NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) 2015/61
ze dne 10. října 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013, pokud jde o požadavek na úvěrové instituce týkající se krytí likvidity
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (1) a zejména na článek 460 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V průběhu rané „likviditní fáze“ finanční krize, která začala v roce 2007, mnohé úvěrové instituce sice udržovaly přiměřenou úroveň kapitálu, avšak pociťovaly značné potíže, jelikož nedokázaly obezřetně řídit své riziko likvidity. Některé úvěrové instituce se staly nadměrně závislými na krátkodobém financování, které při vypuknutí krize rychle vyschlo. Takové úvěrové instituce pak byly zranitelné vůči likviditním požadavkům, protože nedržely dostatečný objem likvidních aktiv, aby mohly splnit požadavky na výběr (odtok) finančních prostředků v průběhu krizového období. Úvěrové instituce byly posléze nuceny zbavovat se aktiv za velmi nízké ceny, což vytvořilo samovolně se roztáčející spirálu poklesu cen a nedostatek důvěry v trh, která přerostla v krizích solventnosti. Nakonec se mnohé úvěrové společnosti staly nadměrně závislými na poskytování likvidity ze strany centrálních bank a musely být zachráněny injekcemi velkého množství finančních prostředků ze státní pokladny. Stalo se tak zjevným, že je nezbytné vypracovat podrobný požadavek krytí likvidity, jehož cílem by mělo být zamezit tomuto riziku tím, že se sníží závislost úvěrových institucí na krátkodobém financování a na likviditě poskytované centrálnímu bankami a zvýší se jejich odolnost proti náhlým likviditním šokům.
(2)
Ustanovení čl. 412 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 stanoví pro úvěrové instituce požadavek krytí likvidity vyjádřený v obecné rovině jako povinnost držet „likvidní aktiva, přičemž součet hodnot těchto aktiv pokrývá odtok likvidity minus přítok likvidity za krizových podmínek“. Podle článku 460 nařízení (EU) č. 575/2013 je Komise zmocněna podrobně rozvést uvedený obecný požadavek na likviditu a okolnosti, za jakých musí příslušné orgány nařídit úvěrovým institucím konkrétní úrovně přítoku a odtoku s cílem pokrýt konkrétní rizika, kterým jsou tyto úvěrové instituce vystaveny. V souladu se 101. bodem odůvodnění nařízení (EU) č. 575/2013 by tato pravidla měla být srovnatelná s ukazatelem krytí likvidity stanoveným v mezinárodním rámci pro měření, standardy a sledování rizika likvidity vypracovaném Basilejským výborem pro bankovní dohled a zohledňovat specifické podmínky v Unii a v členských státech. Až do splnění požadavků na krytí likvidity ode dne 1. ledna 2018 by členské státy měly být schopny uplatňovat požadavek krytí likvidity pro úvěrové instituce až do výše 100 % v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
(3)
V souladu s likviditními standardy Basilejského výboru pro bankovní dohled by měla být přijata pravidla, jež definují požadavek krytí likvidity jako poměr mezi rezervou „likvidních aktiv“ úvěrové instituce a jejím „čistýmodtokem likvidity“ v průběhu krizového období 30 kalendářních dnů. Čistý odtok likvidity by měl být vypočítán odečtením přítoku likvidity úvěrové instituce od jejího odtoku likvidity. Ukazatel krytí likvidity by měl být vyjádřen v procentech a jeho minimální úroveň, až bude požadavek krytí likvidity proveden v plném rozsahu, by měla být stanovena ve výši 100 %, jež ukazuje, že úvěrová instituce drží dostatek likvidních aktiv, aby mohla splnit svůj čistý odtok likvidity během 30denního krizového období. V průběhu tohoto období by úvěrová instituce měla být schopna rychle převést svá likvidní aktiva na hotovost, aniž by se musela uchýlit k likviditním prostředkům ústřední banky nebo k veřejným finančním prostředkům, což může vést k tomu, že její ukazatel krytí likvidity dočasně klesne pod úroveň 100 %. Pokud by se tak stalo nebo kdykoli lze očekávat, že se tak stane, měla by úvěrová instituce splnit konkrétní požadavky stanovené v článku 414 nařízení (EU) č. 575/2013 za účelem včasného obnovení svého ukazatele krytí likvidity na minimální požadované úrovni.
(4)
Jako „likvidní aktiva“ pro účely rezerv úvěrových institucí v oblasti likvidity by měla být vymezena pouze volně převoditelná aktiva, která lze rychle převést na hotovost na soukromých trzích v krátké lhůtě a bez významné ztráty jejich hodnoty. V souladu s částí šestou nařízení (EU) č. 575/2013 a v souladu s klasifikací likvidních aktiv vypracovanou Basilejským výborem pro bankovní dohled by příslušná pravidla měla rozlišovat mezi aktivy s velmi vysokou likviditou a velmi vysokou úvěrovou kvalitou neboli aktivy úrovně 1 a aktivy s vysokou likviditou a vysokou úvěrovou kvalitou neboli aktivy úrovně 2. Aktiva úrovně 2 by měla být dále rozčleněna na aktiva úrovně 2 A a úrovně 2B. Úvěrové instituce by měly držet přiměřeně diverzifikovanou rezervu likvidních aktiv zohledňující jejich relativní likviditu a úvěrovou kvalitu. Každá úroveň a podúroveň by tudíž měla podléhat konkrétním požadavkům týkajícím se srážek při ocenění a limitů celkové rezervy a případně by měly být uplatňovány diferencované požadavky na jednotlivé úrovně nebo podúrovně a na jednotlivé kategorie likvidních aktiv na stejné úrovni nebo podúrovni, které by měly být tím přísnější, čím nižší je jejich zařazení z hlediska likvidity.
(5)
Na likvidní aktiva by měly být uplatňovány určité obecné a provozní požadavky s cílem zajistit, aby je bylo možno v krátké lhůtě převést na hotovost, případně s určitými výjimkami pro určená aktiva úrovně 1. Tyto požadavky by měly stanovit, že likvidní aktiva by měla být držena mimo jakékoli překážky bránící nakládání s nimi, mělo by být snadné je oceňovat a měla by být kotována na uznaných burzách nebo obchodovatelná v aktivním prodeji nebo na repo trzích. Měly by také zajistit, aby funkce řízení likvidity v úvěrové instituci měla k jejím likvidním aktivům kdykoli přístup a měla je pod kontrolou a aby aktiva tvořící rezervu v oblasti likvidity byla přiměřeně diverzifikována. Diverzifikace je důležitá pro zajištění toho, aby schopnost úvěrové instituce rychle se zbavit likvidních aktiv bez významné ztráty jejich hodnoty nebyla ohrožena v důsledku citlivosti těchto aktiv vůči obecnému rizikovému faktoru. Od úvěrových institucí by rovněž mělo být vyžadováno, aby zajistily soulad mezi měnovou denominací svých likvidních aktiv a jejich čistým odtokem likvidity, aby se předešlo tomu, že přílišný měnový nesoulad ohrozí jejich schopnost použít v krizovém období svou rezervu v oblasti likvidity k pokrytí odtoku likvidity v konkrétní měně.
(6)
V souladu s doporučeními Evropského orgánu pro bankovnictví (EBA), jež obsahovala jeho zpráva ze dne 20. prosince 2013 vypracovaná podle čl. 509 odst. 3 a 5 nařízení (EU) č. 575/2013, by všem druhům dluhopisů, které emitovaly nebo za které se zaručily ústřední vlády a centrální banky členských států, jakož i dluhopisům, které emitovaly nebo za které se zaručily nadnárodní instituce, měla být přidělena úroveň 1. Jak podotkl orgán EBA, z hlediska dohledu existují silné argumenty pro to, aby nedocházelo k rozlišování mezi jednotlivými členskými státy, neboť vyjmutí některých státních dluhopisů z úrovně 1 by vytvořilo pobídky investovat do jiných státních dluhopisů v rámci Unie, což by vedlo k roztříštěnosti vnitřního trhu a ke zvýšení rizika přenosu nákazy mezi úvěrovými institucemi a jejich ústředními vládami („vztah mezi bankou a ústřední vládou“) v době krize. Pokud jde o třetí země, do úrovně 1 by měly být zařazeny expozice vůči centrálním bankám a ústředním vládám, kterým je podle pravidel úvěrového rizika obsažených v části třetí hlavě II nařízení (EU) č. 575/2013 přidělena riziková váha 0 %, jak stanoví standard Basilejského výboru pro bankovní dohled. Expozice vůči regionálním vládám, místním orgánům a subjektům veřejného sektoru by měly být zařazeny do úrovně 1 pouze tehdy, pokud jsou posuzovány jako expozice vůči jejich ústřední vládě, a ty podle týchž pravidel pro úvěrové riziko mají rizikovou váhu 0 %. Do téže úrovně by měly být zařazeny expozice vůči mezinárodním rozvojovým bankám a mezinárodním organizacím, kterým je přidělena riziková váha 0 %. Vzhledem k velmi vysoké likviditě a velmi vysoké úvěrové kvalitě, kterou tyto aktiva vykazují, mělo by být úvěrovým institucím umožněno je držet v jejich rezervách v neomezené výši a neměly by podléhat srážkám při ocenění ani požadavkům na diverzifikaci.
(7)
Aktiva emitovaná úvěrovými institucemi by zpravidla neměla být uznána za likvidní aktiva, avšak zacházení na úrovni 1 by mělo být přiznáno bankovním aktivům podporovaným vládami členských států, jako jsou podpůrné banky a věřitelé v státním vlastnictví, a také aktivům soukromých bank s výslovnou státní zárukou. Tato aktiva soukromých bank se státní zárukou představují dědictví finanční krize, které by mělo být postupně odstraněno, a jako likvidní aktiva by tudíž měla být způsobilá pouze bankovní aktiva s vládní zárukou, která byla poskytnuta nebo přislíbena před datem 30. června 2014. Podobně s prioritními dluhopisy emitované určitými určenými společnostmi spravujícími aktiva určitých členských států by se mělo zacházet jako s aktivy úrovně 1 a měly bypodléhat stejným požadavkům, jaké se uplatňují na expozice vůči ústřední vládě jejich příslušného členského státu, avšak pouze s časově omezeným účinkem.
(8)
Kryté dluhopisy jsou dluhové nástroje emitované úvěrovými institucemi a zajištěné krycím portfoliem aktiv, které typicky tvoří hypoteční úvěry nebo dluhopisy veřejného sektoru, u nichž mají investoři přednostní nárok v případě selhání. Jejich zajištěná povaha a určité další bezpečnostní prvky, jako je požadavek, aby emitent nahrazoval ohrožená aktiva v krycím portfoliu a udržoval toto krycí portfolio v hodnotě vyšší, než je jmenovitá hodnota dluhopisů („požadavek krytí aktivy“), přispěly k tomu, že z dluhopisů se staly poměrně výnosné nástroje s poměrně nízkým rizikem, které mají klíčový význam z hlediska financování na hypotečních trzích většiny členských států. V určitých členských státech emise nesplacených krytých dluhopisů převyšuje souhrn nesplacených státních dluhopisů. Zejména určité kryté dluhopisy se stupněm úvěrové kvality 1 v období od 1. ledna 2008 do 30. června 2012, které analyzoval ve své zprávě orgán EBA, vykazovaly vynikající likviditu. Orgán EBA nicméně doporučil, aby byly tyto kryté dluhopisy ve shodě se standardy Basilejského výboru pro bankovní dohled posuzovány jako aktiva úrovně 2 A. S ohledem na výše uvedené úvahy ohledně jejich úvěrové kvality, schopnosti likvidity a významu pro financování trhů Unie je však vhodné, aby tyto kryté dluhopisy se stupněm úvěrové kvality 1 byly posuzovány jako aktiva úrovně 1. Aby se předešlo rizikům nadměrné koncentrace a na rozdíl od jiných aktiv úrovně 1 by držení krytých dluhopisů stupně úvěrové kvality 1 v rezervě v oblasti likvidity mělo podléhat limitu 70 % z celkové rezervy, nejméně 7 % srážce při ocenění a požadavku na diverzifikaci.
(9)
Kryté dluhopisy se stupněm úvěrové kvality 2 by měly být uznány jako aktiva úrovně 2 A podléhající stejnému limitu (40 %) a srážce při ocenění (15 %), které jsou použitelné pro jiná likvidní aktiva této úrovně. Lze to odůvodnit na základě dostupných tržních údajů, ze kterých vyplývá, že kryté dluhopisy se stupněm úvěrové kvality 2 vykázaly větší likviditu než jiná srovnatelná aktiva úrovně 2 A a 2B, jako jsou cenné papíry zajištěné rezidenčními nemovitostmi (RMBS) se stupněm úvěrové kvality 1. Povolení toho, aby se tyto kryté dluhopisy považovaly za likvidní aktiva pro účely rezervy v oblasti likvidity, by kromě toho přispělo k diverzifikaci souboru dostupných aktiv v rámci této rezervy a předešlo by zbytečnému rozlišování a náhlým změnám v chování („cliff effect“) vůči nim a krytým dluhopisům se stupněm úvěrové kvality 1. Je však třeba poznamenat, že významná část těchto krytých dluhopisů byla zařazena do stupně úvěrové kvality 2 v důsledku snížení ratingu ústřední vlády členského státu, ve kterém byl usazen jejich emitent. Vyplynulo to ze zavedení stropu pro danou zemi typicky zahrnutého do metodik ratingových společností, který určuje, že finanční nástroje nesmí mít úvěrové hodnocení vyšší, než je určitá úroveň ve vztahu k ratingovému hodnocení příslušné země. Stropy pro dané země vylučovaly kryté dluhopisy emitované v uvedených členských zemích z dosažení stupně úvěrové kvality 1, a to bez ohledu na jejich úvěrovou kvalitu, což na druhé straně snižovalo jejich likviditu v porovnání s krytými dluhopisy obdobné kvality emitovanými v členských státech, jejichž ratingové hodnocení sníženo nebylo. Trhy financování v Unii se v důsledku toho staly značně roztříštěnými, což zdůrazňuje potřebu najít vhodnou alternativu k externím ratingovým hodnocením jako jedno z kritérií v obezřetnostní regulaci pro klasifikaci likvidity a úvěrového rizika krytých dluhopisů a dalších kategorií aktiv. V souladu s čl. 39b odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1060/2009 (2) o ratingových agenturách musí Komise do 31. prosince 2015 podat zprávu o alternativních nástrojích k ratingům, a to s cílem odstranit všechny odkazy na ratingy v právních předpisech Unie pro regulatorní účely do 1. ledna 2020.
(10)
Pokud jde o cenné papíry zajištěné aktivy (ABS), orgán EBA v souladu se svými vlastními empirickými poznatky a se standardem Basilejského výboru pro bankovní dohled doporučil, aby za aktiva úrovně 2B, podléhající srážce při ocenění ve výši 25 %, byly uznány pouze cenné papíry zajištěné rezidenčními nemovitostmi s úrovní úvěrové kvality 1. Je vhodné odchýlit se i od tohoto doporučení a rozšířit způsobilost pro úroveň 2B na určité cenné papíry zajištěné aktivy, podporované jinými aktivy. Rozšíření okruhu způsobilých podkategorií aktiv by zvýšilo diverzifikaci v rámci rezervy v oblasti likvidity a usnadnilo by financování reálné ekonomiky. Protože navíc z dostupných tržních údajů vyplývá nízká korelace mezi cennými papíry zajištěnými aktivy a jinými likvidními aktivy, jako jsou státní dluhopisy, došlo by k oslabení vztahu mezi bankami a ústřední vládou a snížila by se roztříštěnost vnitřního trhu. Kromě toho existují důkazy o tom, že investoři mají sklon v obdobích finanční nestability hromadit kvalitní cenné papíry zajištěné aktivy s krátkou váženou průměrnou životností a vysokým předčasným splacením, neboť je lze rychle převést na hotovost a lze se na ně spolehnout jako na bezpečný zdroj likvidity. To je zejména případ cenných papírů zajištěných aktivy, podporovaných úvěry a leasingem na financování motorových vozidel („cenné papíry zajištěné aktivy spojenými s automobilovými úvěry“),které v období 2007-2012 vykazovaly cenovou volatilitu a průměrná rozpětí srovnatelné s cennými papíry zajištěnými rezidenčními nemovitostmi. Srovnatelně dobrou úroveň likvidity vykazovaly také určité segmenty cenných papírů zajištěných aktivy spojenými se spotřebitelskými úvěry, jako např. kreditní karty. A konečně, povolení cenných papírů zajištěných aktivy, podporovaných aktivy z reálné ekonomiky, jako jsou aktiva uvedená výše a úvěry malým a středním podnikům, v rezervě v oblasti likvidity by mohlo vyslat pozitivní signál investorům v souvislosti s těmito aktivy. Příslušná pravidla by proto měla jako aktiva úrovně 2B uznat cenné papíry zajištěné aktivy, které jsou podporovány hypotečními úvěry na obytné nemovitosti, ale i automobilovými úvěry, spotřebitelskými úvěry a úvěry malým a středním podnikům. V zájmu zajištění integrity a funkčnosti rezervy v oblasti likvidity by však jejich způsobilost měla podléhat určitým požadavkům na vysokou kvalitu odpovídajícím kritériím uplatňovaným na jednoduché, transparentní a standardizované sekuritizace, které jsou obsaženy v jiných právních předpisech pro finanční odvětví. Zejména u RMBS by požadavky na vysokou kvalitu měly zahrnovat dodržování určitých poměrů výše úvěru k hodnotě nemovitosti nebo výše úvěru k výši příjmu, ale tyto poměry by se neměly vztahovat na RMBS emitované před dnem účinnosti požadavku na krytí likvidity. S ohledem na nižší likviditu zaznamenanou u cenných papírů zajištěných aktivy spojenými se spotřebitelskými úvěry a s úvěry pro malé a střední podniky v porovnání s cennými papíry zajištěnými rezidenčními nemovitostmi a cennými papíry zajištěnými aktivy spojenými s automobilovými půjčkami by měly cenné papíry zajištěné aktivy spojenými se spotřebitelskými úvěry a s úvěry pro malé a střední podniky podléhat vyšší srážce při ocenění (35 %). Všechny cenné papíry zajištěné aktivy by stejně jako jiná aktiva úrovně 2B měly podléhat celkovému limitu ve výši 15 % rezervy v oblasti likvidity a požadavku na diverzifikaci.
(11)
Pravidla týkající se klasifikace, požadavků, limitů a srážek při ocenění pro ostatní aktiva úrovně 2 A a 2B by měla být úzce sladěna s doporučeními Basilejského výboru pro bankovní dohled a orgánu EBA. Na druhé straně akcie a podílové jednotky v subjektech kolektivního investování by měly být posuzovány jako likvidní aktiva stejné úrovně a stejné kategorie jako podkladová aktiva daného subjektu kolektivního investování.
(12)
Je také vhodné při určování ukazatele krytí likvidity zohlednit centralizované řízení likvidity v rámci kooperativních sítí a sítí institucionálních systémů ochrany, pokud ústřední instituce nebo subjekt má obdobnou úlohu jako centrální banka, protože členové sítě typicky nemají přímý přístup k centrální bance. Příslušná pravidla by proto měla uznat jako likvidní aktiva vklady na viděnou, které mají členové sítě u ústřední instituce, a další financování likvidity, které je jim dostupné od ústřední instituce. Na vklady, které se nepovažují za likvidní aktiva, by se měly vztahovat preferenční sazby odtoku povolené pro provozní vklady.
(13)
Sazba odtoku pro stabilní retailové vklady by měla být stanovena jako míra selhání 5 %, avšak všem úvěrovým institucím zapojeným do systému pojištění vkladů v členském státě, který splňuje určitá přísná kritéria, by měla být povolena preferenční odtoková sazba 3 %. Za prvé by mělo být zohledněno, jak členské státy provádějí směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/49/EU (3) o systémech pojištění vkladů. Za druhé, systém členského státu by měl splňovat konkrétní požadavky týkající se lhůty pro výplatu, financování ex ante a přístupu k dodatečným finančním prostředkům v případě velké poptávky po jeho rezervách. A konečně, uplatnění preferenční 3 % sazby by mělo podléhat předchozímu souhlasu ze strany Komise, který by měl být udělován pouze tehdy, pokud je Komise přesvědčena, že systém pojištění vkladů daného členského státu splňuje výše uvedená kritéria a že neexistují naléhavé obavy ohledně fungování vnitřního trhu retailových vkladů. 3 % preferenční sazba pro stabilní retailové vklady by každopádně neměla být použitelná před datem 1. ledna 2019.
(14)
Úvěrové instituce by měly být schopny určit jiné retailové vklady s vyšší mírou výběrů. Příslušná pravidla vycházející z pokynů orgánu EBA pro retailové vklady s různým odtokem by měly stanovit kritéria pro určení takových retailových vkladů na základě jejich specifických rysů, a sice velikosti celkového vkladu, povahy vkladu, odměny, pravděpodobnosti výběru a toho, zda má vkladatel bydliště v daném státě, či nikoli.
(15)
Nelze předpokládat, že se úvěrovým institucím vždy dostane od jiných podniků náležejících do stejné skupiny nebo do stejného institucionálního systému ochrany podpory likvidity, pokud se budou nacházet v situaci, kdy by obtížně dostály svým platebním závazkům. Pokud však v souladu s články 8 nebo 10 nařízení (EU) č. 575/2013 nebylo upuštěno od uplatňování ukazatele krytí likvidity na individuální úrovni, toky likvidity mezi dvěma úvěrovými institucemi, které jsou součástí stejné skupiny nebo stejného institucionálního systému ochrany, by v zásadě měly obdržet symetrické sazby přítoku a odtoku, aby se zabránilo ztrátě likvidity na vnitřním trhu, za předpokladu, kdy byly zavedeny všechny nezbytné záruky a pouze s předchozím souhlasemdotčených příslušných orgánů. Na přeshraniční toky by takové preferenční zacházení mělo být uplatňováno pouze na základě dalších objektivních kritérií včetně nízkého profilu rizika likvidity u poskytovatele a příjemce.
(16)
Aby se předešlo tomu, že se úvěrové instituce při plnění svého ukazatele krytí likvidity budou spoléhat výhradně na předpokládaný přítok, a také aby se zajistila minimální úroveň držení likvidních aktiv, měla by výše přítoku, který lze započítat proti odtoku, být omezena na 75 % celkového očekávaného odtoku. Vzhledem k existenci specializovaných obchodních modelů by však měly být povoleny určité výjimky z tohoto limitu, úplné či částečné, aby se zohlednila zásada proporcionality a s výhradou předchozího souhlasu příslušných orgánů. Ty by měly zahrnovat výjimku pro toky uvnitř skupiny a uvnitř institucionálního systému ochrany a pro úvěrové instituce specializované na procházející hypoteční úvěry nebo na leasing a faktoring. Rovněž úvěrovým institucím specializovaným na financování za účelem pořízení motorových vozidel nebo na spotřebitelské úvěry by mělo být povoleno uplatnit vyšší limit ve výši 90 % rezervy v oblasti likvidity. Tyto výjimky by měly být dostupné na individuální i konsolidované úrovni, avšak pouze při splnění určitých kritérií.
(17)
Ukazatel krytí likvidity by se měl vztahovat na úvěrové instituce na individuálním i konsolidovaném základě, pokud příslušné orgány neupustí od uplatnění na individuálním základě v souladu s články 8 nebo 10 nařízení (EU) č. 575/2013. Požadavky krytí likvidity použitelné ve třetích zemích by měly zohledňovat konsolidaci dceřiných podniků v těchto zemích. Pravidla pro konsolidaci v Unii by tudíž neměla umožňovat příznivější zacházení s likvidními aktivy, odtoky nebo odtoky likvidity dceřiných podniků ve třetích zemích, než jakého se jim dostává podle vnitrostátních právních předpisů těchto třetích zemí.
(18)
V souladu s čl. 508 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013 musí Komise nejpozději do 31. prosince 2015 předložit spolutvůrcům právních předpisů zprávu o tom, zda a jak by se požadavek krytí likvidity stanovený v hlavě šesté uvedeného nařízení měl uplatňovat na investiční podniky. Do doby, než uvedené ustanovení začne platit, měly by investiční podniky i nadále podléhat vnitrostátním právním předpisům členských států týkajících se požadavků na krytí likvidity. Investiční podniky by však měly podléhat ukazateli krytí likvidity, který stanoví toto nařízení, na konsolidovaném základě, pokud jsou součástí bankovních skupin.
(19)
Úvěrové instituce jsou povinny podávat svým příslušným orgánům zprávy o požadavku krytí likvidity, podrobně rozvedené v tomto nařízení, v souladu s článkem 415 nařízení (EU) č. 575/2013.
(20)
Aby se úvěrovým institucím poskytl dostatek času pro splnění podrobného požadavku krytí likvidity v plném rozsahu, měl by být zaváděn postupně v souladu s lhůtami stanovenými v čl. 460 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013, počínaje od minimální úrovně 60 % od 1. října 2015 která se bude zvyšovat až na 100 % od 1. ledna 2018,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
UKAZATEL KRYTÍ LIKVIDITY
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví pravidla, jež podrobně rozvádějí požadavek krytí likvidity stanovený v čl. 412 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013.
Článek 2
Oblast působnosti a uplatňování
1. Toto nařízení se vztahuje na úvěrové instituce, nad kterými je vykonáván dohled podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU (4).
2. Úvěrové instituce plní toto nařízení na individuálním základě v souladu s čl. 6 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013. Příslušné orgány mohou zcela nebo částečně upustit od uplatňování tohoto nařízení na úvěrovou instituci na individuálním základě v souladu s články 8 a 10 nařízení (EU) č. 575/2013 za předpokladu, že jsou splněny podmínky uvedené níže.
3. Pokud je jedna nebo více úvěrových institucí ve skupině, mateřská instituce v EU, instituce kontrolovaná mateřskou finanční holdingovou společností v EU nebo instituce kontrolovaná mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU uplatňuje povinnosti stanovené v tomto nařízení na konsolidovaném základě v souladu s čl. 11 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013 a v souladu se všemi následujícími ustanoveními:
a)
aktiva třetích zemí, která splňují požadavky stanovené v hlavě II a která jsou držena dceřiným podnikem ve třetí zemi, se nepovažují za likvidní aktiva pro konsolidované účely, pokud nejsou považována za likvidní aktiva podle vnitrostátních právních předpisů třetí země, jež stanoví požadavek krytí likvidity;
b)
odtok likvidity v dceřiném podniku ve třetí zemi, na který se podle vnitrostátních právních předpisů této třetí země, jež stanoví požadavek krytí likvidity, vztahují vyšší sazby než ty, které jsou stanovena v hlavě III, podléhá konsolidaci v souladu s těmito vyššími sazbami stanovenými ve vnitrostátních právních předpisech třetí země;
c)
odtok likvidity v dceřiném podniku ve třetí zemi, na který se podle vnitrostátních právních předpisů této třetí země, jež stanoví požadavek krytí likvidity, vztahují nižší sazby než ty, které jsou stanoveny v hlavě III, podléhá konsolidaci v souladu s těmito nižšími sazbami stanovenými ve vnitrostátních právních předpisech třetí země;
d)
na investiční podniky ve skupině se vztahuje článek 4 tohoto nařízení na konsolidovaném základě a článek 412 nařízení (EU) č. 575/2013 v souvislosti s definicí likvidních aktiv a odtoku a přítoku likvidity jak pro individuální, tak pro konsolidované účely. Na investiční podniky jiné než stanovené v tomto písmeni se až do stanovení požadavku ohledně ukazatele krytí likvidity v souladu s článkem 508 nařízení (EU) č. 575/2013 i nadále vztahuje podrobný požadavek ukazatele krytí likvidity pro investiční podniky stanovený ve vnitrostátních předpisech členských států;
e)
na konsolidované úrovni se výše přítoku plynoucího ze specializované úvěrové instituce uvedené v čl. 33 odst. 3 a 4 uznává pouze do výše odtoků plynoucích ze stejné instituce.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„aktivy úrovně 1“ aktiva, která jsou velmi vysoce likvidní a mají velmi vysokou úvěrovou kvalitu podle čl. 416 odst. 1 druhého pododstavce nařízení (EU) č. 575/2013;
2)
„aktivy úrovně 2“ aktiva, která jsou vysoce likvidní a mají vysokou úvěrovou kvalitu podle čl. 416 odst. 1 druhého pododstavce nařízení (EU) č. 575/2013. Aktiva úrovně 2 se dále dělí na aktiva úrovně 2 A a aktiva úrovně 2B v souladu s částí II kapitolou 2 tohoto nařízení;
3)
„rezervou v oblasti likvidity“ výše likvidních aktiv, kterou úvěrová instituce drží v souladu s hlavou II tohoto nařízení;
4)
„vykazovací měnou“ měna, ve které likviditní položky uvedené v části šesté hlavě II a III nařízení (EU) č. 575/2013 musejí být vykazovány příslušnému orgánu v souladu s čl. 415 odst. 1 uvedeného nařízení;
5)
„požadavkem krytí likvidity“ poměr mezi aktivy a závazky určený za účelem úvěrového posílení v souvislosti s krytými dluhopisy podle vnitrostátních právních předpisů členského státu nebo třetí země;
6)
„malými a středními podniky“ mikropodniky, malé a střední podniky vymezené v doporučení Komise 2003/361/ES (5);
7)
„čistým odtokem likvidity“ částka, která je výsledkem odečtení přítoku likvidity úvěrové instituce od jejího odtoku likvidity v souladu s hlavou III tohoto nařízení;
8)
„retailovými vklady“ závazek vůči fyzické osobě nebo malému a střednímu podniku, pokud lze tento malý a střední podnik považovat za kategorii retailových expozic v rámci standardizovaného přístupu nebo přístupu založeného na interním ratingu (přístup IRB) pro úvěrové riziko, nebo závazek vůči společnosti způsobilé pro zacházení stanovené v čl. 153 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013, a pokud celkové vklady takových malých a středních podniků nebo společnosti v rámci skupiny nepřekročí 1 milion EUR;
9)
„finančním zákazníkem“ zákazník, který vykonává jednu nebo více činností uvedených v příloze I směrnice 2013/36/EU jako svou hlavní činnost nebo působí jako některý z těchto subjektů:
a)
úvěrová instituce;
b)
investiční podnik:
c)
finanční instituce;
d)
sekuritizační jednotka pro speciální účel;
e)
subjekt kolektivního investování;
f)
neotevřený investiční program;
g)
pojišťovna;
h)
zajišťovna;
i)
finanční holdingová společnost nebo smíšená finanční holdingová společnost;
10)
„soukromou investiční společností“ podnik nebo svěřenství, jejichž vlastníkem nebo uživatelem je fyzická osoba nebo skupina úzce propojených fyzických osob, které byly zřízeny pro výhradní účel správy majetku vlastníků a které nevykonávají žádnou jinou obchodní, průmyslovou nebo pracovní činnost. Účel soukromé investiční společnosti může zahrnovat jiné podpůrné činnosti, jako je oddělení aktiv vlastníků od korporátních aktiv, usnadnění převodu aktiv v rámci rodiny nebo prevenci rozdělení aktiv po úmrtí člena rodiny, za předpokladu, že tyto činnosti jsou spojeny s hlavním účelem správy majetku vlastníků;
11)
„krizí“ náhlé nebo prudké zhoršení solventnosti nebo likvidity úvěrové instituce vyvolané změnami tržních podmínek nebo idiosynkratickými faktory, v jejichž důsledku může existovat významné riziko, že úvěrová instituce v následujících 30 kalendářních dnech nebude schopna dostát svým závazkům podle jejich splatnosti;
12)
„maržovými úvěry“ kolateralizované úvěry poskytované zákazníkům za účelem zaujetí obchodních pozic s využitím páky.
Článek 4
Ukazatel krytí likvidity
1. Podrobný požadavek krytí likvidity v souladu s čl. 412 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 se rovná poměru mezi rezervou v oblasti likvidity úvěrové instituce a jejím čistým odtokem likvidity v průběhu krizového období 30 kalendářních dnů a vyjadřuje se v procentech. Úvěrové instituce vypočítají svůj ukazatel krytí likvidity podle tohoto vzorce:
2. Úvěrové instituce zachovávají ukazatel krytí likvidity ve výši nejméně 100 %.
3. Odchylně od odstavce 2 mohou úvěrové instituce svá likvidní aktiva zpeněžit ke krytí svého čistého odtoku likvidity v krizových obdobích, a to i v případě, kdy takové použití likvidních aktiv může v těchto obdobích vést k poklesu jejich ukazatele krytí likvidity pod 100 %.
4. Pokud a kdykoli ukazatel krytí likvidity úvěrové investice klesne nebo lze důvodně očekávat, že klesne pod 100 %, uplatní se požadavek stanovený v článku 414 nařízení (EU) č. 575/2013. Dokud se ukazatel krytí likvidity znovu nevrátí na úroveň uvedenou v odstavci 2, podávají úvěrové instituce příslušnému orgánu zprávy o svém ukazateli krytí likvidity v souladu s prováděcím nařízením Komise (EU) č. 680/2014 (6).
5. Úvěrové instituce vypočítávají a sledují svůj ukazatel krytí likvidity ve vykazované měně a v každé měně podléhající samostatnému oznamování v souladu s čl. 415 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013, a stejně tak i své závazky ve vykazované měně. Úvěrové instituce podávají svému příslušnému orgánu zprávy o svém ukazateli krytí likvidity v souladu s prováděcím nařízením Komise (EU) č. 680/2014.
Článek 5
Krizové scénáře pro účely ukazatele krytí likvidity
Následující scénáře lze považovat za ukazatele toho, za jakých okolností lze mít za to, že úvěrová instituce je v krizi:
a)
výběr významné části jejích retailových vkladů;
b)
částečná nebo úplná ztráta schopnosti nezajištěného mezibankovního financování, včetně velkých komerčních vkladů a jiných zdrojů podmíněného financování, jako jsou přijaté závazné či nezávazné přísliby likvidity nebo úvěrové linky;
c)
částečná nebo úplná ztráta zajištěného krátkodobého financování;
d)
další odtok likvidity v důsledku snížení úvěrového ratingu až o tři stupně;
e)
zvýšená volatilita trhu, která ovlivňuje hodnotu kolaterálu nebo jeho kvalitu nebo vytváří dodatečnou potřebu kolaterálu;
f)
neplánované čerpání likvidity a úvěrových příslibů;
g)
potenciální závazek zpětně odkoupit dluh nebo dodržet mimosmluvní závazky.
HLAVA II
REZERVA V OBLASTI LIKVIDITY
KAPITOLA 1
Obecná ustanovení
Článek 6
Složení rezervy v oblasti likvidity
Aby byla způsobilá tvořit součást rezervy úvěrové instituce v oblasti likvidity, musí likvidní aktiva být v souladu s každým z následujících požadavků:
a)
splňovat obecné požadavky stanovené v článku 7;
b)
splňovat provozní požadavky stanovené v článku 8;
c)
splňovat příslušná kritéria způsobilosti pro jejich zařazení jako aktivum úrovně 1 nebo aktivum úrovně 2 v souladu s kapitolou 2.
Článek 7
Obecné požadavky na likvidní aktiva
1. Aby mohla být považována za likvidní, musí aktiva úvěrové instituce být v souladu s odstavci 2 až 6.
2. Aktiva jsou majetkem, právem, nárokem nebo podílem drženým úvěrovou institucí a musí být prosta jakéhokoli zatížení. Pro tyto účely se aktivum považuje za nezatížené, pokud úvěrová instituce nepodléhá jakémukoli právnímu, smluvnímu, regulačnímu nebo jinému omezení, které by jí bránilo ho zlikvidovat, prodat, převést, postoupit nebo, obecně řečeno, zbavit se tohoto aktiva v aktivním přímém prodeji nebo prostřednictvím repa v následujících 30 kalendářních dnech. Za nezatížená se považují tato aktiva:
a)
aktiva zahrnutá do seskupení, která jsou k dispozici, aby byla okamžitě použita jako kolaterál k získání dodatečného financování v rámci závazných, avšak dosud nefinancovaných úvěrových linek, které jsou úvěrové instituci k dispozici. To zahrnuje aktiva uložená úvěrovou institucí u ústřední instituce v rámci kooperativní sítě nebo institucionálního systému ochrany. Úvěrové instituce předpokládají, že aktiva v seskupení jsou zatížena, v pořadí rostoucí likvidity na základě klasifikace likvidity stanovené v kapitole 2, počínaje aktivy nezpůsobilými pro rezervu v oblasti likvidity;
b)
aktiva, jež úvěrová instituce obdržela jako kolaterál za účelem snížení úvěrového rizika v rámci reverzního repa nebo transakcí s financováním cenných papírů a jimiž úvěrová instituce může disponovat.
3. Aktiva neemitovala samotná úvěrová instituce, její mateřský podnik jiný než subjekt veřejného sektoru, který není úvěrovou institucí, její dceřiný podnik nebo jiný dceřiný podnik jejího mateřského podniku ani sekuritizační jednotka pro speciální účel, se kterou je tato úvěrová instituce úzce propojena;
4. Aktiva nesmí být emitována některým z následujících subjektů:
a)
jinou úvěrovou institucí, pokud emitent není subjektem veřejného sektoru uvedeným v čl. 10 odst. 1 písm. c) a čl. 11 odst. 1 písm. a) a b), aktivum není krytým dluhopisem uvedeným v čl. 10 odst. 1 písm. f) a čl. 11 odst. 1 písm. c) a d) nebo aktivum nepatří do kategorie popsané v čl. 10 odst. 1 písm. e);
b)
investičním podnikem;
c)
pojišťovnou;
d)
zajišťovnou;
e)
finanční holdingovou společností;
f)
smíšenou finanční holdingovou společností.
g)
jakýmkoli jiným subjektem, který vykonává jednu nebo více z činností uvedených v příloze I ke směrnici 2013/36/EU. Pro účely tohoto článku se sekuritizační jednotky pro speciální účel nepovažují za subjekty podle tohoto písmene.
5. Hodnotu aktiv musí být možné určit na základě široce přístupných a snadno dostupných tržních cen. Nejsou-li tržní ceny k dispozici, hodnotu aktiv musí být možné určit na základě vzorce, který je snadné vypočítat, který používá veřejně dostupné vstupy a nezávisí ve značné míře na předpokladech.
6. Aktiva musí být kotována na uznané burze nebo být obchodovatelná v aktivním přímém prodeji nebo prostřednictvím prostého repa na všeobecně uznávaných repo trzích. Tato kritéria se posoudí pro každý trh zvlášť. Aktivum přijaté k obchodování v organizovaném obchodním místě, které není uznanou burzou, buď v členském státě, nebo ve třetí zemi, se považují za likvidní pouze tehdy, pokud dané obchodní místo poskytuje aktivní a rozsáhlý trh pro přímý prodej aktiv. Úvěrová instituce zohlední následující aspekty jako minimální kritéria pro posouzení toho, zda obchodní místo poskytuje aktivní a rozsáhlý trh pro účely tohoto odstavce:
a)
historickou zkušenost ohledně šířky a hloubky trhu prokázanou nízkým rozptylem nabídky a poptávky, vysokým objemem obchodování a velkým počtem a rozmanitostí účastníků trhu;
b)
existenci spolehlivé tržní infrastruktury.
7. Požadavky stanovené v odstavcích 5 a 6 se nevztahují na:
a)
bankovky a mince podle čl. 10 odst. 1 písm. a);
b)
expozice vůči centrálním bankám podle čl. 10 odst. 1 písm. b) a d) a čl. 11 odst. 1 písm. b);
c)
závazný likviditní příslib s omezeným použitím podle čl. 12 odst. 1 písm. d);
d)
vklady a jiné finanční prostředky v kooperativních sítích a institucionálních systémech ochrany podle článku 16.
Článek 8
Provozní požadavky
1. Úvěrové instituce musí mít zavedeny zásady a omezení k zajištění toho, aby držení likvidních aktiv, jež tvoří jejich rezervu v oblasti likvidity, zůstávala vždy vhodně diverzifikována. Pro tyto účely úvěrové instituce zohlední rozsah diverzifikace mezi různými kategoriemi likvidních aktiv a v rámci téže kategorie likvidních aktiv podle kapitoly 2 této hlavy a veškeré další příslušné faktory týkající se diverzifikace, jako je druh emitentů, protistran nebo zeměpisná oblast těchto emitentů a protistran.
Příslušné orgány mohou zavést konkrétní omezení nebo konkrétní požadavky na držení likvidních aktiv úvěrovými institucemi s cílem zajistit soulad s požadavkem stanoveným v tomto odstavci. Jakékoli takové omezení nebo požadavek se však nesmí týkat:
a)
následujících kategorií aktiv úrovně 1:
i)
bankovek a mincí podle čl. 10 odst. 1 písm. a);
ii)
expozic vůči centrálním bankám podle čl. 10 odst. 1 písm. b) a d);
iii)
aktiv představujících pohledávky vůči mezinárodním rozvojovým bankám a mezinárodním organizacím podle čl. 10 odst. 1 písm. g) nebo aktiv jimi zaručených;
b)
kategorií aktiv úrovně 1 představujících pohledávky vůči ústředním či regionálním vládám, místním orgánům nebo subjektům veřejného sektoru podle čl. 10 odst. 1 písm. c) a d) a aktiv jimi zaručených, za předpokladu, že úvěrová instituce drží příslušné aktivum ke krytí čistého odtoku likvidity v krizovém období vzniklého v měně členského státu nebo třetí země nebo že aktivum je emitováno ústředními či regionálními vládami, místními orgány nebo subjekty veřejného sektoru domovského členského státu této úvěrové instituce;
c)
závazného likviditního příslibu s omezeným použitím podle čl. 12 odst. 1 písm. d).
2. Úvěrové instituce musí mít snadný přístup ke svým držením likvidních aktiv a být schopny je zpeněžit kdykoli během krizového období 30 kalendářních dnů v přímém prodeji nebo prostřednictvím repa na všeobecně uznávaných repo trzích. Likvidní aktivum se považuje za snadno přístupné pro úvěrovou instituci, pokud neexistují žádné právní ani praktické překážky bránící tomu, aby úvěrová instituce mohla takové aktivum včas zpeněžit.
Aktiva použitá k úvěrovému posílení při strukturovaných transakcích nebo ke krytí provozních nákladů úvěrové instituce nelze považovat za snadno přístupná pro úvěrovou instituci.
Aktiva držená ve třetí zemi, kde existují omezení jejich volné převoditelnosti, se považují za snadno přístupná pouze tehdy, pokud úvěrová instituce používá tato aktiva k vyrovnání odtoku likvidity v této třetí zemi. Aktiva držená v nepřevoditelné měně se považují za snadno přístupná pouze tehdy, pokud úvěrová instituce používá tato aktiva k vyrovnání odtoku likvidity v této měně.
3. Úvěrové instituce zajistí, aby jejich likvidní aktiva byly pod kontrolou zvláštní funkce řízení likvidity v rámci úvěrové instituce. Soulad s tímto požadavkem se prokazuje příslušným orgánům některým z těchto způsobů:
a)
umístěním likvidních aktiv do odděleného seskupení řízeného přímo funkcí pro likviditu a s jediným záměrem použít je jako zdroj podmíněných finančních prostředků, a to i během krizových období;
b)
zavedením interních systémů a kontrolních opatření s cílem zajistit funkci řízení likvidity účinnou kontrolu, aby bylo možné držení likvidních aktiv zpeněžit kdykoli v krizovém období 30 kalendářních dnů a získat přístup k podmíněným finančním prostředkům, aniž by to bylo v přímém rozporu s jakoukoli stávající obchodní činností nebo strategiemi v oblasti řízení rizik. Aktivum se nezahrne do rezervy v oblasti likvidity zejména tehdy, pokud by jeho prodej bez náhrady v průběhu krizového období 30 kalendářních dnů odstranil zajištění, což by vytvořilo otevřenou rizikovou pozici přesahující vnitřní limity úvěrové instituce;
c)
kombinaci možností a) a b) za předpokladu, že příslušný orgán považuje takovou kombinaci za přijatelnou.
4. Úvěrové instituce musí pravidelně, nejméně jednou ročně zpeněžit dostatečně reprezentativní vzorek svých držení likvidních aktiv prostřednictvím přímého prodeje nebo prostého repa na všeobecně uznávaném repo trhu. Úvěrové instituce vypracují strategie pro nakládání se vzorky likvidních aktiv, které jsou přiměřené pro to, aby se:
a)
vyzkoušel přístup těchto aktiv na trh a jejich použitelnost;
b)
prověřilo, že postupy úvěrové instituce pro včasné zpeněžení aktiv jsou účinné;
c)
minimalizovalo riziko vyslání negativního signálu trhu v důsledku toto, že úvěrová instituce zpeněží svá aktiva v krizových obdobích.
Požadavek stanovený v prvním pododstavci se nevztahuje na aktiva úrovně 1 podle článku 10, která nejsou krytými dluhopisy s velmi kvalitním zajištěním, na závazné likviditní přísliby s omezeným použitím podle čl. 12 odst. 1 písm. d) ani na vklady a jiné financování likvidity v kooperativních sítích a institucionálních systémech ochrany podle článku 16.
5. Požadavek stanovený v odstavci 2 nebrání úvěrovým institucím zajišťovat tržní riziko spojené s jejich likvidními aktivy, za předpokladu, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
úvěrová instituce zavede vhodná interní opatření v souladu s odstavci 2 a 3, aby tato aktiva byla i nadále snadno dostupná pro funkci řízení likvidity a pod její kontrolou;
b)
při ocenění příslušného aktiva v souladu s článkem 9 se zohlední čistý odtok a přítok likvidity, ke kterému by došlo v případě předčasného uzavření zajišťovacího vztahu.
6. Úvěrové instituce zajistí, aby měnová denominace jejich likvidních aktiv odpovídala struktuře jejich čistého odtoku likvidity podle jednotlivých měn. Příslušné orgány však v případě potřeby mohou požadovat, aby úvěrové instituce omezily nesoulad měn stanovením limitů pro podíl čistého odtoku likvidity v měně, jakého může být dosaženo v krizovém období držením likvidních aktiv, jež nejsou denominovány v této měně. Toto omezení lze uplatnit pouze na vykazovací měnu nebo měnu, která může podléhat samostatnému oznamování v souladu s čl. 415 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013. Při určování úrovně jakéhokoli omezení ohledně nesouladu měn, které může být uplatněno v souladu s tímto odstavcem, musí příslušné orgány přihlédnout přinejmenším k:
a)
tomu, zda úvěrová instituce je schopna učinit kterýkoli z následujících kroků:
i)
použít likvidní aktiva k vytvoření likvidity v měně a v jurisdikci, ve které vzniká čistý odtok likvidity;
ii)
provést měnový swap a získat prostředky na devizových trzích za krizových podmínek odpovídajících krizovému období 30 kalendářních dnů stanovenému v článku 4;
iii)
převést přebytek likvidity z jedné měny do druhé a mezi jurisdikcemi a právními subjekty v rámci své skupiny za krizových podmínek odpovídajících krizovému období 30 kalendářních dnů stanovenému v článku 4;
b)
dopadu náhlých, nepříznivých pohybů směnných kurzů na stávající pozice, které jsou v nesouladu, a na účinnost jakýchkoli existujících devizových zajištění.
Na jakékoli omezení týkající se nesouladu měn uložené v souladu s tímto odstavcem se pohlíží jako na zvláštní požadavek na likviditu podle článku 105 směrnice 2013/36/EU.
Článek 9
Oceňování likvidních aktiv
Pro účely výpočtu svého ukazatele krytí likvidity úvěrová instituce použije tržní hodnotu svých likvidních aktiv. Tržní hodnota likvidních aktiv se sníží v souladu se srážkami při ocenění stanovenými v kapitole 2 a případně v souladu s čl. 8 odst. 5 písm. b).
KAPITOLA 2
Likvidní aktiva
Článek 10
Aktiva úrovně 1
1. Aktiva úrovně 1 zahrnují pouze aktiva spadající do jedné nebo více z následujících kategorií a splňující v každém případě zde stanovená kritéria způsobilosti:
a)
mince a bankovky;
b)
tyto expozice vůči centrálním bankám:
i)
aktiva představující pohledávky vůči Evropské centrální bance (ECB) nebo vůči centrální bance členského státu nebo záruky vystavené těmito bankami;
ii)
aktiva představující pohledávky vůči centrálním bankám třetích zemí nebo záruky vystavené těmito bankami za předpokladu, že expozicím vůči této centrální bance nebo její ústřední vládě bylo přiděleno úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou (ECAI), které má přinejmenším stupeň úvěrové kvality 1 v souladu s čl. 114 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013;
iii)
rezervy držené danou úvěrovou institucí v centrální bance uvedené v bodech i) a ii) za předpokladu, že tato úvěrová instituce má povoleno čerpat tyto rezervy kdykoli během zátěžových období a že v dohodě mezi dotčeným příslušným orgánem a ECB nebo centrální bankou byly stanoveny podmínky pro takové čerpání;
c)
aktiva představující pohledávky vůči následujícím centrálním nebo regionálním vládám, místním orgánům nebo subjektům veřejného sektoru nebo záruky jimi vystavené:
i)
ústřední vláda členského státu;
ii)
ústřední vláda třetí země za předpokladu, že jí bylo přiděleno úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, které má přinejmenším stupeň úvěrové kvality 1 v souladu s čl. 114 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013;
iii)
regionální vlády nebo místní orgány v členském státě, za předpokladu, že expozice vůči nim jsou posuzovány jako expozice vůči ústřední vládě tohoto členského státu v souladu s čl. 115 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013;
iv)
regionální vlády nebo místní orgány ve třetí zemi typu uvedeného v bodě ii) za předpokladu, že expozice vůči nim jsou posuzovány jako expozice vůči ústřední vládě této třetí země v souladu s čl. 115 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013;
v)
subjekty veřejného sektoru za předpokladu, že expozice vůči nim jsou posuzovány jako expozice vůči ústřední vládě členského státu nebo vůči jedné z regionálních vlád nebo jednomu z místních orgánů uvedených v bodě iii) v souladu s čl. 116 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013;
d)
aktiva představující pohledávky vůči ústřední vládě nebo centrální bance třetí země nebo záruky vystavené ústřední vládou nebo centrální bankou třetí země, které nebyl přidělen stupeň úvěrové kvality 1 v úvěrovém hodnocení vypracovaném určenou externí ratingovou agenturou v souladu s čl. 114 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013, za předpokladu, že v tomto případě může úvěrová instituce uznat toto aktivum jako aktivum úrovně 1 pouze za účelem krytí čistého odtoku likvidity v krizovém období, k němuž dojde ve stejné měně, ve které je denominováno toto aktivum.
Pokud toto aktivum není denominováno v národní měně dané třetí země, může úvěrová instituce uznat toto aktivum jako aktivum úrovně 1 až do výše krizového čistého odtoku likvidity této úvěrové instituce v této cizí měně odpovídající jeho operacím v jurisdikci, ve které bylo přijato riziko likvidity;
e)
aktiva emitovaná úvěrovými institucemi, která splňují alespoň jeden z těchto dvou požadavků:
i)
emitentem je úvěrová instituce registrovaná nebo založená ústřední vládou členského státu nebo regionální vládou nebo místním orgánem v členském státě, tato vláda nebo místní orgán má právní povinnost chránit ekonomickou základnu této úvěrové instituce a zachovávat její finanční životaschopnost po celou dobu její existence a jakékoli expozice vůči této regionální vládě nebo případně vůči místnímu orgánu jsou posuzovány jako expozice vůči ústřední vládě daného členského státu v souladu s čl. 115 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013;
ii)
daná úvěrová instituce je příjemcem podpůrných úvěrů, což je pro účely tohoto článku chápáno jako každá úvěrová instituce, jejímž účelem je prosazovat cíle veřejné politiky Unie nebo ústřední či regionální vlády nebo místního orgánu v členském státě převážně prostřednictvím poskytování podpůrných úvěrů na nesoutěžním, neziskovém základě, za předpokladu, že nejméně 90 % úvěrů, které poskytuje, je přímo nebo nepřímo zaručeno ústřední či regionální vládou nebo místním orgánem a že jakékoli expozice vůči této regionální vládě nebo případně místnímu orgánu jsou posuzovány jako expozice vůči ústřední vládě členského státu v souladu s čl. 115 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013;
f)
expozice ve formě krytých dluhopisů mimořádně vysoké kvality, které musí splňovat všechny tyto požadavky:
i)
jedná se o dluhopisy podle čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES nebo splňují požadavky, aby byly způsobilé pro zacházení stanovené v čl. 129 odst. 4 nebo 5 nařízení (EU) č. 575/2013;
ii)
expozice vůči institucím v krycím portfoliu splňují podmínky stanovené v čl. 129 odst. 1 písm. c) a v čl. 129 odst. 1 posledním pododstavci nařízení (EU) č. 575/2013;
iii)
úvěrová instituce investující do těchto krytých dluhopisů i emitent splňují požadavek transparentnosti podle čl. 129 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013;
iv)
velikost jejich emise činí nejméně 500 milionů EUR (nebo ekvivalentní částku v národní měně);
v)
těmto krytým dluhopisům bylo přiděleno úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, které má přinejmenším stupeň úvěrové kvality 1 v souladu s čl. 129 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013, rovnocenný stupeň úvěrové kvality v případě krátkodobého úvěrového hodnocení nebo, pokud úvěrové hodnocení neexistuje, byla jim přidělena riziková váha 10 % v souladu s čl. 129 odst. 5 uvedeného nařízení;
vi)
krycí portfolio vždy splňuje požadavek krytí aktivy, které je nejméně o 2 % vyšší než částka požadovaná pro splnění pohledávek spojených s těmito krytými dluhopisy;
g)
aktiva představující pohledávky vůči mezinárodním rozvojovým bankám a mezinárodním organizacím uvedeným v čl. 117 odst. 2 a v článku 118 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo představující záruky vystavené těmito bankami a organizacemi.
2. Tržní hodnota krytých dluhopisů s mimořádně vysokou kvalitou uvedených v odst. 1 písm. f) podléhá srážce nejméně o 7 %. Kromě případů stanovených v čl. 15 odst. 2 písm. a) nebo b) v souvislosti s akciemi a podílovými jednotkami v subjektech kolektivního investování se nevyžadují žádné srážky z hodnoty ostatních aktiv úrovně 1.
Článek 11
Aktiva úrovně 2 A
1. Aktiva úrovně 2 A zahrnují pouze aktiva spadající do jedné nebo více z následujících kategorií a splňující v každém případě zde stanovená kritéria způsobilosti:
a)
aktiva představující pohledávky vůči regionálním vládám, místním orgánům nebo subjektům veřejného sektoru v členském státě nebo jimi zaručená aktiva, kde expozicím vůči nim je přidělena riziková váha 20 % v souladu s čl. 115 odst. 1 a 5 a případně s čl. 116 odst. 1, 2 a 3 nařízení (EU) č. 575/2013;
b)
aktiva představující pohledávky vůči ústřední vládě nebo centrální bance třetí země nebo vůči regionální vládě, místnímu orgánu nebo subjektu veřejného sektoru ve třetí zemi nebo jimi zaručená aktiva, za předpokladu, že jim je přidělena riziková váha 20 % v souladu s čl. 114 odst. 2, případně s články 115 nebo 116 nařízení (EU) č. 575/2013;
c)
expozice ve formě krytých dluhopisů s kvalitním zajištěním, které musí splňovat všechny tyto požadavky:
i)
jedná se o dluhopisy podle čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES nebo splňují požadavky, aby byly způsobilé pro zacházení stanovené v čl. 129 odst. 4 nebo 5 nařízení (EU) č. 575/2013;
ii)
expozice vůči institucím v krycím portfoliu splňují podmínky stanovené v čl. 129 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) č. 575/2013;
iii)
úvěrová instituce investující do těchto krytých dluhopisů i emitent splňují požadavek transparentnosti stanovený v čl. 129 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013;
iv)
velikost jejich emise činí nejméně 250 milionů EUR (nebo ekvivalentní částku v národní měně);
v)
těmto krytým dluhopisům bylo přiděleno úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, které má přinejmenším stupeň úvěrové kvality 2 v souladu s čl. 129 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013, rovnocenný stupeň úvěrové kvality v případě krátkodobého úvěrového hodnocení nebo, pokud úvěrové hodnocení neexistuje, jim byla přidělena riziková váha 20 % v souladu s čl. 129 odst. 5 uvedeného nařízení;
vi)
krycí portfolio vždy splňuje požadavek krytí aktivy, které je nejméně o 7 % vyšší než částka požadovaná pro splnění pohledávek spojených s těmito krytými dluhopisy. Pokud však kryté dluhopisy se stupněm úvěrové kvality 1 úvěrového hodnocení nesplňují minimální velikost emise pro kryté dluhopisy s mimořádně vysokou kvalitou v souladu s čl. 10 odst. 1 písm. f) bodu iv), avšak splňují požadavky na vysoce kvalitní kryté dluhopisy stanovené v bodech i), ii), iii) a iv), podléhají místo toho požadavku krytí aktivy, který je vyšší nejméně o 2 % než částka požadovaná pro splnění pohledávek spojených s těmito krytými dluhopisy.
d)
expozice ve formě krytých dluhopisů vydaných úvěrovými institucemi ve třetích zemích, které musí splňovat všechny tyto požadavky:
i)
jsou to kryté dluhopisy v souladu s vnitrostátními právními předpisy dané třetí země, které je musí definovat jako dluhové cenné papíry vydané úvěrovými institucemi nebo dceřiným podnikem plně vlastněným úvěrovou institucí, která danou emisi zaručuje, a zajištěné krycím portfoliem aktiv, vůči němuž může držitel dluhopisů uplatnit přímý nárok na přednostní splacení jistiny a úroků v případě selhání emitenta;
ii)
emitent a kryté dluhopisy podle vnitrostátních právních předpisů podléhají v dané třetí zemi zvláštnímu veřejnému dohledu, jehož cílem je chránit držitele dluhopisů, a podmínky dohledu a regulační podmínky, které jsou v této třetí zemi uplatňovány, musí být přinejmenším rovnocenné podmínkám uplatňovaným v Unii;
iii)
kryté dluhopisy jsou zajištěny seskupením aktiv jednoho nebo více druhů popsaných v čl. 129 odst. 1 písm. b), písm. d) bodě i), písm. f) bodě i) nebo písm. g) nařízení (EU) č. 575/2013. Pokud toto seskupení obsahuje úvěry zajištěné nemovitostmi, musí být splněny požadavky uvedené v článcích 208 a v čl. 229 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013;
iv)
expozice vůči institucím v krycím portfoliu splňují podmínky stanovené v čl. 129 odst. 1 písm. c) a v čl. 129 odst. 1 posledním pododstavci nařízení (EU) č. 575/2013;
v)
úvěrová instituce investující do těchto krytých dluhopisů i emitent splňují požadavek transparentnosti stanovený v čl. 129 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013;
vi)
těmto krytým dluhopisům bylo přiděleno úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, které má přinejmenším stupeň úvěrové kvality 1 v souladu s čl. 129 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013, rovnocenný stupeň úvěrové kvality v případě krátkodobého úvěrového hodnocení nebo, pokud úvěrové hodnocení neexistuje, byla jim přidělena riziková váha 10 % v souladu s čl. 129 odst. 5 uvedeného nařízení; a
vii)
krycí portfolio vždy splňuje požadavek krytí aktivy, které je nejméně o 7 % vyšší než částka požadovaná pro splnění pohledávek spojených s těmito krytými dluhopisy. Pokud však velikost emise krytých dluhopisů činí alespoň 500 milionů EUR (nebo ekvivalentní částku v národní měně), podléhá místo toho podléhat požadavku na krytí aktiv ve výši nejméně 2 %;
e)
korporátní dluhové cenné papíry, které splňují tyto požadavky:
i)
bylo jim přiděleno úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, které má přinejmenším stupeň úvěrové kvality 1 v souladu s článkem 122 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo rovnocenný stupeň úvěrové kvality v případě krátkodobého úvěrového hodnocení.
ii)
velikost emise těchto cenných papírů činí nejméně 250 milionů EUR (nebo ekvivalent v národní měně);
iii)
maximální doba splatnosti cenných papírů v okamžiku emise je 10 let;
2. Tržní hodnota každého z aktiv úrovně 2 A podléhá srážce nejméně o 15 %.
Článek 12
Aktiva úrovně 2B
1. Aktiva úrovně 2B zahrnují pouze aktiva spadající do jedné nebo více z následujících kategorií a splňující v každém případě zde stanovená kritéria způsobilosti:
a)
expozice ve formě cenných papírů zajištěných aktivy, které splňují požadavky stanovené v článku 13;
b)
korporátní dluhové cenné papíry, které splňují tyto požadavky:
i)
obdržely úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, které má přinejmenším stupeň úvěrové kvality 3 v souladu s článkem 122 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo rovnocenný stupeň úvěrové kvality v případě krátkodobého úvěrového hodnocení;
ii)
velikost emise těchto cenných papírů činí nejméně 250 milionů EUR (nebo ekvivalent v národní měně);
iii)
maximální doba splatnosti cenných papírů v okamžiku emise je 10 let;
c)
akcie, za předpokladu, že splňují tyto požadavky:
i)
tvoří součást hlavního akciového indexu v členském státě nebo ve třetí zemi, který byl určen jako takový pro účely tohoto písmene příslušným orgánem členského státu nebo příslušným veřejným orgánem ve třetí zemi. Neexistuje-li žádné rozhodnutí příslušného orgánu nebo veřejného orgánu ohledně hlavních akciových indexů, úvěrová instituce považuje za takový akciový index složený z vedoucích společností v příslušné jurisdikci;
ii)
jsou denominovány v měně domovského členského státu úvěrové instituce, nebo pokud jsou denominovány v jiné měně, se považují za aktiva úrovně 2B pouze do výše, která pokrývá čistý odtok likvidity v krizovém období v této měně nebo v jurisdikci, kde je přijato riziko likvidity; a
iii)
jsou prokazatelně spolehlivým zdrojem likvidity kdykoli, a to i v krizových obdobích. Tento požadavek se považuje za splněný, pokud úroveň poklesu ceny dané akcie na burze během krizového období na trhu v trvání 30 kalendářních dnů nepřesáhne 40 % nebo nárůst její srážky při ocenění nepřesáhne 40 procentních bodů; a
d)
závazné likviditní přísliby s omezeným použitím, které mohou být poskytnuty Evropskou centrální bankou, centrální bankou členského státu nebo centrální bankou třetí země za předpokladu, že jsou splněny požadavky stanovené v článku 14;
e)
expozice v podobě vysoce kvalitních krytých dluhopisů, které splňují všechny tyto požadavky:
i)
jedná se o dluhopisy, jež jsou uvedeny v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES, nebo jež splňují požadavky způsobilosti pro zacházení uvedené v čl. 129 odst. 4 nebo 5 nařízení (EU) č. 575/2013;
ii)
úvěrová instituce, která do krytých dluhopisů investuje, splňuje požadavek na transparentnost stanovený v čl. 129 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013;
iii)
emitent krytých dluhopisů zpřístupní pro investory informace uvedené v čl. 129 odst. 7 písm. a) nařízení (EU) č. 575/2013 alespoň jednou za čtvrt roku;
iv)
velikost jejich emise činí nejméně 250 milionů EUR (nebo ekvivalent v národní měně);
v)
kryté dluhopisy jsou zajištěny výlučně aktivy uvedenými v čl. 129 odst. 1 písm. a), písm. d) bod i) a písm. e) nařízení (EU) č. 575/2013;
vi)
soubor podkladových aktiv sestává výlučně z expozic, jež se v souvislosti s úvěrovým rizikem kvalifikují pro 35 % nebo nižší rizikovou váhu podle článku 125 nařízení (EU) č. 575/2013;
vii)
krycí portfolio vždy splňuje požadavek krytí aktivy, které je nejméně o 10 % vyšší než částka požadovaná pro splnění pohledávek spojených s těmito krytými dluhopisy;
viii)
emitující úvěrová instituce musí každý měsíc veřejně oznamovat, že krycí portfolio splňuje požadavek na pokrytí 10 % aktiv;
f)
v případě úvěrových institucí, které v souladu se svými stanovami nemohou z náboženských důvodů držet úročená aktiva, neúročená aktiva představující pohledávky vůči centrálním bankám nebo ústřední vládě nebo centrální bance třetí země nebo vůči regionální vládě, místnímu orgánu nebo subjektu veřejného sektoru ve třetí zemi nebo záruky vystavené uvedenými subjekty, pokud uvedená aktiva obdržela od určené externí ratingové agentury rating úvěrové kvality alespoň stupně 5 v souladu s článkem 114 nařízení (EU) č. 575/2013, nebo rovnocenný stupeň úvěrové kvality v případě krátkodobého úvěrového ratingu.
2. Tržní cena každého aktiva úrovně 2B podléhá srážce při ocenění nejméně v této výši:
a)
použitelné srážce stanovené v čl. 13 odst. 14 pro sekuritizace úrovně 2B;
b)
srážce ve výši 50 % pro korporátní dluhové cenné papíry podle odst. 1 písm. b);
c)
srážce ve výši 50 % pro akcie podle odst. 1 písm. c);
d)
srážce ve výši 30 % pro programy nebo emise krytých dluhopisů uvedených v odst. 1 písm. e);
e)
srážce ve výši 50 % pro neúročená aktiva uvedená v odst. 1 písm. f).
3. V případě úvěrových institucí, které v souladu se svými stanovami nemohou z náboženských důvodů držet úročená aktiva, může příslušný orgán povolit odchylku od odst. 1 písm. b) bodů ii) a iii) tohoto článku, pokud existují důkazy nedostatečné dostupnosti neúročených aktiv, která tyto požadavky splňují, a dotyčná neúročená aktiva jsou adekvátně likvidní na soukromých trzích.
Při rozhodování o tom, zda jsou neúročená aktiva adekvátně likvidní pro účely prvního pododstavce, příslušný orgán zohlední tyto faktory:
a)
dostupná data v souvislosti s jejich tržní likviditou, včetně objemů obchodování, pozorovaného rozpětí mezi nabídkou a poptávkou, volatility cen a cenového dopadu; a
b)
další faktory relevantní pro jejich likviditu, včetně důkazů z minulosti ohledně šířky a hloubky trhu s uvedenými neúročenými aktivy, počtu a rozmanitosti účastníků trhu a přítomnosti robustní tržní infrastruktury.
Článek 13
Sekuritizace úrovně 2B
1. Expozice ve formě cenných papírů zajištěných aktivy podle čl. 12 odst. 1 písm. a) se považují za sekuritizace úrovně 2B, pokud splňují kritéria stanovená v odstavcích 2 až 14.
2. Sekuritizovaná pozice a expozice, které jsou podkladem pro tuto pozici, musí splňovat všechny následující požadavky:
a)
dané pozici bylo přiděleno úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, které má přinejmenším stupeň úvěrové kvality 1 v souladu s články 251 až 261 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo rovnocenný stupeň úvěrové kvality v případě krátkodobého úvěrového hodnocení;
b)
je to pozice v sekuritizované tranši nebo tranších s nejvyšší předností a tento nejvyšší stupeň přednosti má v průběhu celé transakce. Pro tyto účely se tranše považuje za tranši nejvyšší úrovně, pokud po doručení výzvy k předčasnému splacení („enforcement notice“) a případně výzvy k urychlenému splacení („acceleration notice“) není tato tranše podřízena jiným tranším stejné sekuritizační transakce nebo sekuritizačního systému, pokud jde o obdržení plateb jistiny a úroků, přičemž se nezohledňují splatné částky vyplývající z úrokových či měnových derivátů, poplatky či jiné obdobné platby v souladu s článkem 261 nařízení (EU) č. 575/2013;
c)
podkladové expozice byly získány sekuritizační jednotkou pro speciální účel ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 66 nařízení (EU) č. 575/2013 způsobem, který je vymahatelný vůči jakékoli třetí straně, a jsou mimo dosah prodejce (původce, sponzora nebo původního věřitele) a jeho věřitelů, a to i v případě platební neschopnosti prodejce;
d)
převod podkladových expozic na sekuritizační jednotku pro speciální účel nesmí podléhat jakýmkoli přísným ustanovením o zpětném získání („claw-back“ v jurisdikci, kde je zaregistrován prodejce (původce, sponzor nebo původní věřitel). To zahrnuje mimo jiné ustanovení, podle kterých může likvidátor prodejce (původce, sponzora nebo původního věřitele) rozhodnout o neplatnosti prodeje podkladových expozic z pouhého důvodu, že k prodeji došlo v určitém období před úpadkem prodejce, nebo ustanovení, kdy sekuritizační jednotka pro zvláštní účel může takovémuto zneplatnění zabránit, jen prokáže-li, že jí úpadek prodejce nebyl v okamžiku prodeje znám;
e)
správa podkladových expozic se řídí dohodou o obsluze, která obsahuje ustanovení o kontinuitě obsluhy zaručující, že selhání nebo platební neschopnost obsluhovatele nepovede k ukončení obsluhy;
f)
dokumentace, kterou se řídí sekuritizace, obsahuje ustanovení o kontinuitě zaručující přinejmenším nahrazení protistran u derivátů a případně zajišťovatelů likvidity v případě jejich selhání či platební neschopnosti;
g)
sekuritizovaná pozice je kryta souborem homogenních podkladových expozic, které všechny patří pouze do jedné z následujících podkategorií, nebo souborem homogenních podkladových expozic, ve kterém jsou společně obsaženy úvěry na obytné nemovitosti uvedené v bodech i) a ii):
i)
úvěry na obytné nemovitosti zajištěné prvořadým zástavním právem poskytnuté fyzickým osobám za účelem pořízení nemovitosti k jejich trvalému bydlení za předpokladu, že je splněna jedna ze dvou následujících podmínek:
-
úvěry ve skupině v průměru splňují požadavek na poměr výše úvěru k hodnotě nemovitosti stanovený v čl. 129 odst. 1 písm. d) bodu i) nařízení (EU) č. 575/2013;
-
ve vnitrostátním právním předpisu členského státu původu úvěrů se stanoví limit poměru výše úvěru k výši příjmu, který se vztahuje na částku, kterou si dlužník může půjčit v rámci úvěru na obytnou nemovitost, a daný členský stát tento předpis oznámil Komisi a orgánu EBA. Limit poměru výše úvěru k výši příjmu se vypočítává na základě ročního hrubého příjmu dlužníka, přičemž je třeba vzít v úvahu daňové povinnosti a další závazky dlužníka a riziko změn úrokové sazby během doby trvání úvěru. V případě každého úvěru ve skupině na obytnou nemovitost procentní podíl hrubého příjmu dlužníka, který lze vynaložit na splácení úvěru (úroků, jistiny a poplatků), nepřesahuje 45 %;
ii)
plně zajištěné úvěry na obytné nemovitosti uvedené v čl. 129 odst. 1 písm. e) nařízení (EU) č. 575/2013, za předpokladu, že tyto úvěry splňují požadavek na úroveň zajištění stanovený v uvedeném ustanovení a požadavek průměrného poměru úvěru k hodnotě nemovitosti stanovený v čl. 129 odst. 1 písm. d) bodě i) nařízení (EU) č. 575/2013;
iii)
komerční úvěry, pronájmy a úvěrové přísliby poskytnuté podnikům usazeným v členském státě na financování kapitálových výdajů nebo obchodních operací jiných než pořízení nebo výstavba obchodní nemovitosti, za předpokladu, že nejméně 80 % dlužníků v rámci tohoto souboru z hlediska zůstatku portfolia v okamžiku emise sekuritizace jsou malé a střední podniky a že žádný z dlužníků není institucí definovanou v čl. 4 odst. 1 bodě 3 nařízení (EU) č. 575/2013;
iv)
automobilové úvěry či leasing poskytnuté dlužníkům nebo nájemcům usazeným či se sídlem v členském státě. Ty pro tyto účely zahrnují úvěry či leasing pro financování motorových vozidel nebo přípojných vozidel definovaných v čl. 3 bodech 11 a 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES, zemědělských nebo lesnických traktorů uvedených ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/37/ES, motocyklů nebo motorových tříkolek definovaných v čl. 1 odst. 2 písm. b) a c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/24/ES nebo pásových vozidel uvedených v čl. 2 odst. 2 písm. c) směrnice 2007/46/ES. Takovéto úvěry či leasing mohou zahrnovat doplňkové produkty týkající se pojištění a služeb nebo dodatečné součásti vozidel a v případě leasingu zůstatkovou hodnotu vozidel pronajatých formou leasingu. Všechny půjčky a případy leasingu v souboru jsou kryty přednostní pohledávkou nebo zástavním právem k vozidlu nebo vhodnou zárukou ve prospěch sekuritizační jednotky pro speciální účel, jako je ustanovení o zachování vlastnického práva;
v)
úvěry a úvěrové přísliby poskytnuté fyzickým osobám s bydlištěm v členském státě pro účely osobní a rodinné spotřeby a spotřeby domácnosti.
h)
daná pozice není v resekuritizaci ve smyslu čl. 4 odst. 1 63 nařízení (EU) č. 575/2013 ani syntetické sekuritizaci ve smyslu čl. 242 odst. 11 uvedeného nařízení;
i)
podkladové expozice neobsahují převoditelné finanční nástroje ani deriváty, s výjimkou finančních nástrojů vydaných samotnou sekuritizační jednotkou pro speciální účel nebo jinými stranami v rámci dané sekuritizační struktury a derivátů používaných výhradně pro zajištění měnového rizika a úrokového rizika;
j)
v okamžik emise sekuritizace nebo při jejím začlenění do souboru podkladových expozic kdykoli po emisi podkladové expozice neobsahují žádné expozice vůči rizikovým dlužníkům (nebo případně rizikovým ručitelům), přičemž rizikovým dlužníkem (nebo rizikovým ručitelem) je dlužník (nebo ručitel), který:
i)
vyhlásil úpadek, dohodl se se svými věřiteli na odepsání nebo restrukturalizaci dluhu nebo soud udělil jeho věřitelům právo vymáhat hmotné škody vzniklé v důsledku neprovedení splátky, a to v době tří let před datem vzniku dluhu;
ii)
je veden v úředním rejstříku osob s nepříznivou úvěrovou historií;
iii)
má úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou nebo má úvěrové ohodnocení, z něhož vyplývá značné riziko, že smluvně dohodnuté splátky nebudou provedeny, ve srovnání s průměrným dlužníkem u úvěrů tohoto druhu v příslušné jurisdikci.
k)
v okamžik emise sekuritizace nebo při jejím začlenění do souboru podkladových expozic kdykoli po emisi podkladové expozice neobsahují žádné expozice v selhání ve smyslu čl. 178 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013.
3. Splácení sekuritizovaných pozic nesmí být strukturováno tak, aby převážně záviselo na prodeji aktiv zajišťujících podkladové expozice. Toto ustanovení však nebrání následnému obnovování nebo refinancování těchto expozic.
4. Struktura sekuritizační transakce musí být v souladu s následujícími požadavky:
a)
pokud byla sekuritizovaná pozice stanovena bez revolvingového období, nebo revolvingové období uplynulo, a pokud byla doručena výzva k předčasnému splacení nebo výzva k urychlenému splacení, příjem jistiny z podkladových expozic se předá držitelům sekuritizovaných pozic prostřednictvím postupné amortizace sekuritizovaných pozic a v sekuritizační jednotce pro speciální účel nebude v každý den platby zachycena žádná významná částka v hotovosti;
b)
pokud byla sekuritizovaná pozice stanovena s revolvingovým obdobím, transakční dokumentace stanoví vhodné události pro předčasné splacení, což musí obsahovat přinejmenším všechny následující prvky:
i)
zhoršení úvěrové kvality podkladových expozic;
ii)
nepodaří se vytvořit dostatečné nové podkladové expozice s alespoň obdobnou úvěrovou kvalitou;
iii)
dojde k události související s platební neschopností u původce nebo obsluhovatele.
5. V okamžik emise sekuritizace musí již dlužníci (nebo případně ručitelé) mít splacenu alespoň jednu splátku, s výjimkou případů, kdy je sekuritizace kryta úvěrovými přísliby uvedenými v odst. 2 písm. g) bodě v).
6. V případě sekuritizací, kdy podkladovými expozicemi jsou úvěry na obytné nemovitosti uvedené v odst. 2 písm. g) bodě i) nebo ii), soubor úvěrů nesmí obsahovat žádný úvěr, který byl nabízen a uzavřen s tím, že žadatel o úvěr nebo případně zprostředkovatelé byli uvědoměni, že poskytnuté informace nemusí být věřitelem ověřovány.
7. V případě sekuritizací, kdy podkladovými expozicemi jsou úvěry na obytné nemovitosti uvedené v odst. 2 písm. h) bodě i) nebo ii), posouzení úvěruschopnosti dlužníka musí splňovat požadavky stanovené v čl. 18 odst. 1 až 4, odst. 5 písm. a) a odst. 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/17/EU (7) nebo rovnocenné požadavky ve třetích zemích.
8. V případě sekuritizací, kdy podkladovými expozicemi jsou automobilové úvěry a leasing a spotřebitelské úvěry a úvěrové přísliby uvedené v odst. 2 písm. g) bodě iv) a v), posouzení úvěruschopnosti dlužníka musí splňovat požadavky stanovené v článku 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES (8).
9. Pokud je původce, sponzor nebo původní věřitel sekuritizace usazen v Unii, dodržuje požadavky stanovené v části páté nařízení (EU) č. 575/2013 a zveřejňuje v souladu s článkem 8b nařízení (ES) č. 1060/2009 informace o úvěrové kvalitě a výkonnosti podkladových expozic, struktuře transakce, peněžních tocích a jakémkoliv kolaterálu zajišťujícím expozice, jakož i jakékoliv informace, které jsou potřebné pro to, aby investoři mohli provádět komplexní a řádně podložené zátěžové testy. Pokud je původce, sponzor nebo původní věřitel usazen mimo Unii, jsou stávajícím a potenciálním investorům a regulačním orgánům při emisi sekuritizace a poté pravidelně zpřístupňovány komplexní údaje o úvěrech v souladu se standardy všeobecně přijatými účastníky trhu.
10. Podkladové expozice nesmějí pocházet od úvěrové instituce držící sekuritizovanou pozici ve své rezervě v oblasti likvidity, jejího dceřiného podniku, jejího mateřského podniku, dceřiného podniku jejího mateřského podniku ani od jiného podniku úzce propojeného s touto úvěrovou institucí.
11. Velikost emise tranše činí nejméně 100 milionů EUR (nebo ekvivalentní hodnotu v národní měně).
12. Zbývající vážená průměrná životnost tranše musí být 5 let nebo méně, což se vypočítá buď pomocí předpokladu ocenění transakce při předčasném splacení, nebo pomocí konstantní sazby 20 % u předčasného splacení, podle toho, co je nižší, přičemž úvěrová instituce předpokládá, že splátka je provedena v první povolený den splátky.
13. Původcem expozic, které tvoří základ pro sekuritizaci, musí být instituce vymezená v čl. 4 odst. 33 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo podnik, jehož hlavní činností je vykonávat jednu nebo více činností uvedených v bodech 2 až 12 a v bodě 15 přílohy I směrnice 2013/36/EU.
14. Tržní cena sekuritizací úrovně 2B podléhá srážce při ocenění nejméně v následující výši:
a)
25 % pro sekuritizace zajištěné podkategoriemi aktiv uvedenými v odst. 2 písm. g) bodech i), ii) a iv);
b)
35 % pro sekuritizace podporované podkategoriemi aktiv uvedenými v odst. 2 písm. g) bodech iii) a v).
Článek 14
Závazné likviditní přísliby s omezeným použitím
K tomu, aby mohly být považovány za aktiva úrovně 2B, musí závazné likviditní přísliby s omezeným použitím, které může poskytnout centrální banka podle čl. 12 odst. 1 písm. d), splňovat všechna následující kritéria:
a)
v nekrizovém období podléhá tento příslib provizi za poskytnutí stanovenému z celkové výše příslibu, což představuje přinejmenším vyšší z následujících hodnot:
i)
75 bazických bodů ročně; nebo
ii)
nejméně o 25 bazických bodů ročně více, než činí rozdíl mezi výnosem z aktiv použitých k zajištění příslibu a výnosem z reprezentativního portfolia likvidních aktiv, po úpravě o jakékoli podstatné rozdíly v úvěrovém riziku.
V krizovém období může centrální banka provizi za poskytnutí popsanou v prvním pododstavci tohoto písmene snížit za předpokladu, že jsou splněny minimální požadavky vztahující se na likviditní přísliby při alternativních likviditních přístupech v souladu s článkem 19;
b)
příslib je zajištěn nezatíženými aktivy takového druhu, který stanoví centrální banka. Aktiva poskytnutá jako kolaterál musí splňovat veškerá následující kritéria:
i)
jsou držena v podobě, která usnadňuje jejich rychlý převod na centrální banku v případě, že příslib je vypovězen;
ii)
jejich hodnota po srážce při ocenění uplatněné centrální bankou je dostatečná, aby pokryla celou výši příslibu;
iii)
nezapočítávají se jako likvidní aktiva pro účely rezervy úvěrové instituce v oblasti likvidity;
c)
příslib je slučitelný s rámcem pro politiku vůči protistranám, který má centrální banka;
d)
doba poskytnutí příslibu překračuje krizové období 30 kalendářních dnů uvedené v článku 4;
e)
centrální banka příslib nezruší před jeho smluvní splatností a nebude přijato žádné další úvěrové rozhodnutí, dokud dotčená úvěrová instituce bude i nadále hodnocena jako solventní;
f)
existují formální zásady zveřejněné centrální bankou, v nichž je oznámeno její rozhodnutí poskytovat závazné likviditní přísliby s omezeným použitím, podmínky pro poskytování takových příslibů a druh úvěrových institucí, které jsou způsobilé požádat o tyto přísliby.
Článek 15
Subjekty kolektivního investování
1. Akcie nebo podílové jednotky v subjektech kolektivního investování se považují za likvidní aktiva stejné úrovně jako likvidní podkladová aktiva dotyčného subjektu, a to až do absolutní výše 500 milionů EUR (nebo ekvivalentní částky v národní měně) pro každou úvěrovou instituci na individuálním základě, za předpokladu, že:
a)
jsou dodrženy požadavky uvedené čl. 132 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013;
b)
subjekt kolektivního investování investuje pouze do likvidních aktiv a likvidních derivátů, v případě derivátů pouze v míře nezbytné pro snížení úrokové sazby, měnového nebo úrokového rizika v portfoliu.
2. Úvěrové instituce uplatní následující minimální srážky z hodnoty svých akcií nebo podílových jednotek v subjektech kolektivního investování, v závislosti na kategorii likvidních podkladových aktiv:
a)
0 % pro mince a bankovky a expozice vůči centrálním bankám podle čl. 10 odst. 1 písm. b);
b)
5 % pro aktiva úrovně 1 jiná než kryté dluhopisy s velmi kvalitním zajištěním;
c)
12 % pro kryté dluhopisy s mimořádně vysokou kvalitou podle čl. 10 odst. 1 písm. f);
d)
20 % pro aktiva úrovně 2 A;
e)
30 % pro sekuritizace úrovně 2B zajištěné podkategoriemi aktiv uvedenými v odst. 13 odst. 2 písm. g) bodech i), ii) a iv);
f)
35 % pro kryté dluhopisy úrovně 2B uvedené v čl. 12 odst. 1 písm. e);
g)
40 % pro sekuritizace úrovně 2B zajištěné podkategoriemi aktiv uvedenými v odst. 13 odst. 2 písm. g) bodech iii) a v); a
h)
55 % pro korporátní dluhové cenné papíry úrovně 2B uvedené v čl. 12 odst. 1 písm. b), akcie uvedené v čl. 12 odst. 1 písm. c) a neúročená aktiva uvedená v čl. 12 odst. 1 písm. f).
3. Přístup podle odstavce 2 se uplatní takto:
a)
pokud je úvěrová instituce obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování, může na základě toho těmto podkladovým expozicím přidělit příslušnou srážku při ocenění v souladu s odstavcem 2;
b)
pokud není úvěrová instituce obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování, musí předpokládat, že tento subjekt kolektivního investování investuje v maximální výši, kterou má povolenu podle svého oprávnění, ve vzestupném pořadí do likvidních aktiv tak, jak jsou rozčleněna pro účely odstavce 2, počínaje od aktiv uvedených v odst. 2 písm. g) a dokud nedosáhne maximálního limitu pro celkové investice. Stejný přístup se uplatní pro určení úrovně likvidity podkladových aktiv, pokud není úvěrová instituce obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování.
4. Úvěrové instituce vypracují spolehlivé metodiky a postupy pro výpočet a vykazování tržní hodnoty a srážek při ocenění akcií nebo podílových jednotek v subjektech kolektivního investování. Pokud expozice není pro úvěrovou instituci dostatečně významná, aby vypracovávala své vlastní metodiky, a za předpokladu, že příslušný orgán se v každém jednotlivém případě přesvědčí, že tato podmínka byla splněna, může se úvěrová instituce při výpočtu a vykazování srážek při ocenění akcií nebo podílových jednotek v subjektech kolektivního investování spolehnout pouze na tyto třetí strany:
a)
depozitáře subjektu kolektivního investování za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry do tohoto depozitáře; nebo
b)
v případě jiných subjektů kolektivního investování správcovské společnosti subjektu kolektivního investování za předpokladu, že tato správcovská společnost splňuje kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 písm. a) nařízení (EU) č. 575/2013.
5. Pokud úvěrová instituce není v souladu s požadavky stanovenými v odstavci 4 tohoto článku týkajícími se akcií nebo podílových jednotek v subjektu kolektivního investování, přestane je v souladu s článkem 18 uznávat jako likvidní aktiva pro účely tohoto nařízení.
Článek 16
Vklady a jiné financování v kooperativních sítích a institucionálních systémech ochrany
1. Pokud úvěrová instituce patří do institucionálního systému ochrany typu uvedeného v čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013, do sítě, která by byla způsobilá pro výjimku stanovenou v článku 10 uvedeného nařízení nebo do kooperativní sítě v členském státě, se vklady na viděnou, které úvěrová instituce udržuje v ústřední instituci, se zachází jako s likvidními aktivy v souladu s jedním z těchto ustanovení:
a)
pokud v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo právně závaznými dokumenty upravujícími tento systém nebo tuto síť je ústřední instituce povinna držet vklady nebo je investovat do likvidních aktiv stanovené úrovně nebo kategorie, zachází se s těmito vklady jako s likvidními aktivy stejné úrovně nebo kategorie v souladu s tímto nařízením;
b)
pokud není ústřední instituce povinna vklady držet nebo je investovat do likvidních aktiv stanovené úrovně nebo kategorie, zachází se s těmito vklady jako s aktivy úrovně 2B v souladu s tímto nařízením a jejich nesplacená částka podléhá srážce při ocenění ve výši nejméně 25 %.
2. Pokud podle právních předpisů členského státu nebo právně závazných dokumentů upravujících jednu ze sítí nebo jeden ze systémů popsaných v odstavci 1 má úvěrová instituce do 30 kalendářních dnů přístup k likviditnímu financování od ústřední instituce nebo od jiné instituce v rámci stejné sítě nebo stejného systému, zachází se s takovým financováním jako s aktivem úrovně 2B v té míře, v jaké není toto financování zajištěno likvidními aktivy stanovené úrovně nebo kategorie. Na závaznou výši jistiny likviditního financování se uplatní srážka při ocenění ve výši nejméně 25 %.
Článek 17
Složení rezervy v oblasti likvidity podle úrovně aktiv
1. Úvěrové instituce vždy dodržují následující požadavky týkající se složení jejich rezervy v oblasti likvidity:
a)
nejméně 60 % rezervy v oblasti likvidity mají tvořit aktiva úrovně 1;
b)
nejméně 30 % rezervy v oblasti likvidity mají tvořit aktiva úrovně 1 bez krytých dluhopisů s mimořádně vysokou kvalitou podle čl. 10 odst. 1 písm. f);
c)
nejvýše 15 % rezervy v oblasti likvidity může být drženo v aktivech úrovně 2B.
2. Požadavky stanovené v odstavci 1 se uplatní po úpravě o dopad zajištěných transakcí financování, zajištěných úvěrových transakcí a kolaterálových swapů s použitím likvidních aktiv na zásobu likvidních aktiv, pokud mají tyto transakce splatnost do 30 kalendářních dnů, po odečtení jakýchkoli použitelných srážek při ocenění a za předpokladu, že úvěrová instituce dodržuje provozní požadavky stanovené v článku 8.
3. Složení své rezervy v oblasti likvidity určí úvěrové instituce v souladu se vzorci stanovenými v příloze I tohoto nařízení.
Článek 18
Porušení požadavků
1. Pokud likvidní aktivum přestane splňovat použitelné obecné požadavky stanovené v článku 7, provozní požadavky stanovené v čl. 8 odst. 2 nebo jakákoli použitelná kritéria způsobilosti stanovená v této kapitole, přestane ho úvěrová instituce nejpozději do 30 kalendářních dnů od data, kde k porušení požadavků došlo, uznávat jako likvidní aktivum.
2. Odstavec 1 se použije na akcie nebo podílové jednotky v subjektu kolektivního investování, který přestane splňovat požadavky na způsobilost pouze tehdy, pokud nepřesahují 10 % celkových aktiv subjektu kolektivního investování.
Článek 19
Alternativní likviditní přístupy
1. Pokud jsou likvidní aktiva v dané měně nedostačující pro to, aby úvěrové instituce mohly splnit ukazatel krytí likvidity stanovený v článku 4, použije se jedno z následujících ustanovení:
a)
na tuto měnu se nepoužije požadavek týkající se měnového souladu stanovený v čl. 8 odst. 6;
b)
úvěrová instituce může chybějící likvidní aktiva pokrýt v měně, ve které má úvěrové přísliby od centrální banky v členském státě nebo ve třetí zemi této měny, za předpokladu, že příslib splňuje všechny následující požadavky:
i)
je smluvně neodvolatelně vázán na následujících 30 kalendářních dnů;
ii)
jeho cena je stanovena s poplatkem, který je splatný bez ohledu na to, v jaké výši a zda bylo z tohoto příslibu čerpáno;
iii)
tento poplatek je stanoven v takové výši, že čistý výnos z aktiv použitý pro zajištění příslibu nesmí být vyšší než čistý výnos z reprezentativního portfolia likviditních aktiv, po úpravě o jakékoli podstatné rozdíly v úvěrovém riziku;
c)
pokud je nedostatek aktiv úrovně 1, avšak je dostatek aktiv úrovně 2 A, může úvěrová instituce v rezervě v oblasti likvidity držet dodatečná aktiva úrovně 2 A a horní limity podle úrovně aktiv stanovené v článku 17 se považují za změněné odpovídajícím způsobem. Tato dodatečná aktiva úrovně 2 A podléhají srážce při ocenění ve výši rovnající se nejméně 20 %. Veškerá aktiva úrovně 2B držená úvěrovou institucí i nadále podléhají srážkám při ocenění použitelným v každém jednotlivém případě v souladu s touto kapitolou.
2. Odchylky stanovené v odstavci 1 použijí úvěrové instituce v nepřímé úměře k dostupnosti příslušných likvidních aktiv. Pro použití tohoto článku úvěrové instituce posoudí své potřeby v likviditě, přičemž zohlední svou schopnost snížit prostřednictvím řádného řízení likvidity potřebu těchto likvidních aktiv a držení těchto aktiv jinými účastníky na trhu.
3. Měny, které mohou být zvýhodněny odchylkami stanovenými v odstavci 1 a rozsah, v jakém může být na danou měnu celkově uplatněna jedna nebo více odchylek, se určí prováděcím nařízením, které má Komise přijmout v souladu s čl. 419 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013.
4. Podrobné podmínky pro použití odchylek stanovených v odst. 1 písm. a) a b) se určí aktem v přenesené pravomoci, který má Komise přijmout v souladu s čl. 419 odst. 5 nařízení (EU) č. 575/2013.
HLAVA III
ODTOK A PŘÍTOK LIKVIDITY
KAPITOLA 1
Čistý odtok likvidity
Článek 20
Definice čistého odtoku likvidity
1. Čistý odtok likvidity je součet položek odtoku likvidity v písmenu a) snížený o součet přítoku likvidity v písmenu b), avšak nesmí být záporný, a vypočítá se takto:
a)
součet položek odtoku likvidity vymezených v kapitole 2;
b)
součet položek přítoku likvidity vymezených v kapitole 3, který se vypočte takto:
i)
součet položek přítoku likvidity vymezených v kapitole 3, vypočítaný takto: i) přítoky vyjmuté z limitu uvedeného v čl. 33 odst. 2 a 3;
ii)
nižší z položek přítoku uvedených v čl. 33 odst. 4 a 90 % položek odtoku podle písmene a) snížených o vyňaté položky přítoku likvidity v čl. 33 odst. 2 a 3, avšak výsledek nesmí být záporný;
iii)
nižší z jiných položek přítoku, než které jsou uvedeny v čl. 33 odst. 2, 3 a 4, a 75 % položek odtoku likvidity podle písmene a) snížených o vyňaté položky přítoku v čl. 33 odst. 2 a 3 a položky přítoku v čl. 33 odst. 4 vyděleno koeficientem 0,9, aby se umožnil účinek limitu 90 %, avšak výsledek nesmí být záporný.
2. Přítok a odtok likvidity se posuzuje za krizové období 30 kalendářních dnů za předpokladu kombinovaného idiosynkratického a krizového tržního scénáře uvedeného v článku 5.
3. Výpočet stanovený v odstavci 1 se provede podle vzorce stanoveného v příloze II.
Článek 21
Požadavky pro posuzování účinku kolaterálu přijatého v derivátových transakcích
Úvěrové instituce vypočítají očekávaný odtok a přítok likvidity za období 30 kalendářních dnů pro kontrakty uvedené v příloze II nařízení (EU) č. 575/2013 na základě čisté hodnoty podle jednotlivých protistran podléhajících uzavření dvoustranných smluv o započtení v souladu s článkem 295 uvedeného nařízení. Pro účely tohoto článku se za čistou hodnotu považuje odtok a přítok bez kolaterálu, který je přijat nebo má být přijat, za předpokladu, že se tento kolaterál považuje za likvidní aktivum podle hlavy II tohoto nařízení. Peněžní přítok a odtok vyplývající z devizových derivátových transakcí, které zahrnují úplné výměny jistin na simultánním základě (nebo v rámci téhož dne), se vypočítají na základě čisté hodnoty, i když se na uvedené transakce nevztahuje dvoustranná dohoda o započtení.
KAPITOLA 2
Odtok likvidity
Článek 22
Definice odtoku likvidity
1. Odtok likvidity se vypočítá vynásobením nevyplacených zůstatků různých kategorií nebo druhů závazků a podrozvahových závazků sazbami, při kterých se očekává, že tyto závazky vyprší nebo budou vyčerpány, jak je uvedeno v této kapitole.
2. Odtok likvidity podle odstavce 1 zahrnuje následující položky, v každém jednotlivém případě vynásobené příslušnou sazbou odtoku:
a)
aktuální nezaplacenou částku za stabilní retailové vklady a ostatní retailové vklady podle článků 24, 25 a 26;
b)
stávající nezaplacenou částku za ostatní závazky, které dosáhnou splatnosti a které mohou být vyžádány emitentem nebo poskytovatelem financování nebo jsou spojeny s očekáváním poskytovatele financování, že úvěrová instituce splatí závazek v průběhu následujících 30 kalendářních dnů, určenou podle článků 27 a 28;
c)
dodatečný odtok určený podle článku 30;
d)
maximální částku, kterou lze čerpat v průběhu následujících 30 kalendářních dnů ze závazných nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů, určenou podle článku 31;
e)
dodatečný odtok, který je vymezen v posouzení podle článku 23.
Článek 23
Dodatečný odtok likvidity za ostatní produkty a služeb
1. Úvěrové instituce pravidelně posuzují pravděpodobnost a potenciální objem odtoku likvidity v průběhu následujících 30 kalendářních dnů, pokud jde o produkty nebo služby, které nejsou uvedeny v článcích 27 až 31 a které úvěrové instituce nabízejí nebo financují nebo které by potenciální kupující považovali za související s těmito úvěrovými institucemi. Tyto produkty nebo služby mimo jiné zahrnují odtok likvidity vyplývající z jakýchkoli smluvních opatření uvedených v článku 429 a v příloze I nařízení (EU) č. 575/2013, jako jsou:
a)
jiné podrozvahové a podmíněné závazky financovat včetně mimo jiné nevyužitých příslibů financování;
b)
nevyčerpané úvěry a zálohové platby profesionálním protistranám;
c)
sjednané, ale dosud nevyčerpané hypoteční úvěry;
d)
kreditní karty;
e)
přečerpání;
f)
plánovaný odtok související s obnovením nebo poskytnutím nových retailových nebo mezibankovních úvěrů;
g)
plánované platby z derivátů;
h)
produkty související s podrozvahovým financováním obchodu.
2. Odtok uvedený v odstavci 1 se posuzuje za předpokladu kombinované idiosynkratické krize a krize postihující celý trh podle článku 5. Pro toto posouzení úvěrové instituce zejména zohlední podstatné poškození pověsti, které by mohlo být výsledkem neposkytnutí podpory likvidity těmto produktům nebo službám. Instituce podávají nejméně jednou ročně příslušným orgánům zprávy o těch produktech a službách, u nichž jsou pravděpodobnost realizace a potenciální objem odtoku likvidity uvedený v odstavci 1 podstatné, a příslušné orgány určí odtok, který jim má být přiřazen. Příslušné orgány mohou uplatnit sazbu odtoku až do výše 5 % pro produkty související s podrozvahovým financováním obchodu uvedené v článku 429 a příloze I nařízení (EU) č. 575/2013.
3. Příslušné orgány podávají nejméně jednou ročně zprávu orgánu EBA o druzích produktů nebo služeb, pro které na základě zpráv úvěrových institucí určily odtok, a v této zprávě rovněž vysvětlí metodiku použitou k určení odtoku.
Článek 24
Odtok stabilních retailových vkladů
1. Pokud nejsou splněna kritéria pro stanovení vyšší sazby odtoku podle čl. 25 odst. 2, 3 nebo 5, objem retailových vkladů krytých systémem pojištění vkladů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES (9) nebo podle směrnice 2014/49/EU nebo rovnocenným systémem pojištění vkladů ve třetí zemi se považuje za stabilní a vynásobí se sazbou 5 %, pokud je vklad:
a)
součástí vzniklého vztahu, který činí výběr vysoce nepravděpodobným; nebo
b)
je držen na transakčním účtu.
2. Pro účely odst. 1 písm. a) se retailový vklad považuje za součást vzniklého vztahu, splňuje-li vkladatel alespoň jedno z těchto kritérií:
a)
má s úvěrovou institucí aktivní smluvní vztah v trvání nejméně 12 měsíců;
b)
má s úvěrovou institucí výpůjční vztah na úvěry na obytné nemovitosti či jiné dlouhodobé úvěry;
c)
má u úvěrové instituce alespoň jeden aktivní produkt jiný než úvěr.
3. Pro účely odst. 1 písm. b) se retailový vklad považuje za držený na transakčním účtu, jsou-li na uvedený účet pravidelně připisovány, případně z něj pravidelně odepisovány platy, příjem nebo transakce.
4. Odchylně od odstavce 1 mohou příslušné orgány od 1. ledna 2019 povolit, aby úvěrové instituce sazbou ve výši 3 % vynásobily objem stabilních retailových vkladů uvedených v odstavci 1, které jsou kryty systémem pojištění vkladů podle směrnice 2014/49/EU až do maximální výše 100 000 EUR stanovené v čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice, za předpokladu, že Komise potvrdila, že tento úředně uznaný systém pojištění vkladů splňuje všechna tato kritéria:
a)
systém pojištění vkladů má dostupné finanční prostředky uvedené v článku 10 směrnice 2014/49/EU, získané předem z příspěvků placených členy alespoň jednou ročně;
b)
systém pojištění vkladů má přiměřené prostředky zaručující snadný přístup k dodatečnému financování v případě velkých požadavků na jeho rezervy, včetně přístupu k mimořádným příspěvkům od členských úvěrových institucí a přiměřených opatření alternativního financování za účelem získání krátkodobých finančních prostředků od veřejných nebo soukromých třetích stran;
c)
systém pojištění vkladů zaručuje lhůtu pro výplatu v délce sedmi pracovních dnů, jak je uvedeno v čl. 8 odst. 1 směrnice 2014/49/EU, od data použití sazby odtoku ve výši 3 %.
5. Příslušné orgány poskytnou povolení podle odstavce 4 až po obdržení předchozího souhlasu od Komise. O takový souhlas se žádá prostřednictvím odůvodněného oznámení, které obsahuje důkazy o tom, že v průběhu každého zaznamenaného krizového období odpovídajícího scénářům uvedeným v článku 5 by míra výběrů stabilních retailových vkladů byla nižší než 3 %. Odůvodněné oznámení musí být Komisi předloženo nejpozději tři měsíce před datem, od kterého se požaduje povolení. Komise posoudí soulad dotyčného systému pojištění vkladů s podmínkami stanovenými v čl. 4 písm. a), b) a c). Pokud jsou tyto podmínky splněny, Komise žádost příslušného orgánu týkající se udělení povolení schválí, jestliže neexistují pádné důvody pro neudělení souhlasu vzhledem k fungování vnitřního trhu retailových vkladů. Sazbu odtoku ve výši 3 % jsou oprávněny použít všechny úvěrové instituce zapojené do takového schváleného systému pojištění vkladů. Komise si vyžádá stanovisko orgánu EBA ohledně souladu dotyčného systému pojištění vkladů s podmínkami stanovenými v čl. 4 písm. a), b) a c).
6. Příslušný orgán může povolit, aby úvěrové instituce sazbou ve výši 3 % vynásobily objem retailových vkladů, které jsou kryty systémem pojištění vkladů ve třetí zemi rovnocenným systému uvedenému v odstavci 1, jestliže třetí země toto zacházení povolí.
Článek 25
Odtok jiných retailových vkladů
1. Úvěrové instituce vynásobí sazbou ve výši 10 % jiné retailové vklady včetně té části retailových vkladů, na kterou se nevztahuje článek 24, pokud neplatí podmínky stanovené v odstavci 2.
2. Jiné retailové vklady podléhají vyšší sazbě odtoku, kterou úvěrová instituce určí podle odstavce 3, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
celkový zůstatek vkladů zahrnující vkladové účty všech klientů v úvěrové instituci nebo skupině je vyšší než 500 000 EUR;
b)
vklad je na účtu přístupném pouze po internetu;
c)
vklad je úročen sazbou, která splňuje kteroukoli z těchto podmínek:
i)
úroková sazba je výrazně vyšší než průměrná sazba pro obdobné retailové produkty;
ii)
její výnos je odvozen od výnosu z indexu trhu nebo souboru indexů trhu;
iii)
její výnos je odvozen od jakékoli jiné tržní proměnné než od pohyblivé úrokové sazby;
d)
vklad byl původně veden jako termínovaný vklad s dobou splatnosti do 30 kalendářních dnů nebo má vklad výpovědní lhůtu kratší než 30 kalendářních dnů v souladu se smluvními podmínkami, přičemž neběží o vklady způsobilé k zacházení stanovenému v odstavci 4;
e)
v případě úvěrových institucí usazených v Unii má vkladatel bydliště ve třetí zemi nebo je vklad denominován v jiné měně než v EUR nebo národní měně členského státu. V případě úvěrových institucí nebo poboček ve třetích zemích vkladatel nemá bydliště v této třetí zemi nebo vklad je denominován v jiné měně než v národní měně této třetí země.
3. Úvěrové instituce použijí vyšší sazbu odtoku, která se určí takto:
a)
pokud retailové vklady splňují kritérium uvedené v odst. 2 písm. a) nebo dvě z kritérií uvedených v odst. 2 písm. b) až e), použije se sazba odtoku ve výši 10 % až 15 %;
b)
pokud retailové vklady splňují odst. 2 písm. a) a alespoň jedno další kritérium podle odstavce 2, anebo tří či více kritérií z odstavce 2, použije se sazba odtoku ve výši 15 % až 20 %.
Na základě individuálního posouzení mohou příslušné orgány použít vyšší sazbu odtoku, pokud je to odůvodněné s ohledem na konkrétní okolnosti úvěrové instituce. Úvěrové instituce mohou použít pro retailové vklady sazby odtoku uvedené v odst. 3 písm. b), pokud posouzení podle odstavce 2 nebylo provedeno nebo není dokončeno.
4. Úvěrové instituce mohou z výpočtu odtoku vyjmout určité jasně vymezené kategorie retailových vkladů pod podmínkou, že úvěrová instituce v každém případě přísně uplatňuje následující podmínky na celou kategorii daných vkladů, pokud nelze výjimku odůvodnit na základě případů finančních nesnází vkladatele:
a)
vkladateli není povoleno vklad vybrat v průběhu 30 kalendářních dnů; nebo
b)
v případě předčasného výběru v průběhu 30 kalendářních dnů musí vkladatel zaplatit sankci, která zahrnuje ztrátu úroku za období mezi datem výběru a datem smluvní splatnosti plus významnou sankci a která nemusí být vyšší než úrok za období mezi datem vkladu a datem výběru.
Jestliže část vkladu uvedeného v prvním pododstavci lze vybrat bez takové sankce, zachází se pouze s touto částí jako se vkladem na požádání a se zbylým zůstatkem se zachází jako s termínovaným vkladem podle tohoto odstavce. Sazba odtoku ve výši 100 % se použije na zrušené vklady se zůstatkovou splatností kratší než 30 kalendářních dnů, a pokud bylo plnění dohodnuto s jinou úvěrovou institucí.
5. Odchylně od odstavců 1 až 4 a od článku 24 vynásobí úvěrové instituce retailové vklady, které přijaly ve třetí zemi, vyšší procentní sazbou odtoku, pokud takovou procentní sazbu stanoví vnitrostátní právní předpisy stanovící požadavky na likviditu v této třetí zemi.
Článek 26
Odtok se vzájemně závislým přítokem
S předchozím souhlasem příslušného úřadu mohou úvěrové instituce vypočítat odtok likvidity snížený o vzájemně závislý přítok, který splňuje všechny tyto podmínky:
a)
vzájemně závislý přítok je přímo spojen s odtokem a není zohledněn ve výpočtu přítoku likvidity podle kapitoly 3;
b)
vzájemně závislý přítok je vyžadován podle právního, regulačního nebo smluvního závazku;
c)
vzájemně závislý přítok splňuje jednu z těchto podmínek:
i)
vzniká povinně před odtokem;
ii)
úvěrová instituce jej obdrží v rámci 10 dnů a je zaručen ústřední vládou členského státu;
Článek 27
Odtok provozních vkladů
1. Úvěrové instituce vynásobí koeficientem ve výši 25 % závazky vyplývající z vkladů, které jsou drženy takto:
a)
vkladatelem s cílem získat od úvěrové instituce clearing, služby úschovy, správy hotovosti nebo jiné srovnatelné služby v rámci zavedeného operačního vztahu;
b)
v kontextu společného sdílení úkolů v rámci institucionálního systému ochrany, který splňuje požadavky čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo v rámci skupiny kooperativních úvěrových institucí trvale přidružených k ústřednímu subjektu, která splňuje požadavky čl. 113 odst. 6 uvedeného nařízení, nebo jako právní nebo smluvně stanovený vklad jiné úvěrové instituce, která je členem téhož institucionálního systému ochrany nebo kooperativní sítě, za předpokladu, že tyto vklady nejsou považovány za likvidní aktiva vkládající úvěrové instituce uvedená v odstavci 3 a v článku 16;
c)
vkladatelem v rámci jiného zavedeného operačního vztahu, než který je uveden v písmeni a);
d)
vkladatelem za účelem využívání služeb hotovostního clearingu a služeb ústřední instituce a v případě, že dotyčná úvěrová instituce je součástí sítí nebo systémů uvedených v článku 16.
2. Odchylně od odstavce 1 vynásobí úvěrové instituce sazbou ve výši 5 % část závazků vyplývajících z vkladů uvedených v odst. 1 písm. a), která je kryta systémem pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES nebo směrnice 2014/49/EU nebo rovnocenný systém pojištění vkladů ve třetí zemi.
3. Vklady úvěrových institucí u ústřední instituce, které jsou považovány za likvidní aktiva vkládající úvěrové instituce podle článku 16, se vynásobí 100 % sazbou odtoku této ústřední úvěrové instituce uplatněnou na objem těchto likvidních aktiv po srážce při ocenění. Tato likvidní aktiva se nezohledňují za účelem krytí jiného odtoku likvidity, než který je uveden v první větě tohoto odstavce a nezohledňují se pro účely výpočtů složení zbývající rezervy v oblasti likvidity podle článku 17 pro ústřední instituci na individuální úrovni.
4. Clearing, služby úschovy, správy hotovosti a jiné srovnatelné služby uvedené v odst. 1 písm. a) a d) se vztahují pouze na dané služby v rozsahu, ve kterém jsou poskytovány v rámci zavedených vztahů, které jsou pro vkladatele kriticky důležité. Vklady uvedené v odst. 1 písm. a), c) a d) musí mít významná právní nebo provozní omezení, která činí nepravděpodobnými značné výběry v průběhu 30 kalendářních dnů. S finančními prostředky nad rámec těch, které jsou nezbytné pro poskytování provozních služeb, se zachází jako s neprovozními vklady.
5. Se vklady pocházejícími z korespondenčního bankovnictví nebo z poskytování makléřských služeb se nezachází jako s provozním vkladem a přidělí se jim sazba odtoku ve výši 100 %.
6. Aby bylo možné určit vklady uvedené v odst. 1 písm. c), úvěrová instituce učiní závěr, že existuje zavedený operační vztah s nefinančním zákazníkem, s výjimkou termínovaných vkladů, spořicích vkladů a makléřských vkladů, pokud jdou splněna všechna tato kritéria:
a)
odměna stanovená za vedení účtu je nejméně o pět bazických bodů nižší než převládající sazba pro komerční vklady se srovnatelnými charakteristikami, avšak nemusí být záporná;
b)
vklad je držen na zvlášť k tomu určených účtech a úročen tak, že nevytváří ekonomické pobídky pro to, aby vkladatel udržoval na účtu finanční prostředky ve větší výši, než jakou vyžaduje provozní vztah;
c)
podstatné transakce se pravidelně odepisují a připisují na příslušný účet;
d)
je splněno jedno z těchto kritérií:
i)
vztah s vkladatelem existuje nejméně 24 měsíců;
ii)
vklad je používán nejméně pro dvě aktivní služby. Tyto služby mohou zahrnovat přímý nebo nepřímý přístup k vnitrostátním nebo mezinárodním platebním službám, obchodování s cennými papíry nebo depozitním službám.
Pouze s tou částí vkladu se zachází jako s provozním vkladem, která je nezbytná pro využívání služeb, jejichž je vklad vedlejším produktem. Se vším nad rámec toho se zachází jako s neprovozním vkladem.
Článek 28
Odtok z jiných závazků
1. Úvěrové instituce vynásobí sazbou ve výši 40 % závazky vyplývající z vkladů klientů, kteří nejsou finančními zákazníky, ústředních vlád, centrálních bank, mezinárodních rozvojových bank, subjektů veřejného sektoru, úvěrových sdružení povolených příslušným orgánem, soukromých investičních podniků nebo klientů, kteří jsou depozitními makléři, v rozsahu, ve kterém nespadají do působnosti článku 27.
Odchylně od prvního pododstavce, pokud jsou závazky uvedené v uvedeném pododstavci kryty systémem pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES nebo podle nařízení 2014/49/EU nebo rovnocenným systémem pojištění vkladů ve třetí zemi, vynásobí se sazbou 20 %.
2. Úvěrové instituce vynásobí sazbou 0 % závazky vyplývající z vlastních provozních nákladů dané instituce.
3. Úvěrové instituce vynásobí závazky vyplývající ze zajištěných úvěrových transakcí a transakcí na kapitálovém trhu se splatností do 30 kalendářních dnů vymezených v čl. 192 bodu 2 a 3 nařízení (EU) č. 575/2013:
a)
sazbou ve výši 0 % v případě zajištění aktivy, která lze považovat za aktiva úrovně 1 podle článku 10, s výjimkou krytých dluhopisů s mimořádně vysokou kvalitou podle čl. 10 odst. 1 písm. f) nebo je-li věřitelem centrální banka;
b)
sazbou ve výši 7 % v případě zajištění aktivy, která lze považovat za kryté dluhopisy s mimořádně vysokou kvalitou podle čl. 10 odst. 1 písm. f);
c)
sazbou ve výši 15 % v případě zajištění aktivy, která lze považovat za aktiva úrovně 2 A podle článku 11;
d)
sazbou ve výši 25 %:
i)
v případě zajištění aktivy uvedenými v čl. 13 odst. 2 písm. g) bodech i), ii) nebo iv)
ii)
v případě zajištění aktivy, která nelze považovat za likvidní aktiva podle článků 10 a 11 a věřitelem je ústřední vláda, subjekt veřejného sektoru členského státu nebo třetí země, ve které byla daná úvěrová instituce povolena nebo v ní zřídila pobočku, nebo mezinárodní rozvojová banka. Subjekty veřejného sektoru, se kterými je takto zacházeno, se omezí na ty, které mají rizikovou váhu 20 % nebo nižší podle čl. 116 odst. 4 a 5 nařízení (EU) č. 575/2013;
e)
sazbou ve výši 35 % v případě zajištění podkategoriemi aktiv uvedenými v čl. 13 odst. 2 písm. g) bodech iii) nebo v);
f)
sazbou ve výši 50 % v případě zajištění:
i)
korporátními dluhovými cennými papíry, které lze považovat za aktiva úrovně 2B podle čl. 12 odst. 1 písm. b);
ii)
akciemi, které lze považovat za aktiva úrovně 2B podle čl. 12 odst. 1 písm. c);
g)
sazbou ve výši 100 % v případě zajištění aktivy, která nelze považovat za likvidní aktiva podle hlavy II, s výjimkou transakcí, na které se vztahuje písm. d) bod ii) tohoto odstavce nebo je-li věřitelem centrální banka.
4. Kolaterálové swapy splatné do příštích 30 dnů vedou k odtoku ve výši, o kterou hodnota likvidity aktiv vypůjčených přesahuje hodnotu likvidity aktiv zapůjčených, pokud protistranou není centrální banka, kdy se použije sazba odtoku 0 %.
5. Vyrovnávací rezervy, které jsou drženy na oddělených účtech a souvisejí s režimy ochrany klientů uloženými vnitrostátními regulačními orgány, se posuzují jako přítoky podle článku 32 a ze zásoby likvidních aktiv jsou vyjmuty.
6. Úvěrové instituce použijí sazbu odtoku ve výši 100 % na všechny pokladniční poukázky, dluhopisy a jiné dluhové cenné papíry vydané danou úvěrovou institucí, pokud není dluhopis prodáván výhradně na retailovém trhu a držen na retailovém účtu, kdy lze s těmito nástroji zacházet jako s příslušnou kategorií retailových vkladů. Lze stanovit omezení, jako např. že tyto nástroje nesmí nakupovat a držet jiné strany než retailoví zákazníci.
Článek 29
Odtok ve skupině nebo v institucionálním systému ochrany
1. Odchylně od článku 31 mohou příslušné orgány na základě individuálního posouzení povolit uplatnění nižší sazby odtoku pro nevyčerpané úvěrové nebo likviditní přísliby, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
existují důvody k očekávání nižšího odtoku i v případě kombinované tržní a idiosynkratické krize poskytovatele;
b)
protistranou je mateřský nebo dceřiný podnik dané úvěrové instituce nebo jiný dceřiný podnik téhož mateřského podniku nebo spojený s danou institucí vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS (10) nebo člen téhož institucionálního systému ochrany podle čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo ústřední instituce nebo subjekt přidružený k síti či kooperativní skupině uvedené v článku 10 uvedeného nařízení;
c)
nižší sazba odtoku není nižší než sazba přítoku uplatněná protistranou;
d)
úvěrová instituce a protistrana jsou usazeny ve stejném členském státě.
2. Příslušné orgány mohou upustit od podmínky stanovené v odst. 1 písm. d), pokud se použije čl. 20 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 575/2013. V tom případě musí být splněna tato další kritéria:
a)
poskytovatel a příjemce likvidity musí vykazovat nízký profil rizika likvidity;
b)
existují právně závazné dohody a závazky mezi subjekty ve skupině, pokud jde o nevyčerpanou úvěrovou nebo likviditní linku;
c)
profil rizika likvidity příjemce likvidity musí být náležitě zohledněn v řízení rizika likvidity poskytovatele likvidity;
Pokud je povoleno uplatnit takovou nižší sazbu odtoku, příslušný orgán informuje orgán EBA o výsledku postupu podle čl. 20 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 575/2013. Plnění podmínek pro určení takového nižšího odtoku příslušný orgán pravidelně přezkoumává.
Článek 30
Dodatečný odtok
1. Jiný kolaterál než hotovost a než aktiva uvedená v článku 10, který úvěrová instituce složí v souvislosti s kontrakty uvedenými v příloze II nařízení (EU) č. 575/2013 a s úvěrovými deriváty, podléhá dodatečnému odtoku ve výši 20 %.
Kolaterál v aktivech uvedených v čl. 10 odst. 1 písm. f), který úvěrová instituce složí v souvislosti s kontrakty uvedenými v příloze II nařízení (EU) č. 575/2013 a s úvěrovými deriváty, podléhá dodatečnému odtoku ve výši 10 %.
2. Úvěrové instituce vypočítají a oznámí příslušným orgánům dodatečný odtok pro veškeré uzavřené smlouvy, podle jejichž smluvních podmínek dochází během 30 kalendářních dnů v důsledku podstatného zhoršení úvěrové kvality úvěrové instituce k dodatečnému odtoku likvidity nebo ke vzniku dodatečných potřeb kolaterálu. Úvěrové instituce oznámí tento odtok příslušným orgánům nejpozději při předložení zpráv podle článku 415 nařízení (EU) č. 575/2013. Pokud příslušné orgány považují takový odtok za podstatný ve vztahu k možnému odtoku likvidity úvěrové instituce, požadují, aby úvěrová instituce doplnila dodatečný odtok u těchto smluv odpovídající dodatečným potřebám kolaterálu nebo odtoku hotovosti v důsledku podstatného zhoršení úvěrové kvality úvěrové instituce, které odpovídá snížení externího úvěrového hodnocení o tři stupně. Úvěrová instituce na tento dodatečný kolaterál nebo odtok hotovosti použije sazbu odtoku ve výši 100 %. Úvěrová instituce rozsah tohoto podstatného zhoršení pravidelně přezkoumává s ohledem na relevantní aspekty smluv, které uzavřela, a výsledek svého přezkumu oznámí příslušným orgánům.
3. Úvěrová instituce doplňuje dodatečný odtok odpovídající potřebám kolaterálu, který by byl výsledkem dopadu nepříznivého tržního scénáře na derivátové transakce úvěrové instituce, na její transakce financování a jiné smlouvy, jestliže jsou podstatné. Tento výpočet se provede v souladu s aktem v přenesené pravomoci, který má Komise přijmout podle čl. 423 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013.
4. Úvěrové instituce zohlední odtok a přítok očekávaný během 30 kalendářních dnů v souvislosti s kontrakty uvedenými v příloze II nařízení (EU) č. 575/2013 na základě čisté hodnoty podle článku 21. V případě čistého odtoku vynásobí úvěrová instituce výsledek sazbou odtoku ve výši 100 %. Úvěrové instituce vyloučí z tohoto výpočtu ty požadavky na likviditu, které by vyplynuly z uplatnění odstavců 1, 2 a 3.
5. Úvěrová instituce doplní dodatečný odtok odpovídající 100 % tržní hodnoty cenných papírů nebo ostatních aktiv prodaných nedávno, které budou doručeny v průběhu 30 kalendářních dnů, pokud nedrží cenné papíry k doručení nebo si je nepůjčila za podmínek, které vyžadují jejich navrácení až po uplynutí 30 kalendářních dnů, a cenné papíry nejsou součástí jejích likvidních aktiv. Je-li krátká pozice zajištěna transakcemi s financováním kolateralizovaných cenných papírů, předpokládá úvěrová instituce, že tyto krátké pozice budou drženy v průběhu celého období 30 kalendářních dnů a obdrží odtok 0 %.
6. Úvěrová instituce doplní dodatečný odtok odpovídající 100 %:
a)
přebytečného kolaterálu drženého úvěrovou institucí, o který může na základě smlouvy příslušná protistrana kdykoli požádat;
b)
kolaterálu, který má být složen protistraně do 30 kalendářních dnů;
c)
kolaterálu odpovídajícího aktivům, která lze považovat za likvidní aktiva pro účely hlavy II a která lze nahradit aktivy odpovídajícími aktivům, která nelze považovat za likvidní aktiva pro účely hlavy II, bez souhlasu úvěrové instituce.
7. Vklady přijaté jako kolaterál se nepovažují za závazky pro účely článku 27 nebo 29, ale v příslušných případech podléhají ustanovením odstavců 1 až 6 tohoto článku.
8. Úvěrové instituce předpokládají odtok ve výši 100 % u ztráty vyplývající z financování cenných papírů zajištěných aktivy, krytých dluhopisů a jiných strukturovaných nástrojů financování splatných do 30 kalendářních dnů, pokud se jedná o nástroje emitované samotnou úvěrovou institucí nebo účelovými subjekty nebo se jedná o jednotky pro speciální účel sponzorované úvěrovou institucí.
9. Úvěrové instituce předpokládají odtok ve výši 100 % pro ztrátu vyplývající z financování obchodních cenných papírů zajištěných aktivy, účelových společností („conduits“), investičních cenných papírů a jiných takových nástrojů financování. Tato 100 % sazba odtoku se uplatní na splatnou částku nebo na výši aktiv, která by potenciálně mohla vrácena nebo u kterých může být požadována likvidita.
10. U té části programů financování, na kterou se vztahují odstavce 8 a 9, úvěrové instituce, které jsou poskytovateli s nimi souvisejících likviditních příslibů, nemusejí splatný nástroj financování a likviditní příslib pro konsolidované programy započítávat dvakrát.
11. U aktiv vypůjčených bez zajištění a splatných do 30 kalendářních dnů se předpokládá, že budou vyplacena v plné výši, což povede k 100 % odtoku likvidních aktiv, pokud úvěrová instituce nedrží tyto cenné papíry a pokud netvoří součást její rezervy v oblasti likvidity.
12. V souvislosti s poskytováním makléřských služeb, pokud úvěrová instituce financuje aktiva jednoho klienta pomocí interního zápočtu vůči krátkým prodejům jiného klienta, takové transakce podléhají odtoku ve výši 50 % pro podmíněné závazky, jelikož v případě výběrů klientů může být úvěrová instituce povinna najít dodatečné zdroje financování, aby tyto pozice pokryla.
Článek 31
Odtok z úvěrových a likviditních příslibů
1. Pro účely tohoto článku se za likviditní příslib považuje jakýkoli závazný, nevyčerpaný záložní příslib, který by byl využit k refinancování dluhových závazků zákazníka v situacích, kdy není takový zákazník schopen konvertovat tento dluh na finančních trzích. Jeho výše se vypočítá jako výše dluhu emitovaného zákazníkem, která dosud nebyla splacena a je splatná během 30 kalendářních dnů a která je tímto příslibem limitována. Část likviditního příslibu zajišťující dluh, který není splatná během 30 kalendářních dnů, se vyjme z působnosti definice příslibu. Jakákoli další kapacita příslibu se posuzuje jako závazný úvěrový příslib s příslušnou mírou čerpání stanovenou v tomto článku. Obecné nástroje pro poskytování provozního kapitálu podnikům se nebudou považovat za likviditní přísliby, nýbrž za úvěrové přísliby.
2. Úvěrové instituce vypočítají odtok pro úvěrové a likviditní přísliby tak, že vynásobí částku úvěrových a likvidních příslibů odpovídajícími sazbami odtoku stanovenými v odstavcích 3 až 5. Odtok ze závazných úvěrových a likviditních příslibů se určí jako procentní podíl z maximální částky, která může být čerpána během 30 kalendářních dnů, bez jakéhokoli požadavku na likviditu, jenž by byl použitelný podle článku 23 na podrozvahové položky týkající se financování obchodu, a bez veškerého kolaterálu, který úvěrové instituci je nebo bude poskytnut, oceněného podle článku 9, za předpokladu, že tento kolaterál splňuje všechny tyto podmínky:
a)
může být úvěrovou institucí opětovně použit nebo hypotečně zatížen;
b)
je držen ve formě likvidních aktiv, ale není uznán jako součást rezervy v oblasti likvidity; a
c)
není tvořen aktivy emitovanými protistranou příslibu nebo jedním z jejích přidružených subjektů.
Pokud má úvěrová instituce k dispozici nezbytné informace, maximální částka, kterou lze čerpat v rámci úvěrových a likviditních příslibů, se určí jako maximální částka, která by mohla být čerpána, pokud by vlastní závazky protistrany byly splatné během 30 kalendářních dnů nebo pokud by měl být během tohoto období dodržen předem stanovený smluvní harmonogram čerpání.
3. Maximální částka, kterou lze čerpat ze závazných nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů během následujících 30 kalendářních dnů, se vynásobí sazbou 5 %, pokud je lze považovat za kategorii expozic z retailových vkladů.
4. Maximální částka, kterou lze čerpat ze závazných nevyčerpaných úvěrových příslibů v průběhu 30 kalendářních dnů, se vynásobí sazbou 10 %, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
nelze je považovat za kategorii expozic z retailových vkladů;
b)
byly poskytnuty klientům, kteří nejsou finančními zákazníky, včetně nefinančních podniků, ústředních vlád, centrálních bank, mezinárodních rozvojových bank a subjektů veřejného sektoru;
c)
nebyly poskytnuty za účelem nahrazení finančních prostředků klienta v situacích, kdy není možné, aby získal finanční požadavky na finančních trzích.
5. Maximální částka, kterou lze čerpat ze závazných nevyčerpaných likviditních příslibů během následujících 30 kalendářních dnů, se vynásobí sazbou ve výši 30 %, pokud splňují podmínky uvedené v odst. 4 písm. a) a b), a sazbou výši 40 %, pokud jsou poskytnuty soukromým investičním podnikům.
6. Závazná nevyčerpaná částka likviditního příslibu, který byl poskytnut sekuritizačním jednotkám pro speciální účel s cílem umožnit jim nákup jiných aktiv než cenných papírů od klientů, kteří nejsou finančními zákazníky, se vynásobí sazbou ve výši 10 % v takovém rozsahu, v jakém přesahuje objem aktiv nakupovaných v dané době od klientů a pokud maximální částka, kterou lze čerpat, je smluvně omezena na objem aktiv v dané době nakupovaných.
7. Ústřední instituce systému nebo sítě uvedených v článku 16 vynásobí sazbou odtoku ve výši 75 % financování likvidity přislíbené členské úvěrové instituci, pokud tato členská úvěrová instituce může s tímto financováním likvidity zacházet jako s likvidním aktivem podle čl. 16 odst. 2. 75 % sazba odtoku se uplatní na závaznou výši jistiny likviditního financování.
8. Úvěrová instituce vynásobí maximální částku, kterou lze čerpat z jiných závazných nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů v průběhu 30 kalendářních dnů, odpovídající sazbou odtoku takto:
a)
sazbou 40 % v případě úvěrových a likviditních příslibů poskytnutých úvěrovým institucím a úvěrových příslibů poskytnutých jiným regulovaným finančním institucím včetně pojišťoven a investičních podniků, subjektů kolektivního investování nebo neotevřeného investičního programu;
b)
sazbou 100 % v případě likviditních příslibů, které úvěrová instituce poskytla jiným sekuritizačním jednotkám pro speciální účel, než které jsou uvedeny v odstavci 6, a v případě ujednání, v rámci kterých se po instituci požaduje, aby nakoupila aktiva od sekuritizační jednotky pro speciální účel nebo si je s ní vyměnila;
c)
sazbou 100 % v případě úvěrových a likviditních příslibů poskytnutých finančním zákazníkům neuvedeným v písm. a) a b) a v odstavcích 1 až 7.
9. Odchylně od odstavců 1 až 8 mohou úvěrové instituce, které byly zřízeny a jsou financovány ústřední nebo regionální vládou alespoň jednoho členského státu, uplatňovat postupy stanovené v odstavcích 3 a 4 v případě úvěrových a likviditních příslibů, které jsou poskytovány podpůrným věřitelům za výhradním účelem přímo nebo nepřímo financových podpůrných úvěrů, za předpokladu, že tyto úvěry splňují požadavky pro sazby odtoku uvedené v odstavcích 3 a 4.
Jsou-li tyto podpůrné úvěry poskytovány jako průchozí úvěry prostřednictvím jiné úvěrové instituce jakožto zprostředkovatele, mohou úvěrové instituce odchylně od čl. 32 odst. 3 písm. g) uplatňovat symetrický přítok a odtok.
Podpůrné úvěry uvedené v tomto odstavci jsou k dispozici pouze osobám, které nejsou finančními zákazníky, na nekonkurenční, neziskové bázi za účelem podpory cílů veřejné politiky Unie nebo ústřední nebo regionální vlády daného členského státu. Čerpání takových příslibů je možné pouze v návaznosti na přiměřeně očekávanou poptávku po podpůrných úvěrech a až do částky takové poptávky, za předpokladu, že jsou následně podány zprávy o využití poskytnutých finančních prostředků.
10. Úvěrové instituce vynásobí sazbou 100 % veškeré odtoky likvidity vyplývající z jiných závazků splatných do 30 kalendářních dnů, než jsou závazky uvedené v článcích 23 až 31.
KAPITOLA 3
Přítok likvidity
Článek 32
Přítok
1. Přítok likvidity se posuzuje za období 30 kalendářních dnů. Obsahuje pouze smluvní přítok z expozic, které nejsou po splatnosti a u kterých instituce nemá důvod v průběhu daných 30 dní očekávat neplnění.
2. Přítoku likvidity se udělí sazba přítoku ve výši 100 %, včetně zejména následujících přítoků:
a)
peněžní částky splatné od ústředních bank a finančních zákazníků. Pokud jde o finanční zákazníky, sazbě přítoku ve výši 100 % podléhá zejména přítok z těchto transakcí:
i)
cenné papíry se splatností do 30 kalendářních dnů;
ii)
transakce financování obchodu uvedené v čl. 162 odst. 3 druhém pododstavci písm. b) nařízení (EU) č. 575/2013 se zbytkovou splatností kratší než 30 kalendářních dnů;
b)
peněžní částky splatné z pozic v kapitálových nástrojích zahrnutých do hlavního indexu, pokud se likvidní aktiva nezapočítávají dvojmo. Tyto peněžní částky zahrnují peněžní částky smluvně splatné do 30 kalendářních dnů, jako jsou dividendy vyplácené v hotovosti z těchto hlavních indexů, a peněžní hotovost splatnou z takových prodaných, ale dosud nezaplacených akciových nástrojů, pokud nejsou uznány jako likvidní aktiva v souladu s hlavou III.
3. Odchylně od odstavce 2 se na přítok stanovený v tomto odstavci vztahují tyto požadavky:
a)
peněžní částky splatné od nefinančních zákazníků za účelem platby jistiny se sníží o 50 % jejich hodnoty nebo o smluvní závazky vůči těmto zákazníkům poskytnout jim financování, podle toho, co je vyšší. Pro účely tohoto písmene nefinanční zákazníci zahrnují podniky, ústřední vlády, mezinárodní rozvojové banky a subjekty veřejného sektoru; Odchylně mohou úvěrové instituce, které obdržely příslib uvedený v čl. 31 odst. 9 za účelem toho, aby mohly poskytovat podpůrné úvěry konečnému příjemci, nebo obdržely obdobný příslib od mezinárodní rozvojové banky nebo subjektu veřejného sektoru, zohlednit přítok až do výše odtoku, kterou uplatňují na odpovídající příslib poskytovat tyto podpůrné úvěry.
b)
peněžní částky splatné ze zajištěných půjček a transakcí na kapitálovém trhu, jak jsou definovány v čl. 192 bodech 2 a 3 nařízení (EU) č. 575/2013, zajištěné likvidními aktivy se nezohlední až do výše hodnoty těchto likvidních aktivsnížené o srážky při ocenění použitelné podle hlavy II. Peněžní částky splatné z ostatní hodnoty nebo pokud jsou zajištěné aktivy, které se nepovažují za likvidní aktiva podle hlavy II, se zohlední v plné výši. Není povolen přítok, pokud je kolaterál použit na zajištění krátké pozice podle čl. 30 odst. 5;
c)
peněžní částky splatné z maržových úvěrů se smluvní splatností poskytnutých oproti kolaterálu tvořenému nelikvidními aktivy mohou obdržet sazbu přítoku ve výši 50 %. Takový přítok lze zohlednit pouze tehdy, pokud úvěrová instituce nepoužívá kolaterál, který původně obdržela v rámci zajištění úvěrů, k zajištění jakýchkoli krátkých pozic;
d)
splatné peněžní částky, se kterými úvěrová instituce, která je dluží, zachází podle článku 27, s výjimkou vkladů u ústředních institucí uvedených v čl. 27 odst. 3, se vynásobí odpovídající symetrickou sazbou přítoku. Pokud odpovídající sazbu není možné zjistit, použije se sazba přítoku ve výši 5 %;
e)
kolaterálové swapy splatné do 30 kalendářních dnů vedou k přítoku ve výši, o kterou hodnota likvidity aktiv zapůjčených přesahuje hodnotu likvidity aktiv vypůjčených;
f)
pokud se kolaterál přijatý v reverzních repo operacích, vypůjčené cenné papíry nebo kolaterálové swapy, které jsou splatné v 30denním horizontu, použijí k rehypotekaci a k zajištění krátkých pozic, které je možné prodloužit na dobu delší než 30 dnů, předpokládá úvěrová instituce, že tato reverzní repa nebo ujednání o výpůjčce cenných papírů budou obnovena a nepovedou k jakémukoli přítoku hotovosti s ohledem na její potřebu pokračovat v zajišťování této krátké pozice nebo ve zpětném odkupu příslušných cenných papírů. Krátké pozice zahrnují případy, kdy na svém účtu aktiv a závazků („matched book“) úvěrová instituce v rámci své obchodní nebo zajišťovací strategie prodala nedávno cenný papír v přímém prodeji, a případy, kdy úvěrová instituce je krátká v určitém cenném papíru na svém účtu repo operací („matched repo book“), na určité dané období si cenný papír vypůjčila a na delší období jej zapůjčila;
g)
jakékoli nevyčerpané úvěrové nebo likviditní přísliby a jakékoli další přísliby přijaté od jiných subjektů, než jsou centrální banky a subjekty uvedené v článku 34, se nezohlední. Závazné nevyčerpané likviditní přísliby od centrálních bank, které jsou uznány jako likvidní aktiva podle článku 14, se nezohlední jako přítok;
h)
peněžní částky splatné z cenných papírů emitovaných samotnou úvěrovou institucí nebo přidruženým subjektem se zohlední na základě čisté hodnoty a se sazbou přítoku uplatněnou na základě sazby přítoku použitelné podle tohoto článku pro podkladové aktivum;
i)
aktiva s neurčeným datem ukončení smlouvy se zohlední v míře 20 % přítoku za předpokladu, že úvěrová instituce může na základě smlouvy odstoupit nebo požadovat platbu v průběhu 30 dnů.
4. Ustanovení odst. 3 písm. a) se nepoužije na peněžní částky splatné ze zajištěných půjček a transakcí na kapitálovém trhu, jak jsou definovány v čl. 192 bodech 2 a 3 nařízení (EU) č. 575/2013, které jsou zajištěny likvidními aktivy podle hlavy II, jak je uvedeno v odst. 3 písm. b). Přítok od uvolnění rezerv držených na oddělených účtech v souladu s regulačními požadavky na ochranu obchodních aktiv zákazníků se zohlední v plné výši za předpokladu, že tyto oddělené rezervy jsou drženy v likvidních aktivech definovaných v hlavě II.
5. Odtok a přítok očekávaný během 30 kalendářních dnů z kontraktů uvedených v příloze II nařízení (EU) č. 575/2013 se započítá na základě čisté hodnoty podle článku 21 a vynásobí se sazbou 100 % v případě čistého přítoku.
6. Úvěrové instituce nezohlední jakýkoli jiný přítok z likvidních aktiv uvedených v hlavě II než splatné platby z aktiv, které nejsou zohledněny v tržní hodnotě daného aktiva.
7. Úvěrové instituce nezohlední přítok z jakýchkoli nových závazků, které přijmou.
8. Úvěrové instituce zohledňují přítok likvidity, který obdrží ve třetích zemích, kde existují omezení převodu, nebo který je denominován v nesměnitelných měnách, pouze v rozsahu, v jakém odpovídá odtoku v dané třetí zemi nebo v dané měně.
Článek 33
Limit pro přítok
1. Úvěrové instituce omezí uznání přítoku likvidity na 75 % celkového odtoku likvidity vymezeného v kapitole 2, pokud není konkrétní přítok vyjmut podle odstavců 2, 3 nebo 4.
2. Na základě předchozího souhlasu příslušného orgánu může úvěrová instituce plně nebo částečně vyjmout z limitu uvedeného v odstavci 1 tento přítok likvidity:
a)
přítok, pokud je poskytovatel mateřským nebo dceřiným podnikem úvěrové instituce nebo jiným dceřiným podnikem stejného mateřského podniku nebo je s danou úvěrovou institucí vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS;
b)
přítok z vkladů uložených u jiných úvěrových institucí v rámci skupiny subjektů, se kterými lze zacházet podle čl. 113 odst. 6 nebo 7 nařízení (EU) č. 575/2013;
c)
přítok uvedený v článku 26 včetně přítoku z úvěrů spojených s financováním hypotečních úvěrů nebo z podpůrných úvěrů uvedených v čl. 31 odst. 9 nebo úvěrů od mezinárodní rozvojové banky nebo subjektu veřejného sektoru, které úvěrová instituce zprostředkovala.
3. S předchozím souhlasem příslušného orgánu mohou být specializované úvěrové instituce z limitu pro přítok vyjmuty, pokud jejich hlavní činností jsou leasingové a faktoringové služby, s výjimkou činností popsaných v odstavci 4, a pokud jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 5.
4. S předchozím souhlasem příslušného orgánu mohou úvěrové instituce podléhat limitu pro přítok ve výši 90 %, pokud jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 5 a pokud je jejich hlavní činností:
a)
financování za účelem pořízení motorových vozidel;
b)
spotřebitelské úvěry, jak jsou definovány ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES o spotřebitelských úvěrech.
5. Úvěrové instituce uvedené v odstavci 3 mohou být z limitu pro přítok vyjmuty a úvěrové instituce uvedené v odstavci 4 mohou uplatnit vyšší limit 90 %, pokud splňují tyto podmínky:
a)
jejich obchodní činnosti vykazují nižší profil rizika likvidity vzhledem k těmto faktorům:
i)
časový harmonogram přítoku odpovídá časovému harmonogramu odtoku;
ii)
na individuální úrovni úvěrová instituce není ve významné míře financována z retailových vkladů;
a)
na individuální úrovni podíl jejich hlavních činností uvedených v odstavci 3 nebo 4 na celkové rozvaze přesahuje 80 %;
b)
poskytnuté výjimky jsou zveřejněny ve výročních zprávách.
Příslušné orgány informují orgán EBA o tom, které specializované úvěrové instituce byly vyjmuty nebo podléhají vyššímu limitu, spolu s odůvodněním. Orgán EBA zveřejní a vede seznam specializovaných úvěrových institucí, které byly vyjmuty nebo podléhají vyššímu limitu. Orgán EBA si může vyžádat podpůrnou dokumentaci.
6. Výjimky stanovené v odstavcích 2, 3 a 4 po jejich schválení příslušným orgánem mohou být uplatněny na individuálním i na konsolidovaném základě podle čl. 2 odst. 3 písm. e).
7. Úvěrové instituce určí výši čistého odtoku likvidity v rámci uplatňování limitu přítoku podle vzorce stanoveného v příloze II tohoto nařízení.
Článek 34
Přítok ve skupině nebo v institucionálním systému ochrany
1. Odchylně od čl. 32 odst. 3 písm. g) mohou příslušné orgány na základě individuálního posouzení povolit uplatnění vyšší sazby přítoku pro nevyčerpané úvěrové nebo likviditní přísliby, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
existují důvody k očekávání vyššího přítoku i v případě kombinované tržní a idiosynkratické krize poskytovatele;
b)
protistranou je mateřský nebo dceřiný podnik dané úvěrové instituce nebo jiný dceřiný podnik téhož mateřského podniku nebo spojený s danou úvěrovou institucí vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS nebo člen téhož institucionálního systému ochrany podle čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo ústřední instituce nebo subjekt přidružený k síti nebo kooperativní skupině uvedené v článku 10 uvedeného nařízení;
c)
pokud je sazba přítoku vyšší než 40 %, protistrana odchylně od článku 31 uplatňuje odpovídající symetrickou sazbu odtoku;
d)
úvěrová instituce a protistrana jsou usazeny ve stejném členském státě.
2. Pokud jsou úvěrová instituce a úvěrová instituce, která je protistranou, usazeny v různých členských státech, mohou příslušné orgány upustit od podmínky stanovené v odst. 1 písm. d), pokud spolu s kritérii uvedenými v odstavci 1 jsou splněna následující další objektivní kritéria a) až c):
a)
poskytovatel a příjemce likvidity vykazují nízký profil rizika likvidity;
b)
existují právně závazné dohody a přísliby mezi subjekty ve skupině, pokud jde o úvěrovou nebo likviditní linku;
c)
profil rizika likvidity příjemce likvidity je náležitě zohledněn v řízení rizika likvidity poskytovatele likvidity.
Příslušné orgány spolupracují a vzájemně projednávají relevantní otázky v souladu s čl. 20 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 575/2013, aby určily, zda jsou splněna další kritéria stanovená v tomto odstavci.
3. Pokud jsou další kritéria stanovená v odstavci 2 splněna, je povoleno, aby příslušný orgán příjemce likvidity uplatnil preferenční sazbu přítoku až do výše 40 %. Souhlas obou příslušných orgánů je však vyžadován pro jakoukoli preferenční sazbu vyšší než 40 %, která se uplatní na symetrickém základě.
Pokud je povoleno uplatnění preferenční sazby přítoku vyšší než 40 %, příslušné orgány o výsledku postupu uvedeného v odstavci 2 informují orgán EBA. Příslušné orgány pravidelně přezkoumávají, zda podmínky takového vyššího odtoku jsou i nadále plněny.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 35
Zachování právních účinků bankovních aktiv zaručených členskými státy
1. Aktiva emitovaná úvěrovými institucemi, na které poskytla záruku ústřední vláda členského státu, se považují za aktiva úrovně 1 pouze tehdy, pokud záruka:
a)
byla poskytnuta nebo přislíbena v maximální výši před datem 30. června 2014;
b)
je přímá, výslovná, neodvolatelná a bezpodmínečná a pokrývá neschopnost splácet jistinu a úrok podle splatnosti.
2. Pokud je ručitelem regionální vláda nebo místní orgán v členském státě, zaručené aktivum se považuje za aktivum úrovně 1 pouze tehdy, pokud expozice vůči takové regionální vládě nebo místnímu orgánu jsou posuzovány jako expozice vůči jejich ústřední vládě v souladu s čl. 115 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013 a pokud záruka splňuje požadavky stanovené v odstavci 1.
3. Aktiva uvedená v odstavcích 1 a 2 se i nadále považují za aktiva úrovně 1, dokud záruka zůstává v platnosti ve vztahu k příslušnému emitentovi nebo případně vůči jeho aktivům, čas od času vyměňovaným nebo nahrazovaným. Pokud se výše záruky ve prospěch emitenta nebo jeho aktiv zvýší kdykoli po datu 30. června 2014, aktiva se považují za likvidní aktiva do maximální výše záruky, která byla poskytnuta před uvedeným datem.
4. Aktiva uvedená v tomto článku podléhají stejným požadavkům použitelným podle tohoto nařízení na aktiva úrovně 1, která představují pohledávky vůči ústředním nebo regionálním vládám, místním orgánům nebo subjektům veřejného sektoru podle čl. 10 odst. 1 písm. c), nebo aktiva jimi zaručená.
5. Pokud se na úvěrovou instituci nebo její aktiva vztahuje záruční systém, považuje se za záruku pro účely tohoto článku tento celý systém.
Článek 36
Přechodná ustanovení o agenturách pro správu znehodnocených aktiv zřízených členskými státy
1. Prioritní dluhopisy, které emitovaly následující agentury pro správu znehodnocených aktiv zřízené členskými státy, se považují za aktiva úrovně 1 do 31. prosince 2023:
a)
v Irsku National Asset Management Agency (NAMA);
b)
ve Španělsku Sociedad de Gestión de Activos Procedentes de la Reestructuración Bancaria, S.A. (SAREB);
c)
ve Slovinsku Společnost pro správu bankovních aktiv zřízená podle zákona o opatřeních Slovinské republiky pro posílení stability bank (MSSBA).
2. Aktiva uvedená v odstavci 1 podléhají stejným požadavkům použitelným podle tohoto nařízení na aktiva úrovně 1, která představují pohledávky vůči ústředním nebo regionálním vládám, místním orgánům nebo subjektům veřejného sektoru podle čl. 10 odst. 1 písm. c), nebo aktiva jimi zaručená.
Článek 37
Přechodná ustanovení pro sekuritizace zajištěné úvěry na obytné nemovitosti
1. Odchylně od článku 13 se sekuritizace emitované před 1. říjnem 2015 v případě, že podkladovými expozicemi jsou úvěry na obytné nemovitosti podle čl. 13 odst. 2 písm. g) bodu i), považují za aktiva úrovně 2B, pokud splňují všechny požadavky uvedené v článku 13 kromě požadavků na poměr výše úvěru k hodnotě nemovitosti nebo na poměr výše úvěru k výši příjmu stanovené v uvedeném čl. 13 odst. 2 písm. g) bodu i).
2. Odchylně od článku 13 se sekuritizace emitované po 1. říjnu 2015 v případě, že podkladovými expozicemi jsou úvěry na obytné nemovitosti podle čl. 13 odst. 2 písm. g) bodu i), které nesplňují požadavky na průměrnou výši poměru úvěru k hodnotě nemovitosti nebo na poměr výše úvěru k výši příjmu stanovené v uvedeném bodu, považují za aktiva úrovně 2B do 1. října 2025 za předpokladu, že podkladové expozice zahrnují úvěry na obytné nemovitosti, na které se v okamžiku jejich poskytnutí nevztahovaly vnitrostátní právní předpisy upravující limity poměru výše úvěru k k výši příjmu a že tyto úvěry na obytné nemovitosti byly poskytnuty kdykoli před 1. říjnem 2015.
Článek 38
Přechodné ustanovení o zavedení ukazatele krytí likvidity
1. V souladu s čl. 460 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013 se zavede ukazatel krytí likvidity stanovený v článku 4 takto:
a)
60 % požadavku krytí likvidity od 1. října 2015;
b)
70 % od 1. ledna 2016;
c)
80 % od 1. ledna 2017;
d)
100 % od 1. ledna 2018.
2. V souladu s čl. 412 odst. 5 nařízení (EU) č. 575/2013 mohou členské státy nebo příslušné orgány požadovat, aby úvěrové instituce s vnitrostátním povolením nebo podskupiny takových úvěrových institucí plnily vyšší požadavek krytí likvidity až do úrovně 100 %, dokud nebude plně zaveden minimální standard ve výši 100 % v souladu s tímto nařízením.
Článek 39
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. října 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 10. října 2014.
KOMISIJOS DELEGUOTASIS REGLAMENTAS (ES) 2015/61
2014 m. spalio 10 d.
kuriuo dėl kredito įstaigoms taikomo padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimo papildomas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 575/2013
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 575/2013 (1) dėl prudencinių reikalavimų kredito įstaigoms ir investicinėms įmonėms ir kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 648/2012, ypač į jo 460 straipsnį,
kadangi:
(1)
per ankstyvą 2007 m. prasidėjusios finansų krizės likvidumo etapą daug kredito įstaigų patyrė didelių sunkumų, nes nesugebėjo apdairiai valdyti savo likvidumo rizikos, nepaisant to, kad jų kapitalo lygis buvo pakankamas. Kai kurios kredito įstaigos tapo per daug priklausomos nuo trumpalaikio finansavimo, o šis prasidėjus krizei greitai išseko. Tada tokioms kredito įstaigoms tapo sunku patenkinti likvidumo poreikius, nes jos neturėjo pakankamai likvidžiojo turto, kad galėtų lėšų atsiėmimo (netenkamų pinigų srautai) poreikius patenkinti nepalankiausių sąlygų laikotarpiu. Taigi kredito įstaigos buvo priverstos turtą likviduoti labai mažomis kainomis, dėl to susiformavo savaime stiprėjanti kainų kritimo spiralė, o prarastas pasitikėjimas rinka paskatino mokumo krizę. Galiausiai daug kredito įstaigų tapo pernelyg priklausomos nuo centrinių bankų teikiamo likvidumo užtikrinimo ir jas teko gelbėti didžiulių sumų iš valstybės biudžeto injekcijomis. Taigi, tapo akivaizdu, kad buvo būtina nustatyti išsamų padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimą, kuriuo turėtų būti siekiama šios rizikos išvengti kredito įstaigas padarius mažiau priklausomas nuo trumpalaikio finansavimo ir centrinių bankų užtikrinamo likvidumo ir atsparesnes netikėtiems su likvidumu susijusiems sukrėtimams;
(2)
Reglamento (ES) Nr. 575/2013 412 straipsnio 1 dalyje yra nustatytas kredito įstaigoms taikomas padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimas, suformuluotas kaip prievolė turėti „likvidžiojo turto, kurio verčių suma padengia netenkamų pinigų srautą atėmus gaunamų pinigų srautą nepalankiausiomis sąlygomis“. Pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 460 straipsnį, Komisijai suteikiami įgaliojimai išsamiai nustatyti tą padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimą ir aplinkybes, kuriomis kompetentingos institucijos kredito įstaigoms turi nustatyti konkrečius gaunamų ir netenkamų pinigų srautų lygius, kad būtų padengta konkreti rizika, su kuria jos susiduria. Pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 101 konstatuojamąją dalį, taisyklės turėtų būti panašios į taisykles, kuriomis Bazelio bankų priežiūros komiteto (BBPK) tarptautinėje likvidumo rizikos vertinimo, standartų ir stebėsenos sistemoje nustatytas padengimo likvidžiuoju turtu rodiklis, tačiau turi būti atsižvelgta į Sąjungos ir nacionalines ypatybes. Kol 2018 m. sausio 1 d. bus iki galo įgyvendintas padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimas, valstybės narės turėtų galėti kredito įstaigoms pagal nacionalinę teisę taikyti iki 100 % padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimą;
(3)
atsižvelgiant į BBPK likvidumo standartus, reikėtų priimti taisykles, kuriomis padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimas būtų apibrėžtas kaip kredito įstaigos likvidžiojo turto atsargos ir grynojo netenkamų pinigų srauto santykis per 30 kalendorinių nepalankiausių sąlygų laikotarpio dienų. Grynieji netenkamų pinigų srautai turėtų būti apskaičiuojami kredito įstaigos gaunamų pinigų srautus atskaitant iš netenkamų pinigų srautų. Padengimo likvidžiuoju turtu rodiklis turėtų būti išreikštas procentais ir turėtų būti nustatyta, kad žemiausias jo lygis yra 100 %, visiškai įgyvendinus, ir tai reikštų, kad kredito įstaiga turi pakankamai likvidžiojo turto savo gryniesiems netenkamų pinigų srautams padengti 30 nepalankiausių sąlygų laikotarpio dienų. Per tokį laikotarpį kredito įstaiga turėtų gebėti savo likvidųjį turtą greitai pakeisti pinigais nesinaudodama centrinio banko likvidumu arba valstybės biudžeto lėšomis, dėl to jos padengimo likvidžiuoju turtu rodiklis laikinai gali būti mažesnis negu 100 %. Jeigu tai atsitiktų arba būtų tikėtina, kad tai gali atsitikti bet kuriuo metu, kredito įstaigos turėtų laikytis konkrečių Reglamento (ES) Nr. 575/2013 414 straipsnyje nustatytų reikalavimų, susijusių su jų padengimo likvidžiuoju turtu rodiklio minimalaus lygio atkūrimu atėjus laikui;
(4)
nustatant kredito įstaigų likvidumo atsargą, likvidžiuoju turtu gali būti laikomas tik laisvai perleidžiamas turtas, kurį galima greitai paversti pinigais privačiose rinkose per trumpą laikotarpį turtui labai nenuvertėjant. Remiantis Reglamento (ES) Nr. 575/2013 šešta dalimi ir BBPK likvidžiojo turto klasifikacija, itin didelio likvidumo ir itin aukštos kredito kokybės, arba 1 lygio, turtas, atitinkamomis taisyklėmis turėtų būti skiriamas nuo didelio likvidumo ir aukštos kredito kokybės, arba 2 lygio, turto. Pastarasis turėtų būti toliau skaidomas į 2A ir 2B lygio turtą. Kredito įstaigos, atsižvelgdamos į savo santykinį likvidumą ir kredito kokybę, turėtų turėti pakankamai diversifikuotą likvidžiojo turto atsargą. Taigi, kiekvienam lygiui arba sublygiui turėtų būti taikomi konkretūs reikalavimai, susiję su bendros atsargos sumos sumažinimu ir ribomis, o, kai taikytina, lygiams bei sublygiams ir to paties lygio arba sublygio likvidžiojo turto kategorijoms turėtų būti taikomi diferencijuoti reikalavimai, kurie turėtų griežtėti mažėjant turto likvidumo klasifikacijos lygiui;
(5)
siekiant užtikrinti galimybę likvidųjį turtą paversti pinigais per trumpą laikotarpį, likvidžiajam turtui turėtų būti taikomi tam tikri bendrieji ir veiklos reikalavimai, tam tikrais atvejais nustačius kelias išimtis, taikomas nurodytam 1 lygio turtui. Šiais reikalavimais turėtų būti nustatyta, kad neturi būti jokių kliūčių, neleidžiančių realizuoti likvidžiojo turto, likvidųjį turtą turi būti lengva įvertinti ir įtraukti į pripažintų biržų prekybos sąrašus arba juo prekiauti aktyviose pardavimo arba atpirkimo rinkose. Reikalavimais taip pat turėtų būti užtikrinta, kad kredito įstaigos likvidumo valdymo funkciją atliekantys asmenys visada turėtų prieigą prie įstaigos likvidžiojo turto ir galėtų jį kontroliuoti ir kad likvidumo atsargą sudarantis turtas būtų tinkamai diversifikuotas. Diversifikavimas yra svarbus siekiant užtikrinti, kad kredito įstaigos gebėjimas greitai likviduoti likvidųjį turtą jam labai nenuvertėjant nemažėtų dėl poveikio, kurį tam turtui gali daryti bendras rizikos veiksnys. Iš kredito įstaigų taip pat turėtų būti reikalaujama užtikrinti jų likvidžiojo turto ir grynųjų netenkamų pinigų srautų denominavimo valiutos nuoseklumą, kad dėl per didelio valiutų neatitikimo nekiltų grėsmė jų gebėjimui panaudoti savo likvidumo atsargą netenkamų pinigų srautams konkrečia valiuta padengti nepalankiausių sąlygų laikotarpiu;
(6)
remiantis Europos bankininkystės institucijos (EBI) rekomendacijomis, pateiktomis 2013 m. gruodžio 20 d. ataskaitoje, parengtoje pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 509 straipsnio 3 ir 5 dalis, visų rūšių valstybių narių centrinės valdžios ir centrinių bankų išleistoms arba garantuotoms obligacijoms, taip pat viršnacionalinių institucijų išleistoms arba garantuotoms obligacijoms turėtų būti suteiktas 1 lygio statusas. Kaip pažymėjo EBI, yra tvirtų su priežiūra susijusių argumentų, kuriais remiantis valstybės narės neturėtų būti skirtingai vertinamos, nes kurių nors Vyriausybės obligacijų neįtraukus į 1 lygį būtų skatinama Sąjungoje investuoti į kitas Vyriausybės obligacijas, taigi gali susiskaidyti vidaus rinka ir krizės metu padidėti kredito įstaigų ir Vyriausybės tarpusavio užkrato (bankų ir Vyriausybės ryšių) rizika. Kalbant apie trečiąsias valstybes, 1 lygio statusas turėtų būti suteikiamas centrinių bankų ir centrinės valdžios pozicijoms, kurioms pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 3 dalies II antraštinėje dalyje nustatytas kredito rizikos taisykles yra nustatytas 0 % rizikos koeficientas, kaip ir taikant BBPK standartą. Regioninės valdžios, vietos valdžios institucijų ir viešojo sektoriaus subjektų pozicijoms 1 lygio statusas turėtų būti suteiktas tik tada, kai jos vertinamos kaip jų centrinės valdžios pozicijos, o pastarosioms pagal tas pačias kredito rizikos taisykles taikomas 0 % rizikos koeficientas. Toks pat statusas turėtų būti suteikiamas daugiašalių plėtros bankų ir tarptautinių organizacijų, kurioms taikomas 0 % rizikos koeficientas, pozicijoms. Atsižvelgiant į to turto itin didelį likvidumą ir itin aukštą kredito kokybę, kredito įstaigoms turėtų būti leista laikyti tą turtą kaip savo atsargą nenustatant jokių ribų, ir tokiam turtui neturėtų būti taikomas vertės mažinimo arba diversifikavimo reikalavimas;
(7)
kredito įstaigų išleidžiamas turtas paprastai neturėtų būti pripažįstamas kaip likvidusis turtas, bet 1 lygmens statusas turėtų būti suteikiamas valstybių narių Vyriausybės remiamam bankų turtui, pavyzdžiui, tais atvejais, kai teikiamos skatinamosios paskolos arba skolintojai yra Vyriausybės valdomi subjektai, taip pat kai privačiam bankų turtui suteikta aiški valstybės garantija. Pastarasis turtas - finansų krizės palikimas ir laikui bėgant jo nebeliks, taigi, reikalavimus atitinkančiu likvidžiuoju turtu galės būti laikomas tik tas bankų turtas, kuriam suteikta Vyriausybės garantija arba suteikti Vyriausybės garantiją įsipareigota iki 2014 m. birželio 30 d. Panašiai, tam tikrų valstybių narių tam tikrų nurodytų turto valdymo agentūrų išleistos pirmaeilės obligacijos turėtų būti vertinamos kaip 1 lygio turtas, kuriam taikomi tokie pat reikalavimai, kokie taikomi jų atitinkamos valstybės narės centrinės valdžios pozicijoms, tačiau terminuotą laikotarpį;
(8)
padengtos obligacijos - kredito įstaigų išleistos ir į užtikrinamojo turto grupę įtrauktu turtu, kurį paprastai sudaro hipotekos paskolos arba viešojo sektoriaus skola, kurių atžvilgiu investuotojai įsipareigojimų neįvykdymo atveju turi pirmaeilio reikalavimo teisę, užtikrintos skolos priemonės. Dėl to, kad padengtos obligacijos yra užtikrintos ir dėl tam tikrų papildomų saugumą užtikrinančių savybių, pavyzdžiui, reikalavimo, kad emitentas į užtikrinamojo turto grupę įtrauktą neveiksnų turtą pakeistų ir užtikrinamojo turto grupės vertę išlaikytų didesnę už obligacijų nominaliąją vertę (padengimo turtu reikalavimas), padengtos obligacijos yra palyginti mažos rizikos pajamingos priemonės, atliekančios svarbią finansavimo teikimo funkciją daugelio valstybių narių hipotekos rinkose. Tam tikrose valstybėse narėse neapmokėtų padengtų obligacijų emisija yra didesnė už neapmokėtų Vyriausybės obligacijų grupę. Per EBI ataskaitoje analizuojamą laikotarpį nuo 2008 m. sausio 1 d. iki 2012 m. birželio 30 d. būtent tam tikros padengtos obligacijos, priskirtos 1 kredito kokybės žingsniui, buvo itin likvidžios. Nepaisant to, EBI rekomendavo šias padengtas obligacijas vertinti kaip 2A lygio turtą, kad būtų laikomasi BBPK standartų. Tačiau, atsižvelgiant į pirmiau paminėtus dalykus, susijusius su jų kredito kokybe, likvidumo rezultatais ir funkcija Sąjungos finansavimo rinkose, būtų tinkama šias padengtas obligacijas, priskiriamas 1 kredito kokybės žingsniui, vertinti kaip 1 lygio turtą. Norint išvengti pernelyg didelės koncentracijos rizikos ir kitaip negu kitam 1 lygio turtui, padengtoms obligacijoms, priskiriamoms 1 kredito kokybės žingsniui ir įtrauktoms į likvidumo atsargą, turėtų būti taikoma viršutinė 70 % bendros atsargos riba, bent 7 % vertės mažinimas ir diversifikacijos reikalavimas;
(9)
padengtos obligacijos, priskiriamos 2 kredito kokybės žingsniui, turėtų būti pripažįstamos kaip 2A lygio turtas, kuriam taikoma tokia pat viršutinė riba (40 %) ir vertės mažinimas (15 %) kaip ir kitam šio lygio likvidžiajam turtui. Tai galima pagrįsti turimais rinkos duomenimis, kurie rodo, kad 2 kredito kokybės žingsniui priskiriamų padengtų obligacijų likvidumas buvo didesnis negu kito panašaus 2A ir 2B lygio turto, pavyzdžiui, 1 kredito kokybės žingsniui priskiriamų būsto hipoteka užtikrintų vertybinių popierių. Be to, leidus šias padengtas obligacijas įtraukti į likvidumo atsargą, į likvidumo atsargą įtrauktas turimas turtas būtų labiau diversifikuotas ir būtų neleidžiama tą turtą be reikalo vertinti skirtingai negu 1 kredito kokybės žingsniui priskiriamas padengtas obligacijas arba tarp jų susidaryti vadinamajam skardžio efektui. Tačiau pažymėtina, kad didelė dalis šių padengtų obligacijų buvo priskirtos 2 kredito kokybės žingsniui dėl to, kad suprastėjo valstybės narės, kurioje buvo įsisteigęs jų emitentas, centrinės valdžios reitingas. Tai atspindėjo į reitingų agentūrų metodikas paprastai įtraukiamą su valstybe susietos viršutinės ribos nuostatą, pagal kurią finansinėms priemonėms negali būti suteikti aukštesni negu tam tikro lygio reitingai, atsižvelgiant į atitinkamus jų valstybės reitingus. Taigi, nustačius su valstybėmis susietas viršutines ribas, tose valstybėse narėse išleistoms padengtoms obligacijoms, nepaisant jų kredito kokybės, nebuvo galima suteikti 1 kredito kokybės žingsnio, o dėl to savo ruožtu sumažėjo jų likvidumas, palyginti su valstybėse narėse, kurių reitingai nebuvo sumažinti, išleistomis panašios kokybės padengtomis obligacijomis. Dėl to labai susiskaidė Sąjungos finansavimo rinkos, todėl reikėtų išorės reitingus, kaip vieną iš prudencinio reguliavimo kriterijų klasifikuojant padengtų obligacijų ir kitų kategorijų turto likvidumą ir kredito riziką, pakeisti tinkama alternatyva. Pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1060/2009 (2) dėl kredito reitingų agentūrų 39b straipsnio 1 dalį iki 2015 m. gruodžio 31 d. Komisija turi pateikti kredito reitingų alternatyvų ataskaitą siekdama ne vėliau kaip 2020 m. sausio 1 d. išbraukti visas Sąjungos teisėje esančias nuorodas į kredito reitingus reguliavimo tikslais.
(10)
kalbant apie turtu užtikrintus vertybinius popierius, EBI, remdamasi savo nustatytais empiriniais duomenimis ir BBPK standartu, rekomendavo, kad tik 1 kredito kokybės žingsniui priskiriami būsto hipoteka užtikrinti vertybiniai popieriai turėtų būti pripažįstami kaip 2B lygio turtas, kuriam taikomas 25 % vertės mažinimas. Yra tinkama nukrypti ir nuo šios rekomendacijos ir nustatyti, kad 2B lygis gali būti nustatomas ir tam tikriems kitu turtu užtikrintiems vertybiniams popieriams. Išplėtus reikalavimus atitinkančių turto pakategorių diapazoną likvidumo atsarga būtų labiau diversifikuota ir būtų lengviau finansuoti realiąją ekonomiką. Be to, kadangi iš turimų rinkos duomenų matyti, kad turtu užtikrintų vertybinių popierių ir kito likvidžiojo turto, pavyzdžiui, Vyriausybės obligacijų, koreliacija yra silpna, bankų ir Vyriausybės ryšiai susilpnėtų, o vidaus rinkos fragmentacija sumažėtų. Taip pat yra įrodymų, kad investuotojai finansinio nestabilumo laikotarpiais yra linkę kaupti aukštos kokybės turtu užtikrintus vertybinius popierius, kurių vidutinė svertinė trukmė yra trumpa, o išankstinės įmokos didelės, nes juos galima greitai paversti pinigais ir jie gali būti saugus likvidumo šaltinis. Visų pirma tai pasakytina apie motorinių transporto priemonių finansavimo paskolomis ir išperkamąja nuoma užtikrintus vertybinius popierius (paskolomis automobiliams užtikrinti vertybiniai popieriai), kurių kainos 2007-2012 m. svyravo, o vidutinis kainų skirtumas buvo panašus į būsto hipoteka užtikrintų vertybinių popierių. Palyginti geras likvidumas buvo būdingas ir tam tikriems vartojimo kreditais užtikrintų vertybinių popierių segmentams, pavyzdžiui, kredito kortelių. Galiausiai, leidus realiosios ekonomikos turtu, pavyzdžiui, jau minėtu turtu ir paskolomis MVĮ, užtikrintus vertybinius popierius galėtų būti paskatintas ekonomikos augimas, nes investuotojams būtų siunčiamas teigiamas su tuo turtu susijęs signalas. Todėl atitinkamomis taisyklėmis 2B lygio turtu reikėtų pripažinti ne tik būsto hipotekos paskolomis, bet ir paskolomis automobiliams, vartojimo kreditais ir paskolomis MVĮ užtikrintus vertybinius popierius. Tačiau, siekiant išlaikyti likvidumo atsargos vientisumą ir funkcionalumą, tam turtui turėtų būti taikomi tam tikri aukštos kokybės reikalavimai, atitinkantys kitų finansų sektorių teisės aktuose nustatytus kriterijus, taikytinus paprastam, skaidriam ir standartizuotam pakeitimui vertybiniais popieriais. Visų pirma būsto hipoteka užtikrintiems vertybiniams popieriams taikomi aukštos kokybės reikalavimai turėtų apimti tam tikrų koeficientų, susijusių su paskolos ir už ją įsigyto turto vertės santykiu arba paskolos ir pajamų santykiu, laikymąsi, bet tie koeficientai neturėtų būti taikomi būsto hipoteka užtikrintiems vertybiniams popieriams, išleistiems iki padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimo taikymo pradžios datos. Atsižvelgiant į tai, kad vartojimo kreditais ir paskolomis MVĮ užtikrintų vertybinių popierių likvidumas yra ne toks didelis kaip būsto hipoteka užtikrintų vertybinių popierių ir paskolomis automobiliams užtikrintų vertybinių popierių, jiems turėtų būti taikomas didesnis vertės mažinimas (35 %). Visiems turtu užtikrintiems vertybiniams popieriams, kaip ir kitam 2B lygio turtui, turėtų būti taikoma bendra likvidumo atsargos viršutinė riba (15 %) ir diversifikavimo reikalavimas;
(11)
su likusio 2A ir 2B lygio turto klasifikavimu, reikalavimais, viršutinėmis ribomis ir vertės mažinimu susijusios taisyklės turėtų būti nuodugniai suderintos su BBPK ir EBI rekomendacijomis. Kita vertus, kolektyvinio investavimo subjektų akcijos ir investiciniai vienetai turėtų būti vertinami kaip to paties lygio ir kategorijos likvidusis turtas kaip ir kolektyvinio investavimo įmonių pagrindinis turtas;
(12)
taip pat yra tinkama nustatant padengimo likvidžiuoju turtu rodiklį atsižvelgti į centralizuotą likvidumo valdymą bendradarbiavimo ir institucinių užtikrinimo sistemų tinkluose, kai centrinės įstaigos arba subjekto funkcija yra panaši į centrinio banko, nes tinklo nariai paprastai neturi tiesioginės prieigos prie pastarojo. Todėl tinkamomis taisyklėmis likvidžiuoju turtu turėtų būti pripažinti tinklo narių indėliai iki pareikalavimo centrinėje įstaigoje ir kitas finansavimas likvidumui užtikrinti, kurį tinklo nariai gali gauti iš centrinės įstaigos. Indėliams, kurie nelaikomi likvidžiuoju turtu, turėtų būti taikomi lengvatiniai netenkamų pinigų srauto koeficientai, kuriuos leidžiama taikyti veiklos indėliams;
(13)
stabiliems mažmeniniams indėliams netenkamų pinigų srauto koeficientas turėtų būti nustatomas įsipareigojimų neįvykdymo rodiklio dydžio, t. y. 5 %, bet visoms kredito įstaigoms, susijusioms su valstybės narės indėlių garantijų sistema, atitinkančia tam tikrus griežtus kriterijus, turėtų būti leista taikyti 3 % lengvatinį netenkamų pinigų srauto koeficientą. Pirma, reikėtų atsižvelgti į tai, kaip valstybėse narėse įgyvendinama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/49/ES (3) dėl indėlių garantijų sistemų. Antra, valstybės narės sistema turėtų atitikti konkrečius reikalavimus, susijusius su grąžinimo terminais, ex ante finansavimu ir galimybėmis gauti papildomų finansinių lėšų, jeigu būtų pareikalauta didelės jos rezervų dalies. Galiausiai, norint taikyti lengvatinį 3 % koeficientą, reikėtų prieš tai gauti Komisijos sutikimą, o sutikimą Komisija turėtų suteikti tik būdama tikra, kad valstybės narės indėlių garantijų sistema atitinka minėtus kriterijus ir nėra svarbesnių problemų, susijusių su mažmeninių indėlių vidaus rinkos veikimu. Kaip bebūtų, 3 % lengvatinis koeficientas stabiliems mažmeniniams indėliams neturėtų būti taikomas iki 2019 m. sausio 1 d.;
(14)
kredito įstaigos turėtų galėti nustatyti kitų rūšių mažmeninius indėlius, kuriems turėtų būti taikomi didesni likvidavimo (angl. run-off) rodikliai. Atitinkamomis taisyklėmis, pagrįstomis EBI mažmeninių indėlių, kuriems taikomas skirtingas netenkamų pinigų srautas, gairėmis, turėtų būti nustatyti kriterijai, pagal kuriuos tie mažmeniniai indėliai būtų nustatomi pagal jų specifines savybes, būtent viso indėlio dydį, indėlio pobūdį, atlygį, atsiėmimo tikimybę ir tai, ar indėlininkas yra rezidentas, ar nerezidentas;
(15)
negalima manyti, kad kredito įstaigos, susidūrusios su savo mokėjimo įsipareigojimų vykdymo sunkumais, visada gaus likvidumą užtikrinančią paramą iš kitų tai pačiai grupei priklausančių įmonių arba tos pačios institucinės užtikrinimo sistemos. Tačiau tais atvejais, kai leidimas padengimo likvidžiuoju turtu rodiklį individualiai taikyti nesuteiktas pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 8 arba 10 straipsnį, likvidumo srautams tarp dviejų tai pačiai grupei arba tai pačiai institucinei užtikrinimo sistemai priklausančių kredito įstaigų iš esmės turėtų būti taikomi simetriniai gaunamų pinigų srauto ir netenkamų pinigų srauto koeficientai, siekiant vidaus rinkoje išvengti likvidumo netekimo, tačiau turi būti įdiegtos visos būtinos apsaugos priemonės ir tai gali būti daroma tik gavus išankstinį susijusių kompetentingų institucijų sutikimą. Taikyti tokią lengvatinę tvarką turėtų būti leista tik tarpvalstybiniams srautams remiantis papildomais objektyviais kriterijais, įskaitant teikėjo ir gavėjo mažos likvidumo rizikos pobūdį;
(16)
siekiant neleisti kredito įstaigoms kliautis tik numatytais gaunamų pinigų srautais, kad galėtų atitikti joms nustatytą padengimo likvidžiuoju turtu rodiklį, taip pat siekiant užtikrinti minimalų likvidžiojo turto lygį, gaunamų pinigų srautų, kuriais būtų galima kompensuoti netenkamų pinigų srautus, suma turėtų būti ne didesnė negu 75 % visų tikėtinų netenkamų pinigų srautų. Tačiau, atsižvelgiant į tai, kad yra specializuotų verslo modelių, turėtų būti leista taikyti visiškas arba dalines šios viršutinės ribos išimtis, kad būtų taikomas proporcingumo principas, tačiau reikia gauti išankstinį kompetentingų institucijų sutikimą. Tai turėtų apimti išimtį, taikomą grupės arba institucinės užtikrinimo sistemos vidaus srautams ir kredito įstaigoms, kurių specializacija - perleidžiamasis hipotekos skolinimas arba išperkamoji nuoma ir faktoringas. Be to, kredito įstaigoms, kurių specializacija - motorinių transporto priemonių įsigijimo finansavimas arba vartojimo paskolos, turėtų būti leista taikyti didesnę, t. y. 90 %, viršutinę ribą. Šios išimtys turėtų būti galimos ir individualiu, ir konsoliduotu lygmeniu, bet tik jeigu įvykdyti tam tikri kriterijai;
(17)
užtikrinimo likvidžiuoju turtu rodiklis kredito įstaigoms turėtų būti taikomas ir individualiu, ir konsoliduotu lygmeniu, išskyrus atvejus, kai kompetentingos institucijos leidžia jo netaikyti individualiu lygmeniu pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 8 arba 10 straipsnį. Trečiosiose valstybėse konsoliduojant patronuojamąsias įmones reikėtų deramai atsižvelgti į tose valstybėse taikomus padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimus. Taigi, Sąjungoje konsolidavimo taisyklėmis neturėtų būti leistas palankesnis trečiųjų valstybių patronuojamųjų įmonių likvidžiojo turto, netenkamų pinigų srautų arba gaunamų pinigų srautų vertinimas negu nustatytas tų trečiųjų valstybių nacionalinėje teisėje;
(18)
pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 508 straipsnio 2 dalį iki 2015 m. gruodžio 31 d. Komisija teisėkūros institucijoms turi pateikti ataskaitą dėl padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimo, nustatyto šeštoje dalyje, taikymo investicinėms įmonėms būtinybės ir būdo. Kol ta nuostata bus pradėta taikyti, investicinėms įmonėms turėtų būti taikoma valstybių narių nacionalinė teisė, susijusi su padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimu. Tačiau šiame reglamente nustatytas padengimo likvidžiuoju turtu rodiklis investicinėms įmonėms turėtų būti taikomas konsoliduotu lygmeniu, kai jos yra bankų grupių dalis;
(19)
pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 415 straipsnį iš kredito įstaigų reikalaujama savo kompetentingoms institucijoms teikti informaciją apie padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimą, kaip išsamiai nurodyta šiame reglamente;
(20)
siekiant kredito įstaigoms suteikti pakankamai laiko, kad jos galėtų pradėti visiškai taikyti išsamų padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimą, reikalavimas turėtų būti pradėtas diegti laipsniškai pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 460 straipsnio 2 dalyje pateiktą tvarkaraštį: reikėtų pradėti nuo bent 60 % 2015 m. spalio 1 d. ir 100 % pasiekti 2018 m. sausio 1 d.,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
I ANTRAŠTINĖ DALIS
PADENGIMO LIKVIDŽIUOJU TURTU RODIKLIS
1 straipsnis
Dalykas
Šiame reglamente išdėstytos taisyklės, kuriomis išsamiai nustatomas Reglamento (ES) Nr. 575/2013 412 straipsnio 1 dalyje nustatytas padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimas.
2 straipsnis
Taikymo sritis ir taikymas
1. Šis reglamentas taikomas kredito įstaigoms, kurių priežiūra vykdoma pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2013/36/ES (4).
2. Kredito įstaigos šio reglamento laikosi individualiai pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 6 straipsnio 4 dalį. Kompetentingos institucijos gali leisti šio reglamento visiškai arba iš dalies netaikyti kredito įstaigai individualiai pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 8 ir 10 straipsnius, jeigu įvykdytos minėtuose straipsniuose nustatytos sąlygos.
3. Kai grupę sudaro viena arba daugiau kredito įstaigų, ES patronuojančioji įstaiga, ES patronuojančiosios finansų kontroliuojančiosios bendrovės kontroliuojama įstaiga arba ES patronuojančiosios mišrią veiklą vykdančios finansų kontroliuojančiosios bendrovės kontroliuojama įstaiga šiame reglamente nustatytas prievoles vykdo konsoliduotai pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 11 straipsnio 3 dalį ir laikosi visų šių nuostatų:
a)
II antraštinėje dalyje nustatytus reikalavimus atitinkantis turtas trečiojoje valstybėje, kurį patronuojamoji įmonė turi trečiojoje valstybėje, konsoliduotais tikslais likvidžiuoju turtu nepripažįstamas, jeigu pagal trečiosios valstybės nacionalinę teisę, kuria nustatomas padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimas, tas turtas nelaikomas likvidžiuoju turtu;
b)
trečiojoje valstybėje veikiančios patronuojamosios įmonės netenkamų pinigų srautai, kuriems pagal tos trečiosios valstybės nacionalinę teisę, kuria nustatomas padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimas, taikomos didesnės procentinės dalys, negu nustatyta III antraštinėje dalyje, turi būti konsoliduojami taikant didesnius rodiklius, nustatytus trečiosios valstybės nacionalinėje teisėje;
c)
trečiojoje valstybėje veikiančios patronuojamosios įmonės gaunamų pinigų srautai, kuriems pagal tos trečiosios valstybės nacionalinę teisę, kuria nustatomas padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimas, taikomos mažesnės procentinės dalys, negu nustatyta III antraštinėje dalyje, turi būti konsoliduojami taikant mažesnius rodiklius, nustatytus trečiosios valstybės nacionalinėje teisėje;
d)
grupės investicinėms įmonėms konsoliduotai taikomas šio reglamento 4 straipsnis, o apibrėžiant likvidųjį turtą, netenkamų pinigų srautus ir gaunamų pinigų srautus ir individualiai, ir konsoliduotai taikomas Reglamento (ES) Nr. 575/2013 412 straipsnis. Išskyrus tai, kas nurodyta šiame punkte, investicinėms įmonėms ir toliau taikomas valstybių narių nacionalinėje teisėje investicinėms įmonėms nustatytas išsamus padengimo likvidžiuoju turtu rodiklio reikalavimas, kol pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 508 straipsnį bus nustatytas padengimo likvidžiuoju turtu rodiklio reikalavimas;
e)
konsoliduotu lygmeniu specializuotoje kredito įstaigoje, nurodytoje 33 straipsnio 3 ir 4 dalyse, susidarančių gaunamų pinigų srautų suma pripažįstama tik iki tokio dydžio, kokio dydžio yra toje pačioje įmonėje susidarančių netenkamų pinigų srautų suma.
3 straipsnis
Apibrėžtys
Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
1. 1 lygio turtas- itin didelio likvidumo ir itin aukštos kredito kokybės turtas, kaip nurodyta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 416 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje;
2. 2 lygio turtas- didelio likvidumo ir aukštos kredito kokybės turtas, kaip nurodyta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 416 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje. Pagal šio reglamento II antraštinės dalies 2 skyrių 2 lygio turtas toliau skirstomas į 2A ir 2B lygio turtą;
3. likvidumo atsarga- likvidžiojo turto, kurį kredito įstaiga turi pagal šio reglamento II antraštinę dalį, suma;
4. teikiamoje informacijoje nurodoma valiuta- valiuta, kuria Reglamento (ES) Nr. 575/2013 šeštos dalies II ir III antraštinėse dalyse nurodytas likvidusis turtas turi būti įtrauktas į kompetentingai institucijai pagal to reglamento 415 straipsnio 1 dalį teikiamą informaciją;
5. padengimo turtu reikalavimas- turto ir įsipareigojimų santykis, padengtų obligacijų atžvilgiu kredito vertės didinimo tikslais nustatytas valstybės narės arba trečiosios valstybės nacionalinėje teisėje;
6. MVĮ- labai mažos, mažosios ir vidutinės įmonės, kaip apibrėžta Komisijos rekomendacijoje 2003/361/EB (5);
7. grynieji netenkamų pinigų srautai- suma, gaunama kredito įstaigos gaunamų pinigų srautus atėmus iš jos netenkamų pinigų srautų pagal šio reglamento III antraštinę dalį;
8. mažmeninis indėlis- įsipareigojimas fiziniam asmeniui arba MVĮ, kai fizinį asmenį arba MVĮ būtų galima priskirti mažmeninės pozicijos klasei pagal kredito rizikai taikomą standartizuotą arba IRB metodą, arba įsipareigojimas bendrovei, kuri atitinka Reglamento (ES) Nr. 575/2013 153 straipsnio 4 dalyje nustatytos tvarkos taikymo reikalavimus, ir kai bendra tokios MVĮ arba bendrovės indėlių grupės lygmeniu suma neviršija 1 mln. EUR;
9. finansinis klientas- klientas, kurio pagrindinė veikla yra viena ar kelios veiklos rūšys, išvardytos Direktyvos 2013/36/ES I priede, arba kuris yra vienas iš šių subjektų:
a)
kredito įstaiga;
b)
investicinė įmonė;
c)
finansų įstaiga;
d)
specialios paskirties pakeitimo vertybiniais popieriais subjektas (SPPVPS);
e)
kolektyvinio investavimo subjektas (KIS);
f)
riboto veikimo investavimo subjektas;
g)
draudimo įmonė;
h)
perdraudimo įmonė;
i)
finansų kontroliuojančioji bendrovė arba mišrią veiklą vykdanti finansų kontroliuojančioji bendrovė;
10. asmeninio investavimo bendrovė (AIB)- įmonė arba patikos fondas, kurios arba kurio savininkas arba tikrasis savininkas atitinkamai yra fizinis asmuo arba artimai susijusių fizinių asmenų grupė ir kuri arba kuris sudarytas tik savininkų turtui valdyti ir nevykdo jokios kitos komercinės, pramoninės arba profesinės veiklos. AIB veikla gali apimti kitą papildomą veiklą, pavyzdžiui, savininkų turto atskyrimą nuo įmonės turto, sąlygų turtui perduoti šeimoje sudarymą arba neleidimą turtą padalyti po šeimos nario mirties, jeigu ta veikla yra susijusi su pagrindiniu tikslu - valdyti savininkų turtą;
11. nepalankiausios sąlygos- padėtis, susidaranti kredito įstaigos mokumo arba likvidumo būklei staigiai arba smarkiai pablogėjus dėl pasikeitusių rinkos sąlygų arba ypatingų veiksnių, dėl kurių gali kilti didelė rizika, kad kredito įstaiga artimiausiu 30 kalendorinių dienų laikotarpiu nebegalės vykdyti savo įsipareigojimų suėjus jų terminui;
12. garantinės įmokos paskolos- klientams teikiamos užtikrinimo priemone užtikrintos paskolos sverto principu grindžiamoms prekybos pozicijoms įgyti.
4 straipsnis
Padengimo likvidžiuoju turtu rodiklis
1. Išsamus padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimas pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 412 straipsnio 1 dalį yra lygus kredito įstaigos likvidumo atsargos ir jos grynųjų netenkamų pinigų srautų per 30 kalendorinių nepalankiausių sąlygų laikotarpio dienų santykis, išreiškiamas procentais. Kredito įstaigos savo padengimo likvidžiuoju turtu rodiklį apskaičiuoja taikydamos šią formulę:
2. Kredito įstaigų padengimo likvidžiuoju turtu rodiklis turi būti bent 100 %.
3. Nukrypdamos nuo 2 dalies, kredito įstaigos savo likvidųjį turtą gali paversti pinigais, kad padengtų savo grynuosius netenkamų pinigų srautus nepalankiausių sąlygų laikotarpiais, net jeigu taip naudojant likvidųjį turtą jų padengimo likvidžiuoju turtu rodiklis tokiais laikotarpiais taptų mažesnis negu 100 %.
4. Kai kredito įstaigos padengimo likvidžiuoju turtu rodiklis bet kuriuo metu tampa mažesnis arba yra priežasčių manyti, kad jis taps mažesnis negu 100 %, taikomas Reglamento (ES) Nr. 575/2013 414 straipsnyje nustatytas reikalavimas. Kol padengimo likvidžiuoju turtu rodiklis atkuriamas iki 2 dalyje nurodyto lygio, kredito įstaiga kompetentingai institucijai teikia informaciją apie padengimo likvidžiuoju turtu rodiklį, kaip nustatyta Komisijos įgyvendinimo reglamente (ES) Nr. 680/2014 (6).
5. Kredito įstaiga apskaičiuoja ir stebi savo padengimo likvidžiuoju turtu rodiklį teikiamoje informacijoje nurodoma valiuta ir kiekviena valiuta atskirai, kai pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 415 straipsnio 2 dalį ji turi teikti atskiras ataskaitas, taip pat įsipareigojimus teikiamoje informacijoje nurodoma valiuta. Kredito įstaigos savo kompetentingoms institucijoms teikia informaciją apie padengimo likvidžiuoju turtu rodiklį, kaip nustatyta Komisijos įgyvendinimo reglamente (ES) Nr. 680/2014.
5 straipsnis
Nustatant padengimo likvidžiuoju turtu rodiklį taikomi nepalankiausių sąlygų scenarijai
Toliau nurodyti scenarijai gali būti laikomi atspindinčiais aplinkybes, kuriomis gali būti laikoma, kad kredito įstaigai susidarė nepalankiausios sąlygos:
a)
likviduojama didelė dalis jos mažmeninių indėlių;
b)
iš dalies arba visiškai prarandamas neužtikrinto didmeninio finansavimo pajėgumas, įskaitant didmeninius indėlius ir kitus neapibrėžtojo finansavimo šaltinius, pavyzdžiui, gautas paskirtas arba nepaskirtas likvidumo arba kredito linijas;
c)
iš dalies arba visiškai netenkama užtikrinto trumpalaikio finansavimo;
d)
susidaro papildomi netenkamų pinigų srautai dėl kredito reitingo sumažinimo ne daugiau kaip trimis laipsniais;
e)
padidėja rinkos kintamumas, dėl kurio daromas poveikis užtikrinimo priemonės vertei ar kokybei arba atsiranda papildomų užtikrinimo priemonių poreikis;
f)
tenka neplanuotai pasinaudoti likvidumo ir kredito priemonėmis;
g)
yra potencialus įsipareigojimas atpirkti skolą arba vykdyti nesutartinius įsipareigojimus.
II ANTRAŠTINĖ DALIS
LIKVIDUMO ATSARGA
1 SKYRIUS
Bendrosios nuostatos
6 straipsnis
Likvidumo atsargos sudėtis
Kad likvidųjį turtą būtų galima laikyti kredito įstaigos likvidumo atsargos dalimi, jis atitinka kiekvieną iš šių reikalavimų:
a)
7 straipsnyje nustatytus bendruosius reikalavimus;
b)
8 straipsnyje nustatytus veiklos reikalavimus;
c)
atitinkamus tinkamumo kriterijus, pagal kuriuos klasifikuojamas kaip 1 lygio arba 2 lygio turtas pagal 2 skyrių.
7 straipsnis
Bendrieji likvidžiojo turto reikalavimai
1. Kad kredito įstaigos turtą būtų galima laikyti likvidžiu, jis atitinka 2-6 dalis.
2. Turtas yra niekaip nesuvaržyta kredito įstaigos nuosavybė, teisė arba turima dalis. Tais tikslais nesuvaržytu turtas laikomas tada, kai kredito įstaigai netaikomi jokie teisiniai, sutartiniai, reguliavimo arba kiti apribojimai, dėl kurių ji negali jo likviduoti, parduoti, perleisti, paskirti arba apskritai tokio turto realizuoti atliekant aktyvų vienakryptį pardavimą arba sudarant atpirkimo sandorį per ateinančias 30 kalendorinių dienų. Nesuvaržytu laikomas šis turtas:
a)
į grupę įtrauktas turtas, kurį galima nedelsiant panaudoti kaip užtikrinimo priemonę papildomam finansavimui gauti pagal paskirtas, bet dar nefinansuotas kredito linijas, kuriomis kredito įstaiga gali naudotis. Tai apima turtą, kurį kredito įstaiga laiko centrinėje bendradarbiavimo tinklo arba institucinės užtikrinimo sistemos įstaigoje. Kredito įstaigos daro prielaidą, kad į grupę įtrauktas turtas yra suvaržytas likvidumo didėjimo tvarka pagal 2 skyriuje nustatytą likvidumo klasifikaciją, pradedant nuo turto, kuris neatitinka reikalavimų, kad būtų laikomas likvidumo atsarga;
b)
turtas, kurį kredito įstaiga gavo kaip užtikrinimo priemonę kredito rizikos mažinimo tikslais per atvirkštinio atpirkimo arba vertybinių popierių įsigijimo finansavimo sandorius ir kurį kredito įstaiga gali realizuoti.
3. Turtas yra išleistas ne pačios kredito įstaigos, jos patronuojančiosios įmonės, išskyrus viešojo sektoriaus subjektą, kuris nėra kredito įstaiga, jos patronuojamosios įmonės arba jos patronuojančiosios įmonės kitos patronuojamosios įmonės arba specialios paskirties pakeitimo vertybiniais popieriais subjekto, su kuriuo kredito įstaiga turi glaudžius ryšius.
4. Turtą išleido ne vienas iš šių subjektų:
a)
kita kredito įstaiga, išskyrus atvejus, kai emitentas yra 10 straipsnio 1 dalies c punkte ir 11 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose nurodytas viešojo sektoriaus subjektas, turtas yra 10 straipsnio 1 dalies f punkte ir 11 straipsnio 1 dalies c ir d punktuose nurodyta padengtoji obligacija arba turtas priklauso 10 straipsnio 1 dalies e punkte apibūdintai kategorijai;
b)
investicinė įmonė;
c)
draudimo įmonė;
d)
perdraudimo įmonė;
e)
finansų kontroliuojančioji bendrovė;
f)
mišrią veiklą vykdanti finansų kontroliuojančioji bendrovė;
g)
bet kuris kitas subjektas, kurio viena ar daugiau veiklos rūšių yra įtraukta į Direktyvos 2013/36/ES I priedą. Šiame straipsnyje SPPVPS laikomas neįtrauktu į šiame punkte paminėtus subjektus.
5. Yra galimybė turto vertę nustatyti remiantis plačiai paplitusiomis ir lengvai sužinomomis rinkos kainomis. Jeigu rinka grindžiamų kainų nėra, turi būti galimybių turto vertę nustatyti taikant lengvai apskaičiuojamą formulę, kurios sudedamosios dalys yra viešai gaunamos ir nelabai priklauso nuo stiprių prielaidų.
6. Turtas yra pripažintos biržos prekybos sąrašuose arba jį turi būti galima parduoti atliekant aktyvų vienakryptį pardavimą arba per paprastą atpirkimo sandorį plačiai pripažintose atpirkimo rinkose. Tie kriterijai vertinami atskirai kiekvienos rinkos atveju. Turtas, kuriuo leidžiama prekiauti valstybės narės arba trečiosios valstybės organizuotoje vietoje, kuri nėra pripažinta birža, laikomas likvidžiu tik tada, kai prekybos vieta yra aktyvi ir didelė turto vienakrypčio pardavimo rinka. Kredito įstaigos, vertindamos, ar prekybos viena yra aktyvi ir didelė rinka šios dalies tikslais, atsižvelgia į šiuos būtiniausius kriterijus:
a)
rinkos platumo ir gilumo ankstesnio laikotarpio įrodymai, grindžiami nedideliu siūlomų ir prašomų kainų skirtumu, didele prekybos apimtimi ir dideliu įvairių rinkos dalyvių skaičiumi;
b)
yra tvirta rinkos infrastruktūra.
7. 5 ir 6 dalyse nustatyti reikalavimai netaikomi:
a)
10 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytiems banknotams ir monetoms;
b)
10 straipsnio 1 dalies b ir d punktuose ir 11 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytoms centrinių bankų pozicijoms;
c)
12 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytoms riboto naudojimo paskirtoms likvidumo priemonėms;
d)
16 straipsnyje paminėtiems indėliams ir kitam finansavimui bendradarbiavimo tinkluose ir institucinėse užtikrinimo sistemose.
8 straipsnis
Veiklos reikalavimai
1. Kredito įstaigos yra nustačiusios politiką ir ribas, siekdamos užtikrinti, kad jų likvidumo atsargą sudarantis likvidusis turtas visą laiką būtų tinkamai diversifikuotas. Tais tikslais kredito įstaigos atsižvelgia į įvairių likvidžiojo turto kategorijų ir tos pačios likvidžiojo turto kategorijos, kaip nurodyta šios antraštinės dalies 2 skyriuje, diversifikacijos mastą ir bet kuriuos kitus svarbius diversifikacijos veiksnius, pavyzdžiui, emitentų ir sandorio šalių rūšis arba tų emitentų ir sandorio šalių geografinę vietą.
Kompetentingos institucijos gali nustatyti kredito įstaigų likvidžiajam turtui konkrečius apribojimus arba reikalavimus, siekdamos užtikrinti atitiktį šioje dalyje nustatytiems reikalavimams. Tačiau jokie tokie apribojimai arba reikalavimai netaikomi:
a)
šių kategorijų 1 lygio turtui:
i)
10 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytiems banknotams ir monetoms;
ii)
10 straipsnio 1 dalies b ir d punktuose nurodytoms centrinių bankų pozicijoms;
iii)
10 straipsnio 1 dalies g punkte nurodytam turtui, kurį sudaro reikalavimai daugiašaliams plėtros bankams ir tarptautinėms organizacijoms arba kuriam suteiktos jų garantijos;
b)
10 straipsnio 1 dalies c ir d punktuose nurodyto 1 lygio turto, kurį sudaro reikalavimai centrinei ar regioninei valdžiai, vietos valdžios institucijoms ar viešojo sektoriaus subjektams arba kuriam suteiktos jų garantijos, kategorijoms, jeigu kredito įstaiga turi atitinkamo turto gryniesiems netenkamų pinigų srautams valstybės narės arba trečiosios valstybės valiuta padengti nepalankiausiomis sąlygomis arba turtą išleido kredito įstaigos buveinės valstybės narės centrinė arba regioninė valdžia, vietos valdžios institucijos arba viešojo sektoriaus subjektai;
c)
12 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytoms riboto naudojimo paskirtoms likvidumo priemonėms.
2. Kredito įstaigos turi galimybę laisvai naudoti savo likvidųjį turtą ir jį pakeisti pinigais bet kuriuo metu per 30 kalendorinių nepalankiausių sąlygų laikotarpio dienų atlikdamos vienakryptį pardavimą arba sudarydamos atpirkimo sandorį plačiai pripažintose atpirkimo rinkose. Laikoma, kad kredito įstaiga gali laisvai naudoti likvidųjį turtą, kai nėra teisinių arba praktinių kliūčių kredito įstaigos gebėjimui tokį turtą laiku paversti pinigais.
Turtas, kuris naudojamas kredito vertei padidinti sudarant struktūrizuotus sandorius arba kredito įstaigų veiklos išlaidoms padengti, nėra laikomas turtu, kurį kredito įstaiga gali laisvai naudoti.
Trečiojoje valstybėje turimas turtas, kai galimybės jį laisvai perleisti yra apribotos, yra laikomas turtu, kurį galima laisvai naudoti, tik tiek, kiek kredito įstaiga tą turtą naudoja netenkamų pinigų srautams toje trečiojoje valstybėje padengti. Turtas, turimas nekonvertuojama valiuta, yra laikomas turtu, kurį galima laisvai naudoti, tik tiek, kiek kredito įstaiga tą turtą naudoja netenkamų pinigų srautams ta valiuta padengti.
3. Kredito įstaigos užtikrina, kad jų likvidųjį turtą kontroliuotų konkretūs kredito įstaigos likvidumo valdymo funkciją atliekantys asmenys. Kad laikomasi šio reikalavimo, kompetentingai institucijai įrodoma vienu iš šių būdų:
a)
likvidųjį turtą įtraukiant į atskirą grupę, kurią tiesiogiai valdo likvidumo valdymo funkciją atliekantys asmenys, ir tą turtą ketinama naudoti tik kaip neapibrėžtųjų lėšų šaltinį, įskaitant nepalankiausių sąlygų laikotarpius;
b)
įdiegiant vidaus sistemas ir kontrolės priemones, kad likvidumo valdymo funkciją atliekantys asmenys galėtų vykdyti veiksmingą veiklos kontrolę ir likvidųjį turtą bet kuriuo metu per 30 kalendorinių nepalankiausių sąlygų laikotarpio dienų paversti pinigais, taip pat kad jie galėtų pasinaudoti neapibrėžtosiomis lėšomis tiesiogiai nepažeisdami nustatytos verslo arba rizikos valdymo strategijos. Visų pirma, turtas negali būti įtrauktas į likvidumo atsargą, jeigu jį pardavus ir jo nepakeitus per 30 kalendorinių nepalankiausių sąlygų laikotarpio dienų nebeliktų apsidraudimo ir dėl to atsirastų atvira rizikos pozicija, viršijanti kredito įstaigos vidaus ribas;
c)
a ir b punktų nuostatų deriniu, jeigu kompetentingai institucijai tas derinys yra priimtinas.
4. Kredito įstaigos reguliariai ir bent kartą per metus pinigais paverčia pakankamai tipinę savo likvidžiojo turto imtį atlikdamos vienakryptį pardavimą arba sudarydamos paprastą atpirkimo sandorį plačiai pripažintoje atpirkimo rinkoje. Kredito įstaigos parengia likvidžiojo turto imčių realizavimo strategiją, kuri būtų pakankama:
a)
tokio turto galimybei patekti į rinką ir galimybei jį panaudoti išbandyti;
b)
patikrinti, ar kredito įstaigos procesai, susiję su turto pakeitimu pinigais reikiamu laiku, yra veiksmingi;
c)
maksimaliai sumažinti riziką, kad kredito įstaigai nepalankiausių sąlygų laikotarpiu savo turtą verčiant pinigais rinkai bus siunčiamas neigiamas signalas.
Pirmoje pastraipoje nustatytas reikalavimas netaikomas 10 straipsnyje nurodytam 1 lygio turtui, išskyrus itin aukštos kokybės padengtas obligacijas, 12 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytoms riboto naudojimo paskirtoms likvidumo priemonėms arba 16 straipsnyje nurodytiems indėliams ir kitam likvidumui užtikrinti skirtam finansavimui bendradarbiavimo tinkluose ir institucinėse užtikrinimo sistemose.
5. 2 dalyje nustatytas reikalavimas kredito įstaigoms netrukdo apsidrausti nuo rinkos rizikos, susijusios su jų likvidžiuoju turtu, jeigu įvykdomos šios sąlygos:
a)
kredito įstaiga pagal 2 ir 3 dalis įdiegia tinkamą vidaus tvarką, kuria užtikrina, kad tą turtą ir toliau būtų galima laisvai naudoti ir jį toliau kontroliuotų likvidumo valdymo funkciją atliekantys asmenys;
b)
pagal 9 straipsnį vertinant atitinkamą turtą atsižvelgiama į grynuosius netenkamų pinigų srautus ir gaunamų pinigų srautus, kurie atsirastų dėl ankstyvo apsidraudimo termino suėjimo.
6. Kredito įstaigos užtikrina, kad jų likvidžiojo turto denominavimo valiuta atitiktų jų grynųjų netenkamų pinigų srautų pasiskirstymą pagal valiutą. Tačiau tam tikrais atvejais kompetentingos institucijos gali reikalauti, kad kredito įstaigos ribotų valiutų neatitikimą, nustatydamos grynųjų netenkamų pinigų srautų tam tikra valiuta, kurie nepalankiausių sąlygų laikotarpiu gali būti dengiami likvidžiuoju turtu, denominuotu ne ta valiuta, dalies ribas. Toks apribojimas gali būti taikomas tik teikiamoje informacijoje nurodomai valiutai arba valiutai, dėl kurios gali reikėti teikti atskiras ataskaitas pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 415 straipsnio 2 dalį. Nustatydamos bet kokio valiutos neatitikimo apribojimo, kurį galima taikyti pagal šią dalį, lygį kompetentingos institucijos atsižvelgia bent į:
a)
tai, ar kredito įstaiga turi galimybę:
i)
naudoti likvidųjį turtą likvidumui užtikrinti ta valiuta, kuria susidarė grynieji netenkamų pinigų srautai, ir tokioje jurisdikcijos teritorijoje, kurioje jie susidarė;
ii)
apsikeisti valiutomis ir gauti lėšų užsienio valiutų rinkose esant nepalankiausioms sąlygoms, atitinkančioms 4 straipsnyje nustatytą 30 kalendorinių dienų nepalankiausių sąlygų laikotarpį;
iii)
perkelti likvidumo perteklių iš vienos valiutos į kitą ir iš vienos jurisdikcijos teritorijos ir juridinių subjektų į kitos jurisdikcijos teritoriją ir juridinius subjektus savo grupės viduje, esant nepalankiausioms sąlygoms, atitinkančioms 4 straipsnyje nustatytą 30 kalendorinių dienų nepalankiausių sąlygų laikotarpį;
b)
staigaus nepalankaus valiutų kurso pasikeitimo poveikį esamoms pozicijoms, kurių valiuta neatitinka, ir bet kokio esamo apsidraudimo nuo užsienio valiutų rizikos efektyvumui.
Laikoma, kad bet koks pagal šią dalį nustatytas valiutos neatitikimo apribojimas yra specialus likvidumo reikalavimas, kaip nustatyta Direktyvos 2013/36/ES 105 straipsnyje.
9 straipsnis
Likvidžiojo turto vertinimas
Savo padengimo likvidžiuoju turtu rodikliui apskaičiuoti kredito įstaiga naudoja savo likvidžiojo turto rinkos vertę. Likvidžiojo turto rinkos vertė sumažinama taip, kaip atitinkamai nustatyta 2 skyriuje ir 8 straipsnio 5 dalies b punkte.
2 SKYRIUS
Likvidusis turtas
10 straipsnis
1 lygio turtas
1. 1 lygio turtas yra tik turtas, patenkantis į vieną ar kelias šias kategorijas ir kiekvienu atveju atitinkantis čia nustatytus tinkamumo kriterijus:
a)
monetos ir banknotai;
b)
šios centrinių bankų pozicijos:
i)
turtas, kurį sudaro reikalavimai Europos Centriniam Bankui (ECB) arba valstybės narės centriniam bankui arba kuriam suteiktos jų garantijos;
ii)
turtas, kurį sudaro reikalavimai trečiųjų valstybių centriniams bankams arba kuriam suteiktos jų garantijos, jeigu centrinio banko arba jo centrinės valdžios pozicijos turi pripažintos išorinės kredito rizikos vertinimo institucijos (ECAI) nustatytą kredito rizikos vertinimą, lygų bent 1 kredito kokybės žingsniui pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 114 straipsnio 2 dalį;
iii)
rezervai, kuriuos kredito įstaiga laiko i ir ii papunkčiuose nurodytame centriniame banke, jeigu kredito įstaigai leidžiama tokius rezervus atsiimti bet kuriuo metu nepalankiausių sąlygų laikotarpiais ir tokio atsiėmimo sąlygos yra nustatytos atitinkamos kompetentingos įstaigos ir ECB arba centrinio banko susitarime;
c)
turtas, kurį sudaro reikalavimai toliau nurodytai centrinei arba regioninei valdžiai, vietos valdžios institucijoms arba viešojo sektoriaus subjektams arba kuriam suteiktos jų garantijos:
i)
valstybės narės centrinei valdžiai;
ii)
trečiosios valstybės centrinei valdžiai, jeigu ji pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 114 straipsnio 2 dalį turi pripažintos ECAI nustatytą kredito rizikos vertinimą, kuris yra lygus bent 1 kredito kokybės žingsniui;
iii)
valstybės narės regioninei valdžiai arba vietos valdžios institucijoms, jeigu pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 115 straipsnio 2 dalį tai vertinama kaip valstybės narės centrinės valdžios pozicijos;
iv)
ii papunktyje nurodytos rūšies trečiosios valstybės regioninei valdžiai arba vietos valdžios institucijoms, jeigu pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 115 straipsnio 4 dalį tai vertinama kaip trečiosios valstybės centrinės valdžios pozicijos;
v)
viešojo sektoriaus subjektams, jeigu pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 116 straipsnio 4 dalį tai vertinama kaip valstybės narės centrinės valdžios arba iii papunktyje nurodytos regioninės valdžios arba vietos valdžios institucijos pozicijos;
d)
turtas, kurį sudaro reikalavimai trečiosios valstybės centrinei valdžiai arba centriniam bankui, kurie neturi pripažintos ECAI nustatyto kredito rizikos vertinimo, lygaus 1 kredito kokybės žingsniui pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 114 straipsnio 2 dalį, arba kuriam suteiktos jų garantijos, jeigu tokiu atveju kredito įstaiga turtą 1 lygmens turtu gali pripažinti tik gryniesiems netenkamų pinigų srautams, kurie denominuoti ta pačia valiuta kaip ir turtas, padengti nepalankiausiomis sąlygomis.
Kai turtas yra denominuotas ne trečiosios valstybės nacionaline valiuta, kredito įstaiga 1 lygio turtu gali pripažinti tik tiek turto, kiek kredito įstaigoje nepalankiausiomis sąlygomis susidaro grynųjų netenkamų pinigų srautų ta užsienio valiuta, susijusių su jos operacijomis tos jurisdikcijos teritorijoje, kurioje kyla likvidumo rizika;
e)
kredito įstaigų išleistas turtas, atitinkantis bent vieną iš šių dviejų reikalavimų:
i)
emitentas yra kredito įstaiga, įregistruota arba įsteigta valstybės narės centrinės valdžios arba valstybės narės regioninės valdžios arba vietos valdžios institucijos, centrinės arba vietos valdžios institucijai yra nustatyta teisinė prievolė saugoti kredito įstaigos ekonominį pagrindą ir išlaikyti jos finansinį gyvybingumą visą jos veikimo laiką, ir kiekviena atitinkamai tos regioninės valdžios arba vietos valdžios institucijos pozicija vertinama kaip valstybės narės centrinės valdžios pozicija pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 115 straipsnio 2 dalį;
ii)
kredito įstaiga yra skatinamųjų paskolų teikėja ir taikant šį straipsnį tai turėtų būti suprantama kaip bet kuri kredito įstaiga, kurios tikslas yra paremti Sąjungos arba valstybės narės centrinės, regioninės ar vietos valdžios institucijos viešosios politikos tikslus, daugiausia teikiant skatinamąsias paskolas nekonkurencinėmis ir ne pelno sąlygomis, jeigu bent 90 % jos suteiktų paskolų tiesiogiai arba netiesiogiai garantuoja centrinės, regioninės ar vietos valdžios institucija ir bet kuri atitinkamai tos regioninės valdžios arba vietos valdžios institucijos pozicija vertinama kaip valstybės narės centrinės valdžios pozicija pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 115 straipsnio 2 dalį;
f)
itin aukštos kokybės padengtų obligacijų pozicijos, atitinkančios visus šiuos reikalavimus:
i)
jos yra obligacijos, nurodytos Direktyvos 2009/65/EB 52 straipsnio 4 dalyje, arba atitinka reikalavimus, kad joms būtų galima taikyti Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 4 arba 5 dalyje nustatytą tvarką;
ii)
įstaigų pozicijos, įtrauktos į užtikrinamojo turto grupę, atitinka Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 1 dalies c punkte ir 129 straipsnio 1 dalies paskutinėje pastraipoje nustatytas sąlygas;
iii)
į padengtas obligacijas investuojanti kredito įstaiga ir emitentas atitinka Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 7 dalyje nustatytą skaidrumo reikalavimą;
iv)
jų emisijos dydis yra bent 500 mln. EUR (arba lygiavertė suma nacionaline valiuta);
v)
padengtos obligacijos turi pripažintos ECAI nustatytą kredito rizikos vertinimą, kuris yra lygus bent 1 kredito kokybės žingsniui pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 4 dalį, lygiaverčiam kredito kokybės žingsniui tuo atveju, kai kredito rizikos vertinimas yra trumpalaikis, arba, jeigu nėra kredito rizikos vertinimo, joms nustatytas 10 % rizikos koeficientas pagal to reglamento 129 straipsnio 5 dalį;
vi)
užtikrinamojo turto grupė visą laiką atitinka padengimo turtu reikalavimą, kuris yra bent 2 % didesnis už sumą, kurios reikia su padengtomis obligacijomis susijusiems reikalavimams padengti;
g)
turtas, kurį sudaro reikalavimai daugiašaliams plėtros bankams ir tarptautinėms organizacijoms, kaip nurodyta atitinkamai Reglamento (ES) Nr. 575/2013 117 straipsnio 2 dalyje ir 118 straipsnyje, arba kuriam suteiktos jų garantijos.
2. Itin aukštos kokybės padengtų obligacijų, nurodytų 1 dalies f punkte, rinkos vertė sumažinama bent 7 % Išskyrus tai, kas 15 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose nustatyta KIS akcijoms ir investiciniams vienetams, likusio 1 lygio turto vertės mažinti nereikalaujama.
11 straipsnis
2A lygio turtas
1. 2A lygio turtas yra tik turtas, patenkantis į vieną ar kelias toliau nurodytas kategorijas ir kiekvienu atveju atitinkantis čia nustatytus tinkamumo kriterijus:
a)
turtas, kurį sudaro reikalavimai valstybės narės regioninei valdžiai, vietos valdžios institucijoms arba viešojo sektoriaus subjektams, kai jų pozicijoms yra nustatytas 20 % rizikos koeficientas atitinkamai pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 115 straipsnio 1 ir 5 dalis ir 116 straipsnio 1, 2 ir 3 dalis, arba kuriam suteiktos jų garantijos;
b)
turtas, kurį sudaro reikalavimai trečiosios valstybės centrinei valdžiai ar centriniam bankui arba trečiosios valstybės regioninei valdžiai, vietos valdžios institucijai ar viešojo sektoriaus subjektui, kai jiems nustatytas 20 % rizikos koeficientas atitinkamai pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 114 straipsnio 2 dalį, 115 arba 116 straipsnį, arba kuriam suteiktos jų garantijos;
c)
aukštos kokybės padengtų obligacijų pozicijos, atitinkančios visus šiuos reikalavimus:
i)
jos yra obligacijos, nurodytos Direktyvos 2009/65/EB 52 straipsnio 4 dalyje, arba atitinka reikalavimus, kad joms būtų galima taikyti Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 4 arba 5 dalyje nustatytą tvarką;
ii)
įstaigų pozicijos, įtrauktos į užtikrinamojo turto grupę, atitinka Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 1 dalies c punkte nustatytas sąlygas;
iii)
į padengtas obligacijas investuojanti kredito įstaiga ir emitentas atitinka Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 7 dalyje nustatytą skaidrumo reikalavimą;
iv)
jų emisijos dydis yra bent 250 mln. EUR (arba lygiavertė suma nacionaline valiuta);
v)
padengtos obligacijos turi pripažintos ECAI nustatytą kredito rizikos vertinimą, kuris yra lygus bent 2 kredito kokybės žingsniui pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 4 dalį, lygiaverčiam kredito kokybės žingsniui tuo atveju, kai kredito rizikos vertinimas yra trumpalaikis, arba, jeigu nėra kredito rizikos vertinimo, joms nustatytas 20 % rizikos koeficientas pagal to reglamento 129 straipsnio 5 dalį;
vi)
užtikrinamojo turto grupė visą laiką atitinka padengimo turtu reikalavimą, kuris yra bent 7 % didesnis už sumą, kurios reikia su padengtomis obligacijomis susijusiems reikalavimams padengti. Tačiau, kai padengtos obligacijos, turinčios 1 kredito kokybės žingsnio kredito rizikos vertinimą, neatitinka mažiausio emisijos dydžio reikalavimo, nustatyto itin aukštos kokybės padengtoms obligacijoms pagal 10 straipsnio 1 dalies f punkto iv papunktį, bet atitinka i, ii, iii ir iv papunkčiuose aukštos kokybės padengtoms obligacijoms nustatytus reikalavimus, joms taikomas mažiausias 2 % padengimo turtu reikalavimas;
d)
kredito įstaigų trečiosiose valstybėse išleistų padengtų obligacijų pozicijos, atitinkančios visus šiuos reikalavimus:
i)
jos yra padengtos obligacijos pagal trečiosios valstybės nacionalinę teisę, pagal kurią jos turi būti apibrėžtos kaip skolos vertybiniai popieriai, išleisti kredito įstaigų arba kredito įstaigai visiškai priklausančios patronuojamosios įmonės, kuri garantuoja emisiją, ir užtikrinti užtikrinamojo turto grupės, kurių atžvilgiu obligacijų turėtojai turi tiesioginio atgręžtinio reikalavimo teisę į pagrindinės sumos ir palūkanų pirmenybinį grąžinimą, jeigu emitentas neįvykdytų įsipareigojimų;
ii)
pagal trečiosios valstybės nacionalinę teisę vykdoma speciali emitento ir padengtų obligacijų viešoji priežiūra, kuria siekiama apsaugoti obligacijų turėtojus, o trečiojoje valstybėje taikoma priežiūros ir reguliavimo tvarka yra bent lygiavertė Sąjungoje taikomai tvarkai;
iii)
padengtos obligacijos yra užtikrintos vienos arba kelių Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 1 dalies b punkte, d punkto i papunktyje, f punkto i papunktyje arba g punkte apibūdintų rūšių turto grupės. Kai grupę sudaro nekilnojamuoju turtu užtikrintos paskolos, turi būti įvykdyti Reglamento (ES) Nr. 575/2013 208 straipsnio ir 229 straipsnio 1 dalies reikalavimai;
iv)
įstaigų pozicijos, įtrauktos į užtikrinamojo turto grupę, atitinka Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 1 dalies c punkte ir 129 straipsnio 1 dalies paskutinėje pastraipoje nustatytas sąlygas;
v)
į padengtas obligacijas investuojanti kredito įstaiga ir emitentas atitinka Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 7 dalyje nustatytą skaidrumo reikalavimą;
vi)
padengtos obligacijos turi pripažintos ECAI nustatytą kredito rizikos vertinimą, kuris yra lygus bent 1 kredito kokybės žingsniui pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 4 dalį, lygiaverčiam kredito kokybės žingsniui tuo atveju, kai kredito rizikos vertinimas yra trumpalaikis, arba, jeigu nėra kredito rizikos vertinimo, joms nustatytas 10 % rizikos koeficientas pagal to reglamento 129 straipsnio 5 dalį; ir
vii)
užtikrinamojo turto grupė visą laiką atitinka padengimo turtu reikalavimą, kuris yra bent 7 % didesnis už sumą, kurios reikia su padengtomis obligacijomis susijusiems reikalavimams padengti. Tačiau, kai padengtų obligacijų emisija yra 500 mln. EUR (arba lygiavertė suma nacionaline valiuta) arba didesnė, joms taikomas mažiausias 2 % padengimo turtu reikalavimas;
e)
įmonių skolos vertybiniai popieriai, atitinkantys visus šiuos reikalavimus:
i)
jie turi pripažintos ECAI nustatytą kredito rizikos vertinimą, kuris yra lygus bent 1 kredito kokybės žingsniui pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 122 straipsnį arba lygiaverčiam kredito kokybės žingsniui tuo atveju, kai kredito rizikos vertinimas yra trumpalaikis;
ii)
vertybinių popierių emisijos dydis yra bent 250 mln. EUR (arba lygiavertė suma nacionaline valiuta);
iii)
ilgiausias laikas iki vertybinių popierių išpirkimo termino emisijos metu yra 10 metų.
2. Kiekvieno 2A lygio turto vieneto rinkos vertė sumažinama bent 15 %.
12 straipsnis
2B lygio turtas
1. 2B lygio turtas yra tik turtas, patenkantis į vieną ar kelias toliau nurodytas kategorijas ir kiekvienu atveju atitinkantis čia nustatytus tinkamumo kriterijus:
a)
turtu užtikrintų vertybinių popierių pozicijos, atitinkančios 13 straipsnyje nustatytus reikalavimus;
b)
įmonių skolos vertybiniai popieriai, atitinkantys visus šiuos reikalavimus:
i)
jie gavo pripažintos ECAI nustatytą kredito rizikos vertinimą, kuris yra lygus bent 3 kredito kokybės žingsniui pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 122 straipsnį arba lygiaverčiam kredito kokybės žingsniui tuo atveju, kai kredito rizikos vertinimas yra trumpalaikis;
ii)
vertybinių popierių emisijos dydis yra bent 250 mln. EUR (arba lygiavertė suma nacionaline valiuta);
iii)
ilgiausias laikas iki vertybinių popierių išpirkimo termino emisijos metu yra 10 metų;
c)
akcijos, jeigu atitinka visus šiuos reikalavimus:
i)
jos yra įtrauktos į valstybės narės arba trečiosios valstybės pagrindinį biržos indeksą ir taikant šį punktą kaip tokios nurodomos valstybės narės kompetentingos institucijos arba trečiosios valstybės atitinkamos valdžios institucijos. Jeigu nėra jokio kompetentingos institucijos arba valdžios institucijos sprendimo dėl pagrindinio biržos indekso, kredito įstaigos tokiu laiko biržos indeksą, kurį sudaro atitinkamos jurisdikcijos teritorijos pagrindinės bendrovės;
ii)
jos yra denominuotos kredito įstaigos buveinės valstybės narės valiuta arba, jeigu denominuotos kita valiuta, 2B lygio turtu jų laikoma tik tiek, kiek reikia grynųjų netenkamų pinigų srautų sumai ta valiuta arba tos jurisdikcijos teritorijoje, kurioje kyla likvidumo rizika, padengti nepalankiausiomis sąlygomis; ir
iii)
yra įrodyta, kad jos yra patikimas likvidumo šaltinis bet kuriuo metu, įskaitant nepalankiausių sąlygų laikotarpius. Šis reikalavimas laikomas įvykdytu, kai akcijos biržos kainos mažėjimo arba jos vertės mažinimo didėjimo lygis per 30 kalendorinių nepalankiausių sąlygų rinkoje laikotarpio dienų neviršijo atitinkamai 40 % arba 40 procentinių punktų; ir
d)
riboto naudojimo paskirtos likvidumo priemonės, kurias gali pateikti ECB, valstybės narės centrinis bankas arba trečiosios valstybės centrinis bankas, jeigu įvykdyti 14 straipsnyje nustatyti reikalavimai;
e)
aukštos kokybės padengtų obligacijų pozicijos, atitinkančios visus šiuos reikalavimus:
i)
jos yra obligacijos, nurodytos Direktyvos 2009/65/EB 52 straipsnio 4 dalyje, arba atitinka reikalavimus, kad joms būtų galima taikyti Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 4 arba 5 dalyje nustatytą tvarką;
ii)
į padengtas obligacijas investuojanti kredito įstaiga atitinka Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 7 dalyje nustatytą skaidrumo reikalavimą;
iii)
padengtų obligacijų emitentas Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 7 dalies a punkte nurodytą informaciją investuotojams teikia bent kartą per ketvirtį;
iv)
jų emisijos dydis yra bent 250 mln. EUR (arba lygiavertė suma nacionaline valiuta);
v)
padengtos obligacijos yra užtikrintos tik Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 1 dalies a punkte, d punkto i papunktyje ir e punkte nurodytos rūšies turtu;
vi)
pagrindinio turto grupę sudaro tik pozicijos, kurioms kredito rizikos atžvilgiu galima taikyti 35 % arba mažesnį rizikos koeficientą pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 125 straipsnį;
vii)
užtikrinamojo turto grupė visą laiką atitinka padengimo turtu reikalavimą, kuris yra bent 10 % didesnis už sumą, kurios reikia su padengtomis obligacijomis susijusiems reikalavimams padengti;
viii)
kredito įstaiga emitentė kas mėnesį turi viešai atskleisti informaciją, kad užtikrinamojo turto grupė atitinka 10 % padengimo turtu reikalavimą;
f)
kredito įstaigoms, kurios pagal savo įstatus dėl religinių priežasčių negali turėti palūkaninio turto, - nepalūkaninis turtas, kurį sudaro reikalavimai centriniams bankams, trečiosios valstybės centrinei valdžiai ar centriniam bankui arba trečiosios valstybės regioninei valdžiai, vietos valdžios institucijai ar viešojo sektoriaus subjektui arba kuriam suteiktos jų garantijos, jeigu tas turtas turi pripažintos ECAI kredito rizikos vertinimą, kuris yra lygus bent 5 kredito kokybės žingsniui pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 114 straipsnį, arba lygiaverčiam kredito kokybės žingsniui tuo atveju, kai kredito rizikos vertinimas yra trumpalaikis.
2. Kiekvieno 2B lygio turto vieneto rinkos vertei taikomi šie mažiausio vertės mažinimo reikalavimai:
a)
2B lygio pakeitimo vertybiniais popieriais priemonėms taikomas 13 straipsnio 14 dalyje nustatytas vertės mažinimas;
b)
1 dalies b punkte nurodytų įmonių skolos vertybinių popierių vertė mažinama 50 %;
c)
1 dalies c punkte nurodytų akcijų vertė mažinama 50 %;
d)
1 dalies e punkte nurodytų padengtų obligacijų programų arba emisijų vertė mažinama 30 %;
e)
1 dalies f punkte nurodyto nepalūkaninio turto vertė mažinama 50 %.
3. Kredito įstaigoms, kurios pagal savo įstatus dėl religinių priežasčių negali turėti palūkaninio turto, kompetentinga institucija gali leisti nukrypti nuo šio straipsnio 1 dalies b punkto ii ir iii papunkčių, jeigu yra įrodymų, kad tuos reikalavimus atitinkančio nepalūkaninio turto yra nepakankamai, ir toks nepalūkaninis turtas yra pakankamai likvidus privačiose rinkose.
Siekdama pirmos pastraipos taikymo tikslais nustatyti, ar nepalūkaninis turtas yra pakankamai likvidus, kompetentinga institucija atsižvelgia į šiuos veiksnius:
a)
turimus duomenis, susijusius su jo rinkos likvidumu, įskaitant prekybos apimtį, stebimus siūlomų ir prašomų kainų skirtumus, kainų svyravimą ir kainos poveikį; ir
b)
kitus veiksnius, susijusius su jo likvidumu, įskaitant ankstesnio laikotarpio duomenis apie to nepalūkaninio turto rinkos plotį ir gylį, rinkos dalyvių skaičių ir įvairovę ir tai, ar egzistuoja tvirta rinkos infrastruktūra.
13 straipsnis
2B lygio pakeitimo vertybiniais popieriais priemonės
1. 12 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytu turtu užtikrintų vertybinių popierių pozicijos laikomos 2B lygio pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijomis, jeigu jos atitinka 2-14 dalyse nustatytus kriterijus.
2. Pakeitimo vertybiniais popieriais pozicija ir jos pagrindinės pozicijos atitinka visus šiuos reikalavimus:
a)
pozicija turi pripažintos ECAI nustatytą kredito rizikos vertinimą, kuris yra lygus bent 1 kredito kokybės žingsniui pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 251 arba 261 straipsnį arba lygiaverčiam kredito kokybės žingsniui tuo atveju, kai kredito rizikos vertinimas yra trumpalaikis;
b)
pozicija yra didžiausio prioriteto pakeitimo vertybiniais popieriais segmente arba segmentuose ir per visą sandorio vykdymo laikotarpį visuomet turi aukščiausio lygio prioritetą. Šiais tikslais segmentas laikomas didžiausio prioriteto tada, kai įteikus vykdymo nurodymą ir, kai taikoma, paspartinimo nurodymą, pagrindinės sumos ir palūkanų mokėjimo atžvilgiu segmentas nėra mažesnio prioriteto negu kiti to paties pakeitimo vertybiniais popieriais sandorio ar schemos segmentai, neatsižvelgiant į sumas, mokėtinas pagal palūkanų normos arba valiutos išvestinių finansinių priemonių sutartis, mokesčius arba kitus panašius mokėjimus pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 261 straipsnį;
c)
specialios paskirties pakeitimo vertybiniais popieriais subjektas (SPPVPS), kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 4 straipsnio 1 dalies 66 punkte, pagrindines pozicijas įgijo taip, kad galėtų užtikrinti vykdymą bet kurios trečiosios šalies atžvilgiu, ir pagrindinis turtas yra nepasiekiamas pardavėjui (iniciatoriui, rėmėjui arba pirminiam skolintojui) ir jo kreditoriams, įskaitant ir pardavėjo nemokumo atvejį;
d)
SPPVPS pagrindinių pozicijų perleidimui negali būti taikomos jokios atitinkamos jurisdikcijos teritorijoje, kurioje yra įsisteigęs pardavėjas (iniciatorius, rėmėjas arba pirminis skolintojas), nustatytos griežtos lėšų susigrąžinimo nuostatos. Tai apima nuostatas, pagal kurias pardavėjo (iniciatoriaus, rėmėjo arba pirminio skolintojo) likvidatorius pagrindinių pozicijų pardavimą gali pripažinti negaliojančiu vien dėl to, kad sandoris buvo sudarytas per tam tikrą laikotarpį iki pardavėjo paskelbimo nemokiu, arba nuostatas, pagal kurias SPPVPS gali užkirsti kelią tokiam pripažinimui negaliojančiu tik tuomet, jeigu gali įrodyti pardavimo metu nežinojęs apie pardavėjo nemokumą, tačiau šiomis nuostatomis neapsiribojama;
e)
pagrindinių pozicijų administravimas yra nustatytas tvarkymo susitarime, į kurį įtrauktos tvarkymo tęstinumo nuostatos, kuriomis užtikrinama bent tai, kad valdymo įmonės įsipareigojimų neįvykdymo arba nemokumo atveju nebus nutrauktas tvarkymas;
f)
pakeitimo vertybiniais popieriais dokumentuose yra tęstinumo nuostatos, kuriomis užtikrinama bent tai, kad, kai taikytina, išvestinės finansų priemonės sandorio šalys ir likvidumą užtikrinantys subjektai būtų pakeisti jiems neįvykdžius įsipareigojimų arba tapus nemokiais;
g)
pakeitimo vertybiniais popieriais poziciją palaiko vienarūšių pagrindinių pozicijų, kurios visos priklauso tik vienai iš toliau nurodytų pakategorių, grupė arba vienarūšių pagrindinių pozicijų grupė, kurią sudaro i ir ii punktuose nurodytos būsto paskolos:
i)
pirmenybine hipoteka užtikrintos būsto paskolos, suteiktos fiziniams asmenims pagrindiniam būstui įsigyti, jeigu laikomasi vienos iš šių dviejų sąlygų:
-
grupę sudarančios paskolos vidutiniškai atitinka Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 1 dalies d punkto i papunktyje nustatytą paskolos ir už ją įsigyto turto vertės santykio reikalavimą,
-
valstybės narės, kurioje paskolos inicijuotos, nacionalinėje teisėje numatyta paskolos ir pajamų santykio riba, taikoma sumai, kurią įsipareigojantysis asmuo gali pasiskolinti imdamas būsto paskolą, o ta valstybė narė apie tą teisės nuostatą yra pranešusi Komisijai ir EBI. Paskolos ir pajamų santykio riba apskaičiuojama pagal bendrąsias metines įsipareigojančiojo asmens pajamas, atsižvelgiant į įsipareigojančiojo asmens mokestines prievoles bei kitus įsipareigojimus ir palūkanų normų pokyčių paskolos laikotarpiu riziką. Kiekvienos grupę sudarančios būsto paskolos atveju bendrosios įsipareigojančiojo asmens pajamos, kurios gali būti išleidžiamos paskolai, įskaitant palūkanų, pagrindinės sumos ir mokesčių mokėjimus, grąžinti, neviršija 45 %;
ii)
Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 1 dalies e punkte nurodytos visapusiškai užtikrintos būsto paskolos, jeigu jos atitinka užtikrinimo reikalavimus, nustatytus toje straipsnio dalyje, ir vidutinio paskolos ir už ją įsigyto turto vertės santykio reikalavimą, nustatytą Reglamento (ES) Nr. 575/2013 129 straipsnio 1 dalies d punkto i papunktyje;
iii)
komercinės paskolos, išperkamoji nuoma ir kredito priemonės valstybėje narėje įsisteigusioms įmonėms, skirtos finansuoti kapitalo išlaidoms arba verslo operacijoms, išskyrus komercinio nekilnojamojo turto įsigijimą arba plėtojimą, jeigu bent 80 % skolininkų, sudarančių grupę, portfelio pusiausvyros požiūriu pakeitimo vertybiniais popieriais emisijos metu yra mažosios ir vidutinės įmonės ir nė vienas skolininkas nėra įstaiga, apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 4 straipsnio 1 dalies 3 punkte;
iv)
valstybėje narėje įsisteigusiems arba jos rezidentais esantiems skolininkams suteiktos automobilių įsigijimo paskolos arba išperkamoji nuoma valstybėje narėje įsisteigusiems arba jos rezidentais esantiems nuomininkams. Šiais tikslais tai yra paskolos arba išperkamoji nuoma, skirtos finansuoti motorinėms transporto priemonėms arba priekaboms, kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2007/46/EB 3 straipsnio 11 ir 12 punktuose, žemės ūkio arba miškų ūkio traktoriams, kaip nurodyta Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2003/37/EB, motociklams arba triračiams motociklams, kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/24/EB 1 straipsnio 2 dalies b ir c punktuose, arba vikšrinėms transporto priemonėms, kaip nurodyta Direktyvos 2007/46/EB 2 straipsnio 2 dalies c punkte. Tokios paskolos arba išperkamoji nuoma gali apimti papildomus draudimo ir paslaugų produktus arba papildomas transporto priemonės dalis, o išperkamosios nuomos atveju - likutinę transporto priemonių, kurioms taikoma išperkamoji nuoma, vertę. Visos grupei priklausančios paskolos ir išperkamoji nuoma yra užtikrintos transporto priemonei taikomu pirmenybiniu užstatu ar užtikrinimo priemone arba tinkama garantija, suteikta SPPVPS naudai, pavyzdžiui, nuosavybės teisės išlaikymo nuostata;
v)
paskolos ir kredito priemonės fiziniams asmenims, gyvenantiems valstybėje narėje, asmeninėms, šeimos ar naudojimo buityje reikmėms.
h)
pozicija nėra pakartotinis pakeitimas vertybiniais popieriais arba sintetinis pakeitimas vertybiniais popieriais, kaip atitinkamai nurodyta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 4 straipsnio 63 dalyje ir 242 straipsnio 11 dalyje;
i)
pagrindinės pozicijos neapima perleidžiamųjų finansinių priemonių arba išvestinių finansinių priemonių, išskyrus pačios SPPVPS arba kitų pakeitimo vertybiniais popieriais struktūros šalių išleistas finansines priemones ir išvestines finansines priemones, naudojamas apsidrausti nuo valiutos kurso rizikos ir palūkanų normos rizikos;
j)
pakeitimo vertybiniais popieriais emisijos metu arba įtraukiant į pagrindinių pozicijų grupę bet kuriuo metu po emisijos, pagrindinės pozicijos neapima prasto kreditingumo įsipareigojančiųjų asmenų (arba, kai taikytina, prasto kreditingumo garantų) pozicijų, kai prasto kreditingumo įsipareigojantysis asmuo (arba prasto kreditingumo garantas) yra skolininkas (arba, kai taikytina, garantas), kuris:
i)
paskelbė bankrotą, susitarė su savo kreditoriais dėl skolos panaikinimo ar atidėjimo arba teismas suteikė jo kreditoriams vykdymo užtikrinimo arba materialinės žalos, patirtos dėl nesumokėtos įmokos, padengimo teisę per trejus metus iki sandorio sudarymo dienos;
ii)
yra įtrauktas į oficialų asmenų, kurių kredito istorija neigiama, sąrašą;
iii)
turi ECAI nustatytą kredito rizikos vertinimą arba kredito balus, iš kurių matyti didelė rizika, kad pagal sutartį susitartos įmokos nebus mokamos, palyginti su vidutiniu tokios rūšies paskolų įsipareigojančiuoju asmeniu atitinkamos jurisdikcijos teritorijoje;
k)
pakeitimo vertybiniais popieriais emisijos metu, įtraukiant į pagrindinių pozicijų grupę arba bet kuriuo metu po emisijos pagrindinės pozicijos neapima pozicijų, su kuriomis susiję įsipareigojimai buvo neįvykdyti, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 178 straipsnio 1 dalyje.
3. Pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijų grąžinimo struktūra sudaryta ne taip, kad tai iš esmės priklausytų nuo turto, kuriuo užtikrintos pagrindinės pozicijos, pardavimo. Tačiau šia nuostata neužkertamas kelias tokioms pozicijoms būti vėliau pratęstoms arba refinansuotoms.
4. Pakeitimo vertybiniais popieriais sandorio struktūra atitinka šiuos reikalavimus:
a)
kai pakeitimas vertybiniais popieriais nustatomas nenustatant atnaujinamojo laikotarpio arba atnaujinamasis laikotarpis yra pasibaigęs ir kai įteiktas vykdymo arba paspartinimo pranešimas, pagrindinės iš pagrindinių pozicijų gaunamos pajamos perduodamos pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijų turėtojams nuosekliai amortizuojant pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijas ir jokia esminė pinigų suma nefiksuojama SPPVPS kiekvieną mokėjimo dieną;
b)
kai pakeitimas vertybiniais popieriais yra nustatytas nustatant atnaujinamąjį laikotarpį, sandorio dokumentuose nurodomi tinkami ankstyvo amortizavimo įvykiai, kurie apima bent visus šiuos dalykus:
i)
pagrindinių pozicijų kredito kokybės pablogėjimą;
ii)
nepakankamą naujų bent panašios kredito kokybės pagrindinių pozicijų generavimą;
iii)
su nemokumu susijusio įvykio atsiradimą iniciatoriaus arba valdymo įmonės atžvilgiu.
5. Pakeitimo vertybiniais popieriais emisijos metu skolininkai (arba, kai taikytina, garantai) turi būti atlikę bent vieną įmoką, išskyrus atvejus, kai pakeitimą vertybiniais popieriais palaiko 2 dalies g punkto v papunktyje nurodytos kredito priemonės.
6. Kai pakeitimo vertybiniais popieriais pagrindinės pozicijos yra būsto paskolos, nurodytos 2 dalies g punkto i ir ii papunkčiuose, į paskolų grupę nėra įtraukiama jokia paskola, platinta ir pasirašyta darant prielaidą, kad paskolos prašytojas arba, kai taikytina, tarpininkai buvo informuoti, kad skolintojas gali negalėti patikrinti pateiktos informacijos.
7. Kai pakeitimo vertybiniais popieriais pagrindinės pozicijos yra būsto paskolos, nurodytos 2 dalies g punkto i ir ii papunkčiuose, skolininko kreditingumo vertinimas atitinka Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/17/ES (7) 18 straipsnio 1-4 dalyse, 5 dalies a punkte ir 6 dalyje nustatytus reikalavimus arba lygiaverčius reikalavimus, nustatytus trečiosiose valstybėse.
8. Kai pakeitimo vertybiniais popieriais pagrindinės pozicijos yra automobilių paskolos ir išperkamoji nuoma, taip pat vartojimo kreditai ir kredito priemonės, nurodytos 2 dalies g punkto iv ir v papunkčiuose, skolininko kreditingumo vertinimas atitinka Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/48/EB (8) 8 straipsnyje nustatytus reikalavimus.
9. Kai pakeitimo vertybiniais popieriais iniciatorius, rėmėjas arba pirminis skolintojas yra įsisteigęs Sąjungoje, jis laikosi Reglamento (ES) Nr. 575/2013 penktoje dalyje nustatytų reikalavimų ir pagal Reglamento (ES) Nr. 1060/2009 8b straipsnį atskleidžia informaciją apie pagrindinių pozicijų kredito kokybę ir rezultatus, sandorio struktūrą, pinigų srautus ir bet kokią užtikrinimo priemonę, kuria padengiamos pozicijos, taip pat bet kokią informaciją, kurios reikia investuotojams išsamiems ir gerai pagrįstiems testavimams nepalankiausiomis sąlygomis atlikti. Kai iniciatorius, rėmėjas arba pirminis skolintojas yra įsisteigęs ne Sąjungoje, esamiems ir potencialiems investuotojams ir reguliavimo institucijoms emisijos metu ir reguliariai pateikiami išsamūs paskolos lygmens duomenys, atitinkantys rinkos dalyvių pripažįstamus standartus.
10. Pagrindinės pozicijos yra inicijuotos ne tos kredito įstaigos, į kurios likvidumo atsargą įtraukta pakeitimo vertybiniais popieriais pozicija, jos patronuojamosios įmonės, jos patronuojančiosios įmonės, jos patronuojančiosios įmonės patronuojamosios įmonės arba bet kurios kitos glaudžiai su ta kredito įstaiga susijusios įmonės.
11. Segmento emisijos dydis yra bent 100 mln. EUR (arba lygiavertė suma nacionaline valiuta).
12. Likęs svertinis vidutinis segmento laikotarpis yra 5 metų arba trumpesnis; šis laikotarpis apskaičiuojamas pasirenkant mažesnįjį iš šių dydžių: sandorio išankstinio grąžinimo kainos prielaidą arba 20 % nuolatinę grąžinimo normą, kai kredito įstaiga daro prielaidą, kad grąžinti bus pareikalauta anksčiausią galimą pareikalavimo dieną.
13. Pagrindinių pakeitimo vertybiniais popieriais pozicijų iniciatorė yra Reglamento (ES) Nr. 575/2013 4 straipsnio 3 dalyje apibrėžta įstaiga arba įmonė, kurios viena pagrindinė veiklos rūšis arba kelios pagrindinės veiklos rūšys yra įtrauktos į Direktyvos 2013/36/ES I priedo 2-12 ir 15 punktus.
14. 2B lygio pakeitimo vertybiniais popieriais priemonių rinkos vertei taikomi šie mažiausio vertės mažinimo reikalavimai:
a)
25 %, kai pakeitimo vertybiniais popieriais priemonės yra užtikrintos 2 dalies g punkto i, ii ir iv papunkčiuose nurodytų pakategorių turtu;
b)
35 %, kai pakeitimo vertybiniais popieriais priemonės yra užtikrintos 2 dalies g punkto iii ir v papunkčiuose nurodytų pakategorių turtu.
14 straipsnis
Riboto naudojimo paskirtos likvidumo priemonės
Kad galėtų būti laikomos 2B lygio turtu, riboto naudojimo paskirtos likvidumo priemonės, kurias gali pateikti centrinis bankas, kaip nurodyta 12 straipsnio 1 dalies d punkte, atitinka visus šiuos kriterijus:
a)
per laikotarpį, kuris nėra nepalankiausių sąlygų laikotarpis, priemonei taikomas įsipareigojimo mokestis, pagrįstas visa paskirta suma, ir jis yra bent didesnioji iš šių verčių:
i)
75 baziniai punktai per metus arba
ii)
bent 25 baziniai punktai per metus, pridedami prie turto, kuriuo užtikrinta priemonė, pelningumo ir likvidžiojo turto tipinio portfelio pelningumo skirtumo, pakoregavus pagal bet kokius reikšmingus kredito rizikos skirtumus.
Nepalankiausių sąlygų laikotarpiu centrinis bankas gali sumažinti šio punkto pirmoje pastraipoje nurodytą įsipareigojimo mokestį, jeigu įvykdomi būtiniausi reikalavimai, taikomi likvidumo priemonėms pagal 19 straipsnyje nurodytus alternatyvius likvidumo metodus;
b)
priemonė yra užtikrinta nesuvaržytu centrinio banko nurodytos rūšies turtu. Turtas, pateiktas kaip užtikrinimo priemonė, atitinka visus šiuos kriterijus:
i)
jis turi būti tokios formos, dėl kurios būtų lengviau jį skubiai perleisti centriniam bankui, jeigu priemonės būtų pareikalauta;
ii)
jo vertė po vertės sumažinimo, kurį taiko centrinis bankas, yra pakankama visai priemonės sumai padengti;
iii)
jis neskaičiuojamas kaip likvidusis turtas kredito įstaigos likvidumo atsargos tikslais;
c)
priemonė dera su centrinio banko sandorio šalių politikos sistema;
d)
priemonės įsipareigojimo laikotarpis yra ilgesnis negu 30 kalendorinių nepalankiausių sąlygų laikotarpio dienų, kaip nurodyta 4 straipsnyje;
e)
priemonės centrinis bankas neatšaukia anksčiau, negu sueina sutartyje nustatytas terminas, ir joks kitas kredito sprendimas nepriimamas tol, kol susijusi kredito įstaiga toliau vertinama kaip moki;
f)
yra oficiali centrinio banko skelbiama strategija, kuria nurodomas banko sprendimas teikti riboto naudojimo paskirtas likvidumo priemones, tokių priemonių sąlygos ir kredito įstaigų, kurioms gali būti taikomos tokios priemonės, rūšys.
15 straipsnis
KIS
1. KIS akcijos arba investiciniai vienetai laikomi likvidžiuoju turtu, esančiu to paties lygmens kaip ir atitinkamos įmonės likvidusis turtas, iki absoliučiosios 500 mln. EUR sumos (arba lygiavertės sumos nacionaline valiuta), tenkančios kiekvienai kredito įstaigai atskirai, jeigu:
a)
laikomasi Reglamento (ES) Nr. 575/2013 132 straipsnio 3 dalies reikalavimų;
b)
KIS investuoja tik į likvidųjį turtą ir išvestines finansines priemones, ir jeigu investuoja į pastarąsias, tai tik tiek, kiek būtina portfelio palūkanų normos, valiutos kurso arba kredito rizikai sumažinti.
2. Kredito įstaigos, atsižvelgdamos į pagrindinio likvidžiojo turto kategoriją, savo KIS akcijų arba investicinių vienetų vertei taiko toliau nustatyto dydžio mažiausią vertės mažinimą:
a)
0 % - monetoms ir banknotams, taip pat centrinių bankų pozicijoms, nurodytoms 10 straipsnio 1 dalies b punkte;
b)
5 % - 1 lygio turtui, išskyrus itin aukštos kokybės padengtas obligacijas;
c)
12 % - itin aukštos kokybės padengtoms obligacijoms, nurodytoms 10 straipsnio 1 dalies f punkte;
d)
20 % - 2A lygio turtui;
e)
30 % - 2B lygio pakeitimo vertybiniais popieriais priemonėms, užtikrintoms 13 straipsnio 2 dalies g punkto i, ii ir iv papunkčiuose nurodytų pakategorių turtu;
f)
35 % - 2B lygio padengtoms obligacijoms, nurodytoms 12 straipsnio 1 dalies e punkte;
g)
40 % - 2B lygio pakeitimo vertybiniais popieriais priemonėms, užtikrintoms 13 straipsnio 2 dalies g punkto iii ir v papunkčiuose nurodytų pakategorių turtu; ir
h)
55 % - 12 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytiems 2B lygio įmonių skolos vertybiniams popieriams, 12 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytoms akcijoms ir 12 straipsnio 1 dalies f punkte nurodytam nepalūkaniniam turtui.
3. 2 dalyje paminėtas metodas taikomas taip:
a)
kai kredito įstaiga žino apie pagrindines KIS pozicijas, ji gali tas pagrindines pozicijas įvertinti taikydama skaidrumo metodą ir nustatyti joms tinkamą vertės mažinimą pagal 2 dalį;
b)
kai kredito įstaiga nežino pagrindinių KIS pozicijų, ji privalo daryti prielaidą, kad KIS į likvidųjį turtą, klasifikuojamą taikant 2 dalį, didėjimo tvarka investuoja tik iki maksimalios sumos, kuri leidžiama pagal jo įgaliojimą, pradėdamas nuo 2 dalies g punkte nurodyto turto tol, kol pasiekia maksimalią bendrą investicijų ribą. Toks pat metodas taikomas siekiant nustatyti pagrindinio turto likvidumo lygį, kai kredito įstaiga nežino apie pagrindines KIS pozicijas.
4. Kredito įstaigos parengia griežtą KIS akcijų arba investicinių vienetų rinkos vertės ir vertės mažinimo apskaičiavimo ir pranešimo metodiką ir procesus. Kai pozicija nėra pakankamai reikšminga, kad kredito įstaiga galėtų parengti savo metodiką, ir kai kiekvienu atveju kompetentinga institucija yra įsitikinusi, kad ši sąlyga įvykdyta, kredito įstaiga KIS akcijų arba investicinių vienetų vertės mažinimui apskaičiuoti ir pranešti gali taikyti tik šių trečiųjų šalių metodiką:
a)
KIS depozitoriumo, jeigu KIS investuoja tik į vertybinius popierius ir visus tuos vertybinius popierius laiko šiame depozitoriume; arba
b)
kai KIS yra kitokie, KIS valdymo įmonės, jeigu KIS valdymo įmonė atitinka Reglamento (ES) Nr. 575/2013 132 straipsnio 3 dalies a punkte nustatytus reikalavimus.
5. Kai KIS akcijų arba investicinių vienetų atžvilgiu kredito įstaiga neatitinka šio straipsnio 4 dalies reikalavimų, ji pagal 18 straipsnį nutraukia jų pripažinimą likvidžiuoju turtu šio reglamento taikymo tikslais.
16 straipsnis
Indėliai ir kitos lėšos bendradarbiavimo tinkluose ir institucinėse užtikrinimo sistemose
1. Kai kredito įstaiga priklauso Reglamento (ES) Nr. 575/2013 113 straipsnio 7 dalyje nurodytos rūšies institucinei užtikrinimo sistemai, tinklui, kuriam būtų galima netaikyti reikalavimų, kaip nustatyta to reglamento 10 straipsnyje, arba valstybėje narėje esančiam bendradarbiavimo tinklui, kredito įstaigos indėliai iki pareikalavimo, laikomi centrinėje įstaigoje, vertinami kaip likvidusis turtas pagal vieną iš šių nuostatų:
a)
kai pagal nacionalinę teisę arba teisiškai privalomus dokumentus, kuriais reglamentuojama sistema arba tinklas, centrinė įstaiga privalo laikyti indėlius arba juos investuoti į nustatyto lygio arba kategorijos likvidųjį turtą, pagal šį reglamentą indėliai vertinami kaip to paties lygio arba kategorijos likvidusis turtas;
b)
kai centrinė įstaiga neprivalo laikyti indėlių arba jų investuoti į nustatyto lygio arba kategorijos likvidųjį turtą, pagal šį reglamentą indėliai vertinami kaip 2B lygio turtas, o jų neapmokėtai sumai taikomas mažiausias 25 % vertės mažinimas.
2. Kai pagal valstybės narės teisę arba teisiškai privalomus dokumentus, kuriais reglamentuojamas vienas iš 1 dalyje apibūdintų tinklų arba sistemų, kredito įstaiga per 30 kalendorinių dienų gali gauti lėšų likvidumui užtikrinti iš centrinės įstaigos arba kitos to pat tinklo arba sistemos įstaigos, tokios lėšos laikomos 2B lygio turtu, tačiau tik tokia jo dalis, kuri neužtikrinta nustatyto lygio arba kategorijos likvidžiuoju turtu. Paskirtai pagrindinei sumai likvidumui užtikrinti yra taikomas mažiausias 25 % vertės mažinimas.
17 straipsnis
Likvidumo atsargos sudėtis pagal turto lygį
1. Kredito įstaigos visą laiką laikosi šių su jų likvidumo atsargos sudėtimi susijusių reikalavimų:
a)
bent 60 % likvidumo atsargos turi sudaryti 1 lygio turtas;
b)
bent 30 % likvidumo atsargos turi sudaryti 1 lygio turtas, išskyrus 10 straipsnio 1 dalies f punkte nurodytas itin aukštos kokybės padengtas obligacijas;
c)
ne daugiau kaip 15 % likvidumo atsargos gali sudaryti 2B lygio turtas.
2. 1 dalyje nustatyti reikalavimai yra taikomi pakoregavus pagal užtikrinto finansavimo, užtikrinto skolinimo arba užtikrinimo priemone padengtų apsikeitimo sandorių, naudojant likvidųjį turtą, kai tų sandorių terminas yra per 30 kalendorinių dienų, poveikį likvidžiajam turtui, atėmus bet kokį taikytiną vertės mažinimą ir jeigu kredito įstaiga laikosi 8 straipsnyje nustatytų veiklos reikalavimų.
3. Kredito įstaigos savo likvidumo atsargos sudėtį nustato taikydamos šio reglamento I priede nustatytą formulę.
18 straipsnis
Reikalavimų nesilaikymas
1. Kai likvidusis turtas nebeatitinka 7 straipsnyje nustatytų bendrųjų reikalavimų, 8 straipsnio 2 dalyje nustatytų veiklos reikalavimų arba bet kurių šiame skyriuje nustatytų taikytinų tinkamumo kriterijų, kredito įstaiga nutraukia jo pripažinimą likvidžiuoju turtu vėliausiai po 30 dienų nuo tos dienos, kai nustojama laikytis reikalavimų.
2. 1 dalis KIS akcijoms arba investiciniams vienetams, nebeatitinkantiems tinkamumo reikalavimų, taikoma tik tada, kai tos akcijos ir investiciniai vienetai sudaro ne daugiau kaip 10 % KIS viso turto.
19 straipsnis
Alternatyvūs likvidumo metodai
1. Kai kredito įstaiga turi nepakankamai likvidžiojo turto konkrečia valiuta, kad atitiktų 4 straipsnyje nustatytą padengimo likvidžiuoju turtu rodiklį, taikoma viena arba kelios iš šių nuostatų:
a)
8 straipsnio 6 dalyje nustatytas valiutos nuoseklumo reikalavimas tai valiutai netaikomas;
b)
kredito įstaiga likvidžiojo turto tam tikra valiuta trūkumą gali padengti kredito priemonėmis, kurias suteikia valstybės narės arba trečiosios valstybės, kurios valiuta tai yra, centrinis bankas, jeigu tik priemonė atitinka visus šiuos reikalavimus:
i)
sutartimi yra neatšaukiamai įsipareigota ją teikti ateinančias 30 kalendorinių dienų;
ii)
ji yra įkainota mokesčiu, kurį reikia sumokėti neatsižvelgiant į sumą, paimamą (jeigu ji paimama) pagal tą priemonę;
iii)
nustatyta mokesčio suma yra tokia, kad grynasis pelningumas, susijęs su turtu, naudojamu priemonei užtikrinti, nebūtų didesnis už grynąjį pelningumą, susijusį su tipiniu likvidžiojo turto portfeliu, pakoregavus pagal bet kokius reikšmingus kredito rizikos skirtumus;
c)
kai trūksta 1 lygio turto, bet yra pakankamai 2A lygio turto, kredito įstaiga gali laikyti papildomą 2A lygio turtą likvidumo atsargoje, o viršutinės ribos, taikomos pagal 17 straipsnyje nustatytą turto lygį, atitinkamai pakoreguojamos. Tokiam papildomam 2A lygio turtui taikomas mažiausias vertės mažinimas, lygus 20 % Bet kuriam kredito įstaigos turimam 2B lygio turtui ir toliau yra taikomas vertės mažinimas, pagal šį straipsnį taikomas kiekvienu atveju.
2. Kredito įstaigos taikomos 1 dalyje nustatytos nukrypti leidžiančios nuostatos yra atvirkščiai proporcingos turimam tinkamam likvidžiajam turtui. Kad galėtų taikyti šį straipsnį, kredito įstaigos įvertina savo likvidumo poreikį atsižvelgdamos į savo gebėjimą patikimai valdant likvidumą sumažinti šio likvidžiojo turto poreikį ir kitų rinkos dalyvių turimą minėto turto dalį.
3. Valiutos, kurių atžvilgiu gali būti taikomos 1 dalyje nustatytos nukrypti leidžiančios nuostatos, ir kokiu mastu viena ar kelios nukrypti leidžiančios nuostatos gali būti iš viso taikomos konkrečios valiutos atžvilgiu, turi būti nustatyta įgyvendinimo reglamentu, kurį pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 419 straipsnio 4 dalį turi priimti Komisija.
4. Išsamios sąlygos, taikytinos 1 dalies a ir b punktuose nustatytoms nukrypti leidžiančioms nuostatoms, turi būti nustatytos deleguotuoju aktu, kurį pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 419 straipsnio 5 dalį turi priimti Komisija.
III ANTRAŠTINĖ DALIS
NETENKAMŲ PINIGŲ SRAUTAI IR GAUNAMŲ PINIGŲ SRAUTAI
1 SKYRIUS
Grynieji netenkamų pinigų srautai
20 straipsnis
Grynųjų netenkamų pinigų srautų apibrėžtis
1. Grynieji netenkamų pinigų srautai yra a punkte nurodyta netenkamų pinigų srautų suma, iš kurios atimta b punkte nurodyta gaunamų pinigų srautų suma, tačiau ta suma negali būti mažesnė už nulį ir ji apskaičiuojama taip:
a)
2 skyriuje apibrėžtų netenkamų pinigų srautų suma;
b)
3 skyriuje apibrėžtų gaunamų pinigų srautų suma, apskaičiuojama taip:
i)
gaunamų pinigų srautai, kuriems netaikoma 33 straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodyta viršutinė riba;
ii)
pasirenkant mažesnįjį iš šių dydžių: 33 straipsnio 4 dalyje nurodyti gaunamų pinigų srautai arba 90 % a punkte nurodytų netenkamų pinigų srautų, iš kurių atimti 33 straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodyti gaunamų pinigų srautai, kuriems netaikoma riba, tačiau ta suma negali būti mažesnė už nulį;
iii)
pasirenkant mažesnįjį iš šių dydžių: gaunamų pinigų srautai, išskyrus nurodytuosius 33 straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse, arba 75 % a punkte nurodytų netenkamų pinigų srautų, iš kurių atimti 33 straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodyti gaunamų pinigų srautai, kuriems netaikoma riba, ir 33 straipsnio 4 dalyje nurodyti gaunamų pinigų srautai, padalyti iš 0,9, kad būtų atsižvelgta į 90 % viršutinės ribos poveikį, tačiau ta suma negali būti mažesnė už nulį.
2. Gaunamų pinigų srautai ir netenkamų pinigų srautai yra vertinami per 30 kalendorinių dienų nepalankiausių sąlygų laikotarpį, atsižvelgiant į galimą ypatingo scenarijaus ir visą rinką apimančio nepalankiausių sąlygų scenarijaus derinį, kaip nurodyta 5 straipsnyje.
3. 1 dalyje nustatytas skaičiavimas atliekamas taikant II priede nustatytą formulę.
21 straipsnis
Sudarant išvestinių finansinių priemonių sandorius gautų užtikrinimo priemonių poveikio vertinimo reikalavimai
Kredito įstaigos netenkamų pinigų srautus ir gaunamų pinigų srautus, kurių tikimasi per 30 kalendorinių dienų laikotarpį pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 II priede išvardytas sutartis, apskaičiuoja pagal grynąją vertę ir kiekvieną sandorio šalį, jeigu pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 295 straipsnį yra dvišaliai užskaitos susitarimai. Taikant šį straipsnį, grynoji suma yra suma atskaičius gautiną užtikrinimo priemonę, jeigu ji pagal šio reglamento II antraštinę dalį laikoma likvidžiuoju turtu. Netenkamų ir gaunamų pinigų srautai, susidarantys dėl valiutos išvestinių finansinių priemonių sandorių, susijusių su visišku apsikeitimu pagrindinėmis sumomis vienu metu (arba tą pačią dieną), apskaičiuojami grynąja verte, net jei tiems sandoriams netaikomas dvišalis užskaitos susitarimas.
2 SKYRIUS
Netenkamų pinigų srautai
22 straipsnis
Netenkamų pinigų srautų apibrėžtis
1. Netenkamų pinigų srautai apskaičiuojami įvairių kategorijų arba rūšių įsipareigojimų ir nebalansinių įsipareigojimų neapmokėtas sumas dauginant iš tikėtinų jų likvidavimo arba panaudojimo rodiklių, kaip nurodyta šiame skyriuje.
2. Į 1 dalyje nurodytus netenkamų pinigų srautus yra įtrauktos toliau nurodytos sumos, kiekvienu atveju padaugintos iš taikytino netenkamų pinigų srauto koeficiento:
a)
esama neapmokėta suma, susijusi su stabiliais mažmeniniais indėliais ir kitais mažmeniniais indėliais pagal 24, 25 ir 26 straipsnius;
b)
esamos mokėtinos sumos, susijusios su kitais įsipareigojimais, kurių terminas suėjo, pagal kuriuos emitentas arba finansavimo teikėjas gali pareikalauti išmokėjimo arba dėl kurių finansavimo teikėjas gali tikėtis, kad kredito įstaiga įvykdys įsipareigojimą per ateinančias 30 kalendorinių dienų, kaip nustatyta 27 ir 28 straipsniuose;
c)
papildomi netenkamų pinigų srautai, nustatyti pagal 30 straipsnį;
d)
didžiausia suma, kurią galima per ateinančias 30 kalendorinių dienų panaudoti pagal nepanaudotas paskirtas kredito ir likvidumo priemones, kaip nustatyta pagal 31 straipsnį;
e)
papildomi netenkamų pinigų srautai, nustatyti pagal 23 straipsnį atliekant vertinimą.
23 straipsnis
Papildomi su kitais produktais ir paslaugomis susiję netenkamų pinigų srautai
1. Kredito įstaigos reguliariai vertina netenkamų pinigų srauto tikimybę ir galimą dydį per ateinančias 30 kalendorinių dienų, kai jis susijęs su 27-31 straipsniuose nenurodytais produktais arba paslaugomis, kuriuos jos siūlo arba remia arba kuriuos galimi pirkėjai sietų su jomis. Šie produktai arba paslaugos apima (tačiau tuo neapsiribojama) netenkamų pinigų srautus, susidarančius dėl Reglamento (ES) Nr. 575/2013 429 straipsnyje ir I priede nurodytų sutartinių susitarimų, pavyzdžiui:
a)
kitų nebalansinių ir neapibrėžtųjų finansavimo prievolių, įskaitant nepaskirtas finansavimo priemones, bet neapsiribojant jomis;
b)
nepanaudotų paskolų ir išankstinių mokėjimų didmeninėms sandorio šalims;
c)
hipotekos paskolų, dėl kurių buvo susitarta, bet kurios dar nepanaudotos;
d)
kredito kortelių;
e)
kredito perviršio;
f)
numatytų netenkamų pinigų srautų, susijusių su naujų mažmeninių arba didmeninių paskolų atnaujinimu arba pratęsimu;
g)
numatytų mokėtinų sumų pagal išvestinių finansinių priemonių sandorius;
h)
su prekybos finansavimo nebalansiniais straipsniais susijusių produktų.
2. 1 dalyje nurodyti netenkamų pinigų srautai vertinami atsižvelgiant į galimą ypatingo scenarijaus ir visą rinką apimančio nepalankiausių sąlygų scenarijaus derinį, kaip nurodyta 5 straipsnyje. Atlikdamos minėtą vertinimą, kredito įstaigos visų pirma atsižvelgia į reikšmingus su reputacijos praradimu susijusius nuostolius, kurių gali atsirasti, jeigu jos neužtikrintų tokių produktų arba paslaugų likvidumo. Apie tuos produktus ir paslaugas, dėl kurių 1 dalyje nurodytų netenkamų pinigų srautų tikimybė ir galimas dydis yra reikšmingi, kredito įstaigos praneša kompetentingoms institucijoms bent kartą per metus, o kompetentingos institucijos nustato priskirtiną netenkamų pinigų srauto dydį. Kompetentingos institucijos gali taikyti iki 5 % netenkamo pinigų srauto koeficientą su prekybos finansavimo nebalansiniais straipsniais susijusiems produktams, kaip nurodyta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 429 straipsnyje ir I priede.
3. Kompetentingos institucijos bent kartą per metus EBI praneša apie produktų arba paslaugų rūšis, kurioms jos nustatė netenkamų pinigų srautus atsižvelgdamos į kredito įstaigų ataskaitas, savo ataskaitoje jos taip pat paaiškina metodiką, taikytą nustatant netenkamų pinigų srautus.
24 straipsnis
Su stabiliais mažmeniniais indėliais susiję netenkamų pinigų srautai
1. Išskyrus atvejus, kai įvykdyti didesnio netenkamų pinigų srauto koeficiento kriterijai pagal 25 straipsnio 2, 3 arba 5 dalį, mažmeninių indėlių, kuriems taikoma indėlių garantijų sistema pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 94/19/EB (9) arba Direktyvą 2014/49/ES arba lygiavertė trečiosios valstybės indėlių garantijų sistema, suma laikoma stabilia ir dauginama iš 5 %, kai indėlis yra arba:
a)
dalis įtvirtintų santykių, dėl kurių indėlio atsiėmimo tikimybė yra itin menka; arba
b)
laikomas atsiskaitomojoje sąskaitoje.
2. Taikant 1 dalies a punktą, indėlį reikėtų laikyti įtvirtintų santykių dalimi, kai indėlininkas atitinka bent vieną iš šių kriterijų:
a)
yra užmezgęs bent 12 mėnesių aktyvius sutartinius ryšius su kredito įstaiga;
b)
turi iš kredito įstaigos gautų būsto paskolų arba kitokių ilgalaikių paskolų;
c)
turi bent vieną aktyvų kredito įstaigos produktą, bet ne paskolą.
3. Taikant 1 dalies b punktą, laikoma, kad mažmeninis indėlis yra laikomas atsiskaitomojoje sąskaitoje, kai atlyginimai, pajamos arba sandoriai yra reguliariai į ją įskaitomi arba iš jos nuskaitomi.
4. Nukrypstant nuo 1 dalies, nuo 2019 m. sausio 1 d. kompetentingos institucijos kredito įstaigoms gali leisti 1 dalyje paminėtą stabilių mažmeninių indėlių, kuriems taikoma indėlių garantijų sistema pagal Direktyvą 2014/49/ES neviršijant 100 000 EUR, kaip nurodyta tos direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje, sumą dauginti iš 3 %, jeigu Komisija yra patvirtinusi, kad oficialiai pripažinta indėlių garantijų sistema atitinka visus šiuos kriterijus:
a)
kaip nurodyta Direktyvos 2014/49/ES 10 straipsnyje, indėlių garantijų sistema turi finansinių išteklių, surinktų ex ante iš įnašų, kuriuos nariai moka bent kartą per metus;
b)
indėlių garantijų sistema turi tinkamų priemonių, kuriomis užtikrinamos galimybės lengvai gauti papildomą finansavimą, jeigu būtų pareikalauta didelės jos rezervų dalies, įskaitant galimybes iš kredito įstaigų narių gauti specialius įnašus ir atitinkamas alternatyvaus finansavimo struktūras, suteikiančias joms galimybę gauti trumpalaikį finansavimą iš viešųjų arba privačių trečiųjų šalių;
c)
indėlių garantijų sistema užtikrina septynių darbo dienų grąžinimo laikotarpį, kaip nustatyta Direktyvos 2014/49/ES 8 straipsnio 1 dalyje, nuo tos dienos, kurią pradedama taikyti 3 % netenkamų pinigų srauto koeficientą.
5. Kompetentingos institucijos 4 dalyje nurodytą leidimą gali suteikti tik prieš tai gavusios Komisijos sutikimą. Tokio sutikimo prašoma pateikiant pagrįstą pranešimą, į kurį yra įtraukti įrodymai, kad stabilių mažmeninių indėlių likvidavimo rodikliai būtų mažesni negu 3 % per bet kurį nepalankiausių sąlygų laikotarpį, atitinkantį 5 straipsnyje nurodytus scenarijus. Pagrįstas pranešimas Komisijai pateikiamas bent prieš tris mėnesius iki dienos, nuo kurios prašoma leidimo. Komisija įvertina, kaip atitinkama indėlių garantijų sistema atitinka 4 dalies a, b ir c punktuose nustatytas sąlygas. Kai tokios sąlygos įvykdytos, Komisija patvirtina kompetentingos institucijos prašymą suteikti leidimą, išskyrus atvejus, kai yra svarbesnių priežasčių patvirtinimo nesuteikti atsižvelgiant į mažmeninių indėlių vidaus rinkos veikimą. Visos kredito įstaigos, susijusios su tokia patvirtinta indėlių garantijų sistema, turi teisę taikyti 3 % netenkamų pinigų srauto koeficientą. Komisija teiraujasi EBI nuomonės apie tai, ar atitinkama indėlių garantijų sistema atitinka 4 dalies a, b ir c punktuose nustatytas sąlygas.
6. Kredito įstaigoms jų kompetentinga institucija gali leisti mažmeninių indėlių, kuriems taikoma trečiosios valstybės indėlių garantijų sistema, lygiavertė 1 dalyje nurodytai sistemai, sumą dauginti iš 3 %, jeigu trečioji valstybė leidžia taikyti tokią tvarką.
25 straipsnis
Su kitais mažmeniniais indėliais susiję netenkamų pinigų srautai
1. Kredito įstaigos kitus mažmeninius indėlius, įskaitant mažmeninių indėlių, kuriems netaikomas 24 straipsnis, dalį, daugina iš 10 %, išskyrus atvejus, kai taikomos 2 dalyje nustatytos sąlygos.
2. Kitiems mažmeniniams indėliams taikomi didesni netenkamų pinigų srauto koeficientai, kuriuos pagal 3 dalį nustato kredito įstaiga, kai įvykdytos šios sąlygos:
a)
bendras indėlių balansas, įskaitant visas kliento indėlių sąskaitas toje kredito įstaigoje arba grupėje, yra didesnis negu 500 000 EUR;
b)
indėlis yra tik internetinėje sąskaitoje;
c)
indėlio palūkanų norma atitinka bet kurią iš šių sąlygų:
i)
norma yra gerokai didesnė už vidutinę panašiems mažmeniniams produktams taikomą normą;
ii)
jo grąža apskaičiuojama pagal rinkos indekso arba indeksų grupės grąžą;
iii)
jo grąža apskaičiuojama pagal bet kurį rinkos kintamąjį, išskyrus kintamąją palūkanų normą;
d)
indėlis iš pradžių padėtas kaip terminuotasis indėlis, kurio terminas baigiasi per 30 kalendorinių dienų laikotarpį, arba indėlis, kuriam pagal sutarties sąlygas yra taikomas trumpesnis negu 30 kalendorinių dienų įspėjamasis laikotarpis, išskyrus indėlius, kuriems taikoma 4 dalis;
e)
Sąjungoje įsisteigusių kredito įstaigų indėlininkas yra trečiosios valstybės rezidentas arba indėlis yra denominuotas valiuta, kuri nėra euro arba valstybės narės nacionalinė valiuta. Trečiųjų valstybių kredito įstaigų arba filialų indėlininkas yra ne trečiosios valstybės rezidentas arba indėlis yra denominuotas ne trečiosios valstybės nacionaline valiuta.
3. Kredito įstaigos taiko didesnį netenkamų pinigų srauto koeficientą, nustatytą taip:
a)
kai mažmeniniai indėliai atitinka 2 dalies a punkto kriterijų arba du iš b-e punktų kriterijų, taikomas 10-15 % netenkamų pinigų srauto koeficientas;
b)
kai mažmeniniai indėliai atitinka 2 dalies a punktą ir dar bent vieną kitą 2 dalyje nustatytą kriterijų arba tris ar daugiau 2 dalies kriterijų, taikomas 15-20 % netenkamų pinigų srauto koeficientas.
Kiekvienu konkrečiu atveju kompetentingos institucijos gali taikyti didesnį netenkamų pinigų srauto koeficientą, kai tai pagrįsta dėl ypatingų kredito įstaigos aplinkybių. Kredito įstaiga 3 dalies b punkte nurodytą netenkamų pinigų srauto koeficientą taiko mažmeniniams indėliams, kai nebuvo atliktas arba yra neužbaigtas 2 dalyje nurodytas vertinimas.
4. Kredito įstaigos, skaičiuodamos netenkamų pinigų srautus, gali neįtraukti tam tikrų aiškiai apribotų mažmeninių indėlių kategorijų, jeigu kiekvienu atveju kredito įstaiga tiksliai taiko toliau nurodytas sąlygas visai tų indėlių kategorijai, išskyrus atvejus, kai galima taikyti išimtį dėl to, kad indėlininkas pagrįstai patiria sunkumų:
a)
indėlininkui neleidžiama atsiimti indėlio 30 kalendorinių dienų arba
b)
jeigu indėlį atsiima iš anksto per 30 kalendorinių dienų laikotarpį, indėlininkas turi sumokėti baudą, apimančią palūkanų praradimą tarp indėlio atsiėmimo datos ir sutartyje nustatyto termino datos, pridėjus reikšmingą baudą, kuri neturi būti didesnė nei palūkanos už laiką, praėjusį nuo indėlio padėjimo datos iki indėlio atsiėmimo datos.
Jeigu pirmoje pastraipoje nurodyto indėlio dalis gali būti atsiimama ir dėl to nereikia mokėti tokios baudos, tik ta dalis laikoma indėliu iki pareikalavimo, o likusi dalis laikoma terminuotuoju indėliu, kaip nurodyta šioje dalyje. 100 % netenkamų pinigų srauto koeficientas taikomas panaikintiems indėliams, kurių likęs terminas yra trumpesnis negu 30 kalendorinių dienų, o dėl išmokėjimo susitarta su kita kredito įstaiga.
5. Nukrypstant nuo 1-4 dalių ir 24 straipsnio, kredito įstaigos mažmeninius indėlius, kuriuos priėmė trečiosiose valstybėse, gali dauginti iš didesnės netenkamų pinigų srauto koeficiento procentinės dalies, jeigu tokia procentinė dalis yra nustatyta tos trečiosios valstybės nacionalinėje teisėje, kuria nustatyti likvidumo reikalavimai.
26 straipsnis
Netenkamų pinigų srautai ir susiję gaunamų pinigų srautai
Gavusios išankstinį kompetentingos institucijos sutikimą, kredito įstaigos gali netenkamų pinigų srautą apskaičiuoti iš jo atėmusios susijusį gaunamų pinigų srautą, atitinkantį visas šias sąlygas:
a)
susijęs gaunamų pinigų srautas yra tiesiogiai siejamas su netenkamų pinigų srautu ir į jį neatsižvelgiama pagal 3 skyrių apskaičiuojant gaunamų pinigų srautus;
b)
susijusio gaunamų pinigų srauto reikalaujama pagal teisinius, reguliavimo arba sutartinius įsipareigojimus;
c)
susijęs gaunamų pinigų srautas atitinka vieną iš šių sąlygų:
i)
jis būtinai turi susidaryti prieš susidarant netenkamų pinigų srautui;
ii)
jis gaunamas per 10 dienų ir jį garantuoja valstybės narės centrinė valdžia.
27 straipsnis
Su veiklos indėliais susiję netenkamų pinigų srautai
1. Kredito įstaigos iš 25 % daugina įsipareigojimus, susijusius su indėliais, kurie tvarkomi taip:
a)
indėlį turi indėlininkas, kad dėl nustatytų veiklos ryšių iš kredito įstaigos gautų tarpuskaitos, saugojimo, pinigų valdymo ar kitas panašias paslaugas;
b)
jie laikomi, atsižvelgiant į bendrą užduočių pasidalijimą, institucinėje užtikrinimo sistemoje, atitinkančioje Reglamento (ES) Nr. 575/2013 113 straipsnio 7 dalies reikalavimus, arba su centrine įstaiga nuolat susijusių bendradarbiaujančių kredito įstaigų, atitinkančių to reglamento 113 straipsnio 6 dalies reikalavimus, grupėje arba kaip kitos kredito įstaigos, kuri yra tos pačios institucinės užtikrinimo sistemos arba bendradarbiavimo tinklo narė, teisiškai arba pagal sutartį privalomas indėlis, jeigu tokie indėliai nepripažįstami kaip kredito įstaigos indėlininkės likvidusis turtas, kaip nurodyta 3 dalyje ir 16 straipsnyje;
c)
juos turi indėlininkas esant įtvirtintiems veiklos santykiams, išskyrus a punkte nurodytus santykius;
d)
juos turi indėlininkas, kad gautų pinigų tarpuskaitos ir centrinės įstaigos paslaugas, kai kredito įstaiga yra 16 straipsnyje nurodyto tinklo arba sistemos narė.
2. Nukrypstant nuo 1 dalies, kredito įstaigos įsipareigojimų, atsirandančių dėl 1 dalies a punkte paminėtų indėlių, kuriems pagal Direktyvą 94/19/EB arba Direktyvą 2014/49/ES taikoma indėlių garantijų sistema arba lygiavertė trečiosios valstybės indėlių garantijų sistema, dalį daugina iš 5 %.
3. Kredito įstaigų indėliai centrinėje įstaigoje, pagal 16 straipsnį laikomi kredito įstaigos indėlininkės likvidžiuoju turtu, dauginami iš 100 % netenkamų pinigų srauto koeficiento, taikomo centrinei įstaigai šio likvidžiojo turto sumos, sumažinus jo vertę, atžvilgiu. Šis likvidusis turtas neskaičiuojamas padengiant netenkamų pinigų srautus, išskyrus šios dalies pirmame sakinyje nurodytą netenkamų pinigų srautą, ir į jį neatsižvelgiama pagal 17 straipsnį individualiu lygmeniu apskaičiuojant centrinės įstaigos likusios likvidumo atsargos sudėtį.
4. Tarpuskaitos, saugojimo, pinigų valdymo ar kitos panašios paslaugos, nurodytos 1 dalies a ir d punktuose, apima tik paslaugas, teikiamas esant įtvirtintiems santykiams, kurie indėlininkui yra ypač svarbūs. Indėliams, nurodytiems a, c ir d punktuose, nustatomi reikšmingi teisiniai arba veiklos apribojimai, dėl kurių didesnių sumų atsiėmimas per 30 kalendorinių dienų nebūtų tikėtinas. Lėšos, viršijančios sumą, kurios reikia veiklos paslaugoms teikti, laikomos ne veiklos indėliais.
5. Indėliai, atsirandantys dėl korespondentinės bankininkystės ryšių arba pagrindinio finansų tarpininko paslaugų, nelaikomi veiklos indėliais ir jiems taikomas 100 % netenkamų pinigų srauto koeficientas.
6. Siekdama nustatyti 1 dalies c punkte nurodytus indėlius, kredito įstaiga turi manyti, kad yra įtvirtinti veiklos santykiai su ne finansiniu klientu, išskyrus terminuotuosius indėlius, taupomuosius indėlius ir per tarpininkus dedamus indėlius, kai laikomasi visų šių kriterijų:
a)
yra nustatyta, kad su sąskaita susijęs atlygis yra 5 baziniais punktais mažesnis už vyraujančią panašių savybių didmeninių indėlių normą, bet neturi būti neigiamas;
b)
indėlis laikomas specialiose sąskaitose, o su juo susijęs atlygis nustatomas nesukuriant ekonominių paskatų, dėl kurių indėlininkas indėlyje laikytų daugiau lėšų, negu reikia veiklos santykiams palaikyti;
c)
į tokią sąskaitą dažnai įskaitomi arba iš jos nuskaitomi esminiai sandoriai;
d)
laikomasi vieno iš šių kriterijų:
i)
ryšys su indėlininku tęsiasi bent 24 mėnesius;
ii)
indėlio tikslais naudojamasi bent 2 aktyviomis paslaugomis. Šios paslaugos gali būti tiesioginė arba netiesioginė prieiga prie nacionalinių arba tarptautinių mokėjimo paslaugų, vertybinių popierių prekybos arba saugojimo paslaugų.
Tik ta indėlio dalis, kuri būtina, kad būtų galima naudotis paslauga, kurios atžvilgiu indėlis yra šalutinis produktas, laikoma veiklos indėliu. Perteklius laikomas ne veiklos indėliu.
28 straipsnis
Su kitais įsipareigojimais susiję netenkamų pinigų srautai
1. Kredito įstaigos įsipareigojimų, kurie atsiranda dėl klientų, kurie yra ne finansiniai klientai, valstybės, centriniai bankai, daugiašaliai plėtros bankai, viešojo sektoriaus subjektai, kredito unijos, kurioms veiklos leidimą suteikė kompetentinga institucija, asmeninio investavimo bendrovės, arba klientų, kurie yra indėlių tarpininkai, indėlių, dalį, kuriai netaikomas 27 straipsnis, daugina iš 40 %.
Nukrypstant nuo pirmos pastraipos, kai toje pastraipoje paminėtiems įsipareigojimams pagal Direktyvą 94/19/EB arba Direktyvą 2014/49/EB taikoma indėlių garantijų sistema arba lygiavertė trečiosios valstybės indėlių garantijų sistema, jie dauginami iš 20 %.
2. Kredito įstaigos įsipareigojimus, kurie atsiranda dėl pačios įstaigos veiklos išlaidų, daugina iš 0 %.
3. Kredito įstaigos įsipareigojimus, kurie atsiranda dėl Reglamento (ES) Nr. 575/2013 192 straipsnio 2 ir 3 dalyje apibrėžtų užtikrintųjų skolinimo sandorių ir kapitalo rinkos veikiamų sandorių, kurių terminas sueina per 30 kalendorinių dienų, daugina iš:
a)
0 %, jeigu jie yra užtikrinti turtu, kuris pagal 10 straipsnį būtų laikomas 1 lygio turtu, išskyrus 10 straipsnio 1 dalies f punkte nurodytas itin aukštos kokybės padengtas obligacijas, arba jeigu skolintojas yra centrinis bankas;
b)
7 %, jeigu jie yra užtikrinti turtu, kuris būtų laikomas 10 straipsnio 1 dalies f punkte nurodytomis itin aukštos kokybės padengtomis obligacijomis;
c)
15 %, jeigu jie yra užtikrinti turtu, kuris pagal 11 straipsnį būtų laikomas 2A lygio turtu;
d)
25 %:
i)
jeigu jie yra užtikrinti 13 straipsnio 2 dalies g punkto i, ii arba iv papunkčiuose nurodytu turtu;
ii)
jeigu jie yra užtikrinti turtu, kuris pagal 10 ir 11 straipsnius nebūtų laikomas likvidžiuoju turtu, o skolintojas yra valstybės narės arba trečiosios valstybės, kurioje kredito įstaiga turi veiklos leidimą arba yra įsteigusi filialą, centrinė valdžia, viešojo sektoriaus subjektas arba daugiašalis plėtros bankas. Viešojo sektoriaus subjektai, kuriems taikoma tokia tvarka, yra tik tie, kurių rizikos koeficientas pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 116 straipsnio 4 ir 5 dalis yra 20 % arba mažesnis;
e)
35 %, jeigu jie yra užtikrinti 13 straipsnio 2 dalies g punkto iii arba v papunktyje nurodytų pakategorių turtu;
f)
50 %, jeigu jie užtikrinti:
i)
įmonių skolos vertybiniais popieriais, kurie pagal 12 straipsnio 1 dalies b punktą būtų laikomi 2B lygio turtu;
ii)
akcijomis, kurios pagal 12 straipsnio 1 dalies c punktą būtų laikomos 2B lygio turtu;
g)
100 %, jeigu jie yra užtikrinti turtu, kuris pagal II antraštinę dalį nebūtų laikomas likvidžiuoju turtu, išskyrus sandorius, kuriems taikomas šios dalies d punkto ii papunktis, arba jeigu skolintojas yra centrinis bankas.
4. Dėl užtikrinimo priemone padengtų apsikeitimo sandorių, kurių terminas sueina per ateinančias 30 dienų, susidaro netenkamų pinigų srautas, susijęs su pasiskolinto turto likvidumo vertės perviršiu, palyginti su paskolinto turto likvidumo verte, išskyrus atvejus, kai sandorio šalis yra centrinis bankas, tada taikomas 0 % netenkamų pinigų srauto koeficientas.
5. Atskirose sąskaitose laikomi užskaitos likučiai, susiję su nacionaliniais nuostatais nustatyta klientų apsaugos sistema, yra vertinami kaip gaunamų pinigų srautai pagal 32 straipsnį ir nėra įtraukiami į likvidųjį turtą.
6. Kredito įstaigos 100 % netenkamų pinigų srauto koeficientą taiko visiems vekseliams, obligacijoms ir kitiems kredito įstaigos išleistiems skolos vertybiniams popieriams, išskyrus atvejus, kai obligacijos parduodamos tik mažmeninėje rinkoje ir laikomos mažmeninėje sąskaitoje, ir tada tos finansinės priemonės gali būti vertinamos kaip atitinkamos kategorijos mažmeninis indėlis. Turi būti nustatyti apribojimai, kad tokių finansinių priemonių negalėtų įsigyti ir turėti ne mažmeniniai klientai.
29 straipsnis
Netenkamų pinigų srautai grupėje arba institucinėje užtikrinimo sistemoje
1. Nukrypstant nuo 31 straipsnio, kompetentingos institucijos gali kiekvienu atveju atskirai leisti taikyti mažesnį netenkamų pinigų srauto koeficientą nepanaudotoms kredito arba likvidumo priemonėms, kai įvykdytos visos šios sąlygos:
a)
yra priežasčių tikėtis mažesnio netenkamų pinigų srauto net ir tuo atveju, kai teikėjas susiduria ir su visos rinkos, ir su išskirtinėmis nepalankiausiomis sąlygomis;
b)
sandorio šalis yra kredito įstaigos patronuojančioji arba patronuojamoji įstaiga, kita tos pačios patronuojančiosios įstaigos patronuojamoji įmonė arba yra susijusi su įstaiga Tarybos direktyvos 83/349/EEB (10) 12 straipsnio 1 dalyje apibrėžtais santykiais, yra tos pačios Reglamento (ES) Nr. 575/2013 113 straipsnio 7 dalyje nurodytos institucinės užtikrinimo sistemos narė arba to reglamento 10 straipsnyje nurodyto tinklo ar bendradarbiavimo grupės centrinė įstaiga ar narė;
c)
mažesnis netenkamų pinigų srauto koeficientas netampa mažesnis už sandorio šalies taikomą gaunamų pinigų srauto koeficientą;
d)
kredito įstaiga ir sandorio šalis yra įsisteigusios toje pačioje valstybėje narėje.
2. Kompetentingos institucijos gali leisti nesilaikyti 1 dalies d punkte nustatytos sąlygos, kai taikomas Reglamento (ES) Nr. 575/2013 20 straipsnio 1 dalies b punktas. Tokiu atveju reikia atitikti šiuos papildomus objektyvius kriterijus:
a)
likvidumo teikėjo ir gavėjo likvidumo rizika yra nedidelė;
b)
tarp grupės subjektų yra teisiškai privalomų susitarimų ir įsipareigojimų, susijusių su nepanaudota kredito arba likvidumo linija;
c)
valdant likvidumo teikėjo likvidumo riziką tinkamai atsižvelgiama į likvidumo gavėjo likvidumo rizikos pobūdį.
Kai leidžiama taikyti tokį mažesnį netenkamų pinigų srauto koeficientą, kompetentinga institucija EBI praneša Reglamento (ES) Nr. 575/2013 20 straipsnio 1 dalies b punkte nurodyto proceso rezultatus. Kompetentinga institucija reguliariai tikrina, ar įvykdytos sąlygos, dėl kurių leidžiama taikyti tokius mažesnius netenkamų pinigų srauto koeficientus.
30 straipsnis
Papildomi netenkamų pinigų srautai
1. Užtikrinimo priemonei, išskyrus grynuosius pinigus ir 10 straipsnyje nurodytą turtą, kuria kredito įstaiga užtikrina Reglamento (ES) Nr. 575/2013 II priede išvardytas sutartis ir kredito išvestines priemones, taikomas 20 % papildomo netenkamo pinigų srauto koeficientas.
Užtikrinimo priemonei, kuri yra 10 straipsnio 1 dalies f punkte nurodytas turtas ir kuria kredito įstaiga užtikrina Reglamento (ES) Nr. 575/2013 II priede išvardytas sutartis ir kredito išvestines priemones, taikomas 10 % papildomo netenkamo pinigų srauto koeficientas.
2. Kredito įstaigos apskaičiuoja papildomą netenkamų pinigų srautą, susijusį su visomis sudarytomis sutartimis, dėl kurių sutartinių sąlygų, iš esmės pablogėjus kredito įstaigos kredito kokybei, per 30 kalendorinių dienų atsiranda papildomi netenkamų pinigų srautai arba prireikia papildomų užtikrinimo priemonių, ir apie tai praneša kompetentingoms institucijoms. Kredito įstaigos kompetentingoms institucijoms praneša apie šį netenkamų pinigų srautą ne vėliau negu tada, kai teikia ataskaitą pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 415 straipsnį. Kai kompetentingos institucijos mano, kad tokie netenkamų pinigų srautai yra reikšmingi galimų kredito įstaigos netenkamų pinigų srautų požiūriu, jos reikalauja, kad kredito įstaiga tokioms sutartims pridėtų papildomą netenkamų pinigų srautą, atitinkantį papildomų užtikrinimo priemonių poreikį arba netenkamus pinigų srautus, atsirandančius dėl iš esmės pablogėjusios kredito įstaigos kredito kokybės, t. y. įstaigos išorės kredito rizikos vertinimą sumažinus trimis laipsniais. Kredito įstaiga toms papildomoms užtikrinimo priemonėms arba netenkamų pinigų srautams turi taikyti 100 % netenkamų pinigų srauto koeficientą. Kredito įstaiga reguliariai peržiūri tokio esminio pablogėjimo mastą atsižvelgdama į tai, kas yra svarbu pagal jos sudarytas sutartis, ir savo atliktos peržiūros rezultatus praneša kompetentingoms institucijoms.
3. Kredito įstaiga prideda papildomą netenkamų pinigų srautą, atitinkantį užtikrinimo priemonių poreikį, kuris atsirastų dėl neigiamo rinkos scenarijaus poveikio kredito įstaigos išvestinių finansinių priemonių sandoriams, finansavimo sandoriams ir kitoms sutartims, jeigu jos reikšmingos. Šis skaičiavimas atliekamas pagal deleguotąjį aktą, kurį Komisija turės priimti pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 423 straipsnio 3 dalį.
4. Kredito įstaigos atsižvelgia į netenkamų pinigų srautų ir gaunamų pinigų srautų, kurių tikimasi per 30 kalendorinių dienų pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 II priede išvardytas sutartis, grynąją vertę, kaip nustatyta 21 straipsnyje. Rezultatą, susijusį su grynuoju netenkamų pinigų srautu, kredito įstaiga daugina iš 100 % netenkamų pinigų srauto koeficiento. Kredito įstaigos atlikdamos tokį skaičiavimą neįtraukia tų likvidumo reikalavimų, kurie atsirastų taikant 1, 2 ir 3 dalis.
5. Kredito įstaiga prideda papildomą netenkamų pinigų srautą, atitinkantį 100 % parduotų ir per 30 kalendorinių dienų pateiktinų skolintų vertybinių popierių arba kito skolinto turto rinkos vertės, išskyrus atvejus, kai kredito įstaigai nuosavybės teise priklauso pateiktini vertybiniai popieriai arba ji juos yra pasiskolinusi ir privalo grąžinti tik po 30 kalendorinių dienų, o vertybiniai popieriai nėra kredito įstaigų likvidžiojo turto dalis. Jeigu trumpoji pozicija yra padengta užtikrintų vertybinių popierių įsigijimo finansavimo sandoriu, kredito įstaiga daro prielaidą, kad trumpoji pozicija bus išlaikyta visą 30 kalendorinių dienų laikotarpį, o jai taikomas netenkamų pinigų srautas yra lygus 0 %.
6. Kredito įstaiga prideda papildomą netenkamų pinigų srautą, atitinkantį 100 %:
a)
kredito įstaigos turimo užtikrinimo priemonės perviršio, kurio bet kuriuo metu pagal sutartį gali pareikalauti sandorio šalis;
b)
užtikrinimo priemonės, kuri turi būti grąžinta sandorio šaliai per 30 kalendorinių dienų;
c)
užtikrinimo priemonės, kuri atitinka turtą, kuris taikant II antraštinę dalį būtų laikomas likvidžiuoju turtu, kuriuo būtų galima pakeisti turtą, atitinkantį turtą, kuris taikant II antraštinę dalį negalėtų būti laikomas likvidžiuoju turtu neturint kredito įstaigos pritarimo.
7. Indėliai, gauti kaip užtikrinimo priemonė, taikant 27 arba 29 straipsnį nelaikomi įsipareigojimais, tačiau atitinkamais atvejais jiems taikomos šio straipsnio 1-6 dalių nuostatos.
8. Kredito įstaigos nustato 100 % netenkamų pinigų srautą dėl netenkamų lėšų, susijusių su turtu užtikrintais vertybiniais popieriais, padengtomis obligacijomis ir kitomis struktūrizuotomis finansavimo priemonėmis, kurių terminas sueina per ateinančias 30 kalendorinių dienų, kai šias finansines priemones išleidžia pati kredito įstaiga, arba kredito įstaigos remiamos struktūrinio investavimo įmonės arba specialios paskirties įmonės.
9. Kredito įstaigos nustato 100 % netenkamų pinigų srautą dėl netenkamų lėšų, susijusių su turtu užtikrintais komerciniais vekseliais, struktūrinio investavimo įmonėmis, vertybinių popierių investavimo subjektais ir kitomis panašiomis tokio finansavimo priemonėmis. Šis 100 % netenkamų pinigų srauto koeficientas taikomas sumai termino suėjimo metu, turto, kuris gali būti potencialiai grąžintas, sumai arba reikalaujamai likvidumo sumai.
10. Tos 8 ir 9 dalyse nurodytų finansavimo programų dalies atžvilgiu kredito įstaigos, kurios yra susijusių likvidumo priemonių teikėjos, neturi dvigubai įskaityti sueinančio termino finansinės priemonės ir likvidumo priemonės, skirtos konsoliduotoms programoms.
11. Be užtikrinimo pasiskolintas turtas, kurio terminas sueina per 30 kalendorinių dienų, yra laikomas visiškai likviduojamu ir likvidžiajam turtui taikomas 100 % netenkamų pinigų srauto koeficientas, išskyrus atvejus, kai vertybiniai popieriai nuosavybės teise priklauso kredito įstaigai ir nesudaro kredito įstaigos likvidumo atsargos.
12. Kalbant apie pagrindinio finansų tarpininko paslaugas, kai kredito įstaiga yra finansavusi vieno kliento turtą, kuriuo viduje užskaito iš pasiskolinto turto pardavimą kito kliento vardu, tokiems sandoriams taikomas 50 % netenkamų pinigų srauto, susijusio su neapibrėžtuoju įsipareigojimu, koeficientas, nes, jeigu klientas atsiimtų savo turtą, kredito įstaiga gali privalėti rasti papildomų finansavimo šaltinių šioms pozicijoms padengti.
31 straipsnis
Netenkamų pinigų srautas pagal kredito ir likvidumo priemones
1. Taikant šį straipsnį turėtų būti laikoma, kad likvidumo priemonė reiškia bet kurią paskirtą nepanaudotą užtikrinimo priemonę, kuri būtų panaudota kliento skolos įsipareigojimams refinansuoti susidarius situacijoms, kai klientas negali tos skolos pratęsti finansų rinkose. Jos suma apskaičiuojama kaip kliento išleistos skolos suma, kuri dabar yra neapmokėta, kurios terminas sueina per 30 kalendorinių dienų ir kurios finansinis stabilumas yra sustiprintas ta priemone. Priemonės apibrėžtis netaikoma likvidumo priemonės daliai, kuria užtikrinta skola, kurios terminas nesueina per 30 kalendorinių dienų. Bet koks papildomas priemonės pajėgumas vertinamas kaip paskirta kredito priemonė, kurios susijęs panaudojimo rodiklis yra toks, koks nustatytas šiame straipsnyje. Bendrosios įmonėms skirtos apyvartinių lėšų priemonės bus klasifikuojamos ne kaip likvidumo priemonės, bet kaip kredito priemonės.
2. Kredito įstaigos su kredito ir likvidumo priemonėmis susijusius netenkamų pinigų srautus apskaičiuoja kredito ir likvidumo priemonių sumą daugindamos iš atitinkamų 3-5 dalyse nustatytų netenkamų pinigų srauto koeficientų. Su paskirtomis kredito ir likvidumo priemonėmis susiję netenkamų pinigų srautai nustatomi kaip procentinė didžiausios sumos, kurią galima panaudoti per 30 kalendorinių dienų, dalis atėmus bet kokį likvidumo reikalavimą, kuris pagal 23 straipsnį būtų taikytinas su prekybos finansavimo nebalansiniais straipsniais susijusiems produktams, ir atėmus bet kokią kredito įstaigai pateiktą užtikrinimo priemonę, įvertintą pagal 9 straipsnį, jeigu užtikrinimo priemonė atitinka visas šias sąlygas:
a)
kredito įstaiga gali ją pakartotinai panaudoti arba įkeisti;
b)
ji turima kaip likvidusis turtas, bet nepripažįstama likvidumo atsargos dalimi; ir
c)
ji nėra dalis turto, kurį išleido priemonės sandorio šalis arba vienas iš su ja susijusių subjektų.
Jeigu kredito įstaiga turi reikiamą informaciją, didžiausia pagal kredito ir likvidumo priemones panaudotina suma yra didžiausia suma, kurią galima panaudoti atsižvelgiant į sandorio šalies nuosavas prievoles arba į iš anksto nustatytą sutartinį panaudojimo tvarkaraštį, kurį įvykdyti reikia per 30 kalendorinių dienų.
3. Didžiausia suma, kurią galima panaudoti pagal nepanaudotas paskirtas kredito priemones ir nepanaudotas paskirtas likvidumo priemones per ateinančias 30 kalendorinių dienų, dauginama iš 5 %, jeigu jos priskiriamos mažmeninių indėlių pozicijos klasei.
4. Didžiausia suma, kurią galima panaudoti pagal nepanaudotas paskirtas kredito priemones per 30 kalendorinių dienų, dauginama iš 10 %, jeigu priemonės atitinka šiuos reikalavimus:
a)
jos nepriskiriamos mažmeninių indėlių pozicijos klasei;
b)
jos suteiktos klientams, kurie nėra finansiniai klientai, įskaitant ne finansų įmones, valstybes, centrinius bankus, daugiašalius plėtros bankus ir viešojo sektoriaus subjektus;
c)
jos suteiktos ne siekiant pakeisti kliento finansavimą tais atvejais, kai jis negali padengti savo finansavimo poreikių finansų rinkose.
5. Didžiausia suma, kurią galima panaudoti pagal nepanaudotas paskirtas likvidumo priemones per ateinančias 30 kalendorinių dienų, dauginama iš 30 %, jeigu priemonės atitinka 4 dalies a ir b punktuose nustatytas sąlygas, ir iš 40 %, jeigu jos suteiktos asmeninio investavimo bendrovėms.
6. Nepanaudota paskirta likvidumo priemonės, suteiktos SPPVPS siekiant, kad toks SPPVPS galėtų iš klientų, kurie nėra finansiniai klientai, įsigyti turtą, kuris nėra vertybiniai popieriai, suma dauginama iš 10 %, jeigu ji viršija dabar iš klientų įsigyto turto sumą ir kai didžiausia suma, kurią galima panaudoti, yra pagal sutartį apribota dabar įsigyto turto suma.
7. 16 straipsnyje paminėtos sistemos arba tinklo centrinė įstaiga iš 75 % netenkamų pinigų srauto koeficiento daugina kredito įstaigai narei paskirtą likvidumo finansavimą, kai tokia kredito įstaiga narė likvidumo finansavimą pagal 16 straipsnio 2 dalį gali laikyti likvidžiuoju turtu. 75 % netenkamų pinigų srauto koeficientas taikomas paskirtai pagrindinei likvidumo finansavimo sumai.
8. Kredito įstaiga didžiausią sumą, kurią galima panaudoti pagal kitas nepanaudotas paskirtas kredito priemones ir nepanaudotas paskirtas likvidumo priemones per 30 kalendorinių dienų, daugina iš atitinkamo netenkamų pinigų srauto koeficiento taip:
a)
40 % - kredito ir likvidumo priemonėms, suteiktoms kredito įstaigoms, ir kredito priemonėms, suteiktoms kitoms reguliuojamoms finansų įstaigoms, įskaitant draudimo ir investicines įmones, KIS arba uždarojo tipo investavimo subjektą;
b)
100 % - likvidumo priemonėms, kurias kredito įstaiga suteikė SPPVPS, išskyrus nurodytąsias 6 dalyje, ir susitarimams, pagal kuriuos įstaiga privalo pirkti turtą iš SPPVPS arba su juo įvykdyti apsikeitimo sandorį;
c)
100 % - kredito ir likvidumo priemonėms, skirtoms finansiniams klientams, nepaminėtiems a ir b punktuose ir 1-7 dalyse.
9. Nukrypstant nuo 1-8 dalių, kredito įstaigos, kurias įsteigė ir remia bent vienos valstybės narės centrinė arba regioninė valdžia, 3 ir 4 dalyse nustatytą tvarką gali taikyti kredito ir likvidumo priemonėms, kurios skatinamąsias paskolas teikiantiems skolininkams suteikiamos tik siekiant tiesiogiai arba netiesiogiai finansuoti skatinamąsias paskolas, jeigu tos paskolos atitinka 3 ir 4 dalyse nustatytus netenkamų pinigų srauto koeficientų reikalavimus.
Nukrypstant nuo 32 straipsnio 3 dalies g punkto, jeigu tokios skatinamosios paskolos suteikiamos per kitą kredito įstaigą kaip tarpininkę, kredito įstaigos gali taikyti simetrinį gaunamų pinigų srauto ir netenkamų pinigų srauto dydį.
Šioje dalyje paminėtos skatinamosios paskolos suteikiamos ne konkurso tvarka ir nesiekiant pelno tik tiems asmenims, kurie nėra finansiniai klientai, siekiant skatinti Sąjungos arba tos valstybės narės centrinės arba regioninės valdžios viešosios politikos tikslų įgyvendinimą. Šiomis priemonėmis galima pasinaudoti tik pateikus pagrįstai tikėtiną skatinamosios paskolos paraišką ir neviršijant tokioje paraiškoje nurodytos sumos, jeigu vėliau atsiskaitoma už išmokėtų lėšų panaudojimą.
10. Kredito įstaigos iš 100 % daugina bet kokius netenkamų pinigų srautus, susidarančius dėl įsipareigojimų, apmokėtinų per 30 kalendorinių dienų, išskyrus paminėtuosius 23-31 straipsniuose.
3 SKYRIUS
Gaunamų pinigų srautai
32 straipsnis
Gaunamų pinigų srautai
1. Gaunamų pinigų srautai vertinami per 30 kalendorinių dienų laikotarpį. Jie apima tik pagal sutartis gaunamų pinigų srautus, susijusius su nepradelstomis pozicijomis, kurių atžvilgiu kredito įstaiga neturi pagrindo tikėtis įsipareigojimų neįvykdymo per 30 kalendorinių dienų laikotarpį.
2. Gaunamų pinigų srautams taikomas 100 % gaunamų pinigų srauto koeficientas, visų pirma įskaitant šiuos gaunamų pinigų srautus:
a)
sumas, gautinas iš centrinių bankų ir finansinių klientų. Kalbant apie pastaruosius, visų pirma laikoma, kad 100 % gaunamų pinigų srauto koeficientas turėtų būti taikomas gaunamų pinigų srautams, susijusiems su šiais sandoriais:
i)
vertybinių popierių, kurių terminas sueina per 30 kalendorinių dienų;
ii)
Reglamento (ES) Nr. 575/2013 162 straipsnio 3 dalies antros pastraipos b punkte paminėtais prekybos finansavimo sandoriais, kurių likutinis terminas yra trumpesnis negu 30 kalendorinių dienų;
b)
sumos, gautinos iš akcijų, kurių pagrindu nustatomi pagrindiniai akcijų indeksai, jeigu nėra dvigubo skaičiavimo su likvidžiuoju turtu. Tos sumos apima lėšas, kurios pagal sutartis yra gautinos per 30 kalendorinių dienų, pavyzdžiui, dividendai pinigais iš akcijų, susijusių su tokiais pagrindiniais indeksais, arba pinigai, gautini iš tokių nuosavybės priemonių, kurios parduotos, bet už jas dar neatsiskaityta, jeigu tai pagal II antraštinę dalį nepripažįstama likvidžiuoju turtu.
3. Nukrypstant nuo 2 dalies, šioje dalyje nustatytiems gaunamų pinigų srautams taikomi šie reikalavimai:
a)
sumos, gautinos iš ne finansinių klientų, pagrindinio mokėjimo tikslais sumažinamos 50 % jų vertės arba atimant iš jų sutartinių įsipareigojimų tiems klientams, nustatytų teikiant finansavimą, sumą (taikomas didesnysis dydis). Taikant šį punktą, ne finansiniai klientai yra įmonės, valstybės, daugiašaliai plėtros bankai ir viešojo sektoriaus subjektai. Nukrypstant nuo nuostatų, kredito įstaigos, gavusios 31 straipsnio 9 dalyje nurodytą įsipareigojimą, kad galėtų išmokėti skatinamąją paskolą galutiniam gavėjui, arba gavusios panašų įsipareigojimą iš daugiašalio plėtros banko arba viešojo sektoriaus subjekto, gali atsižvelgti į gaunamų pinigų srautą neviršydamos netenkamų pinigų srauto sumos dydžio, kurį jos taiko atitinkamam įsipareigojimui suteikti tokias skatinamąsias paskolas;
b)
į sumas, gautinas pagal užtikrinto skolinimo sandorius ir sandorius kapitalo rinkoje, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 192 straipsnio 2 ir 3 punktuose, kurie užtikrinami likvidžiuoju turtu, neatsižvelgiama, jeigu jos neviršija likvidžiojo turto vertės pritaikius vertės mažinimą, kaip nustatyta II antraštinėje dalyje. Kalbant apie su likusia verte susijusias gautinas sumas arba gautinas sumas, užtikrintas turtu, kuris pagal II antraštinę dalį nelaikomas likvidžiuoju turtu, atsižvelgiama į visą tų sumų vertę. Gaunamų pinigų srautai neleidžiami, jeigu užtikrinimo priemonė naudojama trumpajai pozicijai pagal 30 straipsnio 5 dalį padengti;
c)
sumoms, gautinoms iš sutartinių sueinančio termino garantinės įmokos paskolų, užtikrintų nelikvidžiuoju turtu, gali būti taikomas 50 % gaunamų pinigų srauto koeficientas. Į tokius gaunamų pinigų srautus gali būti atsižvelgiama tik tuomet, jeigu kredito įstaiga nenaudoja užtikrinimo priemonės, kurią iš pat pradžių gavo teikdama paskolas, bet kokioms trumposioms pozicijoms padengti;
d)
gautinos sumos, kurioms jas skolinga kredito įstaiga taiko 27 straipsnį, išskyrus 27 straipsnio 3 dalyje nurodytus indėlius centrinėje įstaigoje, dauginamos iš atitinkamo simetrinio gaunamų pinigų srauto koeficiento. Kai atitinkamo koeficiento nustatyti negalima, taikomas 5 % gaunamų pinigų srauto koeficientas;
e)
dėl užtikrinimo priemone padengtų apsikeitimo sandorių, kurių terminas sueina per ateinančias 30 kalendorinių dienų, susidaro gaunamų pinigų srautas, susijęs su paskolinto turto likvidumo vertės perviršiu, palyginti su pasiskolinto turto likvidumo verte;
f)
jeigu užtikrinimo priemonė, gauta per atvirkštinio atpirkimo, vertybinių popierių skolinimosi ar užtikrinimo priemone padengtus apsikeitimo sandorius, kurių terminas sueina per 30 dienų, yra pakartotinai įkeičiama ir naudojama trumposioms pozicijoms, kurias galima pratęsti ilgesnį negu 30 dienų laikotarpį, padengti, kredito įstaiga laiko, kad tokie atvirkštinio atpirkimo arba vertybinių popierių skolinimosi sandoriai bus pratęsti ir nesusidarys jokie gaunamų pinigų srautai, taigi ji turi toliau dengti trumpąją poziciją arba atpirkti atitinkamus vertybinius popierius. Trumposios pozicijos apima tiek atvejus, kai turto ir įsipareigojimų suderinimo knygoje (angl. matched book) kredito įstaiga pardavė pasiskolintą vertybinį popierių per vienakryptį sandorį, sudarantį dalį prekybos arba apsidraudimo strategijos, tiek atvejus, kai kredito įstaiga atpirkimo sandorių turto ir įsipareigojimų suderinimo knygoje (angl. matched repo book) turi trumpąją pasiskolinto vertybinio popieriaus poziciją, t. y. pasiskolino vertybinį popierių tam tikram laikotarpiui ir tą vertybinį popierių paskolino ilgesniam laikotarpiui;
g)
į nepanaudotas kredito ar likvidumo priemones ir kitus iš subjektų, išskyrus centrinius bankus ir paminėtuosius 34 straipsnyje, gautus įsipareigojimus neatsižvelgiama. Į iš centrinio banko gaunamas nepanaudotas paskirtas likvidumo priemones, pagal 14 straipsnį pripažįstamas likvidžiuoju turtu, neatsižvelgiama kaip į gaunamų pinigų srautą;
h)
į sumas, gautinas iš pačios kredito įstaigos arba su ja susijusio subjekto išleistų vertybinių popierių, atsižvelgiama pagal jų grynąją vertę, o gaunamų pinigų srauto koeficientas yra taikomas toks, koks pagal šį straipsnį taikomas pagrindiniam turtui;
i)
į turtą su sutartyje nenurodytu galutiniu terminu atsižvelgiama taikant 20 % gaunamų pinigų srauto koeficientą, jeigu sutartyje leidžiama kredito įstaigai pasitraukti arba pareikalauti sumokėti sumą per 30 dienų.
4. 3 dalies a punktas netaikomas sumoms, gautinoms pagal užtikrinto skolinimo sandorius ir sandorius kapitalo rinkoje, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 192 straipsnio 2 ir 3 punktuose, kurie pagal II antraštinę dalį užtikrinami likvidžiuoju turtu, kaip nurodyta 3 dalies b punkte. Į gaunamų pinigų srautus, susidarančius atsiradus galimybei naudoti pagal teisės aktų reikalavimus siekiant apsaugoti kliento prekybos turtą atskirose sąskaitose laikomus likučius, visiškai atsižvelgiama, jeigu tie atskirai laikomi likučiai yra įtraukti į likvidųjį turtą, kaip apibrėžta II antraštinėje dalyje.
5. Per 30 kalendorinių dienų laikotarpį pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 II priede išvardytas sutartis tikėtini netenkamų ir gaunamų pinigų srautai yra apskaičiuojami pagal jų grynąsias vertes, kaip nurodyta 21 straipsnyje, ir, jeigu gaunama grynoji gaunamų pinigų srauto suma, ji dauginama iš 100 %.
6. Kredito įstaigos neatsižvelgia į jokius gaunamų pinigų srautus, susijusius su bet kokiu II antraštinėje dalyje paminėtu likvidžiuoju turtu, išskyrus su turtu susijusius mokėjimus, kurie neatspindimi turto rinkos vertėje.
7. Kredito įstaigos neatsižvelgia į gaunamų pinigų srautus, susijusius su bet kokiais naujai prisiimtais įsipareigojimais.
8. Kredito įstaigos atsižvelgia į gaunamų pinigų srautus, gautinus trečiosiose valstybėse, kuriose taikomi turto perleidimo apribojimai, arba išreikštus nekonvertuojamomis valiutomis, tik tiek, kiek jie atitinka netenkamų pinigų srautą atitinkamai trečiojoje valstybėje arba atitinkama valiuta.
33 straipsnis
Viršutinė gaunamų pinigų srautų riba
1. Kredito įstaigos gaunamų pinigų srautus pripažįsta tik iki 75 % visų netenkamų pinigų srautų, kaip apibrėžta 2 skyriuje, išskyrus atvejus, kai konkrečiam gaunamų pinigų srautui ši viršutinė riba netaikoma, kaip nurodyta 2, 3 arba 4 dalyje.
2. Gavusi išankstinį kompetentingos institucijos sutikimą, kredito įstaiga 1 dalyje nurodytos viršutinės ribos gali visiškai arba iš dalies netaikyti šiems gaunamų pinigų srautams:
a)
gaunamų pinigų srautams, kai teikėjas yra kredito įstaigos patronuojančioji įmonė arba patronuojamoji įmonė, kita tos pačios patronuojančiosios įmonės patronuojamoji įmonė arba yra susijęs su kredito įstaiga Direktyvos 83/349/EEB 12 straipsnio 1 dalyje apibrėžtais santykiais;
b)
gaunamų pinigų srautams, susijusiems su indėliais, laikomais kitose kredito įstaigose, įtrauktose į subjektų, kuriems gali būti taikoma Reglamento (ES) Nr. 575/2013 113 straipsnio 6 arba 7 dalyje nustatyta tvarka, grupę;
c)
26 straipsnyje nurodytiems gaunamų pinigų srautams, įskaitant gaunamų pinigų srautus, susidarančius dėl su hipotekos skolinimu susijusių paskolų arba 31 straipsnio 9 dalyje paminėtų skatinamųjų paskolų, arba gaunamų pinigų srautus, susijusius su daugiašaliais plėtros bankais arba viešojo sektoriaus subjektu, kurių atžvilgiu kredito įstaiga veikė kaip tarpininkė.
3. Gavusios išankstinį kompetentingos institucijos sutikimą, specializuotos kredito įstaigos gali gaunamų pinigų srautams netaikyti viršutinės ribos, kai jų pagrindinė veikla yra išperkamoji nuoma ir faktoringas, išskyrus 4 dalyje apibūdintą veiklą, ir laikomasi 5 dalyje nustatytų sąlygų.
4. Gavusios išankstinį kompetentingos institucijos sutikimą, specializuotos kredito įstaigos gaunamų pinigų srautams gali taikyti 90 % viršutinę ribą, kai laikomasi 5 dalyje nustatytų sąlygų, o jų pagrindinė veikla yra ši:
a)
motorinių transporto priemonių įsigijimo finansavimas;
b)
vartojimo kreditai, kaip apibrėžta Direktyvoje 2008/48/EB.
5. 3 dalyje paminėtos kredito įstaigos gaunamų pinigų srautams gali netaikyti viršutinės ribos, o 4 dalyje paminėtos įstaigos gali taikyti didesnę - 90 % - viršutinę ribą, jeigu jos laikosi šių sąlygų:
a)
verslo veiklos likvidumo rizika yra nedidelė atsižvelgiant į šiuos veiksnius:
i)
gaunamų pinigų srautų laikas sutampa su netenkamų pinigų srautų laiku;
ii)
individualiu lygmeniu kredito įstaiga nėra iš esmės finansuojama mažmeniniais indėliais;
b)
individualiu lygmeniu jų pagrindinės veiklos, nuodytos 3 arba 4 dalyje, rodiklis yra didesnis negu 80 % viso balanso;
c)
nukrypti leidžiančios nuostatos nurodomos metinėse ataskaitose.
Kompetentingos institucijos EBI praneša, kurioms specializuotoms kredito įstaigoms leista netaikyti viršutinės ribos arba kurioms leista taikyti aukštesnę viršutinę ribą, kartu pateikiant pagrindimą. EBI skelbia ir tvarko specializuotų kredito įstaigų, kurioms leista netaikyti viršutinės ribos arba taikyti aukštesnę viršutinę ribą, sąrašą. EBI gali prašyti pateikti patvirtinamuosius dokumentus.
6. Kompetentingai institucijai sutikus, 2, 3 ir 4 dalyse nustatytos išimtys pagal 2 straipsnio 3 dalies e punktą gali būti taikomos tiek individualiai, tiek konsoliduotai.
7. Kredito įstaigos savo grynųjų netenkamų pinigų srautų, kuriems taikoma gaunamų pinigų srautų viršutinė riba, sumą nustato pagal šio reglamento II priede nustatytą formulę.
34 straipsnis
Gaunamų pinigų srautai grupėje arba institucinėje užtikrinimo sistemoje
1. Nukrypstant nuo 32 straipsnio 3 dalies g punkto, kompetentingos institucijos gali kiekvienu atveju atskirai leisti taikyti didesnį gaunamų pinigų srauto koeficientą nepanaudotoms kredito ir likvidumo priemonėms, kai įvykdytos visos šios sąlygos:
a)
yra priežasčių tikėtis didesnio gaunamų pinigų srauto net ir tuo atveju, kai teikėjas susiduria su visos rinkos ir ypatingu scenarijų deriniu esant nepalankiausioms sąlygoms;
b)
sandorio šalis yra kredito įstaigos patronuojančioji arba patronuojamoji įmonė, kita tos pačios patronuojančiosios įmonės patronuojamoji įmonė, yra susijusi su kredito įstaiga Direktyvos 83/349/EEB 12 straipsnio 1 dalyje apibrėžtais santykiais, yra tos pačios Reglamento (ES) Nr. 575/2013 113 straipsnio 7 dalyje nurodytos institucinės užtikrinimo sistemos narė arba yra Reglamento (ES) Nr. 575/2013 10 straipsnyje nurodyto tinklo arba bendradarbiavimo grupės centrinė įstaiga ar tinklo narė;
c)
kai gaunamų pinigų srauto koeficientas yra didesnis negu 40 %, sandorio šalis, nukrypdama nuo 31 straipsnio, taiko atitinkamą simetrinį netenkamų pinigų srauto koeficientą;
d)
kredito įstaiga ir sandorio šalis yra įsisteigusios toje pačioje valstybėje narėje.
2. Kai kredito įstaiga ir kredito įstaiga, esanti sandorio šalimi, yra įsisteigusios skirtingose valstybėse narėse, kompetentingos institucijos gali leisti netaikyti 1 dalies d punkte nustatytos sąlygos, jeigu, kartu su 1 dalyje nustatytais kriterijais, yra įvykdyti šie papildomi objektyvūs a-c punktuose išvardyti kriterijai:
a)
likvidumo teikėjo ir gavėjo likvidumo rizika yra nedidelė;
b)
tarp grupės subjektų yra teisiškai privalomų susitarimų ir įsipareigojimų, susijusių su kredito arba likvidumo linija;
c)
valdant likvidumo teikėjo likvidumo riziką tinkamai atsižvelgta į likvidumo gavėjo likvidumo rizikos pobūdį.
Siekdamos nustatyti, ar įvykdyti šioje dalyje nustatyti papildomi kriterijai, kompetentingos institucijos veikia kartu ir išsamiai konsultuodamosi pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 20 straipsnio 1 dalies b punktą.
3. Kai 2 dalyje nustatyti papildomi kriterijai yra įvykdyti, likvidumo gavėjo kompetentingai institucijai leidžiama taikyti lengvatinį iki 40 % gaunamų pinigų srauto koeficientą. Tačiau norint taikyti bet kokį didesnį negu 40 % lengvatinį koeficientą, taikomą simetriškai, reikia gauti abiejų kompetentingų institucijų sutikimą.
Kai leidžiama taikyti didesnį negu 40 % lengvatinį gaunamų pinigų srauto koeficientą, kompetentingos institucijos EBI informuoja apie 2 dalyje nurodyto proceso rezultatus. Kompetentingos institucijos reguliariai peržiūri, ar tebevykdomos sąlygos, dėl kurių leista taikyti tokius didesnius gaunamų pinigų srautus.
IV ANTRAŠTINĖ DALIS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
35 straipsnis
Valstybių narių garantuojamo bankų turto tęstinumas
1. Kredito įstaigų išleistas turtas, kuriam suteikta valstybės narės centrinės valdžios garantija, 1 lygio turtu laikomas tik tada, kai garantija:
a)
maksimalios sumos atžvilgiu buvo suteikta arba ją suteikti maksimalios sumos atžvilgiu įsipareigota iki 2014 m. birželio 30 d.;
b)
yra tiesioginė, aiški, neatšaukiama ir besąlyginė garantija ir apima negebėjimo suėjus terminui sumokėti pagrindinės sumos ir palūkanų atvejus.
2. Kai garantas yra valstybės narės regioninė valdžia arba vietos valdžios institucija, garantuojamas turtas 1 lygio turtu laikomas tik tada, kai tokios regioninės valdžios arba vietos valdžios institucijos pozicijos pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 115 straipsnio 2 dalį yra laikomos jų centrinės valdžios pozicijomis, o garantija atitinka 1 dalyje nustatytus reikalavimus.
3. 1 ir 2 dalyse nurodytas turtas ir toliau laikomas 1 lygio turtu, kol galioja garantija, atitinkamai suteikta atitinkamam emitentui arba jo turtui ir kartkartėmis pataisoma arba pakeičiama. Kai emitento arba jo turto atžvilgiu suteiktos garantijos suma yra padidinama bet kuriuo metu po 2014 m. birželio 30 d., tik tokia dalis turto laikoma likvidžiuoju turtu, kokia buvo maksimali garantijos, įsipareigotos iki tos dienos, suma.
4. Šiame straipsnyje nurodytam turtui taikomi tokie pat reikalavimai, kokie pagal šį reglamentą taikomi 1 lygio turtui, kurį sudaro reikalavimai centrinei ar regioninei valdžiai, vietos valdžios institucijoms ar viešojo sektoriaus subjektams arba kuriam suteiktos jų garantijos, kaip nurodyta 10 straipsnio 1 dalies c punkte.
5. Kai kredito įstaigai arba jos turtui taikoma garantijų sistema, taikant šį straipsnį garantija laikoma visa sistema.
36 straipsnis
Valstybių narių remiamoms sumažėjusios vertės turto valdymo agentūroms taikoma pereinamojo laikotarpio nuostata
1. Iki 2023 m. gruodžio 31 d. 1 lygio turtu laikomos toliau išvardytų valstybių narių remiamų sumažėjusios vertės turto valdymo agentūrų išleistos pirmaeilės obligacijos:
a)
Nacionalinės turto valdymo agentūros (angl. National Asset Management Agency, NAMA), Airija;
b)
„Sociedad de Gestión de Activos Procedentes de la Reestructuración Bancaria, S.A“ (SAREB), Ispanija;
c)
agentūros „Bankų turto valdymo įmonė“ (angl. Bank Asset Management Company), įsteigtos pagal Slovėnijos Respublikos bankų stabilumo didinimo priemonių įstatymą, Slovėnija.
2. 1 dalyje nurodytam turtui taikomi tokie pat reikalavimai, kokie pagal šį reglamentą taikomi 1 lygio turtui, kurį sudaro reikalavimai centrinei ar regioninei valdžiai, vietos valdžios institucijoms ar viešojo sektoriaus subjektams arba kuriam suteiktos jų garantijos, kaip nurodyta 10 straipsnio 1 dalies c punkte.
37 straipsnis
Būsto paskolomis užtikrintam pakeitimui vertybiniais popieriais taikoma pereinamojo laikotarpio nuostata
1. Nukrypstant nuo 13 straipsnio, iki 2015 m. spalio 1 d. išleistos pakeitimo vertybiniais popieriais priemonės, kai pagrindinės pozicijos yra 13 straipsnio 2 dalies g punkto i papunktyje nurodytos būsto paskolos, laikomos 2B lygio turtu, jeigu jos atitinka visus 13 straipsnyje nustatytus reikalavimus, išskyrus 13 straipsnio 2 dalies g punkto i papunktyje nustatytus paskolos ir už ją įsigyto turto vertės santykio arba paskolos ir pajamų santykio reikalavimus.
2. Nukrypstant nuo 13 straipsnio, po 2015 m. spalio 1 d. išleistos pakeitimo vertybiniais popieriais priemonės, kai pagrindinės pozicijos yra 13 straipsnio 2 dalies g punkto i papunktyje nurodytos būsto paskolos, neatitinkančios tame papunktyje nustatytų vidutinių paskolos ir už ją įsigyto turto vertės santykio arba paskolos ir pajamų santykio reikalavimų, 2B lygio turtu laikomos iki 2025 m. spalio 1 d., jeigu pagrindinės pozicijos apima būsto paskolas, kurioms suteikimo metu nebuvo taikoma nacionalinė teisė, kuria reglamentuojamos paskolos ir pajamų santykio ribos, ir tokios būsto paskolos suteiktos bet kuriuo metu iki 2015 m. spalio 1 d.
38 straipsnis
Padengimo likvidžiuoju turtu rodiklio taikymo pereinamojo laikotarpio nuostata
1. Pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 460 straipsnio 2 dalį, 4 straipsnyje nustatytas padengimo likvidžiuoju turtu rodiklis pradedamas taikyti taip:
a)
60 % padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimas - nuo 2015 m. spalio 1 d.;
b)
70 % - nuo 2016 m. sausio 1 d.;
c)
80 % - nuo 2017 m. sausio 1 d.;
d)
100 % - nuo 2018 m. sausio 1 d.
2. Pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 412 straipsnio 5 dalį, valstybės narės arba kompetentingos institucijos gali reikalauti, kad jose veiklos leidimą gavusios kredito įstaigos arba tų kredito įstaigų pogrupis toliau taikytų didesnį (iki 100 %) padengimo likvidžiuoju turtu reikalavimą iki to laiko, kol pagal šį reglamentą bus visiškai nustatytas privalomas mažiausias 100 % standartas.
39 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Jis taikomas nuo 2015 m. spalio 1 d.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2014 m. spalio 10 d.