných subjektů, které jsou součástí téže skupiny, a posoudí pravděpodobnost vícenásobných selhání a šíření nákazy mezi členy jejího clearingového systému, kterou mohou tato selhání způsobit.
ODDÍL 5
Pokrytí a využití výsledků testování
Článek 55
Udržování dostatečného pokrytí
1. Ústřední protistrana vytvoří a udržuje postupy pro zachycení změn tržních podmínek, včetně nárůstu volatility či snížení likvidity finančních nástrojů, jejichž clearing provádí, s cílem rychle přizpůsobit výpočet svých maržových požadavků, aby odpovídajícím způsobem zohlednily nové podmínky na trhu.
2. Ústřední protistrana provádí testování svého snížení hodnoty, aby zabezpečila, že zajištění lze proměnit na likvidní prostředky ve výši alespoň jeho snížené hodnoty za zjištěných, mimořádných, ale možných tržních podmínek.
3. Pokud ústřední protistrana vybírá marže ve vztahu k portfoliu a nikoli k produktům, musí průběžně přezkoumávat a testovat kompenzace mezi produkty. Ústřední protistrana založí tyto kompenzace na obezřetné a ekonomicky smysluplné metodice, která odráží míru cenové závislosti mezi produkty. Ústřední protistrana zejména testuje, jak se korelace chovají během období skutečných a hypotetických krizových podmínek na trhu.
Článek 56
Přezkum modelů s použitím výsledků testování
1. Ústřední protistrana má jasné postupy pro určení výše dodatečných marží, které možná bude muset vybrat, a to i vnitrodenně, a pro opětovné nastavení svého modelu marží, pokud zpětné testování naznačuje, že se model nechoval tak, jak se očekávalo, s tím výsledkem, že nestanoví příslušnou výši počáteční marže nezbytnou pro dosažení zamýšlené úrovně spolehlivosti. Pokud ústřední protistrana zjistila, že je nutné účtovat dodatečnou marži, učiní tak v rámci účtování příštích marží.
2. Ústřední protistrana vyhodnotí zdroje výjimek z testování, na které upozornily její zpětné testy. V závislosti na zdroji výjimek rozhodne ústřední protistrana, zda je nutná zásadní změna modelu marží nebo modelů, které tvoří jeho vstupy, a zda je nutné nové nastavení stávajících parametrů.
3. Ústřední protistrana vyhodnotí zdroje výjimek z testování, na které upozornily její zátěžové testy. Podle zdrojů výjimek rozhodne ústřední protistrana, zda je nutná zásadní změna jejích modelů, jejich metodik nebo rámce pro řízení rizika likvidity nebo zda je nutné opětovné nastavení stávajících parametrů a předpokladů.
4. Pokud z výsledků testů vyplývá nedostatečné pokrytí marže, fondu pro riziko selhání nebo jiných finančních zdrojů, ústřední protistrana zvýší celkové pokrytí svých finančních zdrojů na přijatelnou úroveň při dalším účtování marží. Pokud z výsledků testů vyplývá nedostatek likvidních finančních zdrojů, ústřední protistrana zvýší své likvidní finanční zdroje na přijatelnou úroveň, jak nejdříve je to možné.
5. Ústřední protistrana při přezkumu svých modelů, jejich metodik a rámce pro řízení rizika likvidity sleduje frekvenci opětovného výskytu výjimek z testování, aby řádně a bez zbytečného odkladu identifikovala a vyřešila problémy.
ODDÍL 6
Reverzní zátěžové testování
Článek 57
Reverzní zátěžové testování
1. Ústřední protistrana provede reverzní zátěžové testy, které jsou navrženy tak, aby zjistily, za jakých tržních podmínek může kombinace jejích marží, fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů vést k nedostatečnému pokrytí úvěrových expozic, a kdy mohou být její likvidní finanční zdroje nedostatečné. Při provádění těchto testů modeluje ústřední protistrana mimořádné tržní podmínky, které přesahují rámec toho, co je považováno za možné tržní podmínky, aby pomohla určit omezení svých modelů, svého rámce pro řízení rizika likvidity, svých finančních zdrojů a svých likvidních finančních zdrojů.
2. Ústřední protistrana vypracuje reverzní zátěžové testy přizpůsobené specifickým rizikům trhů a smlouvám, pro které poskytuje clearingové služby.
3. Ústřední protistrana použije podmínky vymezené v odstavci 1 a výsledky a analýzu svého reverzního zátěžového testování, aby usnadnila identifikaci mimořádných, ale možných scénářů v souladu s kapitolou VII.
4. Ústřední protistrana pravidelně podává zprávy o svých výsledcích a své analýze reverzního zátěžového testování v podobě, která neporušuje důvěrnost, aby výbor pro rizika mohl ve svém přezkumu vydat doporučení.
ODDÍL 7
Postupy pro případ selhání
Článek 58
Testování postupů pro případ selhání
1. Ústřední protistrana testuje a reviduje své postupy pro případ selhání s cílem zajistit, aby byly účelné i účinné. Ústřední protistrana provádí jako součást testování svých postupů v případě selhání simulační cvičení.
2. Ústřední protistrana po testování svých postupů pro případ selhání identifikuje veškeré nejistoty a vhodně své postupy přizpůsobí, aby tyto nejistoty zmírnila.
3. Ústřední protistrana realizací simulačních cvičení ověří, zda všichni členové clearingového systému a případně klienti a jiné relevantní osoby, včetně interoperabilních ústředních protistran a případných poskytovatelů souvisejících služeb, jsou řádně informováni a jsou si vědomi postupů obsažených ve scénáři pro případ selhání.
ODDÍL 8
Četnost validace a testování
Článek 59
Četnost
1. Ústřední protistrana provádí komplexní validaci svých modelů a jejich metodik nejméně jednou ročně.
2. Ústřední protistrana provádí komplexní validaci svého rámce pro řízení rizika likvidity nejméně jednou ročně.
3. Ústřední protistrana provádí plnou validaci svých modelů pro oceňování nejméně jednou ročně.
4. Ústřední protistrana přezkoumá vhodnost postupů specifikovaných v článku 51 nejméně jednou ročně.
5. Ústřední protistrana analyzuje a sleduje výkonnost svého modelu a pokrytí finančními zdroji v případě selhání zpětným testováním pokrytí maržemi nejméně jednou denně a prováděním zátěžových testů za použití standardních a předem stanovených parametrů a předpokladů nejméně jednou denně.
6. Ústřední protistrana analyzuje a sleduje svůj rámec pro řízení rizika likvidity prováděním zátěžových testů svých likvidních finančních zdrojů nejméně jednou denně.
7. Ústřední protistrana provádí podrobnou důkladnou analýzu výsledků testování nejméně jednou měsíčně, aby zajistila, že scénáře zátěžových testů, modely a rámec pro řízení rizika likvidity, základní parametry a předpoklady jsou správné. Tato analýza se provádí častěji za krizových tržních podmínek, a to včetně situace, kdy finanční nástroje, u nichž je prováděn clearing, nebo trhy, kde se poskytují služby, obecně vykazují vysokou volatilitu, stávají se méně likvidními nebo, pokud se velikost nebo koncentrace pozic držených jejími členy clearingového systému výrazně zvýší nebo pokud se očekává, že ústřední protistrana bude čelit krizovým tržním podmínkám.
8. Analýza citlivosti se provádí nejméně jednou měsíčně, přičemž se použijí výsledky testů citlivosti. Tato analýza by měla být prováděna častěji, pokud jsou trhy nezvykle volatilní nebo méně likvidní nebo pokud se velikost nebo koncentrace pozic držených členy clearingového systému výrazně zvýší.
9. Ústřední protistrana testuje nejméně jednou ročně kompenzace mezi finančními nástroji a způsob, jak se korelace chovají během období skutečných a hypotetických krizových tržních podmínek.
10. Snížení hodnoty ústřední protistrany se testuje nejméně jednou měsíčně.
11. Ústřední protistrana provádí reverzní zátěžové testy nejméně jednou za čtvrt roku.
12. Ústřední protistrana své postupy pro případ selhání testuje a reviduje minimálně čtvrtletně a nejméně jednou ročně provádí simulační cvičení v souladu s článkem 61. Ústřední protistrana rovněž provádí simulační cvičení poté, co došlo k jakékoli zásadní změně jejích postupů pro případ selhání.
ODDÍL 9
Časové horizonty použité pro provádění testů
Článek 60
Časové horizonty
1. Časové horizonty použité pro zátěžové testy jsou vymezeny v souladu s kapitolou VII a zahrnují budoucí mimořádné, ale možné tržní podmínky.
2. Historické časové horizonty použité pro zpětné testy zahrnují údaje minimálně z posledního roku nebo dobu, po kterou provádí ústřední protistrana clearing relevantních finančních nástrojů, pokud je to méně než jeden rok.
ODDÍL 10
Zveřejňování informací
Článek 61
Informace, které mají být zveřejněny
1. Ústřední protistrana zveřejní všeobecné zásady, které jsou základem pro její modely a jejich metodiky, povahu prováděných testů s obecným souhrnem výsledků testů a všechna přijatá nápravná opatření.
2. Ústřední protistrana zveřejní klíčové aspekty svých postupů pro případ selhání, včetně:
a)
okolností, za nichž mohou být opatření přijata;
b)
toho, kdo může tato opatření učinit;
c)
rozsahu opatření, která mohou být přijata, včetně zacházení jak s vlastními pozicemi, tak s pozicemi klientů, finančními prostředky a aktivy;
d)
mechanismů pro řešení závazků ústřední protistrany vůči členům clearingového systému, kteří neselhali;
e)
mechanismů, jejichž cílem je pomoci řešit závazky člena clearingového systému, který selhal, vůči jeho klientům.
Článek 62
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Příloha I oddíl 2 písm. h) se použije po uplynutí tří let od data vstupu tohoto nařízení v platnost, pokud jde o obchody týkající se derivátů uvedených v čl. 2 odst. 4 písm. b) a d) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1227/2011 (10).
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. prosince 2012.
KOMISIJOS DELEGUOTASIS REGLAMENTAS (ES) Nr. 153/2013
2012 m. gruodžio 19 d.
kuriuo Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 648/2012 papildomas nuostatomis dėl pagrindinėms sandorio šalims taikomų reikalavimų techninių reguliavimo standartų
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į Europos Centrinio Banko nuomonę (1),
atsižvelgdama į 2012 m. liepos 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 648/2012 dėl ne biržos išvestinių finansinių priemonių, pagrindinių sandorio šalių ir sandorių duomenų saugyklų (2), visų pirma į jo 25 straipsnio 8 dalį, 26 straipsnio 9 dalį, 29 straipsnio 4 dalį, 34 straipsnio 3 dalį, 41 straipsnio 5 dalį, 42 straipsnio 5 dalį, 44 straipsnio 2 dalį, 45 straipsnio 5 dalį, 46 straipsnio 3 dalį, 47 straipsnio 8 dalį ir 49 straipsnio 4 dalį,
kadangi:
(1)
šio reglamento nuostatos yra glaudžiai susijusios, nes jomis nustatomi organizaciniai reikalavimai, įskaitant reikalavimus dėl įrašų saugojimo ir veiklos tęstinumo, ir rizikos ribojimo reikalavimai, įskaitant reikalavimus dėl garantinių įmokų, įsipareigojimų neįvykdymo fondo, likvidumo rizikos valdymo priemonių, įsipareigojimų neįvykdymo srauto, įkaito, investavimo politikos, modelių peržiūros, testavimo nepalankiausiomis sąlygomis ir grįžtamojo patikrinimo. Siekiant užtikrinti šių nuostatų, kurios turėtų įsigalioti vienu metu, tarpusavio nuoseklumą ir palengvinti sąlygas visapusiškai jas apžvelgti ir su jomis susipažinti vienoje vietoje asmenims, kuriems taikomi šie įpareigojimai, pageidautina visus techninius reguliavimo standartus, kurių reikalaujama pagal Reglamento (ES) Nr. 648/2012 III ir IV antraštines dalis, pateikti viename reglamente;
(2)
turint omenyje pasaulinį finansų rinkų pobūdį, šiame reglamente reikėtų atsižvelgti į finansų rinkos infrastruktūrų principus, kuriuos paskelbė Mokėjimo ir atsiskaitymo sistemų komitetas (CPSS) ir Tarptautinė vertybinių popierių komisijų organizacija (IOSCO) (toliau - CPSS ir IOSCO principai) ir kurie yra pasaulinis pagrindinėms sandorio šalims taikomų reguliavimo reikalavimų standartas;
(3)
siekiant užtikrinti, kad pagrindinės sandorio šalys būtų saugios ir patikimos visomis rinkos sąlygomis, svarbu, kad jos patvirtintų rizikos ribojimo principais pagrįsto rizikos valdymo procedūras, kurios tinkamai apimtų visų rūšių joms kylančią arba galinčią kilti riziką. Šiuo atžvilgiu rizikos valdymo standartai, kuriuos pagrindinės sandorio šalys faktiškai įgyvendina, turėtų būti griežtesni už šiame reglamente išdėstytus standartus, jei laikoma, kad tai yra tinkama rizikos valdymo tikslais;
(4)
siekiant aiškiai nustatyti tam tikras sąvokas iš Reglamento (ES) Nr. 648/2012 ir patikslinti technines sąlygas, būtinas šiam techniniam standartui parengti, reikėtų apibrėžti tam tikrus terminus;
(5)
svarbu užtikrinti, kad pripažintos trečiosios šalies pagrindinės sandorio šalys netrikdytų tvarkingo Sąjungos rinkų veikimo. Todėl labai svarbu užtikrinti, kad pripažintos pagrindinės sandorio šalys negalėtų taikyti už Sąjungos standartus mažesnių rizikos valdymo reikalavimų, kai tai galėtų sukelti reguliacinį arbitražą. Informacija, kurią reikėtų pateikti EVPRI dėl trečiosios šalies pagrindinės sandorio šalies pripažinimo, turėtų sudaryti sąlygas EVPRI įvertinti, ar ta pagrindinė sandorio šalis visapusiškai laikosi toje trečiojoje šalyje taikomų rizikos ribojimo reikalavimų. Be to, Komisijai atliekant lygiavertiškumo nustatymą reikėtų užtikrinti, kad trečiosios šalies įstatymai ir kiti teisės aktai būtų lygiaverčiai visoms Reglamento (ES) Nr. 648/2012 IV antraštinės dalies ir šio reglamento nuostatoms;
(6)
siekiant užtikrinti tinkamo lygio investuotojų apsaugą, pripažindama trečiosios šalies pagrindines sandorio šalis Europos vertybinių popierių ir rinkų institucija (EVPRI) gali reikalauti papildomos informacijos, šalia informacijos, kuri absoliučiai būtina, kad būtų įvertinta, ar laikomasi Reglamente (ES) Nr. 648/2012 nustatytų sąlygų;
(7)
nuolatinis vertinimas, ar trečiosios šalies pagrindinė sandorio šalis visapusiškai laikosi tokioje trečiojoje šalyje taikomų rizikos ribojimo reikalavimų, yra trečiosios šalies kompetentingos institucijos pareiga. Informacija, kurią EVPRI turi pateikti paraišką teikianti trečiosios šalies pagrindinė sandorio šalis, turėtų būti teikiama ne siekiant atkartoti trečiosios šalies kompetentingos institucijos vertinimą, bet užtikrinti, kad pagrindinei sandorio šaliai toje trečiojoje šalyje būtų taikoma veiksminga priežiūra ir užtikrinamas reikalavimų vykdymas, taip garantuojant aukšto lygio investuotojų apsaugą;
(8)
kad EVPRI galėtų atlikti išsamų vertinimą, paraišką teikiančios trečiosios šalies pagrindinės sandorio šalies pateiktą informaciją reikėtų papildyti informacija, būtina siekiant įvertinti nuolatinės priežiūros, reikalavimų vykdymo užtikrinimo įgaliojimų ir veiksmų, kurių imasi trečiosios šalies kompetentinga institucija, veiksmingumą. Tokia informacija turėtų būti teikiama pagal bendradarbiavimo susitarimą, sudarytą vadovaujantis Reglamentu (ES) Nr. 648/2012. Tokiu bendradarbiavimo susitarimu reikėtų užtikrinti, kad EVPRI būtų laiku informuojama apie pagrindinei sandorio šaliai, teikiančiai pripažinimo paraišką, taikomus priežiūros arba reikalavimų vykdymo užtikrinimo veiksmus ir sąlygų, kuriomis atitinkamai pagrindinei sandorio šaliai suteiktas leidimas, pasikeitimus, taip pat atitinkamą informacijos, kurią pagrindinė sandorio šalis iš pradžių pateikė per pripažinimo procesą, atnaujinimą;
(9)
reikia papildomai patikslinti Reglamento (ES) Nr. 648/2012 reikalavimus, susijusius su vidaus rizikos atskaitomybės linijomis, kad būtų įgyvendinta rizikos valdymo sistema, kuri apima vidaus rizikos valdymo proceso struktūrą, teises ir atsakomybę. Valdymo tvarkoje turėtų būti atsižvelgiama į įvairius Sąjungos bendrovių teisės režimus siekiant užtikrinti, kad pagrindinės sandorio šalys veiktų patikimoje teisinėje aplinkoje;
(10)
siekiant užtikrinti, kad pagrindinė sandorio šalis įgyvendintų tinkamas procedūras, kad laikytųsi šio reglamento, Reglamento (ES) Nr. 648/2012 ir Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 1249/2012 (3), reikėtų patikslinti pagrindinės sandorio šalies atitikties užtikrinimo funkciją vykdančių asmenų vaidmenį ir atsakomybę;
(11)
būtina aiškiai apibrėžti valdybos ir vyresniosios vadovybės atsakomybę, taip pat patikslinti būtiniausius reikalavimus dėl valdybos veikimo siekiant užtikrinti, kad pagrindinės sandorio šalies organizacinė struktūra sudarytų sąlygas jai nuolat ir tvarkingai teikti savo paslaugas ir vykdyti veiklą. Taip pat būtina nustatyti aiškias ir tiesiogines atskaitomybės linijas, kad būtų užtikrinta atskaitomybė;
(12)
siekiant užtikrinti patikimą ir rizikos ribojimo principais pagrįstą pagrindinės sandorio šalies valdymą, svarbu, kad jos atlyginimų politikoje nebūtų paskatų prisiimti per didelę riziką. Kad atlyginimų politika atliktų savo paskirtį, valdyba turėtų ją tinkamai stebėti ir peržiūrėti ir įsteigti specialų komitetą, kuris tinkamai prižiūrėtų atlyginimų politikos vykdymą;
(13)
siekiant užtikrinti, kad pagrindinės sandorio šalys veiktų turėdamos būtinus žmogiškuosius išteklius, kad galėtų vykdyti visus savo įsipareigojimus, kad pagrindinės sandorio šalys būtų atskaitingos už savo veiklos vykdymą ir kad kompetentingos institucijos prižiūrimose pagrindinėse sandorio šalyse turėtų atitinkamus asmenis ryšiams, pagrindinės sandorio šalys turėtų turėti bent vyriausiąjį rizikos valdymo pareigūną, vyriausiąjį atitikties užtikrinimo pareigūną ir vyriausiąjį technologijų pareigūną;
(14)
pagrindinės sandorio šalys turėtų tinkamai vertinti ir stebėti, kokiu mastu valdybos nariams, kurie yra skirtingų subjektų valdybų nariai, kyla interesų konfliktų pagrindinės sandorio šalies grupės viduje ir už jos ribų. Valdybos nariams neturėtų būti draudžiama būti skirtingų valdybų nariais, nebent dėl to kiltų interesų konfliktų;
(15)
kad turėtų veiksmingą audito funkciją, pagrindinė sandorio šalis turėtų apibrėžti savo vidaus auditorių atsakomybę ir atskaitomybės linijas siekdama užtikrinti, kad apie svarbius klausimus būtų laiku informuojama pagrindinės sandorio šalies valdyba ir kompetentingos institucijos. Nustatant ir palaikant vidaus audito funkciją, reikėtų aiškiai apibrėžti tokią funkciją vykdančių asmenų misiją, nepriklausomybę ir objektyvumą, kompetencijos sritį ir atsakomybę, įgaliojimus, atskaitomybę ir veiklos standartus;
(16)
kad veiksmingai vykdytų savo pareigas, atitinkama kompetentinga institucija turėtų turėti galimybę susipažinti su visa informacija, kuri būtina norint nustatyti, ar pagrindinė sandorio šalis atitinka leidimo suteikimo sąlygas. Tokią informaciją pagrindinė sandorio šalis turėtų pateikti nepagrįstai nedelsdama;
(17)
pagrindinės sandorio šalies saugomi įrašai turėtų padėti labai gerai žinoti pagrindinės sandorio šalies kredito poziciją tarpuskaitos narių atžvilgiu ir sudaryti sąlygas stebėti numanomą sisteminę riziką. Be to, jie turėtų sudaryti sąlygas kompetentingoms institucijoms, EVPRI ir atitinkamiems Europos centrinių bankų sistemos (ECBS) nariams tinkamai atkurti tarpuskaitos procesą, kad būtų galima įvertinti, ar laikomasi reguliavimo reikalavimų, įskaitant ataskaitų teikimo reikalavimus. Užregistruoti tie duomenys taip pat yra naudingi pagrindinėms sandorio šalims vykdant reguliavimo reikalavimus ir įsipareigojimus tarpuskaitos nariams ir ginčų atveju;
(18)
pagrindinių sandorio šalių sandorių duomenų saugykloms pateikti duomenys turėtų būti registruojami, kad kompetentingos institucijos galėtų patikrinti, ar pagrindinės sandorio šalys vykdo Reglamente (ES) Nr. 648/2012 nustatytą prievolę teikti ataskaitas, ir lengvai susipažinti su informacija, kai jos nėra sandorių duomenų saugyklose;
(19)
siekiant užtikrinti, kad pagrindinės sandorio šalys tinkamai teiktų ataskaitas, su sandorių įrašų saugojimu susijusių reikalavimų sąvokos turėtų atitikti tas pačias Reglamento (ES) Nr. 648/2012 9 straipsnyje nustatytos prievolės teikti ataskaitas sąvokas;
(20)
siekiant užtikrinti veiklos tęstinumą esant sutrikimams, antrinė pagrindinės sandorio šalies duomenų apdorojimo vieta turėtų būti pakankamai toli ir pakankamai geografiškai atskirta nuo pirminės vietos, kad jai negrėstų ta pati nelaimė, dėl kurios nebeveiktų pirminė vieta. Reikėtų sukurti scenarijus krizės reiškinių poveikiui ypatingos svarbos paslaugoms išanalizuoti, įskaitant scenarijus, kuriuose numatomas atvejis, kai dėl gaivalinės nelaimės sistemos neveikia. Šios analizės turėtų būti periodiškai peržiūrimos;
(21)
pagrindinės sandorio šalys yra sisteminės svarbos finansų rinkos infrastruktūros ir ypatingos svarbos funkcijas jos turėtų atkurti per dvi valandas, o idealiu atveju atsarginio duomenų išsaugojimo sistemos duomenų apdorojimą pradėtų iškart po incidento. Be to, pagrindinės sandorio šalys turėtų užtikrinti labai didelę tikimybę, kad nebus prarasta jokių duomenų;
(22)
svarbu, kad tarpuskaitos nario įsipareigojimų neįvykdymas nesukeltų didelių nuostolių kitiems rinkos dalyviams. Todėl reikalaujama, kad pagrindinės sandorio šalys pasinaudodamos sutarties nevykdančios šalies pateiktomis garantinėmis įmokomis padengtų bent jau atitinkamą galimo nuostolio, kurį pagrindinė sandorio šalis galimai patiria per uždarymo procesą, procentinę dalį. Taisyklėse reikėtų nustatyti minimalią procentinę dalį, kuri turėtų būti padengiama iš garantinių įmokų įvairių finansinių priemonių klasių atveju. Be to, pagrindinės sandorio šalys turėtų laikytis principų, kad tinkamai pritaikytų savo garantinių įmokų dydžius prie kiekvienos finansinės priemonės ar portfelio, kurių tarpuskaitą jos atlieka, ypatybių;
(23)
pagrindinės sandorio šalys dėl labai konkurencingos aplinkos neturėtų savo garantinių įmokų sumažinti iki tokio lygio, kad keltų grėsmę savo saugai. Todėl garantinių įmokų skaičiavimai turėtų atitikti konkrečius reikalavimus dėl jų esminių sudedamųjų dalių. Šiuo atžvilgiu nustatant garantines įmokas reikėtų atsižvelgti į įvairiausias rinkos sąlygas, įskaitant nepalankiausių sąlygų laikotarpius;
(24)
reikėtų nustatyti taisykles, kad būtų nurodyta tinkama procentinė dalis ir laikotarpiai, susiję su likvidavimo laikotarpiu bei praeities duomenų kintamumo apskaičiavimu. Tačiau, siekiant užtikrinti, kad pagrindinės sandorio šalys tinkamai valdytų joms kylančią riziką, pageidautina nenurodyti metodo, pagal kurį pagrindinė sandorio šalis turėtų apskaičiuoti garantinės įmokos reikalavimus remdamasi šiais parametrais. Dėl tų pačių priežasčių pagrindinėms sandorio šalims neturėtų būti draudžiama remtis įvairiomis patikimomis metodikomis nustatant portfelio garantines įmokas, joms turėtų būti leidžiama remtis metodais, grindžiamais finansinės priemonės arba finansinių priemonių rinkinio, kurių tarpuskaitą jos atlieka, kainos rizikos koreliacijomis, taip pat visais tinkamais metodais, grindžiamais lygiaverčiais statistiniais priklausomybės parametrais;
(25)
kad nustatytų laikotarpį, per kurį pagrindinei sandorio šaliai kyla rinkos rizika, susijusi su sutarties nevykdančios šalies pozicijos valdymu, pagrindinė sandorio šalis turėtų apsvarstyti atitinkamas finansinių priemonių arba portfelio, kurių tarpuskaita atliekama, ypatybes, pvz., jų likvidumo lygį ir pozicijos dydį arba jos koncentraciją. Pagrindinė sandorio šalis turėtų pagal rizikos ribojimo principus įvertinti laiką, kurio reikia sutarties nevykdančios šalies pozicijai visiškai uždaryti nuo paskutinio garantinių įmokų surinkimo, pozicijos dydį ir jos koncentraciją;
(26)
kad nesukeltų ir nedidintų finansinio nestabilumo, pagrindinės sandorio šalys turėtų, kiek praktiškai įmanoma, patvirtinti perspektyvines garantinės įmokos metodikas, kuriomis ribojama garantinės įmokos reikalavimų prociklinių pokyčių tikimybė kartu nemažinant pagrindinės sandorio šalies atsparumo;
(27)
ne biržos išvestinėms finansinėms priemonėms taikomas didesnis pasikliautinasis intervalas paprastai yra pagrįstas, nes tiems produktams gali būti būdinga mažiau patikima kainodara ir turima mažiau praeities duomenų pozicijų įverčiams pagrįsti. Pagrindinės sandorio šalys gali atlikti ne biržos išvestinių finansinių priemonių, kurioms tai nebūdinga ir kurios turi tas pačias rizikos ypatybes kaip ir biržos išvestinės finansinės priemonės, tarpuskaitą ir turėtų turėti galimybę tų produktų tarpuskaitą atlikti nuosekliai ir nepriklausomai nuo įvykdymo metodo;
(28)
esminė pagrindinės sandorio šalies rizikos valdymo sudedamoji dalis - tinkama ekstremalių, bet tikėtinų rinkos sąlygų apibrėžtis. Kad pagrindinės sandorio šalies rizikos valdymo sistema būtų nuolat atnaujinama, ekstremalias, bet tikėtinas rinkos sąlygas reikėtų laikyti ne statiška sąvoka, bet sąlygomis, kurios laikui bėgant kinta ir įvairiose rinkose yra skirtingos. Vienas rinkos scenarijus gali būti ekstremalus, bet tikėtinas vienai pagrindinei sandorio šaliai, bet nesvarbus kitai. Pagrindinė sandorio šalis turėtų nustatyti tvirtą vidaus politikos sistemą, skirtą riziką keliančioms rinkoms nustatyti, ir taikyti bendrus būtiniausius standartus ekstremalioms, bet tikėtinoms sąlygoms kiekvienoje nustatytoje rinkoje apibrėžti. Be to, ji turėtų objektyviai apsvarstyti problemų keliose rinkose vienu metu potencialą;
(29)
siekiant užtikrinti, kad būtų įdiegta tinkama ir tvirta valdymo tvarka, rizikos valdymo komitetas turėtų aptarti, o valdyba patvirtinti pagrindinės sandorio šalies sistemą, naudojamą ekstremalioms, bet tikėtinoms rinkos sąlygoms nustatyti. Ji turėtų būti peržiūrima bent kartą per metus, o peržiūros rezultatus turėtų aptarti ir vėliau pranešti valdybai rizikos valdymo komitetas. Atliekant peržiūrą reikėtų užtikrinti, kad ekstremalių, bet tikėtinų rinkos sąlygų apibrėžtyje būtų atsižvelgta į pagrindinės sandorio šalies pozicijų masto ir koncentracijos pokyčius ir pokyčius rinkose, kuriose ji veikia. Tačiau ta peržiūra neturėtų pakeisti reikalavimo, kad pagrindinė sandorio šalis nuolat savo nuožiūra vertintų savo įsipareigojimų neįvykdymo fondo pakankamumą kintant rinkos sąlygoms;
(30)
siekiant užtikrinti veiksmingą pagrindinių sandorio šalių likvidumo rizikos valdymą, turėtų būti reikalaujama, kad jos nustatytų likvidumo rizikos valdymo sistemą. Ta sistema turėtų priklausyti nuo jų įsipareigojimų pobūdžio ir joje reikėtų aptarti priemones, kuriomis pagrindinė sandorio šalis gali naudotis kylančiai likvidumo rizikai vertinti, tikėtinoms likvidumo problemoms nustatyti ir savo likvidžių išteklių pakankamumui užtikrinti;
(31)
turėtų būti reikalaujama, kad vertindama savo likvidžių išteklių pakankamumą pagrindinė sandorio šalis apsvarstytų turimų išteklių dydį ir likvidumą, taip pat galimą to turto koncentracijos riziką. Svarbu, kad pagrindinės sandorio šalys turėtų galimybę nustatyti su savo ištekliais susijusią visų svarbiausių rūšių likvidumo rizikos koncentraciją, kad pagrindinės sandorio šalies likvidumo ištekliai būtų prieinami nedelsiant, kai būtina. Be to, pagrindinės sandorio šalys turėtų apsvarstyti papildomą riziką, kylančią dėl įvairių santykių, tarpusavio priklausomybės ir koncentracijos;
(32)
kadangi likvidžios lėšos turi būti be kliūčių prieinamos tos pačios dienos sandoriams arba netgi dienos sandoriams, pagrindinė sandorio šalis galėtų naudoti pinigus emisijos centriniame banke, pinigus kreditinguose komerciniuose bankuose, įsipareigotas kredito linijas, įsipareigotus atpirkimo sandorius, lengvai parduodamus saugomus įkaitus ir be kliūčių prieinamas investicijas, kurios konvertuojamos į pinigus pagal iš anksto aptartus ir labai patikimus finansavimo susitarimus netgi nepalankiausiomis rinkos sąlygomis. Tokie pinigai ir įkaitas iš anksto aptartų likvidžių finansinių išteklių dalimi turėtų būti laikomi tik tam tikromis sąlygomis;
(33)
kad pagrindinėms sandorio šalims būtų nustatyta būtina paskata nustatyti rizikos ribojimo reikalavimus ir tą sumą laikyti tinkamo dydžio kartu vengiant reguliacinio arbitražo, svarbu nustatyti bendrą konkrečios skiriamų nuosavų išteklių, kuriuos pagrindinė sandorio šalis turėtų turėti, kad galėtų panaudoti įsipareigojimų neįvykdymo srautui, sumos apskaičiavimo ir palaikymo metodiką. Labai svarbu, kad tie ištekliai įsipareigojimų neįvykdymo nuostoliams padengti būtų atskiri ir jų funkcija skirtųsi nuo minimalaus pagrindinės sandorio šalies kapitalo poreikio skirtingai rizikai, kuri gali kilti pagrindinei sandorio šaliai, padengti;
(34)
kad būtų užtikrintos lygiavertės pagrindinių sandorio šalių veiklos sąlygos, svarbu, kad pagrindinės sandorio šalys taikytų nuoseklią metodiką nuosaviems ištekliams, skirtiems panaudoti įsipareigojimų neįvykdymo srautui, apskaičiuoti. Jei būtų leidžiama pagrindinėms sandorio šalims savo nuožiūra įgyvendinti nepakankamai aiškią metodiką, rezultatai būtų labai skirtingi tarp pagrindinių sandorio šalių ir taip būtų skatinamas reguliacinis arbitražas. Todėl labai svarbu, kad pagrindinės sandorio šalys negalėtų metodikos taikyti savo nuožiūra. Taigi, būtų tikslinga nustatyti paprastą procentinę dalį, grindžiamą aiškiai nustatomu vienetu ir aiškia metodika, siekiant užtikrinti, kad pagrindinių sandorio šalių nuosavi ištekliai, skirti panaudoti įsipareigojimų neįvykdymo srautui, būtų apskaičiuojami nuosekliai;
(35)
siekiant užtikrinti, kad priimtinas įkaitas būtų labai likvidus ir galėtų būti greitai konvertuojamas į pinigus darant kiek įmanoma mažesnį poveikį kainai, reikėtų nustatyti būtiniausius kriterijus. Tie kriterijai turėtų būti susiję su įkaito emitentu ir tuo, kokiu mastu jį galima likviduoti rinkoje ir ar jo vertė koreliuoja su įkaitą teikiančio nario kreditingumu, kad būtų atsižvelgta į galimą netinkamai parinkto įkaito riziką. Pagrindinė sandorio šalis turėtų turėti galimybę prireikus taikyti papildomus kriterijus, kad pasiektų pageidautiną atsparumą;
(36)
pagrindinės sandorio šalys turėtų priimti tik labai likvidų įkaitą, kurio kredito ir rinkos rizika minimali. Siekiant užtikrinti, kad pagrindinės sandorio šalies laikomas įkaitas visuomet liktų labai likvidus, būtina, kad pagrindinės sandorio šalys nustatytų skaidrią ir nuspėjamą politiką ir procedūras, skirtas turto, priimamo kaip įkaitas, likvidumui vertinti ir nuolat stebėti, ir įgyvendintų tinkamas vertinimo metodikas. Todėl pagrindinės sandorio šalys taip pat turėtų įgyvendinti koncentracijos ribas, kuriomis palaikoma pakankama įkaito diversifikacija siekiant užtikrinti, kad būtų galima skubiai jį likviduoti nepatiriant didelio rinkos rizikos poveikio jo vertei. Nustatydamos tinkamo įkaito ir koncentracijos ribų politiką, jos turėtų atsižvelgti į bendrą tokio įkaito prieinamumą turint omenyje galimą makroekonominį jų politikos poveikį;
(37)
siekiant išvengti netinkamai parinkto įkaito rizikos, apskritai tarpuskaitos nariams neturėtų būti leidžiama kaip įkaitą naudoti savo pačių vertybinius popierius arba tos pačios grupės subjekto išleistus vertybinius popierius. Tačiau pagrindinė sandorio šalis turėtų turėti galimybę leisti, kad tarpuskaitos nariai teiktų padengtas obligacijas, apsaugotas nuo emitento nemokumo. Vis dėlto pagrindinis įkaitas turėtų būti tinkamai atskirtas nuo emitento ir atitikti būtiniausius įkaito priimtinumo kriterijus. Tarpuskaitos narys neturėtų leisti finansinių priemonių, kurių pagrindinis tikslas būtų tas, kad kitas tarpuskaitos narys jas naudotų kaip įkaitą;
(38)
siekiant užtikrinti pagrindinių sandorio šalių saugą, pagrindinė sandorio šalis komercinio banko garantiją kaip įkaitą turėtų priimti tik nuodugniai įvertinusi emitentą ir garantijos teisinę, sutartinę ir veiklos sistemą. Reikėtų vengti pagrindinių sandorio šalių neužtikrintų pozicijų komercinių bankų atžvilgiu. Todėl komercinių bankų garantijas galima priimti tik griežtomis sąlygomis. Tos sąlygos paprastai yra tenkinamos rinkose, kurioms būdinga didelė komercinių bankų, norinčių teikti kreditą ne finansų tarpuskaitos nariams, koncentracija. Dėl šios priežasties tokiais atvejais turėtų būti leidžiama didesnė koncentracijos riba;
(39)
kad pagrindinė sandorio šalis apribotų savo rinkos riziką, turėtų būti reikalaujama, kad savo įkaitą ji vertintų bent kartą per dieną. Ji turėtų taikyti rizikos ribojimo principais pagrįstą vertės mažinimą, kuris atspindi galimą įkaito vertės sumažėjimą per laikotarpį nuo paskutinio jo vertinimo iki tada, kai pagrįstai galima manyti, kad įkaitą galima likviduoti nepalankiausiomis rinkos sąlygomis. Nustatant įkaito dydį taip pat turėtų būti atsižvelgiama į galimas netinkamai parinkto įkaito rizikos pozicijas;
(40)
vertės sumažinimas turėtų sudaryti sąlygas pagrindinei sandorio šaliai išvengti didelių ir netikėtų reikiamo įkaito sumos koregavimų, taip kiek įmanoma išvengiant prociklinių padarinių;
(41)
pagrindinės sandorio šalies įkaitas neturėtų būti koncentruotas pagal ribotą emitentų skaičių arba ribotą turtą, kad būtų išvengta galimo didelio neigiamo poveikio kainai, kai įkaitas likviduojamas per trumpą laiką. Dėl šios priežasties koncentruotos įkaito pozicijos neturėtų būti laikomos labai likvidžiomis;
(42)
likvidumo, kredito ir rinkos riziką reikėtų vertinti portfelio lygiu ir atskiros finansinės priemonės lygiu. Koncentruotas portfelis gali turėti didelį neigiamą poveikį įkaito arba finansinių priemonių, į kurias pagrindinė sandorio šalis gali investuoti savo finansinius išteklius, likvidumui, nes mažai tikėtina, kad nepalankiausiomis rinkos sąlygomis būtų įmanoma parduoti dideles pozicijas nesumažėjus rinkos kainai. Dėl tos pačios priežasties pagrindinės sandorio šalies laikomas įkaitas turėtų būti nuolat stebimas ir vertinamas siekiant užtikrinti, kad jis liktų likvidus;
(43)
energetikos išvestinių finansinių priemonių rinkos yra ypač tvirtai susijusios su biržos prekių neatidėliotinų sandorių rinkomis, ir šiose išvestinių finansinių priemonių rinkose ne finansų tarpuskaitos nariai užima didelę dalį. Tose rinkose daug rinkos dalyvių yra ir pagrindinės biržos prekės gamintojai. Kad turėtų pakankamą įkaitą komercinių bankų garantijoms visiškai padengti, tiems ne finansų tarpuskaitos nariams gali prireikti atsisakyti daug esamų pozicijų arba tai gali trukdyti jiems toliau vykdyti savo pozicijų tarpuskaitą kaip tiesioginiams pagrindinės sandorio šalies tarpuskaitos nariams. Tas procesas galėtų sutrikdyti energijos rinkų veikimą rinkos dalyvių likvidumo ir įvairovės atžvilgiu. Todėl jo taikymą reikėtų atidėti tinkamai nustatytam laikotarpiui;
(44)
kad būtų užtikrintas nuoseklus Reglamente (ES) Nr. 648/2012 nustatytos sistemos taikymas, visiems sektoriams turėtų būti taikomi panašūs reikalavimai atsižvelgiant į jiems taikomų taisyklių galutinę formą. Šiuo metu energetikos įmonės veikia pagal nusistovėjusią sistemą, kuriai pritaikyti prie naujų nustatytų reikalavimų reikės laiko, kad būtų išvengta žalingų padarinių realiajai ekonomikai. Todėl tokio tipo rinkoms būtų pageidautina nustatyti taikymo datą, kuri leistų tinkamai atsisakyti dabartinės rinkos praktikos nedarant netinkamo poveikio rinkos struktūrai ir likvidumui;
(45)
pagrindinės sandorio šalies investavimo politikos svarbiausias prioritetas turėtų būti kapitalo išsaugojimo ir likvidumo maksimizavimo principai. Be to, investavimo politika turėtų būti užtikrinama, kad nekiltų interesų konfliktų dėl pagrindinės sandorio šalies komercinių interesų;
(46)
siekiant užtikrinti tarptautinį nuoseklumą, kriterijais, kuriuos finansinės priemonės turėtų atitikti, kad būtų laikomos pagrindinei sandorio šaliai tinkamomis investicijomis, turėtų būti atsižvelgta į 16-ąjį CPSS ir IOSCO principą. Konkrečiai, turėtų būti reikalaujama, kad pagrindinė sandorio šalis taikytų ribojamuosius standartus, susijusius su finansinės priemonės emitentu, finansinės priemonės perleidžiamumu ir finansinės priemonės kredito, rinkos, kintamumo ir valiutos kurso rizika. Pagrindinė sandorio šalis turėtų užtikrinti, kad nepakenktų priemonėms, kurių imtasi jos investicijų rizikos pozicijai apriboti, prisiimdama per dideles pozicijas atskirų finansinių priemonių, finansinių priemonių rūšių, atskirų emitentų, emitentų rūšių arba atskirų depozitoriumų atžvilgiu;
(47)
pagrindinei sandorio šaliai naudojant išvestines finansines priemones kyla papildoma kredito ir rinkos rizika, todėl būtina apibrėžti ribotas aplinkybes, kuriomis pagrindinė sandorio šalis gali savo finansinius išteklius investuoti į išvestines finansines priemones. Turint omenyje, kad pagrindinės sandorio šalies tikslas turėtų būti turėti nulinę grynąją poziciją rinkos rizikos atžvilgiu, vienintelė rizika, nuo kurios pagrindinei sandorio šaliai reikėtų apsidrausti, yra rizika, susijusi su priimamu įkaitu, arba rizika, kylanti dėl tarpuskaitos nario įsipareigojimų neįvykdymo. Rizika, susijusi su pagrindinės sandorio šalies priimamu įkaitu, gali būti pakankamai valdoma atliekant vertės mažinimą, ir nelaikoma, kad pagrindinei sandorio šaliai būtina šiuo atžvilgiu naudoti išvestines finansines priemones. Išvestines finansines priemones pagrindinė sandorio šalis turėtų naudoti tik likvidumo rizikai, kylančiai skirtingų valiutų pozicijoms, valdyti ir įsipareigojimų neįvykdžiusio tarpuskaitos nario portfeliui apdrausti, ir tik tuomet, kai pagrindinės sandorio šalies įsipareigojimų neįvykdymo valdymo procedūrose numatoma naudoti tas priemones;
(48)
siekiant užtikrinti pagrindinių sandorio šalių saugą, joms turėtų būti leidžiama kaip neužtikrintus indėlius laikyti tik minimalią dalį pinigų. Apsaugodamos savo pinigus pagrindinės sandorio šalys turėtų visuomet užtikrinti, kad jos visuomet būtų tinkamai apsaugotos nuo likvidumo rizikos;
(49)
būtina nustatyti griežtus testavimo nepalankiausiomis sąlygomis ir grįžtamojo patikrinimo reikalavimus siekiant užtikrinti, kad pagrindinės sandorio šalies modeliai, jų metodikos ir likvidumo rizikos valdymo sistema tinkamai veiktų, atsižvelgiant į visų rūšių riziką, kylančią pagrindinei sandorio šaliai, kad ji visuomet turėtų pakankamai išteklių tai rizikai padengti;
(50)
siekiant užtikrinti nuoseklų pagrindinių sandorio šalių reikalavimų taikymą, būtina nustatyti išsamias nuostatas dėl atliktino testavimo rūšių, įskaitant ir testavimą nepalankiausiomis sąlygomis, ir grįžtamąjį patikrinimą. Kad būtų prisitaikoma prie didelės vertybinių popierių ir išvestinių finansinių priemonių sandorių, kurių tarpuskaita gali būti atliekama ateityje, įvairovės, atsižvelgiama į pagrindinės sandorio šalies veiklos ir rizikos valdymo metodų skirtumus, sudaromos sąlygos reaguoti į būsimus pokyčius ir naują riziką ir numatomas pakankamas lankstumas, yra būtinas kriterijais grindžiamas metodas;
(51)
tvirtinant pagrindinės sandorio šalies modelius, jų metodikas ir likvidumo rizikos valdymo sistemą, būtina pasitelkti tinkamą nepriklausomą subjektą, kad prieš įgyvendinimą būtų rasta ir imtasi būtinų taisomųjų priemonių ir išvengta reikšmingų interesų konfliktų. Nepriklausomas subjektas turėtų būti pakankamai atskiras nuo pagrindinės sandorio šalies veiklos dalies, kuri rengia, įgyvendina ir taikys peržiūrimą modelį ar politiką, ir jam neturėtų kilti reikšmingas interesų konfliktas. Tas sąlygas galėtų atitikti arba vidaus subjektas, turintis atskiras atskaitomybės linijas, arba išorės subjektas;
(52)
įvairūs pagrindinės sandorio šalies finansinių išteklių aspektai, konkrečiai, garantinės įmokos pakankamumas, įsipareigojimų neįvykdymo fondai ir kiti finansiniai ištekliai, yra skirti skirtingiems scenarijams ir tikslams. Todėl būtina numatyti konkrečius reikalavimus, kuriais būtų atsižvelgiama į šiuos tikslus ir užtikrinamas nuoseklus taikymas visoms pagrindinėms sandorio šalims. Vertindama būtinus išteklius, pagrindinė sandorio šalis neturėtų tarpusavyje užskaityti įsipareigojimų neįvykdžiusių tarpuskaitos narių pozicijų, kad nesumažintų galimo tų pozicijų poveikio;
(53)
skirtingų rūšių finansinėms priemonėms, kurių tarpuskaitą gali atlikti pagrindinė sandorio šalis, kyla įvairių rūšių specifinė rizika. Todėl turėtų būti reikalaujama, kad pagrindinė sandorio šalis nustatydama savo modelius, jų metodikas ir likvidumo rizikos valdymo sistemą apsvarstytų visų rūšių riziką, svarbią rinkose, kurioms ji teikia tarpuskaitos paslaugas, kad tinkamai įvertintų galimą būsimą poziciją. Kad tokia rizika būtų tinkamai apsvarstoma, testavimo nepalankiausiomis sąlygomis reikalavimai turėtų apimti skirtingų rūšių finansinėms priemonėms būdingą riziką;
(54)
kad pagrindinė sandorio šalis užtikrintų, kad jos pradinių garantinių įmokų skaičiavimo modelis atitiktų jos galimas pozicijas, be kasdienio garantinės įmokos pakankamumo grįžtamojo patikrinimo, per kurį vertinamas reikalaujamos sumokėti garantinės įmokos pakankamumas, ji taip pat turi atlikti modelio pagrindinių parametrų ir prielaidų grįžtamąjį patikrinimą. Tai labai svarbu siekiant užtikrinti, kad pagal pagrindinių sandorio šalių modelius pradinė garantinė įmoka būtų tiksliai apskaičiuota;
(55)
griežta garantinės įmokos reikalavimų jautrumo analizė gali tapti dar svarbesnė, kai rinkos yra nelikvidžios arba nestabilios, ir turėtų būti naudojama kintamų svarbių modelio parametrų poveikiui nustatyti. Jautrumo analizė yra veiksminga priemonė paslėptiems trūkumams, kurių neįmanoma rasti atliekant grįžtamąjį patikrinimą, išnagrinėti;
(56)
reguliariai neatliekant testavimo nepalankiausiomis sąlygomis ir grįžtamojo patikrinimo, pagrindinės sandorio šalies finansiniai ir likvidūs ištekliai gali tapti nepakankami jai kylančiai faktinei rizikai padengti. Be to, tinkamas testavimas sudarys sąlygas pagrindinės sandorio šalies modeliams, jų metodikoms ir likvidumo rizikos valdymo sistemai skubiai reaguoti į rinkų pokyčius ir naują riziką. Todėl testavimo rezultatus pagrindinės sandorio šalys turėtų skubiai panaudoti peržiūrėdamos savo modelius, metodikas ir likvidumo rizikos valdymo sistemą;
(57)
ekstremalių rinkos sąlygų modeliavimas gali padėti pagrindinei sandorio šaliai nustatyti savo esamų modelių, likvidumo rizikos valdymo sistemos ir finansinių bei likvidžių išteklių ribas. Tačiau tam pagrindinė sandorio šalis, modeliuodama skirtingas rinkas ir produktus, turi remtis vertinimu savo nuožiūra. Naudinga valdymo priemone, nors ir ne pagrindine, turėtų būti laikomas atvirkštinis testavimas nepalankiausiomis sąlygomis, kad būtų nustatytas tinkamas finansinių išteklių lygis;
(58)
testuojant pagrindinės sandorio šalies įsipareigojimų neįvykdymo procedūras atliekant imitavimą labai svarbu įtraukti tarpuskaitos narius, klientus ir kitas svarbias suinteresuotąsias šalis, siekiant užtikrinti, kad jie turėtų supratimą ir praktinį pajėgumą sėkmingai dalyvauti įsipareigojimų neįvykdymo situacijoje. Imitavimo metu turėtų būti atkartojamas įsipareigojimų neįvykdymo scenarijus, kad būtų parodyti tarpuskaitos narių, klientų ir kitų svarbių suinteresuotųjų šalių vaidmenys ir atsakomybė. Be to, svarbu, kad pagrindinė sandorio šalis turėtų tinkamus mechanizmus, kurie sudaro jai sąlygas nustatyti, ar reikia taisomųjų veiksmų, ir nustatyti nepakankamą taisyklių ir procedūrų aiškumą arba jomis leidžiamą interpretavimą. Pagrindinės sandorio šalies įsipareigojimų neįvykdymo valdymo procedūrų testavimas ypač svarbus, kai ji pasikliauja įsipareigojimus įvykdžiusių tarpuskaitos narių arba trečiųjų asmenų pagalba uždarymo procese ir kai įsipareigojimų neįvykdymo procedūros niekada nebuvo išbandytos per faktinį įsipareigojimų neįvykdymą;
(59)
šis reglamentas grindžiamas Europos vertybinių popierių ir rinkų institucijos (EVPRI) Komisijai pateiktais techninių reguliavimo standartų projektais;
(60)
prieš pateikdama techninių standartų projektus, kuriais grindžiamas šis reglamentas, EVPRI, jei tinkama, konsultavosi su Europos bankininkystės institucija (EBI), Europos sisteminės rizikos valdyba ir ECBS nariais. Pagal 2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1095/2010, kuriuo įsteigiama Europos priežiūros institucija (Europos vertybinių popierių ir rinkų institucija) (4), 10 straipsnį EVPRI surengė atviras viešas konsultacijas dėl tų techninių reguliavimo standartų projektų, išnagrinėjo galimas su jais susijusias išlaidas ir naudą ir paprašė, kad Vertybinių popierių ir rinkų suinteresuotųjų subjektų grupė, įsteigta pagal Reglamento (ES) Nr. 1095/2010 37 straipsnį, pateiktų savo nuomonę,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
I SKYRIUS
BENDROJI INFORMACIJA
1 straipsnis
Terminų apibrėžtys
Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
1) bazinė rizika- rizika, kylanti dėl neidealiai koreliuojančio dviejų ar daugiau turto vienetų arba sutarčių, kurių tarpuskaitą atlieka pagrindinė sandorio šalis, kitimo;
2) pasikliautinasis intervalas- kiekvienai finansinei priemonei, kurios tarpuskaita atliekama, atsižvelgiant į konkretų retrospektyvinės peržiūros laikotarpį nustatyta pozicijų kitimo procentinė dalis, kurią pagrindinė sandorio šalis privalo padengti per tam tikrą likvidavimo laikotarpį;
3) prekės disponavimo pajamingumas- iš fizinės biržos prekės tiesioginės nuosavybės gaunamos pajamos, kurias veikia ir rinkos sąlygos, ir tokie veiksniai kaip fizinio saugojimo išlaidos;
4) garantinės įmokos- garantinės įmokos, kaip nurodyta Reglamento (ES) Nr. 648/2012 41 straipsnyje, kurios gali apimti pradines garantines įmokas ir kintamąsias garantines įmokas;
5) pradinė garantinė įmoka- pagrindinės sandorio šalies renkama garantinė įmoka, skirta galimai būsimai pozicijai garantinę įmoką mokančių tarpuskaitos narių ir, jei tinkama, sąveikių pagrindinių sandorio šalių atžvilgiu padengti laikotarpiu nuo paskutinio garantinės įmokos surinkimo iki pozicijų likvidavimo tarpuskaitos nariui arba sąveikiai pagrindinei sandorio šaliai neįvykdžius įsipareigojimų;
6) kintamoji garantinė įmoka- garantinė įmoka, surenkama arba grąžinama atsižvelgiant į esamas pozicijas, pasikeitusias dėl faktinių rinkos kainų pokyčių;
7) staigaus įsipareigojimų neįvykdymo rizika- rizika, kad sandorio šalis arba emitentas neįvykdys įsipareigojimų netikėtai, kol rinka nespėjo atsižvelgti į padidėjusią jo įsipareigojimų neįvykdymo riziką;
8) likvidavimo laikotarpis- apskaičiuojant garantines įmokas, kurios, pagrindinės sandorio šalies vertinimu, yra būtinos jos pozicijai įsipareigojimų neįvykdžiusio nario atžvilgiu valdyti, naudojamas laikotarpis, kuriuo pagrindinei sandorio šaliai kyla rinkos rizika, susijusi su sutarties nevykdančios šalies pozicijų valdymu;
9) retrospektyvinės peržiūros laikotarpis- laikotarpis praeities duomenų kintamumui apskaičiuoti;
10) testavimo išimtis- testavimo rezultatas, rodantis, kad pagrindinės sandorio šalies modelis arba likvidumo rizikos valdymo sistema neužtikrino numatyto pakankamumo lygio;
11) netinkamai parinkto įkaito rizika- rizika, kylanti dėl sandorio šalies arba emitento atžvilgiu susidariusios pozicijos, kai tos sandorio šalies pateiktas arba to emitento išleistas įkaitas labai koreliuoja su jų pačių kredito rizika.
II SKYRIUS
TREČIŲJŲ ŠALIŲ PAGRINDINIŲ SANDORIO ŠALIŲ PRIPAŽINIMAS
(Reglamento (ES) Nr. 648/2012 25 straipsnis)
2 straipsnis
Informacija, kurią reikia pateikti EVPRI pagrindinei sandorio šaliai pripažinti
Trečiojoje šalyje įsteigtos pagrindinės sandorio šalies teikiamoje pripažinimo paraiškoje pateikiama bent ši informacija:
a)
visas juridinio asmens pavadinimas;
b)
akcininkų arba narių, turinčių akcijų paketą, tapatybė;
c)
valstybių narių, kuriose ji ketina teikti paslaugas, sąrašas;
d)
finansinių priemonių, kurių tarpuskaita atliekama, klasės;
e)
išsami informacija, kuri bus teikiama EVPRI interneto svetainėje pagal Reglamento (ES) Nr. 648/2012 88 straipsnio 1 dalies e punktą;
f)
išsami informacija apie jos finansinius išteklius, jų palaikymo formą bei metodus ir jų apsaugos susitarimus, įskaitant įsipareigojimų neįvykdymo valdymo procedūras;
g)
išsami informacija apie garantinės įmokos metodiką ir įsipareigojimų neįvykdymo fondo apskaičiavimą;
h)
tinkamų įkaitų sąrašas;
i)
verčių, kurių tarpuskaitą atlieka paraišką teikianti pagrindinė sandorio šalis, suskirstymas (jei reikia, perspektyvine forma) pagal kiekvieną Sąjungos valiutą, kuria atliekama tarpuskaita;
j)
testavimų nepalankiausiomis sąlygomis ir grįžtamųjų patikrinimų, atliktų per vienus metus iki paraiškos datos, rezultatai;
k)
jos taisyklės ir vidaus procedūros su įrodymais, kad laikomasi visų toje trečiojoje šalyje taikomų reikalavimų;
l)
išsami informacija apie užsakomųjų paslaugų susitarimus;
m)
išsami informacija apie atskyrimo susitarimus ir atitinkamą teisinį patikimumą bei vykdymo užtikrinimą;
n)
išsami informacija apie pagrindinės sandorio šalies reikalavimus dėl galimybės naudotis jos paslaugomis ir narystės sustabdymo bei nutraukimo sąlygas;
o)
išsami informacija apie sąveikos susitarimus, įskaitant informaciją, pateiktą trečiosios šalies kompetentingai institucijai, kad ji įvertintų tokį susitarimą.
III SKYRIUS
ORGANIZACINIAI REIKALAVIMAI
(Reglamento (ES) Nr. 648/2012 26 straipsnis)
3 straipsnis
Valdymo tvarka
1. Pagrindinės sandorio šalies valdymo tvarkos, kurioje apibrėžiama jos organizacinė struktūra, taip pat aiškiai nurodoma ir dokumentais įtvirtinama jos valdybos ir vyresniosios vadovybės veikimo politika, procedūros ir procesai, pagrindinės sudedamosios dalys, be kitų, yra šios:
a)
valdybos ir valdybos komitetų sudėtis, vaidmuo ir atsakomybė;
b)
vadovybės vaidmuo ir atsakomybė;
c)
vyresniosios vadovybės struktūra;
d)
atskaitomybės linijos tarp vyresniosios vadovybės ir valdybos;
e)
valdybos narių ir vyresniosios vadovybės skyrimo procedūros;
f)
rizikos valdymo, atitikties užtikrinimo ir vidaus kontrolės funkcijų struktūra;
g)
atskaitomybės suinteresuotosioms šalims užtikrinimo procesai.
2. Pagrindinė sandorio šalis turi pakankamai darbuotojų, kad vykdytų visus šiame reglamente ir Reglamente (ES) Nr. 648/2012 nustatytus įpareigojimus. Pagrindinė sandorio šalis savo darbuotojais nesidalija su kitais grupės subjektais, nebent vykdomos užsakomųjų paslaugų susitarimo sąlygos pagal Reglamento (ES) Nr. 648/2012 35 straipsnį.
3. Pagrindinė sandorio šalis nustato aiškias, nuoseklias ir dokumentais įtvirtintas atsakomybės linijas. Pagrindinė sandorio šalis užtikrina, kad vyriausiojo rizikos valdymo pareigūno, vyriausiojo atitikties užtikrinimo pareigūno ir vyriausiojo technologijų pareigūno funkcijas vykdytų skirtingi asmenys, kurie yra pagrindinės sandorio šalies darbuotojai, kuriems patikėta išimtinė atsakomybė už šių funkcijų vykdymą.
4. Grupei priklausanti pagrindinė sandorio šalis atsižvelgia į grupės poveikį jos valdymo tvarkai, įskaitant tai, ar ji pakankamai nepriklausoma, kad kaip atskiras juridinis asmuo laikytųsi reguliavimo įpareigojimų, ir ar jos nepriklausomybei gali pakenkti grupės struktūra arba tai, kad kuris nors valdybos narys yra ir kitų tos pačios grupės subjektų valdybos narys. Visų pirma tokia pagrindinė sandorio šalis apsvarsto konkrečias interesų konfliktų, įskaitant interesų konfliktus, susijusius su užsakomųjų paslaugų susitarimais, prevencijos ir valdymo procedūras.
5. Kai pagrindinės sandorio šalies valdybos sistema dualistinė, šiame reglamente ir Reglamente (ES) Nr. 648/2012 nustatytas valdybos vaidmuo ir atsakomybė atitinkamai paskirstomi stebėtojų tarybai ir direktorių valdybai.
6. Darnios ir nuoseklios valdymo sistemos, kuri reguliariai peržiūrima ir atnaujinama, dalis - rizikos valdymo politika, procedūros, sistemos ir kontrolės priemonės.
4 straipsnis
Rizikos valdymo ir vidaus kontrolės mechanizmai
1. Pagrindinė sandorio šalis turi patikimą visapusiško visos reikšmingos jai kylančios arba galinčios kilti rizikos valdymo sistemą. Pagrindinė sandorio šalis nustato ir dokumentais įtvirtina politiką, procedūras ir sistemas, kuriomis nustatoma, vertinama, stebima ir valdoma tokia rizika. Nustatydama rizikos valdymo politiką, procedūras ir sistemas, pagrindinė sandorio šalis jas sudaro taip, kad užtikrintų, jog tarpuskaitos nariai tinkamai valdytų ir ribotų riziką, kurią jie kelia pagrindinei sandorio šaliai.
2. Pagrindinė sandorio šalis integruotai ir visapusiškai apžvelgia visą svarbią riziką. Tokia rizika apima riziką, kurią jai kelia jos tarpuskaitos nariai ir, jei praktiškai įmanoma, klientai, taip pat kiti subjektai, pvz., sąveikios pagrindinės sandorio šalys, vertybinių popierių atsiskaitymo ir mokėjimo sistemos, atsiskaitymo bankai, likvidumą palaikantys subjektai, centriniai vertybinių popierių depozitoriumai, prekybos vietos, kurioms paslaugas teikia pagrindinė sandorio šalis, ir kiti ypatingos svarbos paslaugų teikėjai, ir riziką, kurią ji pati kelia savo tarpuskaitos nariams, jei praktiškai įmanoma, klientams ir kitiems minėtiems subjektams.
3. Pagrindinė sandorio šalis parengia tinkamas rizikos valdymo priemones, kad galėtų valdyti visą svarbią riziką ir apie ją teikti ataskaitas. Tos priemonės apima sistemos, rinkos ar kitos tarpusavio priklausomybės nustatymą ir valdymą. Jei pagrindinė sandorio šalis teikia su tarpuskaita susijusias paslaugas, kurių rizikos pobūdis skiriasi nuo jos funkcijų ir kurios galimai jai kelia didelę papildomą riziką, pagrindinė sandorio šalis tinkamai valdo tą papildomą riziką. Tai gali apimti teisinį papildomų paslaugų, kurias teikia pagrindinė sandorio šalis, atskyrimą nuo jos pagrindinių funkcijų.
4. Valdymo tvarka užtikrinama, kad pagrindinės sandorio šalies valdyba prisiimtų galutinę atsakomybę ir atskaitomybę už pagrindinės sandorio šalies rizikos valdymą. Valdyba apibrėžia, nustato ir dokumentais įtvirtina tinkamą pagrindinei sandorio šaliai priimtinos rizikos ir pajėgumo absorbuoti riziką lygį. Valdyba ir vyresnioji vadovybė užtikrina, kad pagrindinės sandorio šalies politika, procedūros ir kontrolės priemonės atitiktų pagrindinės sandorio šalies priimtinos rizikos ir pajėgumo absorbuoti riziką lygį ir kad jose būtų nustatyta, kaip pagrindinė sandorio šalis nustato, stebi, valdo riziką ir apie ją teikia ataskaitas.
5. Pagrindinė sandorio šalis naudoja atsparias informacines ir rizikos kontrolės sistemas, kurios pagrindinei sandorio šaliai ir, kai tinkama, jos tarpuskaitos nariams bei, kai įmanoma, klientams suteiktų galimybę laiku gauti informaciją ir tinkamai taikyti rizikos valdymo politiką ir procedūras. Tomis sistemomis bent jau užtikrinama, kad kredito ir likvidumo pozicijos būtų nuolat stebimos pagrindinės sandorio šalies ir, kai tinkama, tarpuskaitos narių bei, kiek praktiškai įmanoma, klientų lygiu.
6. Pagrindinė sandorio šalis užtikrina, kad rizikos valdymo funkciją vykdantys asmenys turėtų būtinus įgaliojimus, išteklius, kompetenciją bei galimybę susipažinti su visa svarbia informacija ir būtų pakankamai nepriklausomi nuo kitas pagrindinės sandorio šalies funkcijas vykdančių asmenų. Pagrindinės sandorio šalies vyriausiasis rizikos valdymo pareigūnas įgyvendina rizikos valdymo sistemą, įskaitant valdybos nustatytą politiką ir procedūras.
7. Pagrindinė sandorio šalis turi tinkamus vidaus kontrolės mechanizmus, kurie padeda valdybai stebėti ir vertinti jos rizikos valdymo politikos, procedūrų ir sistemų tinkamumą ir veiksmingumą. Tokie mechanizmai apima patikimas administracines ir apskaitos procedūras, tvirtą atitikties užtikrinimo funkciją ir nepriklausomą vidaus audito ir tvirtinimo arba peržiūros funkciją.
8. Pagrindinės sandorio šalies finansinė ataskaita rengiama kasmet ir jos auditą atlieka teisės aktų nustatytą auditą atliekantys auditoriai arba audito įmonės, kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2006/43/EB (5).
5 straipsnis
Atitikties užtikrinimo politika ir procedūros
1. Pagrindinė sandorio šalis nustato, įgyvendina ir palaiko tinkamą politiką ir procedūras, skirtas nustatyti riziką, kad pagrindinė sandorio šalis ir jos darbuotojai nesilaikys įpareigojimų pagal šį reglamentą, Reglamentą (ES) Nr. 648/2012 ir Įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 1249/2012, ir su tuo susijusią riziką, taip pat įdiegia tinkamas priemones ir procedūras, skirtas tokiai rizikai sumažinti iki minimumo ir sudaryti sąlygas kompetentingoms institucijoms veiksmingai naudotis savo įgaliojimais pagal tuos reglamentus.
2. Pagrindinė sandorio šalis užtikrina, kad jos taisyklės, procedūros ir sutartiniai santykiai būtų aiškūs ir visapusiški ir jais užtikrinama, kad būtų laikomasi šio reglamento, Reglamento (ES) Nr. 648/2012 ir Įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 1249/2012, taip pat visų kitų taikomų reguliavimo ir priežiūros reikalavimų.
Pagrindinės sandorio šalies taisyklės, procedūros ir sutartiniai santykiai registruojami raštu arba kita patvariąja laikmena. Šios taisyklės, procedūros, sutartiniai santykiai ir visa susijusi medžiaga yra tikslūs, atnaujinti ir be kliūčių prieinami kompetentingai institucijai, tarpuskaitos nariams ir, kai tinkama, klientams.
Pagrindinė sandorio šalis nustato savo taisykles, procedūras ir sutartinius santykius ir išanalizuoja jų patikimumą. Jei būtina, šiai analizei atlikti kreipiamasi nepriklausomos teisinės nuomonės. Pagrindinė sandorio šalis nustato procesą, kaip pasiūlyti ir įgyvendinti jos taisyklių ir procedūrų pakeitimus, prieš įgyvendindama reikšmingus pakeitimus konsultuojasi su visais tarpuskaitos nariais, kuriems daromas poveikis, ir pateikia siūlomus pakeitimus kompetentingai institucijai.
3. Rengdama savo taisykles, procedūras ir sutartinius santykius, pagrindinė sandorio šalis apsvarsto svarbius reguliavimo principus, sektoriaus standartus ir rinkos protokolus ir aiškiai nurodo, kur tokia praktika įtraukta į dokumentus, kuriais nustatomos pagrindinės sandorio šalies, jos tarpuskaitos narių ir kitų atitinkamų trečiųjų asmenų teisės ir pareigos.
4. Pagrindinė sandorio šalis nustato ir išanalizuoja galimų kolizinių normų problemas ir parengia taisykles bei procedūras teisinei rizikai, kylančiai dėl tokių problemų, sušvelninti. Jei būtina, šiai analizei atlikti pagrindinė sandorio šalis kreipiasi nepriklausomos teisinės nuomonės.
Pagrindinės sandorio šalies taisyklėse ir procedūrose aiškiai nurodoma, kurią teisę ketinama taikyti kiekvienam pagrindinės sandorio šalies veiklos ir operacijų aspektui.
6 straipsnis
Atitikties užtikrinimo funkcija
1. Pagrindinė sandorio šalis nustato ir palaiko nuolatinę ir veiksmingą atitikties užtikrinimo funkciją, kurią vykdantys asmenys veikia nepriklausomai nuo kitas pagrindinės sandorio šalies funkcijas vykdančių asmenų. Ji užtikrina, kad atitikties užtikrinimo funkcijai vykdyti būtų turimi būtini įgaliojimai, ištekliai, kompetencija ir galimybė susipažinti su visa svarbia informacija.
Nustatydama atitikties užtikrinimo funkciją, pagrindinė sandorio šalis atsižvelgia į savo veiklos pobūdį, apimtį ir sudėtingumą ir į paslaugų ir veiksmų, kurių buvo imtasi vykdant tą veiklą, pobūdį ir įvairovę.
2. Vyriausiajam atitikties užtikrinimo pareigūnui priskiriama bent ši atsakomybė:
a)
stebėti ir reguliariai vertinti priemonių, nustatytų pagal 5 straipsnio 4 dalį, ir veiksmų, kurių imtasi siekiant pašalinti pagrindinės sandorio šalies įpareigojimų laikymosi trūkumus, tinkamumą ir veiksmingumą;
b)
administruoti vyresniosios vadovybės ir valdybos nustatytą atitikties užtikrinimo politiką ir procedūras;
c)
patarti ir padėti asmenims, atsakingiems už pagrindinės sandorio šalies paslaugų teikimą ir veiklos vykdymą, laikytis pagrindinės sandorio šalies įpareigojimų pagal šį reglamentą, Reglamentą (ES) Nr. 648/2012 ir Įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 1249/2012, taip pat kitų taikomų reguliavimo reikalavimų;
d)
valdybai reguliariai teikti ataskaitas, ar pagrindinė sandorio šalis ir jos darbuotojai laikosi šio reglamento, Reglamento (ES) Nr. 648/2012 ir Įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 1249/2012;
e)
nustatyti procedūras, kaip veiksmingai ištaisyti nesilaikymo atvejus;
f)
užtikrinti, kad vykdant atitikties užtikrinimo funkciją dalyvaujantys atitinkami asmenys nedalyvautų teikiant paslaugas ar vykdant veiklą, kurias jie stebi, ir kad tokių asmenų interesų konfliktai būtų tinkamai nustatomi ir panaikinami.
7 straipsnis
Organizacinė struktūra ir atskaitomybės linijų atskyrimas
1. Pagrindinė sandorio šalis apibrėžia valdybos, vyresniosios vadovybės ir valdybos komitetų sudėtį, vaidmenį ir atsakomybę. Ta tvarka aiškiai išdėstoma ir įtvirtinama dokumentais. Valdyba įsteigia bent jau audito komitetą ir atlyginimų komitetą. Pagal Reglamento (ES) Nr. 648/2012 28 straipsnį įsteigtas rizikos valdymo komitetas yra valdybos patariamasis komitetas.
2. Valdyba prisiima bent šią atsakomybę:
a)
nustatyti aiškius pagrindinės sandorio šalies tikslus ir strategijas;
b)
veiksmingai stebėti vyresniąją vadovybę;
c)
nustatyti tinkamą atlyginimų politiką;
d)
nustatyti ir prižiūrėti rizikos valdymo funkciją;
e)
prižiūrėti atitikties užtikrinimo funkciją ir vidaus kontrolės funkciją;
f)
prižiūrėti užsakomųjų paslaugų susitarimus;
g)
prižiūrėti, ar laikomasi visų šio reglamento, Reglamento (ES) Nr. 648/2012 ir Įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 1249/2012 nuostatų ir visų kitų reguliavimo ir priežiūros reikalavimų;
h)
užtikrinti atskaitomybę akcininkams arba savininkams ir darbuotojams, tarpuskaitos nariams ir jų klientams bei kitoms suinteresuotosioms šalims.
3. Vyresniajai vadovybei priskiriama bent ši atsakomybė:
a)
užtikrinti pagrindinės sandorio šalies veiklos atitiktį valdybos nustatytiems pagrindinės sandorio šalies tikslams ir strategijai;
b)
parengti ir nustatyti atitikties užtikrinimo ir vidaus kontrolės procedūras, kurios padeda siekti pagrindinės sandorio šalies tikslų;
c)
reguliariai peržiūrėti ir testuoti vidaus kontrolės procedūras;
d)
užtikrinti, kad rizikai valdyti ir atitikčiai užtikrinti būtų skiriama pakankamai išteklių;
e)
aktyviai dalyvauti rizikos kontrolės procese;
f)
užtikrinti, kad būtų tinkamai atsižvelgiama į riziką, kurią pagrindinei sandorio šaliai kelia jos atliekama tarpuskaita ir su tarpuskaita susijusi veikla.
4. Užduotis perduodama komitetams arba pakomitečiams, valdyba pasilieka teisę patvirtinti sprendimus, galinčius turėti didelį poveikį pagrindinės sandorio šalies rizikos pobūdžiui.
5. Tvarka, kuria remdamosi veikia valdyba ir vyresnioji vadovybė, apima procesus, skirtus galimiems valdybos ir vyresniosios vadovybės narių interesų konfliktams nustatyti, spręsti ir valdyti.
6. Pagrindinė sandorio šalis turi aiškias ir tiesiogines atskaitomybės linijas tarp valdybos ir vyresniosios vadovybės siekdama užtikrinti, kad vyresnioji vadovybė būtų atskaitinga už savo veiklos rezultatus. Rizikos valdymo, atitikties užtikrinimo ir vidaus audito atskaitomybės linijos yra aiškios ir atskiros nuo kitų pagrindinės sandorio šalies veiklos atskaitomybės linijų. Vyriausiasis rizikos valdymo pareigūnas valdybai ataskaitas teikia arba tiesiogiai, arba per rizikos valdymo komiteto pirmininką. Vyriausiasis atitikties užtikrinimo pareigūnas ir vidaus audito funkciją vykdantys asmenys valdybai ataskaitas teikia tiesiogiai.
8 straipsnis
Atlyginimų politika
1. Atlyginimų komitetas parengia ir toliau plėtoja atlyginimų politiką, prižiūri, kaip vyresnioji vadovybė ją įgyvendina, ir reguliariai peržiūri jos praktinį veikimą. Pati politika įtvirtinama dokumentais ir peržiūrima bent kartą per metus.
2. Atlyginimų politika parengiama taip, kad atlyginimo dydis ir struktūra atitiktų atsargaus rizikos valdymo principus. Politikoje paaiškinama perspektyvinė rizika, esama rizika ir rizikos rezultatai. Išmokėjimo tvarkaraščiai sudaromi atsižvelgiant į rizikos laikotarpius. Visų pirma kintamojo atlyginimo atveju politikoje tinkamai atsižvelgiama į galimą veiklos rezultatų ir rizikos laikotarpių neatitikimą ir užtikrinama, kad mokėjimai būtų atitinkamai atidėti. Fiksuotosios ir kintamosios viso atlyginimo dalys subalansuojamos ir atitinka rizikos išlyginimo principus.
3. Atlyginimų politikoje nustatoma, kad rizikos valdymo, atitikties užtikrinimo ir vidaus audito funkcijas vykdantiems darbuotojams būtų atlyginama nepriklausomai nuo pagrindinės sandorio šalies veiklos rezultatų. Atlyginimo dydis yra tinkamas turint omenyje atsakomybę ir lyginant su atlyginimo dydžiu verslo srityse.
4. Kartą per metus atliekamas atlyginimų politikos nepriklausomas auditas. Jo rezultatai pateikiami kompetentingai institucijai.
9 straipsnis
Informacinių technologijų sistemos
1. Pagrindinė sandorio šalis parengia savo informacinių technologijų sistemų koncepciją ir užtikrina, kad jos būtų patikimos, saugios ir galinčios apdoroti būtiną informaciją, kad pagrindinė sandorio šalis galėtų saugiai ir veiksmingai vykdyti savo veiklą ir operacijas.
Informacinių technologijų struktūra įtvirtinama dokumentais. Sistemos yra parengiamos turint omenyje pagrindinės sandorio šalies veiklos poreikius ir jai kylančią riziką, atsparios (taip pat ir nepalankiausiomis rinkos sąlygomis) ir prireikus keičiamo masto, kad būtų galima apdoroti papildomą informaciją. Pagrindinė sandorio šalis numato procedūras ir pajėgumo planavimą, taip pat pakankamą perteklinį pajėgumą, kad įvykus dideliam sutrikimui sistema galėtų apdoroti visus likusius sandorius iki dienos pabaigos. Pagrindinė sandorio šalis numato naujų technologijų įvedimo procedūras, įskaitant aiškius grįžimo prie senųjų technologijų planus.
2. Kad užtikrintų aukšto lygio informacijos apdorojimo saugumą ir suteiktų sąsajos su savo tarpuskaitos nariais, klientais ir paslaugų teikėjais galimybę, pagrindinė sandorio šalis savo informacinių technologijų sistemas grindžia tarptautiniu mastu pripažįstamais techniniais standartais ir gerąja sektoriaus praktika. Pagrindinė sandorio šalis imituodama nepalankiausias sąlygas atlieka griežtą savo sistemų testavimą prieš pradėdama tas sistemas naudoti, atlikusi didelių pakeitimų ir įvykus dideliam sutrikimui. Rengiant ir atliekant šį testavimą prireikus dalyvauja tarpuskaitos nariai ir klientai, sąveikios pagrindinės sandorio šalys ir kitos suinteresuotosios šalys.
3. Pagrindinė sandorio šalis taiko patikimą informacijos saugumo sistemą, kuria tinkamai valdoma jos informacijos saugumo rizika. Sistema apima tinkamus mechanizmus, politiką ir procedūras, kuriais informacija apsaugoma nuo neleistino atskleidimo, užtikrinamas duomenų tikslumas ir vientisumas ir garantuojama galimybė naudotis pagrindinės sandorio šalies paslaugomis.
4. Informacijos saugumo sistema turi bent šiuos požymius:
a)
prieigos prie sistemos kontrolės priemones;
b)
tinkamas apsaugos priemones nuo įsibrovimo ir neteisėto duomenų naudojimo;
c)
konkrečias priemones duomenų autentiškumui ir vientisumui apsaugoti, įskaitant kriptografijos metodus;
d)
patikimus tinklus ir procedūras tiksliam ir neatidėliotinam duomenų perdavimui be didelių sutrikimų užtikrinti;
e)
audito seką.
5. Informacinių technologijų sistemos ir informacijos saugumo sistema peržiūrimos bent kartą per metus. Joms taikomas nepriklausomas audito vertinimas. To vertinimo rezultatai pranešami valdybai ir pateikiami kompetentingai institucijai.
10 straipsnis
Informacijos atskleidimas
1. Pagrindinė sandorio šalis visuomenei nemokamai teikia šią informaciją:
a)
su savo valdymo tvarka susijusią informaciją, įskaitant:
i)
savo organizacinę struktūrą ir pagrindinius tikslus bei strategijas;
ii)
pagrindinius atlyginimų politikos elementus;
iii)
pagrindinę finansinę informaciją, įskaitant naujausias audituotas finansines ataskaitas;
b)
su savo taisyklėmis susijusią informaciją, įskaitant:
i)
įsipareigojimų neįvykdymo valdymo procedūras, procedūras ir papildomus dokumentus;
ii)
svarbią veiklos tęstinumo informaciją;
iii)
informaciją apie pagrindinės sandorio šalies rizikos valdymo sistemas, metodus ir rezultatus pagal XII skyrių;
iv)
visą svarbią informaciją apie savo struktūrą ir operacijas, apie tarpuskaitos narių ir klientų teises ir pareigas, kad jie galėtų aiškiai nustatyti ir iki galo suprasti naudojimosi pagrindinės sandorio šalies paslaugomis riziką ir sąnaudas;
v)
pagrindinės sandorio šalies dabartines tarpuskaitos paslaugas, įskaitant išsamią informaciją apie kiekvienos paslaugos turinį;
vi)
pagrindinės sandorio šalies rizikos valdymo sistemas, metodus ir rezultatus, įskaitant informaciją apie finansinius išteklius, investavimo politiką, duomenų apie kainas šaltinius ir modelius, naudojamus apskaičiuojant garantinę įmoką;
vii)
teisę ir taisykles, taikomas:
1)
galimybei naudotis pagrindinės sandorio šalies paslaugomis;
2)
sutartims, kurias pagrindinė sandorio šalis sudaro su tarpuskaitos nariais ir, jei praktiškai įmanoma, klientais;
3)
sutartims, kurių tarpuskaitą gali atlikti pagrindinė sandorio šalis;
4)
sąveikos susitarimams;
5)
įkaito ir įmokų į įsipareigojimų neįvykdymo fondą naudojimui, įskaitant pozicijų bei įkaito likvidavimą ir mastą, kuriuo įkaitas apsaugotas nuo trečiųjų asmenų reikalavimų;
c)
su tinkamu įkaitu ir taikomu vertės sumažinimu susijusią informaciją;
d)
visų dabartinių tarpuskaitos narių sąrašą, įskaitant priėmimo į tarpuskaitos narius, narystės sustabdymo ir nutraukimo kriterijus.
Kai kompetentinga institucija pritaria pagrindinei sandorio šaliai, kad informavimas pagal šios dalies b arba c punktą gali sukelti grėsmę verslo paslaptims arba pagrindinės sandorio šalies saugai ir patikimumui, pagrindinė sandorio šalis gali nuspręsti tą informaciją atskleisti taip, kad užkirstų kelią tai rizikai arba ją sumažintų, arba neatskleisti tokios informacijos.
2. Pagrindinė sandorio šalis visuomenei nemokamai atskleidžia informaciją, susijusią su reikšmingais savo valdymo tvarkos, tikslų, strategijų ir svarbiausios politikos, taip pat taikomų taisyklių ir procedūrų pakeitimais.
3. Informacija, kurią pagrindinė sandorio šalis turi atskleisti visuomenei, yra teikiama jos interneto svetainėje. Informacija teikiama bent jau tarptautinių finansų srityje įprasta kalba.
11 straipsnis
Vidaus auditas
1. Pagrindinė sandorio šalis nustato ir palaiko vidaus audito funkciją, kuri yra atskira ir nepriklausoma nuo kitų pagrindinės sandorio šalies funkcijų ir veiklos ir kurią vykdantiems asmenims priskiriamos šios užduotys:
a)
parengti, įgyvendinti ir palaikyti audito planą pagrindinės sandorio šalies sistemų, vidaus kontrolės mechanizmų ir valdymo tvarkos tinkamumui ir veiksmingumui patikrinti ir įvertinti;
b)
teikti rekomendacijas, remiantis pagal a punktą atliekamo darbo rezultatais;
c)
tikrinti, kaip laikomasi tų rekomendacijų;
d)
valdybai teikti ataskaitas vidaus audito klausimais.
2. Vidaus audito funkcijai vykdyti suteikiami būtini įgaliojimai, ištekliai, kompetencija ir galimybė susipažinti su visais svarbiais dokumentais. Ją vykdantys asmenys yra pakankamai nepriklausomi nuo vadovybės ir ataskaitas teikia tiesiogiai valdybai.
3. Vidaus audito funkciją vykdantys asmenys pagrindinės sandorio šalies rizikos valdymo procesų ir kontrolės mechanizmų veiksmingumą vertina proporcingai rizikai, kuri kyla skirtingoms verslo linijoms, ir nepriklausomai nuo vertinamų verslo sričių. Vidaus audito funkciją vykdantiems asmenims suteikiama būtina galimybė susipažinti su informacija, kad jie galėtų peržiūrėti visą pagrindinės sandorio šalies veiklą ir operacijas, procesus ir sistemas, įskaitant užsakomąsias paslaugas.
4. Vidaus audito vertinimai grindžiami visapusišku audito planu, kuris bent kartą per metus peržiūrimas ir apie jį pranešama kompetentingai institucijai. Pagrindinė sandorio šalis užtikrina, kad būtų galima skubiai atlikti specialų auditą atsižvelgiant į einamuosius įvykius. Audito planus ir peržiūrą tvirtina valdyba.
5. Atliekamas nepriklausomas pagrindinės sandorio šalies tarpuskaitos operacijų, rizikos valdymo procesų, vidaus kontrolės mechanizmų ir ataskaitų auditas. Nepriklausomas auditas atliekamas bent kartą per metus.
IV SKYRIUS
ĮRAŠŲ SAUGOJIMAS
(Reglamento (ES) Nr. 648/2012 29 straipsnis)
12 straipsnis
Bendrieji reikalavimai
1. Pagrindinė sandorio šalis įrašus saugo patvariąja laikmena, sudarančia sąlygas informaciją teikti kompetentingoms institucijoms, EVPRI ir atitinkamiems Europos centrinių bankų sistemos (ECBS) nariams, ir tokia forma ir būdu, kad būtų laikomasi šių sąlygų:
a)
galima atkurti kiekvieną svarbų pagrindinės sandorio šalies atliekamo apdorojimo etapą;
b)
galima užregistruoti, atsekti ir gauti pradinį įrašo turinį prieš pataisymus ar kitus pakeitimus;
c)
įdiegtos priemonės, kad būtų užkirstas kelias neleistinai keisti įrašus;
d)
tinkamomis priemonėmis užtikrinamas užregistruotų duomenų saugumas ir konfidencialumas;
e)
į įrašų saugojimo sistemą įtrauktas klaidų nustatymo ir ištaisymo mechanizmas;
f)
įrašų saugojimo sistemoje užtikrinamas nedelsiamas įrašų atkūrimas įvykus sistemos gedimui.
2. Jei įrašai ar informacija naujesni nei šešių mėnesių, 1 dalyje nurodytoms institucijoms jie pateikiami kuo greičiau ir ne vėliau kaip kitos darbo dienos pabaigoje nuo atitinkamos institucijos prašymo gavimo.
3. Jei įrašai ar informacija senesni nei šešių mėnesių, 1 dalyje nurodytoms institucijoms jie pateikiami kuo greičiau ir ne vėliau kaip per penkias darbo dienas nuo atitinkamos institucijos prašymo gavimo.
4. Jei pagrindinės sandorio šalies apdorojamuose įrašuose yra asmens duomenų, pagrindinės sandorio šalys laikosi savo įpareigojimų pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 95/46/EB (6) arba Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 45/2001 (7).
5. Už Sąjungos ribų įrašus sauganti pagrindinė sandorio šalis užtikrina, kad kompetentinga institucija, EVPRI ir atitinkami ECBS nariai su įrašais galėtų susipažinti tokiu pačiu mastu ir per tą patį laikotarpį, lyg jie būtų saugomi Sąjungoje.
6. Kiekviena pagrindinė sandorio šalis nurodo atitinkamus asmenis, kurie per 2 ir 3 dalyse nurodytus atitinkamų įrašų pateikimo terminus kompetentingoms institucijoms gali paaiškinti jos įrašų turinį.
7. Visus įrašus, kuriuos pagrindinė sandorio šalis turi saugoti pagal šį reglamentą, gali tikrinti kompetentinga institucija. Pagrindinė sandorio šalis kompetentingai institucijai paprašius pateikia tiesioginius įrašų, reikalaujamų pagal 13 ir 14 straipsnius, duomenis.
13 straipsnis
Sandorių įrašai
1. Pagrindinė sandorio šalis saugo visų sandorių pagal visas sutartis, kurių tarpuskaitą ji atlieka, įrašus ir užtikrina, kad jos įrašai apimtų visą būtiną informaciją, kad būtų galima visapusiškai ir tiksliai atkurti kiekvienos sutarties tarpuskaitos procesą ir kad kiekvienas kiekvieno sandorio įrašas būtų atskirai atpažįstamas ir būtų galima atlikti jo paiešką bent jau pagal visus laukelius, susijusius su pagrindine sandorio šalimi, sąveikia pagrindine sandorio šalimi, tarpuskaitos nariu, klientu, jei jis žinomas pagrindinei sandorio šaliai, ir finansine priemone.
2. Kiekvieno sandorio, gaunamo tarpuskaitai atlikti, atžvilgiu pagrindinė sandorio šalis gavusi atitinkamą informaciją iškart užregistruoja ir atnaujina šią informaciją:
a)
kainą, normą (kursą) arba skirtumą ir kiekį;
b)
vaidmenį tarpuskaitos procese, nurodant, ar iš įrašą registruojančios pagrindinės sandorio šalies perspektyvos sandoris buvo pirkimas, ar pardavimas;
c)
priemonės identifikavimo duomenis;
d)
tarpuskaitos nario identifikavimo duomenis;
e)
prekybos vietos, kurioje sutartis sudaryta, identifikavimo duomenis;
f)
pagrindinės sandorio šalies įsiterpimo datą ir laiką;
g)
sutarties užbaigimo datą ir laiką;
h)
atsiskaitymo sąlygas ir būdą;
i)
atsiskaitymo už sandorį arba su sandoriu susijusio supirkimo datą bei laiką ir toliau nurodytą informaciją tokiu mastu, kiek taikoma:
i)
pradinio sutarties sudarymo dieną ir laiką;
ii)
pradines sutarties sąlygas ir šalis;
iii)
sąveikios pagrindinės sandorio šalies, atliekančios sandorio dalies tarpuskaitą, jei taikoma, identifikavimo duomenis;
iv)
kliento, įskaitant netiesioginius klientus, jei jie žinomi pagrindinei sandorio šaliai, tapatybę ir sandorio perdavimo atsiskaitymams atlikti (angl. give-up) atveju - sutartį perdavusios šalies identifikavimo duomenis.
14 straipsnis
Pozicijų įrašai
1. Pagrindinė sandorio šalis saugo pozicijų, kurias turi kiekvienas tarpuskaitos narys, įrašus. Saugomi atskiri kiekvienos sąskaitos, laikomos pagal Reglamento (ES) Nr. 648/2012 39 straipsnį, įrašai, ir pagrindinė sandorio šalis užtikrina, kad jos įrašai apimtų visą būtiną informaciją, kad būtų galima visapusiškai ir tiksliai atkurti sandorius, kuriais sukuriama pozicija, ir kad kiekvienas įrašas būtų atpažįstamas ir būtų galima atlikti jo paiešką bent jau pagal visus laukelius, susijusius su pagrindine sandorio šalimi, sąveikia pagrindine sandorio šalimi, tarpuskaitos nariu, klientu, jei jis žinomas pagrindinei sandorio šaliai, ir finansine priemone.
2. Kiekvienos darbo dienos pabaigoje pagrindinė sandorio šalis užregistruoja kiekvieną poziciją, įskaitant toliau nurodytą informaciją tokiu mastu, kiek ji susijusi su atitinkama pozicija:
a)
tarpuskaitos nario, kliento, jei jis žinomas pagrindinei sandorio šaliai, ir sąveikios pagrindinės sandorio šalies, turinčių tokią poziciją, jei taikoma, identifikavimo duomenis;
b)
pozicijos ženklą;
c)
kasdien atliekamą pozicijos vertės apskaičiavimą užregistruojant kainas, kuriomis sutartys įvertintos, ir visą kitą svarbią informaciją.
3. Kiekvieno tarpuskaitos nario ir kliento, jei jis žinomas pagrindinei sandorio šaliai, sąskaitos atžvilgiu pagrindinė sandorio šalis užregistruoja ir atnaujina garantinių įmokų, įmokų į įsipareigojimų neįvykdymo fondą ir kitų finansinių išteklių, nurodytų Reglamento (ES) Nr. 648/2012 43 straipsnyje ir reikalaujamų pateikti pagrindinei sandorio šaliai, sumas ir atitinkamą sumą, kurią tarpuskaitos narys faktiškai pateikė dienos pabaigoje, ir galimus tos sumos pokyčius per dieną.
15 straipsnis
Veiklos įrašai
1. Pagrindinė sandorio šalis saugo tinkamus ir tvarkingus veiksmų, susijusių su jos veikla ir vidaus organizacine struktūra, įrašus.
2. 1 dalyje nurodyti duomenys užregistruojami kiekvieną kartą, kai reikšmingai pakeičiami atitinkami dokumentai, ir apima bent šią informaciją:
a)
valdybos ir atitinkamų komitetų, tarpuskaitos padalinio, rizikos valdymo padalinio ir visų kitų atitinkamų padalinių ar skyrių organizacines schemas;
b)
ir tiesioginių, ir netiesioginių akcininkų arba narių, fizinių arba juridinių asmenų, turinčių akcijų paketus, tapatybes ir tų akcijų paketų sumas;
c)
dokumentus, patvirtinančius politiką, procedūras ir procesus, kaip reikalaujama pagal III skyrių ir 29 straipsnį;
d)
valdybos posėdžių ir, jei taikoma, valdybos pakomitečių ir vyresniosios vadovybės komitetų posėdžių protokolus;
e)
rizikos valdymo komiteto posėdžių protokolus;
f)
konsultacijų grupių su tarpuskaitos nariais ir klientais (jei yra) protokolus;
g)
vidaus ir išorės audito ataskaitas, rizikos valdymo ataskaitas, atitikties užtikrinimo ataskaitas ir konsultacinių įmonių ataskaitas, įskaitant vadovybės atsakymus;
h)
veiklos tęstinumo politiką ir veiklos atkūrimo planą, kaip reikalaujama pagal 17 straipsnį;
i)
likvidumo planą ir kasdien teikiamas likvidumo ataskaitas, kaip reikalaujama pagal 32 straipsnį;
j)
įrašus, rodančius visą turtą ir įsipareigojimus ir kapitalo sąskaitas, kaip reikalaujama pagal Reglamento (ES) Nr. 648/2012 16 straipsnį;
k)
gautus skundus ir informaciją su skundą pateikusio subjekto pavadinimu, adresu ir sąskaitos numeriu; skundo gavimo datą; visų skunde nurodytų asmenų pavardes; skundo pobūdžio aprašymą; skundo sprendimą ir skundo užbaigimo datą;
l)
įrašus apie paslaugų teikimo sustabdymą arba sutrikimą, įskaitant išsamią ataskaitą apie laiką, padarinius ir taisomuosius veiksmus;
m)
atliktų grįžtamųjų patikrinimų ir testavimų nepalankiausiomis sąlygomis rezultatų įrašus;
n)
susirašinėjimą su kompetentingomis institucijomis, EVPRI ir atitinkamais ECBS nariais;
o)
teisines nuomones, gautas pagal III skyrių;
p)
jei taikoma, dokumentus, susijusius su sąveikos susitarimais su kitomis pagrindinėmis sandorio šalimis;
q)
informaciją pagal 10 straipsnio 1 dalies b punkto vii papunktį ir 1 dalies d punktą;
r)
atitinkamus dokumentus, kuriuose aprašomas naujų veiklos iniciatyvų vystymas.
16 straipsnis
Sandorių duomenų saugyklai pateiktų duomenų įrašai
Pagrindinė sandorio šalis nustato ir saugo visą informaciją ir duomenis, kuriuos reikia teikti pagal Reglamento (ES) Nr. 648/2012 9 straipsnį, ir pranešimo apie sandorį pateikimo datos ir laiko duomenis.
V SKYRIUS
VEIKLOS TĘSTINUMAS
(Reglamento (ES) Nr. 648/2012 34 straipsnis)
17 straipsnis
Strategija ir politika
1. Pagrindinė sandorio šalis turi valdybos patvirtintą veiklos tęstinumo politiką ir veiklos atkūrimo planą. Atliekamos nepriklausomos veiklos tęstinumo politikos ir veiklos atkūrimo plano peržiūros, kurių ataskaitos teikiamos valdybai.
2. Veiklos tęstinumo politikoje nustatomos visos ypatingos svarbos veiklos funkcijos bei susijusios sistemos ir ta politika apima pagrindinės sandorio šalies strategiją, politiką ir tikslus, kad būtų užtikrintas tų funkcijų ir sistemų tęstinumas.
3. Veiklos tęstinumo politikoje atsižvelgiama į išorės ryšius ir tarpusavio priklausomybę finansų infrastruktūroje, įskaitant prekybos vietas, kurių tarpuskaitą atlieka pagrindinė sandorio šalis, vertybinių popierių atsiskaitymo ir mokėjimo sistemas ir kredito įstaigas, kurių paslaugomis naudojasi pagrindinė sandorio šalis arba susijusi pagrindinė sandorio šalis. Joje taip pat atsižvelgiama į ypatingos svarbos funkcijas ar paslaugas, kurios perduotos tretiesiems paslaugų teikėjams.
4. Veiklos tęstinumo politikoje ir veiklos atkūrimo plane pateikiama aiškiai apibrėžta ir dokumentais įtvirtinta tvarka, kuri turi būti taikoma įvykus veiklos tęstinumo požiūriu kritiniam įvykiui, nelaimei ar krizei ir kuri skirta būtiniausiam ypatingos svarbos funkcijų paslaugų lygiui užtikrinti.
5. Veiklos atkūrimo plane nustatomas ir pateikiamas ypatingos svarbos funkcijų atkurtinų duomenų kiekis (angl. recovery point objectives) bei siektinas duomenų atkūrimo laikas (angl. recovery time objectives) ir nurodoma tinkamiausia kiekvienos iš šių funkcijų atkūrimo strategija. Tokia tvarka parengiama taip, kad būtų užtikrinta, jog įvykus ekstremaliems scenarijams ypatingos svarbos funkcijos būtų užbaigtos laiku ir kad paslaugos būtų sutarto lygio.
6. Pagrindinės sandorio šalies veiklos tęstinumo politikoje nustatomas ilgiausias priimtinas ypatingos svarbos funkcijų ir sistemų neveikimo laikas. Ilgiausias pagrindinės sandorio šalies ypatingos svarbos funkcijų atkūrimo laikas, kuris pateikiamas veiklos tęstinumo politikoje, neviršija 2 valandų. Dienos pabaigos procedūros ir mokėjimai visomis aplinkybėmis užbaigiami reikalaujamu laiku ir reikalaujamą dieną.
7. Pagrindinė sandorio šalis, nustatydama kiekvienos funkcijos atkūrimo laiką, atsižvelgia į galimą bendrą poveikį rinkos veiksmingumui.
18 straipsnis
Poveikio veiklai analizė
1. Pagrindinė sandorio šalis atlieka poveikio veiklai analizę, skirtą nustatyti veiklos funkcijas, kurios yra ypatingos svarbos užtikrinant pagrindinės sandorio šalies paslaugų teikimą. Analizėje aptariama ypatinga šių funkcijų svarba kitoms finansų infrastruktūros įstaigoms ir funkcijoms.
2. Pagrindinė sandorio šalis taiko scenarijais grindžiamą rizikos analizę, skirtą nustatyti, kaip įvairūs scenarijai veikia riziką, kylančią jos kritinės svarbos veiklos funkcijoms.
3. Vertindama riziką, pagrindinė sandorio šalis atsižvelgia į priklausomybę nuo išorės tiekėjų, įskaitant komunalinių paslaugų teikėjus. Pagrindinė sandorio šalis imasi veiksmų tokiai priklausomybei valdyti tinkamais sutartiniais ir organizaciniais susitarimais.
4. Poveikio veiklai analizė ir scenarijų analizė nuolat atnaujinama; jos peržiūrimos bent kartą per metus ir įvykus incidentui ar dideliems organizaciniams pasikeitimams. Atliekant analizes atsižvelgiama į visus atitinkamus pokyčius, įskaitant rinkos ir technologijų pokyčius.
19 straipsnis
Veiklos atkūrimas
1. Pagrindinė sandorio šalis nustato tvarką, kuria, remiantis nelaimių scenarijais, užtikrinamas jos ypatingos svarbos funkcijų tęstinumas. Ta tvarka sprendžiami bent jau pakankamų žmogiškųjų išteklių, ilgiausio ypatingos svarbos funkcijų neveikimo laiko ir automatinio perjungimo bei veiklos atkūrimo antrinėje vietoje klausimai.
2. Pagrindinė sandorio šalis turi antrinę duomenų apdorojimo vietą, kuri gali užtikrinti visų pagrindinės sandorio šalies ypatingos svarbos funkcijų tęstinumą vienodai kaip pirminėje vietoje. Šios antrinės vietos geografinės rizikos pobūdis skiriasi nuo pirminės vietos geografinės rizikos pobūdžio.
3. Pagrindinė sandorio šalis turi bent jau antrinę veiklos vietą arba gali nedelsdama ja pasinaudoti tam, kad sudarytų sąlygas darbuotojams užtikrinti paslaugų tęstinumą, jei pirmine veiklos vieta negalima naudotis.
4. Ar reikia papildomų duomenų apdorojimo vietų, pagrindinė sandorio šalis apsvarsto visų pirma tuomet, jei pirminės ir antrinės vietų rizikos pobūdžio skirtumai nesuteikia pakankamai tikrumo, kad pagrindinės sandorio šalies veiklos tęstinumo tikslai bus įgyvendinti įvykus visiems scenarijams.
20 straipsnis
Testavimas ir stebėsena
1. Pagrindinė sandorio šalis reguliariai ir labai pakeitus sistemas ar susijusias funkcijas arba joms labai pasikeitus testuoja ir stebi savo veiklos tęstinumo politiką ir veiklos atkūrimo planą siekdama užtikrinti, kad būtų įgyvendinti vykdant veiklos tęstinumo politiką nustatyti tikslai, įskaitant tikslą, kad veikla būtų atkurta per ne ilgiau kaip 2 valandas. Testavimas planuojamas ir įtvirtinamas dokumentais.
2. Veiklos tęstinumo politikos ir veiklos atkūrimo plano testavimas atitinka šias sąlygas:
a)
apima didelio masto nelaimių ir veiklos perkėlimo iš pirminės vietos į antrinę ir atvirkščiai scenarijus;
b)
jį atliekant dalyvauja tarpuskaitos nariai, išorės tiekėjai ir atitinkamos finansų infrastruktūros įstaigos, su kuriais veiklos tęstinumo politikoje nustatyta tarpusavio priklausomybė.
21 straipsnis
Priežiūra
1. Pagrindinė sandorio šalis reguliariai peržiūri ir atnaujina savo veiklos tęstinumo politiką, kad ji apimtų visas ypatingos svarbos funkcijas ir jai tinkamiausią atkūrimo strategiją.
2. Pagrindinė sandorio šalis reguliariai peržiūri ir atnaujina savo veiklos atkūrimo planą, kad jis apimtų tinkamiausią visų ypatingos svarbos funkcijų atkūrimo strategiją.
3. Atnaujinant veiklos tęstinumo politiką ir veiklos atkūrimo planą atsižvelgiama į testavimo rezultatus ir nepriklausomų bei kitų peržiūrų ir kompetentingų institucijų rekomendacijas. Pagrindinės sandorio šalys savo veiklos tęstinumo politiką ir veiklos atkūrimo planą peržiūri po kiekvieno didelio sutrikimo, kad nustatytų priežastis ir reikiamus pagrindinės sandorio šalies operacijų, veiklos tęstinumo politikos ir veiklos atkūrimo plano patobulinimus.
22 straipsnis
Krizių valdymas
1. Pagrindinė sandorio šalis turi krizių valdymo funkciją, kuri veiktų kritiniais atvejais. Krizių valdymo procedūra yra aiški ir įtvirtinta raštu. Valdyba stebi krizių valdymo funkciją, reguliariai gauna ir peržiūri su ja susijusias ataskaitas.
2. Krizių valdymo funkcija apima tinkamai struktūrizuotas ir aiškias procedūras, skirtas vidaus ir išorės ryšiams valdyti krizės atveju.
3. Krizei praėjus pagrindinė sandorio šalis peržiūri savo krizės valdymo veiksmus. Jei aktualu, peržiūra apima tarpuskaitos narių ir kitų išorės suinteresuotųjų šalių pastabas.
23 straipsnis
Ryšių palaikymas
1. Pagrindinė sandorio šalis turi ryšių palaikymo planą, kuriame įtvirtinama, kaip per krizę bus tinkamai informuojama vyresnioji vadovybė, valdyba ir atitinkamos išorės suinteresuotosios šalys, įskaitant kompetentingas institucijas, tarpuskaitos narius, klientus, atsiskaitymų tarpininkus, vertybinių popierių atsiskaitymo ir mokėjimo sistemas ir prekybos vietas.
2. Scenarijų analizė, rizikos analizė, peržiūros ir stebėsenos bei testavimo rezultatai teikiami valdybai.
VI SKYRIUS
GARANTINĖS ĮMOKOS
(Reglamento (ES) Nr. 648/2012 41 straipsnis)
24 straipsnis
Procentinė dalis
1. Pagrindinė sandorio šalis apskaičiuoja pradines garantines įmokas, kuriomis padengiamos pozicijos, susidarančios dėl rinkos pasikeitimų, kiekvienai finansinei priemonei, kurios užtikrinimas įkaitu priklauso nuo produkto, per 25 straipsnyje apibrėžtą laikotarpį ir darydama prielaidą dėl 26 straipsnyje apibrėžto pozicijos likvidavimo laikotarpio. Kad apskaičiuotų pradines garantines įmokas, pagrindinė sandorio šalis laikosi bent šių pasikliautinųjų intervalų:
a)
ne biržos išvestinių finansinių priemonių atveju - 99,5 %;
b)
finansinių priemonių, kurios nėra ne biržos išvestinės finansinės priemonės, atveju - 99 %.
2. Kad nustatytų tinkamą pasikliautinąjį intervalą kiekvienai finansinių priemonių, kurių tarpuskaitą ji atlieka, klasei, pagrindinė sandorio šalis papildomai atsižvelgia bent į šiuos veiksnius:
a)
finansinių priemonių klasės kainodaros neapibrėžtumo sudėtingumą ir lygį, dėl kurio gali būti ribojamas pradinės ir kintamosios garantinės įmokos apskaičiavimo patvirtinimas;
b)
finansinių priemonių klasės rizikos ypatybes, pvz., kintamumas, trukmė, likvidumas, nelinijinės kainos ypatybės, staigaus įsipareigojimų neįvykdymo rizika ir netinkamai parinkto įkaito rizika;
c)
laipsnį, kuriuo kitos rizikos kontrolės priemonės nepakankamai riboja kredito pozicijas;
d)
finansinių priemonių klasei būdingą svertą, įskaitant tai, ar finansinių priemonių klasė labai nestabili, ji labai koncentruota tarp keleto rinkos dalyvių arba gali būti sunku ją uždaryti.
3. Pagrindinė sandorio šalis savo kompetentingą instituciją ir tarpuskaitos narius informuoja apie kriterijus, pagal kuriuos nustatoma procentinė dalis, taikoma kiekvienos finansinių priemonių klasės garantinėms įmokoms apskaičiuoti.
4. Kai pagrindinė sandorio šalis atlieka ne biržos išvestinių finansinių priemonių, kurių rizikos ypatybės yra tos pačios kaip išvestinių finansinių priemonių, kurių sandoriai vykdomi reguliuojamose rinkose arba lygiavertėje trečiosios šalies rinkoje, tarpuskaitą, remdamasi 2 dalyje nustatytų rizikos veiksnių vertinimu, pagrindinė sandorio šalis toms sutartims naudoja kitą pasikliautinąjį intervalą, kuris būtų mažiausiai 99 %, jei ne biržos išvestinių finansinių priemonių sutarčių, kurių tarpuskaitą ji atlieka, rizika yra tinkamai sumažinama naudojant tokį pasikliautinąjį intervalą ir laikomasi 2 dalyje nustatytų sąlygų.
25 straipsnis
Laikotarpis praeities duomenų kintamumui apskaičiuoti
1. Pagrindinė sandorio šalis užtikrina, kad pagal jos modelio metodiką ir jo tvirtinimo procesą, nustatytą pagal XII skyrių, pradinės garantinės įmokos bent jau atsižvelgiant į 24 straipsnyje apibrėžtą pasikliautinąjį intervalą ir 26 straipsnyje apibrėžtam likvidavimo laikotarpiui padengtų pozicijas, atsirandančias dėl praeities duomenų kintamumo, apskaičiuoto remiantis bent paskutinių 12 mėnesių duomenimis.
Pagrindinė sandorio šalis užtikrina, kad duomenimis, naudojamais praeities duomenų kintamumui apskaičiuoti, būtų atsižvelgiama į visas rinkos sąlygas, įskaitant nepalankiausių sąlygų laikotarpius.
2. Pagrindinė sandorio šalis praeities duomenų kintamumui apskaičiuoti gali naudoti kitą laikotarpį su sąlyga, kad garantinės įmokos reikalavimai, apskaičiuoti naudojant tokį laikotarpį, būtų ne mažesni už garantinės įmokos reikalavimus, apskaičiuotus naudojant 1 dalyje apibrėžtą laikotarpį.
3. Finansinių priemonių, kurių praėjusių laikotarpių stebėjimo duomenų nėra, garantinės įmokos parametrai grindžiami konservatyviomis prielaidomis. Pagrindinė sandorio šalis nedelsdama pritaiko reikalaujamų garantinių įmokų skaičiavimus remdamasi naujų finansinių priemonių praeities laikotarpių kainų analize.
26 straipsnis
Likvidavimo laikotarpio trukmė
1. Pagrindinė sandorio šalis apibrėžia likvidavimo laikotarpio trukmę atsižvelgdama į finansinės priemonės, kurios tarpuskaita atliekama, ypatybes, rinką, kurioje ja prekiaujama, ir laikotarpį garantinėms įmokoms apskaičiuoti ir surinkti. Tie likvidavimo laikotarpiai yra mažiausiai:
a)
penkios darbo dienos ne biržos išvestinių finansinių priemonių atveju;
b)
dvi darbo dienos finansinių priemonių, kurios nėra ne biržos išvestinės finansinės priemonės, atveju.
2. Kad nustatytų tinkamą likvidavimo laikotarpį, pagrindinė sandorio šalis visais atvejais mažų mažiausiai įvertina ir susumuoja:
a)
ilgiausią įmanomą laiką, kuris gali praeiti nuo paskutinio garantinių įmokų surinkimo iki pagrindinės sandorio šalies skelbiamo įsipareigojimų neįvykdymo arba pagrindinės sandorio šalies pradedamo įsipareigojimų neįvykdymo valdymo proceso pradžios;
b)
numatomą laikotarpį, kurio reikia tarpuskaitos nario įsipareigojimų neįvykdymo valdymo strategijai parengti ir įgyvendinti atsižvelgiant į kiekvienos finansinių priemonių klasės ypatybes, įskaitant jų likvidumą ir pozicijų dydį bei koncentraciją, ir rinkas, kuriose pagrindinė sandorio šalis uždarys arba visiškai apdraus tarpuskaitos nario poziciją;
c)
jei tinka, laikotarpį, kurio reikia pagrindinei sandorio šaliai kylančiai sandorio šalies rizikai padengti.
3. Vertindama 2 dalyje apibrėžtus laikotarpius, pagrindinė sandorio šalis apsvarsto bent jau 24 straipsnio 2 dalyje nurodytus veiksnius ir 25 straipsnyje apibrėžtą laikotarpį praeities duomenų kintamumui apskaičiuoti.
4. Jei pagrindinė sandorio šalis atlieka ne biržos išvestinių finansinių priemonių, kurių rizikos ypatybės yra tos pačios kaip išvestinių finansinių priemonių, kurių sutartys vykdomos reguliuojamose rinkose arba lygiavertėje trečiosios šalies rinkoje, tarpuskaitą, ji gali naudoti kitos trukmės likvidavimo laikotarpį nei 1 dalyje nurodyta likvidavimo laikotarpio trukmė su sąlyga, kad ji gali kompetentingai institucijai įrodyti, kad:
a)
toks laikotarpis būtų tinkamesnis nei 1 dalyje nurodytas laikotarpis turint omenyje specifinius atitinkamų ne biržos išvestinių finansinių priemonių požymius;
b)
toks laikotarpis yra ne trumpesnis nei dvi darbo dienos.
27 straipsnis
Portfelio garantinės įmokos nustatymas
1. Pagrindinė sandorio šalis gali leisti reikalaujamos garantinės įmokos įskaitymą arba sumažinimą tarp skirtingų finansinių priemonių, kurių tarpuskaitą ji atlieka, jei vienos finansinės priemonės arba finansinių priemonių rinkinio kainos rizika dideliu mastu ir patikimai koreliuoja su kitų finansinių priemonių kainos rizika arba yra pagrįsta lygiaverčiu statistiniu priklausomybės parametru.
2. Pagrindinė sandorio šalis dokumentais įtvirtina savo portfelio garantinės įmokos nustatymo metodą ir mažų mažiausiai numato, kad dviejų ar daugiau finansinių priemonių, kurių tarpuskaita atliekama, koreliacijos arba lygiaverčio statistinio priklausomybės parametro patikimumas turi būti įrodytas per retrospektyvinės peržiūros laikotarpį, apskaičiuotą pagal 25 straipsnį, ir rodytų atsparumą taikant nepalankiausių sąlygų praeities arba hipotetinius scenarijus. Pagrindinė sandorio šalis įrodo, kad yra ekonominis kainos santykio pagrindas.
3. Visas finansines priemones, kurioms taikomas portfelio garantinės įmokos nustatymas, dengia tas pats įsipareigojimų neįvykdymo fondas. Nuo to nukrypstant, jei pagrindinė sandorio šalis gali iš anksto parodyti savo kompetentingai institucijai ir tarpuskaitos nariams, kaip galimi nuostoliai būtų paskirstyti tarp skirtingų įsipareigojimų neįvykdymo fondų, ir savo taisyklėse pateikė būtinas nuostatas, portfelio garantinės įmokos nustatymas gali būti taikomas finansinėms priemonėms, kurias dengia skirtingi įsipareigojimų neįvykdymo fondai. -
4. Jei portfelio garantinės įmokos nustatymas apima daug priemonių, garantinės įmokos sumažinimo suma neviršija 80 % skirtumo tarp kiekvieno produkto garantinių įmokų, apskaičiuotų individualiai, sumos ir garantinės įmokos, apskaičiuotos remiantis bendrai apskaičiuota bendro portfelio pozicija. Jei pagrindinei sandorio šaliai dėl garantinės įmokos sumažinimo nekyla galima rizika, jos taikomas sumažinimas gali sudaryti iki 100 % to skirtumo.
5. Garantinės įmokos sumažinimui, susijusiam su portfelio garantinės įmokos nustatymu, taikoma patikima testavimo nepalankiausiomis sąlygomis programa pagal XII skyrių.
28 straipsnis
Procikliškumas
1. Pagrindinė sandorio šalis užtikrina, kad jos pasikliautinojo intervalo, likvidavimo laikotarpio ir retrospektyvinės peržiūros laikotarpio pasirinkimo ir peržiūrėjimo politika būtų užtikrinti perspektyviniai, stabilūs ir rizikos ribojimo principus atitinkantys garantinės įmokos reikalavimai, kuriais procikliškumas ribojamas tiek, kad nebūtų neigiamo poveikio pagrindinės sandorio šalies patikimumui ir finansiniam saugumui. Tam, be kita ko, reikia vengti galimų trikdančių arba didelių garantinės įmokos reikalavimų pakeitimų ir nustatyti skaidrias bei nuspėjamas garantinės įmokos reikalavimų koregavimo atsižvelgiant į rinkos sąlygų pokyčius procedūras. Tą darydama pagrindinė sandorio šalis naudojasi bent viena iš šių galimybių:
a)
taikyti garantinės įmokos rezervą, kuris būtų ne mažiau kaip 25 % apskaičiuotų garantinių įmokų ir kurį visą leidžiama laikinai išnaudoti tais laikotarpiais, kai apskaičiuoti garantinės įmokos reikalavimai labai didėja;
b)
priskirti ne mažiau kaip 25 % koeficientą nepalankiausių sąlygų stebėjimui retrospektyvinės peržiūros laikotarpiu, apskaičiuotu pagal 26 straipsnį;
c)
užtikrinti, kad jos garantinės įmokos reikalavimai nebūtų mažesni už garantinės įmokos reikalavimus, kurie būtų apskaičiuoti atsižvelgiant į kintamumą, apskaičiuotą per 10 metų retrospektyvinės peržiūros laikotarpį.
2. Peržiūrėdama garantinių įmokų modelio parametrus, kad būtų geriau atspindėtos esamos rinkos sąlygos, pagrindinė sandorio šalis atsižvelgia į tokios peržiūros galimą prociklinį poveikį.
VII SKYRIUS
ĮSIPAREIGOJIMŲ NEĮVYKDYMO FONDAS
(Reglamento (ES) Nr. 648/2012 42 straipsnis)
29 straipsnis
Sistema ir valdymas
1. Kad nustatytų mažiausią įsipareigojimų neįvykdymo fondo dydį ir kitų finansinių išteklių sumą, kurie būtini siekiant laikytis Reglamento (ES) Nr. 648/2012 42 ir 43 straipsnių reikalavimų, atsižvelgdama į grupės tarpusavio priklausomybę, pagrindinė sandorio šalis įgyvendina vidaus politikos sistemą, skirtą ekstremalių, bet tikėtinų rinkos sąlygų, kurios galėtų jai kelti didžiausią riziką, tipams apibrėžti.
2. Sistema apima pareiškimą, kuriame aprašoma, kaip pagrindinė sandorio šalis apibrėžia ekstremalias, bet tikėtinas rinkos sąlygas. Sistema įtvirtinama dokumentais ir jie saugomi pagal 12 straipsnį.
3. Sistemą apsvarsto rizikos valdymo komitetas ir tvirtina valdyba. Sistemos atsparumas ir jos gebėjimas atspindėti rinkos pokyčius peržiūrimi bent kartą per metus. Peržiūrą apsvarsto rizikos valdymo komitetas ir pateikia ataskaitą valdybai.
30 straipsnis
Ekstremalių, bet tikėtinų rinkos sąlygų nustatymas
1. 29 straipsnyje aprašyta sistema atspindi pagrindinės sandorio šalies rizikos pobūdį, prireikus atsižvelgiant į skirtingų valstybių ir skirtingų valiutų pozicijas. Joje nurodoma visa rinkos rizika, kuri kiltų pagrindinei sandorio šaliai vienam ar daugiau tarpuskaitos narių neįvykdžius įsipareigojimų, įskaitant nepalankius priemonių, kurių tarpuskaita atliekama, rinkos kainų pokyčius, sumažėjusį tų priemonių rinkos likvidumą ir įkaito likvidacinės vertės sumažėjimą. Sistema taip pat atspindi papildomą riziką, pagrindinei sandorio šaliai kylančią dėl įsipareigojimų neįvykdžiusio tarpuskaitos nario grupės subjektų bankroto vienu metu.
2. Sistemoje atskirai nurodomos visos rinkos, kurios keltų riziką pagrindinei sandorio šaliai tarpuskaitos nario įsipareigojimų neįvykdymo atveju. Kiekvienos nurodytos rinkos atžvilgiu pagrindinė sandorio šalis patikslina ekstremalias, bet tikėtinas sąlygas, remdamasi bent jau:
a)
įvairiais praeities scenarijais, įskaitant ekstremalių rinkos pokyčių laikotarpius, kurie užregistruoti per paskutinius 30 metų arba, jei yra patikimų duomenų, kurie pagrindinei sandorio šaliai būtų sukėlę didžiausią finansinę riziką. Nusprendusi, kad praeityje užfiksuoto didelių kainos pokyčių atvejo pasikartojimas nėra tikėtinas, pagrindinė sandorio šalis kompetentingai institucijai pagrindžia, kodėl jo neįtraukė į sistemą;
b)
įvairiais ateityje galimais scenarijais, pagrįstais nuosekliomis prielaidomis, susijusiomis su rinkos kintamumu ir kainų koreliacija skirtingose rinkose ir skirtingų finansinių priemonių atžvilgiu, remdamasi ir kiekybiniais, ir kokybiniais galimų rinkos sąlygų vertinimais.
3. Sistemoje kiekybiniu ir kokybiniu požiūriu taip pat apsvarstomas tikimybės, kad ekstremalūs kainų pokyčiai galėtų vykti keliose nurodytose rinkose vienu metu, mastas. Sistemoje pripažįstama, kad praeities kainų koreliacijos gali negalioti ekstremaliomis, bet tikėtinomis rinkos sąlygomis.
31 straipsnis
Ekstremalių, bet tikėtinų scenarijų peržiūra
Pagrindinė sandorio šalis 30 straipsnyje aprašytas procedūras reguliariai peržiūri, atsižvelgdama į visus svarbius rinkos pokyčius ir tarpuskaitos narių pozicijų mastą bei koncentraciją. Praeities ir hipotetinius scenarijus, kuriuos pagrindinė sandorio šalis naudoja ekstremalioms, bet tikėtinoms rinkos sąlygoms nustatyti, konsultuodamasi su rizikos valdymo komitetu ji peržiūri bent kartą per metus ir dažniau, kai rinkos pokyčiai arba reikšmingi sutarčių, kurių tarpuskaitą ji atlieka, rinkinio pakeitimai daro poveikį pagrindinėms scenarijų prielaidoms ir dėl to scenarijus reikia koreguoti. Apie reikšmingus sistemos pokyčius pranešama valdybai.
VIII SKYRIUS
LIKVIDUMO RIZIKOS VALDYMO PRIEMONĖS
(Reglamento (ES) Nr. 648/2012 44 straipsnis)
32 straipsnis
Likvidumo rizikos vertinimas
1. Pagrindinė sandorio šalis nustato tvirtą likvidumo rizikos valdymo sistemą, kuri apima veiksmingas praktines ir analitines priemones, kuriomis nuolat ir laiku nustatomi, vertinami ir stebimi jos atsiskaitymo ir finansavimo srautai, įskaitant dienos likvidumo naudojimą. Pagrindinės sandorio šalys reguliariai vertina savo likvidumo valdymo sistemos struktūrą ir veikimą, taip pat atsižvelgdamos į testavimo nepalankiausiomis sąlygomis rezultatus.
2. Pagrindinės sandorio šalies likvidumo rizikos valdymo sistema yra pakankamai atspari užtikrinti, kad pagrindinė sandorio šalis galėtų įvykdyti mokėjimo ir atsiskaitymo įsipareigojimus visomis atitinkamomis valiutomis suėjus terminui, taip pat prireikus per tą pačią dieną. Pagrindinės sandorio šalies likvidumo rizikos valdymo sistema taip pat apima jos galimų būsimų likvidumo poreikių vertinimą pagal įvairius galimus testavimo nepalankiausiomis sąlygomis scenarijus. Testavimo nepalankiausiomis sąlygomis scenarijus apima tarpuskaitos narių įsipareigojimų neįvykdymą pagal Deleguotojo reglamento (ES) Nr. 648/2012 44 straipsnį nuo įsipareigojimų neįvykdymo datos iki likvidavimo laikotarpio pabaigos ir likvidumo riziką, kurią kelia pagrindinės sandorio šalies investavimo politika ir procedūros ekstremaliomis, bet tikėtinomis rinkos sąlygomis.
3. Likvidumo rizikos valdymo sistema apima likvidumo planą, kuris įtvirtinamas dokumentais ir saugomas pagal 12 straipsnį. Likvidumo plane mažų mažiausiai nurodomos šios pagrindinės sandorio šalies procedūros:
a)
jos likvidumo poreikių bent jau kasdienio valdymo ir stebėjimo pagal įvairius rinkos scenarijus;
b)
pakankamų likvidžių finansinių išteklių laikymo jos likvidumo poreikiams padengti ir skirtingų tipų likvidžių išteklių naudojimo atskyrimo;
c)
kasdien atliekamo pagrindinei sandorio šaliai prieinamo likvidaus turto ir jos likvidumo poreikių vertinimo;
d)
likvidumo rizikos šaltinių nustatymo;
e)
terminų, per kuriuos turėtų būti prieinami pagrindinės sandorio šalies likvidūs finansiniai ištekliai, vertinimo;
f)
galimų likvidumo poreikių, kuriuos lemia tarpuskaitos narių galimybė piniginį įkaitą apkeisti nepiniginiu, svarstymo;
g)
procesų, taikomų likvidumo problemų atveju;
h)
likvidžių finansinių išteklių, kuriuos ji gali naudoti nepalankiausiomis sąlygomis, papildymo.
Pagrindinės sandorio šalies valdyba planą tvirtina pasikonsultavusi su rizikos valdymo komitetu.
4. Pagrindinė sandorio šalis vertina jai kylančią likvidumo riziką, taip pat ir tais atvejais, kai pagrindinė sandorio šalis arba jos tarpuskaitos nariai vykstant tarpuskaitos arba atsiskaitymo procesui negali įvykdyti savo mokėjimo įsipareigojimų suėjus terminui, atsižvelgiant ir į pagrindinės sandorio šalies investavimo veiklą. Rizikos valdymo sistemoje apsvarstomi likvidumo poreikiai, kuriuos lemia pagrindinės sandorio šalies santykiai su bet kokiu subjektu, kurio atžvilgiu pagrindinė sandorio šalis turi likvidumo poziciją, įskaitant:
a)
atsiskaitymo bankus;
b)
mokėjimo sistemas;
c)
vertybinių popierių atsiskaitymo sistemas;
d)
nostro tarpininkus;
e)
depozitoriumus;
f)
likvidumą palaikančius subjektus;
g)
sąveikias pagrindines sandorio šalis;
h)
paslaugų teikėjus.
5. Pagrindinė sandorio šalis savo likvidumo rizikos valdymo sistemoje atsižvelgia į 4 dalyje išvardytų subjektų tarpusavio priklausomybę ir įvairius santykius, kuriuos 4 dalyje nurodytas subjektas gali turėti su pagrindine sandorio šalimi.
6. Pagrindinė sandorio šalis nustato kasdien teikiamą ataskaitą apie poreikius ir išteklius pagal 3 dalies a, b ir c punktus ir ketvirtinę ataskaitą apie jos likvidumo planą pagal 3 dalies d-h punktus. Ataskaitos įtvirtinamos dokumentais ir saugomos pagal IV skyrių.
33 straipsnis
Likvidumo galimybės
1. Pagrindinė sandorio šalis kiekviena atitinkama valiuta laiko likvidžius išteklius, proporcingus jos likvidumo poreikiams, apibrėžtiems pagal Reglamento (ES) Nr. 648/2012 44 straipsnį ir šio reglamento 32 straipsnį. Šie likvidūs ištekliai apsiriboja:
a)
pinigais, laikomais emisijos centriniame banke;
b)
pinigais, laikomais veiklos leidimą turinčiose kredito įstaigose pagal 47 straipsnį;
c)
įsipareigotomis kredito linijomis arba lygiaverčiais susitarimais su įsipareigojimus vykdančiais tarpuskaitos nariais;
d)
įsipareigotais atpirkimo sandoriais;
e)
lengvai parduodamomis finansinėmis priemonėmis, kurios atitinka 45 ir 46 straipsnių reikalavimus ir kurios, kaip pagrindinė sandorio šalis gali įrodyti, yra be kliūčių prieinamos ir konvertuojamos į pinigus tą pačią dieną pagal iš anksto aptartus ir labai patikimus finansavimo susitarimus, taip pat ir nepalankiausiomis rinkos sąlygomis.
2. Pagrindinė sandorio šalis atsižvelgia į valiutas, kuriomis išreikšti jos įsipareigojimai, ir į galimą nepalankiausių sąlygų poveikį jos prieigai prie užsienio valiutų rinkų taip, kad būtų paisoma užsienio valiutų ir vertybinių popierių atsiskaitymo sistemoms būdingų vertybinių popierių atsiskaitymo ciklų.
3. Įsipareigotos kredito linijos, susijusios su tarpuskaitos narių pateiktu įkaitu, neturėtų būti užskaitomos du kartus kaip likvidūs ištekliai. Pagrindinė sandorio šalis imasi veiksmų, kad stebėtų ir kontroliuotų likvidumo rizikos pozicijų atskirų likvidumą palaikančių subjektų atžvilgiu koncentraciją.
4. Pagrindinė sandorio šalis atlieka griežtą išsamų patikrinimą, ar jos likvidumą palaikantys subjektai turės pakankamai pajėgumų įvykdyti likvidumo susitarimus.
5. Pagrindinė sandorio šalis periodiškai testuoja savo procedūras, skirtas pasinaudoti iš anksto suplanuotais finansavimo susitarimais. Tai gali apimti prašymą testavimo tikslais išmokėti komercinių kredito linijų lėšas, kad būtų galima patikrinti galimybės gauti išteklius greitį ir procedūrų patikimumą.
6. Pagrindinė sandorio šalis savo likvidumo plane nustato išsamias procedūras, susijusias su likvidžių finansinių išteklių naudojimu jos mokėjimo įsipareigojimams vykdyti, kai yra likvidumo problemų. Likvidumo procedūrose aiškiai nurodoma, kada turėtų būti naudojamasi tam tikrais ištekliais. Be to, procedūrose aprašoma, kaip atsiimti piniginius indėlius arba vienos nakties piniginių indėlių investicijas, kaip įvykdyti tos pačios dienos rinkos sandorius arba kaip gauti iš anksto aptartų likvidumo linijų lėšas. Tos procedūros reguliariai testuojamos. Pagrindinė sandorio šalis taip pat nustato tinkamą planą finansavimo susitarimams atnaujinti prieš pasibaigiant jų galiojimui.
34 straipsnis
Koncentracijos rizika
1. Pagrindinė sandorio šalis atidžiai stebi ir kontroliuoja savo likvidumo rizikos, įskaitant jos pozicijas 32 straipsnio 4 dalyje išvardytų subjektų ir tos pačios grupės subjektų atžvilgiu, koncentraciją.
2. Pagrindinės sandorio šalies likvidumo rizikos valdymo sistema apima pozicijų ir koncentracijų ribų taikymą.
3. Pagrindinė sandorio šalis apibrėžia procesus ir procedūras, taikomus pažeidus koncentracijos ribas.
IX SKYRIUS
ĮSIPAREIGOJIMŲ NEĮVYKDYMO SRAUTAS
(Reglamento (ES) Nr. 648/2012 45 straipsnis)
35 straipsnis
Pagrindinės sandorio šalies nuosavų išteklių sumos įsipareigojimų neįvykdymo srautui apskaičiavimas
1. Pagrindinė sandorio šalis laiko ir atskirai balanse nurodo Reglamento (ES) Nr. 648/2012 45 straipsnio 4 dalyje nurodytam tikslui skiriamų nuosavų išteklių sumą.
2. 1 dalyje nurodytą mažiausią sumą pagrindinė sandorio šalis apskaičiuoja minimalų kapitalą, įskaitant nepaskirstytąjį pelną ir rezervus, laikomą pagal Reglamento (ES) Nr. 648/2012 16 straipsnį ir Komisijos deleguotąjį reglamentą (ES) Nr. 152/2013 (8), padauginusi iš 25 %.
Pagrindinė sandorio šalis tą mažiausią sumą tikslina kartą per metus.
3. Jei pagrindinė sandorio šalis nustatė daugiau nei vieną įsipareigojimų neįvykdymo fondą skirtingų klasių finansinėms priemonėms, kurių tarpuskaitą ji atlieka, visi pagal 1 dalį apskaičiuoti skiriami nuosavi ištekliai paskirstomi kiekvienam iš tų įsipareigojimų neįvykdymo fondų proporcingai kiekvieno įsipareigojimų neįvykdymo fondo dydžiui, atskirai nurodomi jos balanse ir naudojami įsipareigojimų neįvykdymo atvejais įvairiuose rinkos segmentuose, su kuriais įsipareigojimų neįvykdymo fondai yra susiję.
4. Vykdant reikalavimą pagal 1 dalį nenaudojami jokie kiti ištekliai, išskyrus kapitalą, įskaitant nepaskirstytąjį pelną ir rezervus, kaip nurodyta Reglamento (ES) Nr. 648/2012 16 straipsnyje.
36 straipsnis
Pagrindinės sandorio šalies nuosavų išteklių sumos įsipareigojimų neįvykdymo srautui laikymas
1. Pagrindinė sandorio šalis nedelsdama informuoja kompetentingą instituciją, jei laikomų nuosavų išteklių suma nebesiekia sumos, reikalaujamos 35 straipsnyje, kartu pateikdama to priežastis ir visapusišką raštišką tokios sumos papildymo priemonių ir grafiko aprašymą.
2. Jei po to vienas ar daugiau tarpuskaitos narių neįvykdo įsipareigojimų, pagrindinei sandorio šaliai nespėjus atkurti skiriamų nuosavų išteklių, Reglamento (ES) Nr. 648/2012 45 straipsnio tikslu naudojama tik likusi priskirtų nuosavų išteklių suma.
3. Pagrindinė sandorio šalis skiriamus nuosavus išteklius atkuria bent jau per mėnesį nuo pranešimo pagal 1 dalį.
X SKYRIUS
ĮKAITAS
(Reglamento (ES) Nr. 648/2012 46 straipsnis)
37 straipsnis
Bendrieji reikalavimai
Pagrindinė sandorio šalis nustato ir įgyvendina skaidrią ir nuspėjamą politiką ir procedūras, skirtas turto, priimamo kaip įkaitas, likvidumui vertinti ir nuolat stebėti, ir prireikus imasi taisomųjų veiksmų.
Pagrindinė sandorio šalis tinkamo turto politiką ir procedūras peržiūri bent kartą per metus. Be to, tokia peržiūra atliekama visais atvejais, kai įvyksta reikšmingas pokytis, veikiantis pagrindinės sandorio šalies rizikos poziciją.
38 straipsnis
Piniginis įkaitas
Taikant Reglamento (ES) Nr. 648/2012 46 straipsnio 1 dalį, labai likvidus įkaitas pinigais išreiškiamas viena iš šių valiutų:
a)
valiuta, kurios riziką pagrindinė sandorio šalis gali tinkamai valdyti ir ji gali tai įrodyti kompetentingoms institucijoms;
b)
valiuta, kuria pagrindinė sandorio šalis atlieka sandorių tarpuskaitą, apsiribojant įkaitu, kurio reikia pagrindinės sandorio šalies pozicijoms ta valiuta padengti.
39 straipsnis
Finansinės priemonės
Taikant Reglamento (ES) Nr. 648/2012 46 straipsnio 1 dalį labai likvidžiu įkaitu yra laikomos finansinės priemonės, banko garantijos ir auksas, atitinkantys I priede nustatytas sąlygas.
40 straipsnis
Įkaito vertės nustatymas
1. Labai likvidaus įkaito vertinimo pagal 37 straipsnį tikslais pagrindinė sandorio šalis nustato ir įgyvendina politiką ir procedūras, skirtas kiekvieno turto vieneto, priimto kaip įkaitas, kredito kokybei, rinkos likvidumui ir kainų kintamumui beveik realiu laiku stebėti. Pagrindinė sandorio šalis reguliariai ir ne rečiau kaip kartą per metus tikrina savo vertinimo politikos ir procedūrų tinkamumą. Be to, tokia peržiūra atliekama visais atvejais, kai įvyksta reikšmingas pokytis, veikiantis pagrindinės sandorio šalies rizikos poziciją.
2. Pagrindinė sandorio šalis įkaitą beveik realiu laiku koreguoja pagal rinkos vertę, o kai neįmanoma, pagrindinė sandorio šalis gali įrodyti kompetentingoms institucijoms, kad gali valdyti riziką.
41 straipsnis
Vertės mažinimas
1. Pagrindinė sandorio šalis nustato ir įgyvendina politiką ir procedūras, kuriomis nustatoma, kokį rizikos ribojimu pagrįstą vertės mažinimą taikyti įkaito vertei.
2. Nustatant vertės mažinimą, pripažįstama, kad gali reikėti įkaitą likviduoti nepalankiausiomis rinkos sąlygomis, ir atsižvelgiama į laiką, kurio reikia jam likviduoti. Pagrindinė sandorio šalis kompetentingai institucijai įrodo, kad vertės mažinimas apskaičiuotas konservatyviai, kad kiek įmanoma būtų ribojami procikliniai padariniai. Kiekvieno įkaitu priimto turto vertės mažinimas nustatomas atsižvelgiant į atitinkamus kriterijus, įskaitant:
a)
turto rūšį ir kredito rizikos, susijusios su finansine priemone, dydį remiantis pagrindinės sandorio šalies vidaus vertinimu. Atlikdama tokį vertinimą pagrindinė sandorio šalis naudoja apibrėžtą ir objektyvią metodiką, kuri nėra visiškai priklausoma nuo išorės nuomonių ir kuria atsižvelgiama į riziką, kylančią dėl emitento įsisteigimo tam tikroje šalyje;
b)
turto terminą;
c)
turto praeities ir hipotetinį būsimą kainų kintamumą nepalankiausiomis rinkos sąlygomis;
d)
pagrindinės rinkos likvidumą, įskaitant skirtumus tarp pirkimo ir pardavimo kainų;
e)
valiutos kurso riziką, jei yra;
f)
netinkamai parinkto įkaito riziką.
3. Pagrindinė sandorio šalis reguliariai tikrina vertės mažinimo tinkamumą. Pagrindinė sandorio šalis peržiūri vertės mažinimo politiką ir procedūras bent kartą per metus ir visais atvejais, kai įvyksta reikšmingas pokytis, veikiantis pagrindinės sandorio šalies rizikos poziciją, bet turėtų kiek įmanoma vengti galimų trikdančių arba didelių vertės mažinimo pakeitimų, kurie galėtų nulemti procikliškumą. Vertės mažinimo politiką ir procedūras nepriklausoma šalis tvirtina bent kartą per metus.
42 straipsnis
Koncentracijos ribos
1. Pagrindinė sandorio šalis nustato ir įgyvendina politiką ir procedūras, kuriomis užtikrinama, kad įkaitas liktų pakankamai diversifikuotas, kad būtų galima jį likviduoti per apibrėžtą laikymo laikotarpį be didelio rinkos poveikio. Politikoje ir procedūrose nustatoma, kokias rizikos mažinimo priemones reikia taikyti, kai viršijamos 2 dalyje nurodytos koncentracijos ribos.
2. Pagrindinė sandorio šalis nustato koncentracijos ribas tokiu lygiu:
a)
atskirų emitentų;
b)
emitento tipo;
c)
turto rūšies;
d)
kiekvieno tarpuskaitos nario;
e)
visų tarpuskaitos narių.
3. Koncentracijos ribos nustatomos konservatyviai, atsižvelgiant į visus atitinkamus kriterijus, įskaitant:
a)
finansines priemones, išleistas to paties tipo emitentų pagal ekonomikos sektorius, veiklą, geografinius regionus;
b)
finansinės priemonės arba emitento kredito rizikos dydį remiantis pagrindinės sandorio šalies vidaus vertinimu. Atlikdama tokį vertinimą pagrindinė sandorio šalis naudoja apibrėžtą ir objektyvią metodiką, kuri nėra visiškai priklausoma nuo išorės nuomonių ir kuria atsižvelgiama į riziką, kylančią dėl emitento įsisteigimo tam tikroje šalyje;
c)
finansinių priemonių likvidumą ir kainų kintamumą.
4. Pagrindinė sandorio šalis užtikrina, kad ne daugiau kaip 10 % jos įkaito garantuotų viena kredito įstaiga ar lygiavertė trečiosios šalies finansų įstaiga arba subjektas, priklausantis tai pačiai grupei kaip ir kredito įstaiga arba trečiosios šalies finansų įstaiga. Kai pagrindinės sandorio šalies gautas įkaitas komercinio banko garantijų forma viršija 50 % viso įkaito, ši riba gali būti 25 %.
5. Apskaičiuodama 2 dalyje numatytas ribas, pagrindinė sandorio šalis įtraukia visą pagrindinės sandorio šalies poziciją emitento atžvilgiu, įskaitant sukauptą kredito linijų, indėlių sertifikatų, terminuotųjų indėlių, taupomųjų sąskaitų, indėlių sąskaitų, einamųjų sąskaitų, pinigų rinkos priemonių ir atvirkštinio atpirkimo priemonių, naudojamų pagrindinės sandorio šalies, sumą. Šios ribos netaikomos pagrindinės sandorio šalies laikomam įkaitui, viršijančiam būtiniausius reikalavimus dėl garantinių įmokų, įsipareigojimų neįvykdymo fondo ar kitų finansinių išteklių.
6. Nustatydama savo pozicijos atskiro emitento atžvilgiu koncentracijos ribą, pagrindinė sandorio šalis sujungia ir kaip vieną riziką vertina savo poziciją visų emitento arba grupės subjekto išleistų finansinių priemonių, kurias aiškiai garantuoja emitentas arba grupės subjektas, ir finansinių priemonių, kurias išleido įmonės, kurių išskirtinis tikslas yra valdyti tas gamybos priemones, kurios yra pagrindinės vykdant emitento veiklą, atžvilgiu.
7. Pagrindinė sandorio šalis reguliariai tikrina savo koncentracijos ribų politikos ir procedūrų tinkamumą. Pagrindinė sandorio šalis savo koncentracijos ribų politiką ir procedūrą peržiūri bent kartą per metus ir visais atvejais, kai įvyksta reikšmingas pokytis, veikiantis pagrindinės sandorio šalies rizikos poziciją.
8. Pagrindinė sandorio šalis informuoja kompetentingą instituciją ir tarpuskaitos narius apie taikomas koncentracijos ribas ir šių ribų pakeitimus.
9. Jei pagrindinė sandorio šalis reikšmingai pažeidžia savo politikoje ir procedūrose nustatytą koncentracijos ribą, ji nedelsdama informuoja kompetentingą instituciją. Pagrindinė sandorio šalis kuo greičiau ištaiso pažeidimą.
XI SKYRIUS
INVESTAVIMO POLITIKA
(Reglamento (ES) Nr. 648/2012 47 straipsnis)
43 straipsnis
Labai likvidžios finansinės priemonės
10. Taikant Reglamento (ES) Nr. 648/2012 47 straipsnio 1 dalį, skolos priemones galima laikyti labai likvidžiomis, keliančiomis minimalią kredito ir rinkos riziką, jei jos yra skolos priemonės, atitinkančios kiekvieną iš II priede nustatytų sąlygų.
44 straipsnis
Labai saugūs finansinių priemonių deponavimo būdai
1. Jei pagrindinė sandorio šalis finansinių priemonių, nurodytų 45 straipsnyje arba jai pateiktų kaip garantinės įmokos, įmokos į įsipareigojimų neįvykdymo fondą arba įmokos į kitus finansinius išteklius, tiek perleidžiant nuosavybės teisę, tiek paliekant teisę į įkeistą turtą, negali deponuoti pas vertybinių popierių atsiskaitymo sistemos valdytoją, užtikrinantį visišką tų priemonių apsaugą, tuomet tokios finansinės priemonės deponuojamos pas bet kurį iš šių subjektų:
a)
centriniame banke, užtikrinančiame visišką tų priemonių apsaugą ir sudarančiame galimybę pagrindinei sandorio šaliai prireikus greitai pasinaudoti finansinėmis priemonėmis;
b)
veiklos leidimą turinčioje kredito įstaigoje, kaip apibrėžta pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2006/48/EB (9), kuri užtikrina visapusišką tų priemonių atskyrimą ir apsaugą, kuri sudaro galimybę pagrindinei sandorio šaliai prireikus greitai pasinaudoti finansinėmis priemonėmis ir kurios kredito rizika remiantis pagrindinės sandorio šalies vidaus vertinimu yra nedidelė, o pagrindinė sandorio šalis gali tai įrodyti. Atlikdama tokį vertinimą pagrindinė sandorio šalis naudoja apibrėžtą ir objektyvią metodiką, kuri nėra visiškai priklausoma nuo išorės nuomonių ir kuria atsižvelgiama į riziką, kylančią dėl emitento įsisteigimo tam tikroje šalyje;
c)
trečiosios šalies finansų įstaigoje, kuriai taikomos rizikos ribojimo taisyklės, kurias atitinkamos kompetentingos institucijos laiko ne mažiau griežtomis kaip Direktyvoje 2006/48/EB nustatytos rizikos ribojimo taisyklės, kuri tų taisyklių laikosi, kuri taiko patikimą apskaitos praktiką, saugojimo procedūras ir vidaus kontrolės priemones, kuri užtikrina visapusišką tų priemonių atskyrimą ir apsaugą, kuri sudaro galimybę pagrindinei sandorio šaliai prireikus greitai pasinaudoti finansinėmis priemonėmis ir kurios kredito rizika remiantis pagrindinės sandorio šalies vidaus vertinimu yra nedidelė, o pagrindinė sandorio šalis gali tai įrodyti. Atlikdama tokį vertinimą pagrindinė sandorio šalis naudoja apibrėžtą ir objektyvią metodiką, kuri nėra visiškai priklausoma nuo išorės nuomonių ir kuria atsižvelgiama į riziką, kylančią dėl emitento įsisteigimo tam tikroje šalyje.
2. Jei finansinės priemonės deponuojamos pagal 1 dalies b arba c punktą, jos laikomos taip, kad būtų užkertamas kelias pagrindinei sandorio šaliai patirti nuostolių dėl veiklos leidimą turinčios finansų įstaigos įsipareigojimų neįvykdymo arba nemokumo.
3. Labai saugūs finansinių priemonių, pateiktų kaip garantinės įmokos, įmokos į įsipareigojimų neįvykdymo fondą arba įmokos į kitus finansinius išteklius, deponavimo būdai sudaro sąlygas pagrindinei sandorio šaliai pakartotinai naudoti tas finansines priemones tik tuomet, jei laikomasi Reglamento (ES) Nr. 648/2012 39 straipsnio 8 dalyje nustatytų sąlygų ir jei pakartotinio naudojimo tikslas - atlikti mokėjimus, valdyti tarpuskaitos nario įsipareigojimų neįvykdymą arba įvykdyti sąveikos susitarimą.
45 straipsnis
Labai saugūs pinigų laikymo būdai
1. Taikant Reglamento (ES) Nr. 648/2012 47 straipsnio 4 dalį, kai pinigai laikomi ne centriniame banke, toks indėlis atitinka kiekvieną iš šių sąlygų:
a)
indėlis išreikštas viena iš šių valiutų:
i)
valiuta, kurios riziką pagrindinė sandorio šalis gali valdyti ir ji gali labai patikimai tai įrodyti;
ii)
valiuta, kuria pagrindinė sandorio šalis atlieka sandorių tarpuskaitą, apsiribojant įkaitu, gautu ta valiuta;
b)
indėlis padedamas pas vieną iš šių subjektų:
i)
veiklos leidimą turinčioje kredito įstaigoje, kaip apibrėžta pagal Direktyvą 2006/48/EB, kurios kredito rizika remiantis pagrindinės sandorio šalies vidaus vertinimu yra nedidelė, o pagrindinė sandorio šalis gali tai įrodyti. Atlikdama tokį vertinimą pagrindinė sandorio šalis naudoja apibrėžtą ir objektyvią metodiką, kuri nėra visiškai priklausoma nuo išorės nuomonių ir kuria atsižvelgiama į riziką, kylančią dėl emitento įsisteigimo tam tikroje šalyje;
ii)
trečiosios šalies finansų įstaigoje, kuriai taikomos rizikos ribojimo taisyklės, kurias atitinkamos kompetentingos institucijos laiko ne mažiau griežtomis kaip Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2006/48/EB (10) nustatytos rizikos ribojimo taisyklės, kuri tų taisyklių laikosi, kuri taiko patikimą apskaitos praktiką, saugojimo procedūras ir vidaus kontrolės priemones ir kurios kredito rizika remiantis pagrindinės sandorio šalies vidaus vertinimu yra nedidelė, o pagrindinė sandorio šalis gali tai įrodyti. Atlikdama tokį vertinimą pagrindinė sandorio šalis naudoja apibrėžtą ir objektyvią metodiką, kuri nėra visiškai priklausoma nuo išorės nuomonių ir kuria atsižvelgiama į riziką, kylančią dėl emitento įsisteigimo tam tikroje šalyje.
2. Jei pinigai naktį laikomi pagal 1 dalį, tuomet ne mažiau kaip 95 % tokių pinigų, apskaičiuotų per vidutinį vieno kalendorinio mėnesio trukmės laikotarpį, padedami taip, kad būtų užtikrintas pinigų padengimas labai likvidžių finansinių priemonių, atitinkančių 45 straipsnio reikalavimus, išskyrus to straipsnio 1 dalies c punkto reikalavimą, įkaitu.
45 straipsnis
Koncentracijos ribos
1. Pagrindinė sandorio šalis nustato ir įgyvendina politiką ir procedūras, kuriomis užtikrinama, kad finansinės priemonės, į kurias investuoti jos finansiniai ištekliai, liktų pakankamai diversifikuotos.
2. Pagrindinė sandorio šalis nustato koncentracijos ribas ir stebi savo finansinių išteklių koncentraciją tokiu lygiu:
a)
atskirų finansinių priemonių;
b)
finansinių priemonių rūšių;
c)
atskirų emitentų;
d)
emitentų tipų;
e)
sandorio šalių, su kuriomis susitariama dėl 44 straipsnio 1 dalies b ir c punktuose ir 45 straipsnio 2 dalyje nurodytų būdų.
3. Svarstydama emitentų tipus pagrindinė sandorio šalis atsižvelgia į:
a)
geografinį pasiskirstymą;
b)
tarpusavio priklausomybę ir įvairius santykius, kuriuos subjektas gali turėti su pagrindine sandorio šalimi;
c)
kredito rizikos dydį;
d)
pagrindinės sandorio šalies turimas pozicijas emitento atžvilgiu dėl pagrindinės sandorio šalies atliekamos produktų tarpuskaitos.
4. Politikoje ir procedūrose nustatoma, kokias rizikos mažinimo priemones reikia taikyti, kai viršijamos koncentracijos ribos.
5. Nustatydama savo pozicijos atskiro emitento arba depozitoriumo atžvilgiu koncentracijos ribą, pagrindinė sandorio šalis sujungia ir kaip vieną riziką vertina poziciją visų emitento išleistų arba aiškiai garantuojamų finansinių priemonių ir visų depozitoriume saugomų finansinių išteklių atžvilgiu.
6. Pagrindinė sandorio šalis reguliariai tikrina savo koncentracijos ribų politikos ir procedūrų tinkamumą. Be to, pagrindinė sandorio šalis savo koncentracijos ribų politiką ir procedūrą peržiūri bent kartą per metus ir visais atvejais, kai įvyksta reikšmingas pokytis, veikiantis pagrindinės sandorio šalies rizikos poziciją.
7. Jei pagrindinė sandorio šalis pažeidžia savo politikoje ir procedūrose nustatytą koncentracijos ribą, ji nedelsdama informuoja kompetentingą instituciją. Pagrindinė sandorio šalis kuo greičiau ištaiso pažeidimą.
46 straipsnis
Nepiniginis įkaitas
Jei pagal X skyriaus nuostatas įkaitas gaunamas finansinių priemonių forma, taikomi tik 44 ir 45 straipsniai.
XII SKYRIUS
MODELIŲ PERŽIŪRA, TESTAVIMAS NEPALANKIAUSIOMIS SĄLYGOMIS IR GRĮŽTAMASIS PATIKRINIMAS
(Reglamento (ES) Nr. 648/2012 49 straipsnis)
1 SKIRSNIS
Modeliai ir programos
47 straipsnis
Modelių tvirtinimas
1. Pagrindinė sandorio šalis visapusiškai tvirtina savo modelius, jų metodikas ir likvidumo rizikos valdymo sistemą, kurie naudojami jai kylančiai rizikai apskaičiuoti, agreguoti ir valdyti. Reikšmingi jos modelių, jų metodikų ir likvidumo rizikos valdymo sistemos pakeitimai arba koregavimai tinkamai valdomi, įskaitant prašymą dėl rizikos valdymo komiteto patarimų, ir tvirtinami kvalifikuoto ir nepriklausomo subjekto prieš juos atliekant.
2. Pagrindinės sandorio šalies tvirtinimo procesas įtvirtinamas dokumentais ir bent jau patikslinama, kokia politika naudojama testuojant pagrindinės sandorio šalies garantinės įmokos, įsipareigojimų neįvykdymo fondo ir kitų finansinių išteklių metodikas ir sistemą, skirtas likvidiems finansiniams ištekliams apskaičiuoti. Reikšmingi tokios politikos pakeitimai arba koregavimai tinkamai valdomi, įskaitant prašymą dėl rizikos valdymo komiteto patarimų, ir tvirtinami kvalifikuoto ir nepriklausomo subjekto prieš juos atliekant.
3. Visapusiškas tvirtinimas apima bent jau:
a)
modelių ir sistemos, įskaitant rengimo patvirtinamuosius dokumentus, konceptualaus patikimumo vertinimą;
b)
nuolatinės stebėsenos procedūrų peržiūrą, įskaitant procesų ir lyginamųjų standartų nustatymo patikrinimą;
c)
parametrų ir prielaidų, padarytų rengiant modelius, jų metodikas ir sistemą, peržiūrą;
d)
modelių, jų metodikų ir sistemos, kurie patvirtinti konkretiems sutarčių tipams, pakankamumo ir tinkamumo peržiūrą;
e)
testavimo nepalankiausiomis sąlygomis scenarijų pagal VII skyrių ir 52 straipsnį tinkamumo peržiūrą;
f)
testavimo rezultatų išvadų analizę.
4. Pagrindinė sandorio šalis nustato kriterijus, pagal kuriuos vertina, ar galima sėkmingai patvirtinti jos modelius, jų metodikas ir likvidumo rizikos valdymo sistemą. Kriterijai apima sėkmingus testavimo rezultatus.
5. Jei kainodaros duomenis nelengva gauti arba jie nepatikimi, pagrindinė sandorio šalis atsižvelgia į tokius kainodaros apribojimus ir mažų mažiausiai patvirtina konservatyvias prielaidas, pagrįstas stebimomis koreliuojančiomis arba susijusiomis rinkomis ir esamu elgesiu rinkoje.
6. Jei kainodaros duomenis nelengva gauti arba jie nepatikimi, šiam tikslui naudojamos sistemos ir vertinimo modeliai tinkamai valdomi, įskaitant prašymą dėl rizikos valdymo komiteto patarimų, taip pat tvirtinami ir testuojami. Pagrindinės sandorio šalies vertinimo modelius pagal įvairius rinkos scenarijus tvirtina kvalifikuotas ir nepriklausomas subjektas, siekiant užtikrinti, kad jos modeliai tiksliai rodytų tinkamas kainas, ir prireikus ji koreguoja pradinių garantinių įmokų skaičiavimus, kad jos atspindėtų nustatytą modelio riziką.
7. Pagrindinė sandorio šalis reguliariai vertina teorines ir empirines jos garantinių įmokų modelio, skirto visoms finansinėms priemonėms, kurių tarpuskaitą ji atlieka, savybes.
48 straipsnis
Testavimo programos
1. Pagrindinė sandorio šalis įdiegia politiką ir procedūras, kuriose išsamiai apibūdinamos testavimo nepalankiausiomis sąlygomis ir grįžtamojo patikrinimo programos, kurias ji vykdo, kad įvertintų modelių ir jų metodikų, naudojamų jos rizikos kontrolės mechanizmams (įskaitant garantinę įmoką, įmokas į įsipareigojimų neįvykdymo fondą ir kitus finansinius išteklius) apskaičiuoti, tinkamumą, tikslumą, patikimumą ir atsparumą labai įvairiomis rinkos sąlygomis.
2. Be to, pagrindinės sandorio šalies politikoje ir procedūrose išsamiai apibūdinama testavimo nepalankiausiomis sąlygomis programa, kurią ji vykdo, kad įvertintų likvidumo rizikos valdymo sistemos tinkamumą, tikslumą, patikimumą ir atsparumą.
3. Politika ir procedūros apima bent jau metodikas, susijusias su tinkamo testavimo atranka ir rengimu, įskaitant portfelio ir rinkos duomenų atranką, testavimo reguliarumą, finansinių priemonių, kurių tarpuskaita atliekama, specifinės rizikos ypatybes, testavimo rezultatų bei išimčių analizę ir reikiamas atitinkamas taisomąsias priemones.
4. Pagrindinė sandorio šalis atlikdama visus testavimus įtraukia klientų pozicijas.
2 SKIRSNIS
Grįžtamasis patikrinimas
49 straipsnis
Grįžtamojo patikrinimo procedūra
1. Pagrindinė sandorio šalis savo garantinės įmokos pakankamumą vertina atlikdama stebimų rezultatų ir numatytų rezultatų, gautų naudojant garantinių įmokų modelius, ex post palyginimą. Toks grįžtamasis patikrinimas atliekamas kasdien, kad būtų įvertinta, ar yra garantinės įmokos pakankamumo testavimo išimčių. Pakankamumas vertinamas pagal esamas finansinių priemonių pozicijas, tarpuskaitos narius ir juo atsižvelgiama į galimą portfelio garantinės įmokos nustatymo ir, kai taikoma, sąveikių pagrindinių sandorio šalių poveikį.
2. Pagrindinė sandorio šalis savo grįžtamojo patikrinimo programai numato tinkamus praeities laikotarpius siekdama užtikrinti, kad naudojamas stebėjimo intervalas būtų pakankamas siekiant sumažinti žalingą poveikį statistiniam reikšmingumui.
3. Pagrindinė sandorio šalis savo grįžtamojo patikrinimo programoje numato bent jau aiškius statistinius testus ir rezultatų kriterijus, kuriuos pagrindinė sandorio šalis apibrėžia grįžtamojo patikrinimo rezultatams vertinti.
4. Pagrindinė sandorio šalis apie savo grįžtamojo patikrinimo rezultatus ir analizę konfidencialumo nepažeidžiančia forma periodiškai praneša rizikos valdymo komitetui, kad gautų jo patarimus peržiūrint garantinių įmokų modelį.
5. Grįžtamojo patikrinimo rezultatai ir analizė pateikiami visiems tarpuskaitos nariams ir klientams, jei jie žinomi pagrindinei sandorio šaliai. Visiems kitiems klientams grįžtamojo patikrinimo rezultatus ir analizę gavę prašymą pateikia atitinkami tarpuskaitos nariai. Tokia informacija apibendrinama konfidencialumo nepažeidžiančia forma, o tarpuskaitos nariai ir klientai su išsamiais grįžtamojo patikrinimo rezultatais ir analize gali susipažinti tik tiek, kiek jie susiję su jų portfeliais.
6. Pagrindinė sandorio šalis apibrėžia procedūras, kuriomis išsamiai nurodomi veiksmai, kurių ji galėtų imtis atsižvelgdama į grįžtamojo patikrinimo analizės rezultatus.
3 SKIRSNIS
Jautrumo testavimas ir analizė
50 straipsnis
Jautrumo testavimo ir analizės procedūra
1. Pagrindinė sandorio šalis atlieka jautrumo testus ir analizę, kuriais vertinamas jos garantinių įmokų modelio tinkamumas įvairiomis rinkos sąlygomis naudojant praeities duomenis, susijusius su pasireiškusiomis nepalankiausiomis rinkos sąlygomis, ir hipotetinius duomenis, susijusius su nepasireiškusiomis nepalankiausiomis rinkos sąlygomis.
2. Pagrindinė sandorio šalis naudoja labai įvairius parametrus ir prielaidas, kuriais būtų atsižvelgiama į įvairias praeities ir hipotetines sąlygas, įskaitant pačius nestabiliausius laikotarpius, kurie pasitaikė jos aptarnaujamose rinkose, ir ekstremalius sutarčių, kurių tarpuskaitą atlieka pagrindinė sandorio šalis, kainų koreliacijos pokyčius, kad suprastų, kaip garantinės įmokos pakankamumo lygį gali paveikti pačios nepalankiausios rinkos sąlygos ir svarbių modelio parametrų pokyčiai.
3. Jautrumo analizė atliekama keliems faktiniams ir tipiniams tarpuskaitos narių portfeliams. Tipiniai portfeliai pasirenkami remiantis jų jautrumu reikšmingiems pagrindinės sandorio šalies patiriamos rizikos veiksniams ir koreliacijai. Toks jautrumo testavimas ir analizė parengiami taip, kad pagrindiniai pradinių garantinių įmokų modelio parametrai ir prielaidos būtų testuojami keliuose pasikliautinuosiuose intervaluose siekiant nustatyti sistemos jautrumą tokių parametrų ir prielaidų kalibravimo klaidoms. Tinkamai atsižvelgiama į rizikos veiksnių trukmės struktūrą ir numanomą rizikos veiksnių koreliaciją.
4. Pagrindinė sandorio šalis įvertina galimus nuostolius dėl tarpuskaitos narių pozicijų.
5. Kai taikoma, pagrindinė sandorio šalis apsvarsto parametrus, atspindinčius tarpuskaitos narių, leidžiančių finansines priemones, kurių tarpuskaitą atlieka pagrindinė sandorio šalis, arba išvestinių finansinių priemonių pagrindines finansines priemones, kurių tarpuskaitą atlieka pagrindinė sandorio šalis, įsipareigojimų neįvykdymą vienu metu. Kai taikoma, taip pat apsvarstomi kliento, leidžiančio finansines priemones, kurių tarpuskaitą atlieka pagrindinė sandorio šalis, arba išvestinių finansinių priemonių pagrindines finansines priemones, kurių tarpuskaitą atlieka pagrindinė sandorio šalis, įsipareigojimų neįvykdymo padariniai.
6. Pagrindinė sandorio šalis apie savo jautrumo testavimo rezultatus ir analizę konfidencialumo nepažeidžiančia forma periodiškai praneša rizikos valdymo komitetui, kad gautų jo patarimus peržiūrint garantinių įmokų modelį.
7. Pagrindinė sandorio šalis apibrėžia procedūras, kuriomis išsamiai nurodomi veiksmai, kurių ji galėtų imtis atsižvelgdama į jautrumo testavimo analizės rezultatus.
4 SKIRSNIS
Testavimas nepalankiausiomis sąlygomis
51 straipsnis
Testavimo nepalankiausiomis sąlygomis procedūra
1. Pagrindinei sandorio šaliai atliekant testavimą nepalankiausiomis sąlygomis nepalankiausių sąlygų parametrai, prielaidos ir scenarijai taikomi modeliams, naudojamiems rizikos pozicijoms įvertinti, siekiant užtikrinti, kad jos finansiniai ištekliai būtų pakankami toms pozicijoms padengti ekstremaliomis, bet tikėtinomis rinkos sąlygomis.
2. Pagrindinės sandorio šalies testavimo nepalankiausiomis sąlygomis programoje reikalaujama, kad pagrindinė sandorio šalis reguliariai atliktų įvairius testavimus nepalankiausiomis sąlygomis, kuriais atsižvelgiama į pagrindinės sandorio šalies produktų derinį ir visus jos modelių, jų metodikų ir jos likvidumo rizikos valdymo sistemos elementus.
3. Pagrindinės sandorio šalies testavimo nepalankiausiomis sąlygomis programoje nustatoma, kad testavimas nepalankiausiomis sąlygomis atliekamas naudojant apibrėžtus testavimo nepalankiausiomis sąlygomis scenarijus tiek praeities, tiek hipotetinėmis ekstremaliomis, bet tikėtinomis rinkos sąlygomis pagal VII skyrių. Naudotinos praeities sąlygos peržiūrimos ir prireikus koreguojamos. Pagrindinė sandorio šalis taip pat apsvarsto kitų formų tinkamus testavimo nepalankiausiomis sąlygomis scenarijus, įskaitant (bet tuo neapsiribojant) jos atsiskaitymo bankų, nostro tarpininkų, depozitoriumų, likvidumą palaikančių subjektų arba sąveikių pagrindinių sandorio šalių techninės ar finansinės veiklos nutrūkimą.
4. Pagrindinė sandorio šalis turi galimybę greitai pritaikyti savo testavimą nepalankiausiomis sąlygomis, kad jis apimtų naują arba atsirandančią riziką.
5. Pagrindinė sandorio šalis atsižvelgia į galimus nuostolius, kylančius dėl kliento, jei jis žinomas, kurio tarpuskaita atliekama per keletą tarpuskaitos narių, įsipareigojimų neįvykdymo.
6. Pagrindinė sandorio šalis apie savo testavimo nepalankiausiomis sąlygomis rezultatus ir analizę konfidencialumo nepažeidžiančia forma periodiškai praneša rizikos valdymo komitetui, kad gautų jo patarimus peržiūrint jos modelius, metodikas ir likvidumo rizikos valdymo sistemą.
7. Testavimo nepalankiausiomis sąlygomis rezultatai ir analizė pateikiami visiems tarpuskaitos nariams ir klientams, jei jie žinomi pagrindinei sandorio šaliai. Visiems kitiems klientams grįžtamojo patikrinimo rezultatus ir analizę gavę prašymą pateikia atitinkami tarpuskaitos nariai. Tokia informacija apibendrinama konfidencialumo nepažeidžiančia forma, o tarpuskaitos nariai ir klientai su išsamiais testavimo nepalankiausiomis sąlygomis rezultatais ir analize gali susipažinti tik tiek, kiek jie susiję su jų portfeliais.
8. Pagrindinė sandorio šalis apibrėžia procedūras, kuriomis išsamiai nurodomi veiksmai, kurių ji galėtų imtis atsižvelgdama į testavimo nepalankiausiomis sąlygomis analizės rezultatus.
52 straipsnis
Rizikos veiksniai, į kuriuos reikia atsižvelgti atliekant testavimą nepalankiausiomis sąlygomis
1. Pagrindinė sandorio šalis nustato atitinkamus sutartims, kurių tarpuskaitą ji atlieka, būdingus rizikos veiksnius, kurie galėtų veikti jos nuostolius, ir turi tinkamą jų vertinimo metodą. Pagrindinei sandorio šaliai atliekant testavimą nepalankiausiomis sąlygomis atsižvelgiama bent jau į rizikos veiksnius, nurodytus šių tipų finansinėms priemonėms (kai taikoma):
a)
su palūkanų norma susijusioms sutartims: rizikos veiksniai, atitinkantys palūkanų normas kiekviena valiuta, kuria pagrindinė sandorio šalis atlieka finansinių priemonių tarpuskaitą. Pajamingumo kreivės modeliavimas dalijamas į įvairius terminų segmentus, kad būtų atsižvelgiama į normų kintamumo svyravimą visoje pajamingumo kreivėje. Susijusių rizikos veiksnių skaičius priklauso nuo palūkanų normų sutarčių, kurių tarpuskaitą atlieka pagrindinė sandorio šalis, sudėtingumo. Atskirai atsižvelgiama į bazinę riziką, kylančią dėl neidealiai koreliuojančio Vyriausybės ir kitų fiksuotų pajamų palūkanų normų judėjimo;
b)
su valiutos kursu susijusioms sutartims: rizikos veiksniai, atitinkantys kiekvieną užsienio valiutą, kuria pagrindinė sandorio šalis atlieka finansinių priemonių tarpuskaitą, ir valiutos kursą, taikomą tarpusavyje keičiant valiutą, kuria vykdytina garantinės įmokos prievolė, ir valiutą, kuria pagrindinė sandorio šalis atlieka finansinių priemonių tarpuskaitą;
c)
su nuosavybės vertybiniais popieriais susijusioms sutartims: rizikos veiksniai, atitinkantys atskirų nuosavybės vertybinių popierių emisijų kintamumą kiekvienoje rinkoje, kurioje pagrindinė sandorio šalis atlieka tarpuskaitą, ir visos nuosavybės vertybinių popierių rinkos įvairių sektorių kintamumą. Atitinkamai rinkai skirto modeliavimo metodo sudėtingumas ir pobūdis atitinka pagrindinės sandorio šalies poziciją visos rinkos atžvilgiu ir atskirų nuosavybės vertybinių popierių emisijų toje rinkoje koncentraciją;
d)
biržos prekių sutartims: rizikos veiksniai, kuriais atsižvelgiama į skirtingas biržos prekių sutarčių ir susijusių išvestinių finansinių priemonių, kurių tarpuskaitą atlieka pagrindinė sandorio šalis, kategorijas ir pakategores, įskaitant, jei taikoma, tos biržos prekės išvestinių finansinių priemonių pozicijų ir piniginių pozicijų patogumo pajamingumo svyravimus;
e)
su kreditu susijusioms sutartims: rizikos veiksniai, kuriais atsižvelgiama į staigaus įsipareigojimų neįvykdymo riziką, įskaitant sukauptą riziką, kylančią dėl daugelio įsipareigojimų neįvykdymo, bazinės rizikos ir išieškotos sumos kintamumo.
2. Be to, pagrindinė sandorio šalis atlikdama testavimą nepalankiausiomis sąlygomis tinkamai apsvarsto bent jau:
a)
koreliaciją, įskaitant nustatytų rizikos veiksnių ir panašių sutarčių, kurių tarpuskaitą ji atlieka, koreliaciją;
b)
veiksnius, atitinkančius sutarties, kurios tarpuskaita atliekama, numanomą ir praeities kintamumą;
c)
specifines naujų sutarčių, kurių tarpuskaitą atliks pagrindinė sandorio šalis, ypatybes;
d)
koncentracijos riziką, įskaitant tarpuskaitos nario ir tarpuskaitos narių grupės subjektų atžvilgiu;
e)
tarpusavio priklausomybę ir įvairius santykius;
f)
atitinkamą riziką, įskaitant valiutos kurso riziką;
g)
nustatytas pozicijos ribas;
h)
netinkamai parinkto įkaito riziką.
53 straipsnis
Visų finansinių išteklių testavimas nepalankiausiomis sąlygomis
1. Pagrindinės sandorio šalies testavimo nepalankiausiomis sąlygomis programa užtikrinama, kad ekstremaliomis, bet tikėtinomis rinkos sąlygomis garantinės įmokos, įmokų į įsipareigojimų neįvykdymo fondą ir kitų finansinių išteklių derinys būtų pakankamas bent dviejų tarpuskaitos narių, kurių atžvilgiu jos pozicijos didžiausios, įsipareigojimų neįvykdymui padengti. Testavimo nepalankiausiomis sąlygomis programoje taip pat nagrinėjami galimi nuostoliai, ekstremaliomis, bet tikėtinomis rinkos sąlygomis atsirandantys dėl tos pačios grupės, kuriai priklauso du tarpuskaitos nariai, kurių atžvilgiu jos pozicijos didžiausios, subjektų įsipareigojimų neįvykdymo.
2. Pagrindinės sandorio šalies testavimo nepalankiausiomis sąlygomis programa užtikrinama, kad jos garantinės įmokos ir įsipareigojimų neįvykdymo fondas būtų pakankami bent jau tarpuskaitos nario, kurio atžvilgiu jos pozicijos didžiausios, arba antrojo ir trečiojo pagal dydį tarpuskaitos narių, jei jų pozicijų suma didesnė pagal Reglamento (ES) Nr. 648/2012 42 straipsnį, įsipareigojimų neįvykdymui padengti.
3. Pagrindinė sandorio šalis nuodugniai išanalizuoja galimus nuostolius ir įvertina galimus nuostolius tarpuskaitos narių pozicijose, įskaitant riziką, kad tokių pozicijų likvidavimas gali turėti poveikį rinkai ir pagrindinės sandorio šalies garantinės įmokos pakankamumo lygiui.
4. Kai taikoma, pagrindinė sandorio šalis atlikdama testavimą nepalankiausiomis sąlygomis apsvarsto tarpuskaitos nario, leidžiančio finansines priemones, kurių tarpuskaitą atlieka pagrindinė sandorio šalis, arba išvestinių finansinių priemonių pagrindines finansines priemones, kurių tarpuskaitą atlieka pagrindinė sandorio šalis, įsipareigojimų neįvykdymo padarinius. Kai taikoma, taip pat apsvarstomi kliento, leidžiančio finansines priemones, kurių tarpuskaitą atlieka pagrindinė sandorio šalis, arba išvestinių finansinių priemonių pagrindines finansines priemones, kurių tarpuskaitą atlieka pagrindinė sandorio šalis, įsipareigojimų neįvykdymo padariniai.
5. Pagrindinės sandorio šalies testavimo nepalankiausiomis sąlygomis metu atsižvelgiama į likvidavimo laikotarpį, kaip numatyta 26 straipsnyje.
54 straipsnis
Likvidžių finansinių išteklių testavimas nepalankiausiomis sąlygomis
1. Pagrindinės sandorio šalies likvidžių finansinių išteklių testavimo nepalankiausiomis sąlygomis programa užtikrinama, kad jie būtų pakankami laikantis VIII skyriuje nustatytų reikalavimų.
2. Pagrindinė sandorio šalis turi aiškias ir skaidrias taisykles bei procedūras, taikomas nepakankamų likvidžių finansinių išteklių atveju, kurį parodo jos testavimas nepalankiausiomis sąlygomis, siekiant užtikrinti mokėjimų įsipareigojimų įvykdymą.
Pagrindinė sandorio šalis taip pat turi aiškias procedūras, kaip jos testavimo nepalankiausiomis sąlygomis rezultatus ir analizę naudoti jos likvidumo rizikos valdymo sistemai ir likvidumą užtikrinančių subjektų tinkamumui vertinti ir koreguoti.
3. Atliekant likvidžių finansinių išteklių testavimą nepalankiausiomis sąlygomis naudojamuose testavimo nepalankiausiomis sąlygomis scenarijuose atsižvelgiama į pagrindinės sandorio šalies struktūrą bei veikimą ir jie apima visus subjektus, kurie gali jai kelti reikšmingą likvidumo riziką. Atliekant tokį testavimą nepalankiausiomis sąlygomis taip pat atsižvelgiama į jos tarpuskaitos narių, įskaitant kitus tai pačiai grupei priklausančius subjektus, tarpusavio tvirtus ryšius ar panašią riziką ir vertinama daugelio įsipareigojimų neįvykdymo atvejų tikimybė ir užkrato efektas tarp jos tarpuskaitos narių, kurį tokie įsipareigojimų neįvykdymo atvejai gali sukelti.
5 SKIRSNIS
Pakankamumas ir testavimo rezultatų naudojimas
55 straipsnis
Tinkamo pakankamumo užtikrinimas
1. Pagrindinė sandorio šalis nustato ir taiko procedūras, kuriomis pripažįstami rinkos sąlygų pokyčiai, įskaitant finansinių priemonių, kurių tarpuskaitą ji atlieka, kintamumo padidėjimą arba likvidumo sumažėjimą, kad galėtų skubiai pritaikyti garantinės įmokos reikalavimo apskaičiavimą siekiant tinkamai atsižvelgti į naujas rinkos sąlygas.
2. Pagrindinė sandorio šalis atlieka taikomo vertės sumažinimo testavimą siekdama užtikrinti, kad įkaitą būtų galima likviduoti bent jau sumažinta verte stebimomis ir ekstremaliomis, bet tikėtinomis rinkos sąlygomis.
3. Jei pagrindinė sandorio šalis garantinę įmoką renka portfelio, o ne produkto lygiu, ji nuolat peržiūri ir testuoja skirtingų produktų įskaitymą. Pagrindinė sandorio šalis tokį įskaitymą grindžia rizikos ribojimo principais pagrįsta ir ekonomiškai prasminga metodika, atspindinčia atskirų produktų kainų priklausomybės laipsnį. Konkrečiai, pagrindinė sandorio šalis testuoja, kaip koreliacija keičiasi faktinių ir hipotetinių nepalankiausių rinkos sąlygų laikotarpiais.
56 straipsnis
Modelių peržiūra naudojant testavimo rezultatus
1. Pagrindinė sandorio šalis turi aiškias procedūras, kuriomis nustatoma papildomos garantinės įmokos suma, kurią gali reikėti surinkti, taip pat ir tą pačią dieną, ir perkalibruojamas garantinių įmokų modelis, kai grįžtamasis patikrinimas rodo, kad modelis veikia ne taip, kaip tikėtasi, ir pagal jį nenustatoma tinkama pradinės garantinės įmokos suma, būtina numatytam pasitikėjimo lygiui pasiekti. Nustačiusi, kad būtina reikalauti papildomos garantinės įmokos, pagrindinė sandorio šalis jos pareikalauja per kitą reikalavimą įnešti garantinę įmoką.
2. Pagrindinė sandorio šalis įvertina testavimo išimčių, nustatytų per grįžtamąjį patikrinimą, šaltinį. Priklausomai nuo išimčių šaltinio, pagrindinė sandorio šalis nustato, ar reikia iš esmės keisti garantinių įmokų modelį arba modelius, iš kurio imami jo duomenys, ir ar būtina perkalibruoti esamus parametrus.
3. Pagrindinė sandorio šalis įvertina testavimo išimčių, nustatytų atliekant testavimą nepalankiausiomis sąlygomis, šaltinius. Remdamasi išimčių šaltiniais, pagrindinė sandorio šalis nustato, ar reikia iš esmės keisti savo modelius, jų metodikas ar likvidumo rizikos valdymo sistemą ir ar būtina perkalibruoti esamus parametrus arba prielaidas.
4. Jei testavimo rezultatai rodo garantinės įmokos, įsipareigojimų neįvykdymo fondo ar kitų finansinių išteklių nepakankamumą, pagrindinė sandorio šalis per kitą reikalavimą įnešti garantinę įmoką padidina bendrus savo finansinius išteklius iki priimtino lygio. Jei testavimo rezultatai rodo, kad likvidūs finansiniai ištekliai nepakankami, pagrindinė sandorio šalis kuo greičiau padidina savo likvidžius finansinius išteklius iki priimtino lygio.
5. Pagrindinė sandorio šalis peržiūrėdama savo modelius, jų metodikas ir likvidumo rizikos valdymo sistemą stebi testavimo išimčių pasikartojimo dažnumą, kad tinkamai ir nepagrįstai nedelsdama nustatytų ir išspręstų problemas.
6 SKIRSNIS
Atvirkštinis testavimas nepalankiausiomis sąlygomis
57 straipsnis
Atvirkštinis testavimas nepalankiausiomis sąlygomis
1. Pagrindinė sandorio šalis atlieka atvirkštinį testavimą nepalankiausiomis sąlygomis, kuris parengiamas taip, kad jį atliekant būtų nustatoma, kokiomis rinkos sąlygomis jos garantinės įmokos, įsipareigojimų neįvykdymo fondo ir kitų finansinių išteklių derinys gali būti nepakankamas kredito pozicijoms padengti ir jos likvidūs finansiniai ištekliai gali būti nepakankami. Atlikdama tokį testavimą pagrindinė sandorio šalis modeliuoja ekstremalias rinkos sąlygas, kurios laikomos ekstremalesnėmis už tikėtinas rinkos sąlygas, kad padėtų nustatyti savo modelių, likvidumo rizikos valdymo sistemos, finansinių išteklių ir likvidžių finansinių išteklių ribas.
2. Pagrindinė sandorio šalis parengia atvirkštinį testavimą nepalankiausiomis sąlygomis, pritaikytą prie specifinės rinkų ir sutarčių, kurių tarpuskaitos paslaugas ji teikia, rizikos.
3. Pagrindinė sandorio šalis 1 dalyje nurodytas sąlygas ir atvirkštinio testavimo nepalankiausiomis sąlygomis rezultatus ir analizę naudoja nustatydama ekstremalius, bet tikėtinus scenarijus pagal VII skyrių.
4. Pagrindinė sandorio šalis apie savo atvirkštinio testavimo nepalankiausiomis sąlygomis rezultatus ir analizę konfidencialumo nepažeidžiančia forma periodiškai praneša rizikos valdymo komitetui, kad gautų jo patarimus peržiūrint tą testavimą.
7 SKIRSNIS
Įsipareigojimų neįvykdymo atveju taikomos procedūros
58 straipsnis
Įsipareigojimų neįvykdymo atveju taikomų procedūrų testavimas
1. Pagrindinė sandorio šalis testuoja ir peržiūri įsipareigojimų neįvykdymo atveju taikomas procedūras siekdama užtikrinti, kad jos būtų ir praktiškos, ir veiksmingos. Pagrindinė sandorio šalis testuodama įsipareigojimų neįvykdymo atveju taikomas procedūras atlieka imitavimą.
2. Atlikusi įsipareigojimų neįvykdymo atveju taikomų procedūrų testavimą, pagrindinė sandorio šalis nustato neapibrėžtumą ir savo procedūras tinkamai pritaiko, kad tas neapibrėžtumas sumažėtų.
3. Atlikdama imitavimą pagrindinė sandorio šalis tikrina, ar visi tarpuskaitos nariai, jei taikoma, klientai ir kiti atitinkami subjektai, įskaitant sąveikias pagrindines sandorio šalis ir susijusius paslaugų teikėjus, yra tinkamai informuojami ir žino procedūras, taikomas įsipareigojimų neįvykdymo atveju.
8 SKIRSNIS
Tvirtinimo ir testavimo periodiškumas
59 straipsnis
Periodiškumas
1. Pagrindinė sandorio šalis savo modelius ir jų metodikas visapusiškai tvirtina bent kartą per metus.
2. Pagrindinė sandorio šalis savo likvidumo rizikos valdymo sistemą visapusiškai tvirtina bent kartą per metus.
3. Pagrindinė sandorio šalis savo vertinimo modelius visapusiškai tvirtina bent kartą per metus.
4. Pagrindinė sandorio šalis 51 straipsnyje nurodytos politikos tinkamumą peržiūri bent kartą per metus.
5. Pagrindinė sandorio šalis savo modelių veikimą ir finansinių išteklių pakankamumą įsipareigojimų neįvykdymo atvejais analizuoja ir stebi bent kartą per dieną atlikdama garantinės įmokos pakankamumo grįžtamąjį patikrinimą ir bent kartą per dieną atlikdama testavimą nepalankiausiomis sąlygomis pagal standartinius ir iš anksto nustatytus parametrus ir prielaidas.
6. Pagrindinė sandorio šalis savo likvidumo rizikos valdymo sistemą analizuoja ir stebi bent kartą per dieną atlikdama savo likvidžių finansinių išteklių testavimą nepalankiausiomis sąlygomis.
7. Pagrindinė sandorio šalis testavimo rezultatus išsamiai ir nuodugniai analizuoja bent kartą per mėnesį siekdama užtikrinti, kad jos testavimo nepalankiausiomis sąlygomis scenarijai, modeliai ir likvidumo rizikos valdymo sistema, pagrindiniai parametrai ir prielaidos būtų teisingi. Tokia analizė atliekama dažniau esant nepalankiausioms rinkos sąlygoms, įskaitant atvejus, kai finansinių priemonių, kurių tarpuskaita atliekama, arba aptarnaujamų rinkų kintamumas apskritai yra didelis arba sumažėja jų likvidumas, jos tarpuskaitos narių turimų pozicijų dydis arba koncentracija labai išauga arba numatoma, kad pagrindinė sandorio šalis patirs nepalankiausias rinkos sąlygas.
8. Jautrumo analizė atliekama bent kartą per mėnesį naudojant jautrumo testavimo rezultatus. Ši analizė turėtų būti atliekama dažniau, kai rinkos yra neįprastai nestabilios, sumažėja jų likvidumas arba jos tarpuskaitos narių turimų pozicijų dydis arba koncentracija labai išauga.
9. Pagrindinė sandorio šalis skirtingų finansinių priemonių įskaitymą ir tai, kaip koreliacija keičiasi faktinių ir hipotetinių nepalankiausių rinkos sąlygų laikotarpiais, testuoja bent kartą per metus.
10. Pagrindinės sandorio šalies taikomas vertės sumažinimas testuojamas bent kartą per mėnesį.
11. Pagrindinė sandorio šalis atvirkštinį testavimą nepalankiausiomis sąlygomis atlieka bent kartą per ketvirtį.
12. Pagrindinė sandorio šalis įsipareigojimų neįvykdymo atveju taikomas procedūras testuoja ir peržiūri bent kartą per ketvirtį ir imitavimą atlieka bent kartą per metus laikydamasi 61 straipsnio. Pagrindinė sandorio šalis imitavimą taip pat atlieka reikšmingai pasikeitus įsipareigojimų neįvykdymo atveju jos taikomoms procedūroms.
9 SKIRSNIS
Atliekant testavimą naudojami laikotarpiai
60 straipsnis
Laikotarpiai
1. Atliekant testavimą nepalankiausiomis sąlygomis naudojami laikotarpiai apibrėžiami pagal VII skyrių ir apima perspektyvines ekstremalias, bet tikėtinas rinkos sąlygas.
2. Atliekant grįžtamąjį patikrinimą naudojami praeities laikotarpiai apima mažiausiai pačių paskutinių metų arba laiko, kurį pagrindinė sandorio šalis atlieka atitinkamos finansinės priemonės tarpuskaitą, jei tas laikas trumpesnis nei metai, duomenis.
10 SKIRSNIS
Viešas informacijos skelbimas
61 straipsnis
Viešai skelbtina informacija
1. Pagrindinė sandorio šalis viešai skelbia informaciją apie bendruosius principus, kuriais grindžiami jos modeliai ir jų metodikos, atliekamo testavimo pobūdį, pateikdama testavimo rezultatų ir taikytų taisomųjų veiksmų aukšto lygio santrauką.
2. Pagrindinė sandorio šalis viešai skelbia pagrindinius įsipareigojimų neįvykdymo atveju taikomų procedūrų aspektus, įskaitant:
a)
aplinkybes, kuriomis galima imtis veiksmų;
b)
asmenis, kurie gali imtis tų veiksmų;
c)
veiksmų, kurių galima imtis, taikymo sritį, įskaitant veiksmus ir nuosavų, ir klientų pozicijų, lėšų ir turto atžvilgiu;
d)
mechanizmus, susijusius su pagrindinės sandorio šalies įsipareigojimų įsipareigojimus įvykdžiusiems tarpuskaitos nariams vykdymu;
e)
mechanizmus, kurių tikslas - padėti įsipareigojimų neįvykdžiusiems tarpuskaitos nariams vykdyti įsipareigojimus savo klientams.
62 straipsnis
Įsigaliojimas ir taikymas
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Sandoriams su išvestiniais produktais, nurodytais Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1227/2011 2 straipsnio 4 punkto b ir d papunkčiuose (11), I priedo 2 skirsnio h punktas taikomas praėjus trejiems metams nuo šio reglamento įsigaliojimo.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2012 m. gruodžio 19 d.