SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) 2015/2193
ze dne 25. listopadu 2015
o omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší ze středních spalovacích zařízení
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1386/2013/EU (4) (dále jen „akční program“) se uznává, že emise znečišťujících látek do ovzduší byly v posledních dekádách výrazně sníženy, ale že v mnoha částech Evropy představuje úroveň znečištění ovzduší stále problém a že občané Unie jsou opakovaně vystavováni látkám znečišťujícím ovzduší, jež mohou ohrozit jejich zdraví a dobré životní podmínky. V akčním programu se uvádí, že ekosystémy i nadále trpí nadměrnou depozicí dusíku a síry, které souvisí s emisemi z dopravy, neudržitelných zemědělských postupů a z výroby elektřiny. V mnoha oblastech v Unii úrovně znečištění ovzduší nadále překračují mezní hodnoty stanovené Unií a normy Unie týkající se kvality ovzduší stále nesplňují cíle stanovené Světovou zdravotnickou organizací.
(2)
S cílem zajistit zdravé životní prostředí pro všechny vyzývá akční program k tomu, aby byla opatření na místní úrovni doplněna vhodnou politikou na národní a unijní úrovni. Za tímto účelem je zapotřebí zejména zvýšit úsilí o dosažení plného souladu s právními předpisy Unie v oblasti kvality ovzduší a vymezit strategické cíle a opatření na období po roce 2020.
(3)
Podle vědeckých posudků zkracuje znečištění ovzduší průměrnou délku života občanů Unie o osm měsíců.
(4)
Emise znečišťujících látek ze spalování paliva ve středních spalovacích zařízeních nejsou na úrovni Unie regulovány, přestože stále více přispívají ke znečištění ovzduší, zejména v důsledku rozsáhlejšího využití biomasy jako paliva, což je podnětem pro politiky v oblasti klimatu a energetiky.
(5)
Spalování paliva v některých malých spalovacích zařízeních je upraveno prováděcími opatřeními přijatými na základě směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/125/ES (5). K vyplnění zbývající regulační mezery jsou naléhavě zapotřebí další opatření podle směrnice 2009/125/ES. Spalování paliva ve velkých spalovacích zařízeních upravuje od 7. ledna 2013 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU (6), přičemž do 31. prosince 2015 se pro velká spalovací zařízení podle čl. 30 odst. 2 směrnice 2010/75/EU nadále použije směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/80/ES (7).
(6)
Komise ve své zprávě Evropskému parlamentu a Radě ze dne 17. května 2013 o přezkumech provedených podle čl. 30 odst. 9 a článku 73 směrnice 2010/75/EU o průmyslových emisích, která se zaměřuje na emise z intenzivního chovu hospodářských zvířat a spalovacích zařízení, dospěla k závěru, že byl u spalování paliva ve středních spalovacích zařízeních prokázán jasný potenciál k nákladově efektivnímu snižování emisí do ovzduší.
(7)
Mezinárodní závazky Unie v oblasti znečištění ovzduší týkající se omezení acidifikace, eutrofizace, přízemního ozonu a emisí jemných částic byly dohodnuty v rámci Göteborského protokolu k Úmluvě o dálkovém znečišťování ovzduší přecházejícím hranice státu, který byl v roce 2012 upraven s cílem posílit stávající závazky týkající se snížení množství oxidu siřičitého, oxidů dusíku, amoniaku a těkavých organických sloučenin a zavést nové závazky týkající se snížení jemných částic (PM 2,5), kterého by mělo být dosaženo po roce 2020.
(8)
Komise ve svém sdělení Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů ze dne 18. prosince 2013 nazvaném „Program čisté ovzduší pro Evropu“ vyzývá k opatřením k omezení emisí látek znečišťujících ovzduší ze středních spalovacích zařízení, aby byl doplněn regulační rámec pro odvětví spalování. Program čisté ovzduší doplňuje agendu pro snížení znečištění do roku 2020, kterou stanoví sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu ze dne 21. září 2005 nazvané „Tematická strategie o znečišťování ovzduší“, a stanoví cíle v oblasti snížení dopadu znečištění na období do roku 2030. Za účelem dosažení všech těchto strategických cílů by měla být vytvořena regulatorní agenda, jejíž součástí budou také opatření k omezení emisí ze středních spalovacích zařízení.
(9)
Střední spalovací zařízení by měla být vyvíjena a provozována tak, aby podporovala energetickou účinnost. Tyto faktory i ekonomické faktory, technické možnosti a životní cyklus stávajících středních spalovacích zařízení by měly být zejména zohledňovány při renovaci nebo rozhodování o významných investicích do středních spalovacích zařízení.
(10)
S cílem zajistit, aby provoz středních spalovacích zařízení nevedl ke zhoršování kvality ovzduší, by opatření přijatá za účelem omezení emisí oxidu siřičitého, oxidů dusíku a tuhých znečišťujících látek do ovzduší neměla vést ke zvýšení emisí jiných znečišťujících látek, jako je oxid uhelnatý.
(11)
Střední spalovací zařízení, na které se již vztahují minimální požadavky platné v rámci celé Unie, jako jsou zařízení, na něž se vztahují pravidla pro agregaci podle kapitoly III směrnice 2010/75/EU nebo zařízení na spalování či spoluspalování pevného odpadu nebo kapalného odpadu, na něž se tedy vztahuje kapitola IV uvedené směrnice, by měla být z oblasti působnosti této směrnice vyňata.
(12)
Z oblasti působnosti této směrnice by měla být dále vyňata i některá další střední spalovací zařízení, a to na základě svých technických vlastností či využití při určitých činnostech.
(13)
Na střední spalovací zařízení spalující rafinérská paliva samostatně nebo s jinými palivy za účelem výroby energie v rámci rafinérií minerálních olejů a plynů a regenerační kotle v zařízeních na výrobu buničiny se vztahují emisní úrovně spojené s nejlepšími dostupnými technikami (BAT) stanovené v závěrech o BAT, které jsou již stanoveny ve směrnici 2010/75/EU, a proto by se na tato zařízení neměla tato směrnice vztahovat.
(14)
Tato směrnice by se měla vztahovat na spalovací zařízení, včetně propojení tvořeného dvěma či více novými středními spalovacími zařízeními, s celkovým jmenovitým tepelným příkonem 1 MW nebo vyšším a nižším než 50 MW. Jednotlivá spalovací zařízení s jmenovitým tepelným příkonem nižším než 1 MW by neměla být pro výpočet celkového jmenovitého tepelného příkonu propojení spalovacích zařízení zohledněna. S cílem předejít regulačním mezerám by se tato směrnice měla vztahovat rovněž na propojení tvořená novými středními spalovacími zařízeními, jejichž celkový jmenovitý tepelný příkon je 50 MW nebo vyšší, aniž je tím dotčena kapitola III směrnice 2010/75/EU.
(15)
K zajištění omezení emisí oxidu siřičitého, oxidů dusíku a prachu do ovzduší by střední spalovací zařízení měla být provozována pouze v případě, že jim bylo uděleno povolení nebo byla zaregistrována příslušným orgánem, a to na základě informací poskytnutých provozovatelem.
(16)
Za účelem omezení emisí do ovzduší ze středních spalovacích zařízení by tato směrnice měla stanovit mezní hodnoty emisí a požadavky pro monitorování.
(17)
Mezní hodnoty emisí stanovené v příloze II by se neměly vztahovat na střední spalovací zařízení nacházející se na Kanárských ostrovech, ve francouzských zámořských departementech a na Azorech a Madeiře, a to z důvodu technických a logistických problémů spojených s izolovanou polohou těchto zařízení. Dotčené členské státy by měly stanovit mezní hodnoty emisí pro tato zařízení s cílem snížit jejich emise do ovzduší a potenciální rizika pro lidské zdraví a životní prostředí.
(18)
Aby měla stávající střední spalovací zařízení dost času se technicky přizpůsobit novým požadavkům této směrnice, měly by se na tato zařízení vztahovat mezní hodnoty emisí až po uplynutí stanovené lhůty ode dne použitelnosti této směrnice.
(19)
S ohledem na některé zvláštní okolnosti v případě, kdy by uplatňování mezních hodnot emisí vedlo k neúměrně vysokým nákladům ve srovnání s přínosy pro životní prostředí, by měly mít členské státy možnost vyjmout střední spalovací zařízení používaná v naléhavých případech a provozovaná po omezenou dobu z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí stanovené v této směrnici.
(20)
S ohledem na omezení daná infrastrukturou, jimž čelí stávající střední spalovací zařízení, jež jsou součástí malých izolovaných soustav nebo izolovaných mikrosoustav, a s ohledem na potřebu usnadnit jejich vzájemné propojení, by mělo být těmto zařízením poskytnuto více času na přizpůsobení se mezním hodnotám emisí stanoveným v této směrnici.
(21)
S ohledem na celkové přínosy dálkového vytápění, jež přispívá ke snižování domácího používání paliv způsobujících vysoké úrovně znečistění vzduchu a ke zlepšení energetické účinnosti a snížení emisí CO2, by měly mít členské státy možnost poskytnout stávajícím středním spalovacím zařízením, která poskytují značné množství své užitečné výroby tepla do veřejné sítě pro dálkové vytápění, více času na přizpůsobení se mezním hodnotám emisí stanoveným v této směrnici.
(22)
S ohledem na nedávné investice do zařízení na biomasu zaměřené na větší využívání obnovitelných zdrojů energie, které již přinesly snížení emisí znečisťujících látek, a s ohledem na příslušný investiční cyklus, by měly mít členské státy možnost poskytnout těmto zařízením více času na přizpůsobení se mezním hodnotám stanoveným v této směrnici.
(23)
Vzhledem k zásadní roli plynových kompresorových stanic pro spolehlivost a bezpečný provoz vnitrostátních přepravních sítí pro přepravu plynu a s ohledem na specifická omezení spojená s jejich modernizací by měly mít členské státy možnost poskytnout středním spalovacím zařízením pohánějícím takové kompresorové stanice více času na přizpůsobení se mezním hodnotám emisí oxidů dusíku stanoveným v této směrnici.
(24)
Tato směrnice v souladu s článkem 193 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) není překážkou tomu, aby členské státy ponechaly v platnosti či zaváděly přísnější ochranná opatření. Tato opatření mohou být potřebná například v zónách nesplňujících normy kvality životního prostředí. V těchto případech by měly členské státy posoudit, zda je třeba uplatňovat přísnější mezní hodnoty emisí, než jsou požadavky stanovené v této směrnici jako součást rozvoje plánů kvality ovzduší podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES (8). Tato posouzení by měla zohlednit výsledek výměny informací o nejlepších výsledcích snižování emisí, jichž může být dosaženo za použití nejdostupnějších a nových technologií. Komise by měla tuto výměnu informací koordinovat mezi členskými státy, příslušnými průmyslovými odvětvími, včetně provozovatelů a poskytovatelů technologií, a nevládními organizacemi, včetně organizací na ochranu životního prostředí.
(25)
Členské státy by měly zajistit, aby v případě nedodržení požadavků této směrnice provozovatelé středních spalovacích zařízení přijali nezbytná opatření. Členské státy by měly zřídit systém pro kontrolu dodržování požadavků této směrnice ze strany středních spalovacích zařízení.
(26)
Pro zajištění účinného provádění a vymáhání této směrnice by měly být příslušné inspekce pokud možno koordinovány i s inspekcemi vyžadovanými podle jiných právních předpisů Unie.
(27)
Ustanovení této směrnice o přístupu k informacím týkajícím se jejího provádění by měla být uplatňována tak, aby se zajistil plný účinek směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES (9).
(28)
Aby se omezila zátěž pro malé a střední podniky provozující střední spalovací zařízení, měly by být administrativní požadavky na provozovatele týkající se poskytování informací, monitorování a podávání zpráv přiměřené a mělo by se předejít zdvojování, zároveň by však na jejich základě měl mít příslušný orgán možnost účinně ověřovat dodržování povinností.
(29)
K zajištění konzistentních a ucelených informací o provádění směrnice poskytnutých členskými státy a k podpoře výměny informací mezi členskými státy a Komisí by Komise měla ve spolupráci s Evropskou agenturou pro životní prostředí vytvořit elektronický nástroj k podávání zpráv, který by členské státy mohly zároveň využít pro účely podávání zpráv na vnitrostátní úrovni a pro správu údajů.
(30)
Komise by měla na základě aktuálních nejnovějších technologií posoudit potřebu pozměnit mezní hodnoty emisí stanovené v příloze II pro nová střední spalovací zařízení. V této souvislosti by měla Komise rovněž zvážit potřebu stanovit specifické mezní hodnoty emisí pro jiné znečišťující látky, jako je oxid uhelnatý, a případně minimálních norem energetické účinnosti.
(31)
Za účelem přizpůsobení se vědeckému a technickému pokroku by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU k úpravě ustanovení o posuzování shody uvedených v části 2 bodu 2 přílohy III. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(32)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení této směrnice a k zjednodušení a zpřehlednění povinností členských států podávat zprávy by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o určení technických formátů pro podávání zpráv. Uvedené pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (10).
(33)
Jelikož cílů tohoto nařízení, totiž zlepšení kvality životního prostředí a lidského zdraví, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich může být z důvodu jejich rozsahu a účinků lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou podle článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(34)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznané zejména v Listině základních práv Evropské unie (dále jen „listina“). Cílem této směrnice je především zajistit uplatňování článku 37 listiny o ochraně životního prostředí.
(35)
Členské státy se v souladu se Společným politickým prohlášením členských států a Komise o informativních dokumentech ze dne 28. září 2011 (11) zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými prvky směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních nástrojů přijatými za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu. V případě této směrnice považuje normotvůrce předložení těchto dokumentů za odůvodněné,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví pravidla pro omezení emisí oxidu siřičitého (SO2), oxidů dusíku (NOx) a prachu do ovzduší ze středních spalovacích zařízení s cílem snížit množství emisí do ovzduší a snížit případná rizika plynoucí z těchto emisí pro lidské zdraví a pro životní prostředí.
Tato směrnice stanoví rovněž pravidla pro monitorování emisí oxidu uhelnatého (CO).
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na spalovací zařízení o celkovém jmenovitém tepelném příkonu 1 MW a vyšším, avšak nižším než 50 MW (dále „střední spalovací zařízení“), a to bez ohledu na druh paliva, které používají.
2. Tato směrnice se vztahuje rovněž na propojení tvořená novými středními spalovacími zařízeními podle článku 4, včetně propojení, jejichž celkový jmenovitý tepelný příkon je 50 MW či vyšší, pokud takové propojení není spalovacím zařízením, na něž se vztahuje kapitola III směrnice 2010/75/EU.
3. Tato směrnice se nevztahuje na:
a)
spalovací zařízení, na něž se vztahuje kapitola III nebo kapitola IV směrnice 2010/75/EU;
b)
spalovací zařízení, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/68/ES (12);
c)
spalovací zařízení umístěná v rámci hospodářství s celkovým jmenovitým tepelným příkonem nepřevyšujícím 5 MW, v nichž se jako palivo používá výhradně nezpracovaný drůbeží hnůj ve smyslu čl. 9 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 (13);
d)
spalovací zařízení, ve kterých se plynné produkty spalování používají k přímému ohřevu, sušení nebo jakékoli jiné úpravě předmětů nebo materiálů;
e)
spalovací zařízení, ve kterých se plynné produkty spalování používají pro přímý plynový ohřev využívaný pro vytápění vnitřních prostor za účelem zlepšení podmínek na pracovišti;
f)
zařízení k dospalování určená k čištění odpadních plynů z průmyslových procesů spalováním, která nejsou provozována jako nezávislá spalovací zařízení;
g)
jakákoli technická zařízení používaná k pohonu vozidla, plavidla nebo letadla;
h)
plynové turbíny a plynové a naftové motory používané na těžebních plošinách;
i)
zařízení k regeneraci katalyzátorů pro katalytické štěpení;
j)
zařízení pro přeměnu sirovodíku na síru;
k)
reaktory používané v chemickém průmyslu;
l)
koksárenské baterie;
m)
ohřívače větru vysokých pecí;
n)
krematoria;
o)
spalovací zařízení spalující rafinérská paliva samostatně nebo s jinými palivy za účelem výroby energie v rámci rafinérií minerálních olejů a plynů;
p)
regenerační kotle v zařízeních na výrobu buničiny.
4. Tato směrnice se nevztahuje na výzkum, vývoj či zkušební činnosti v souvislosti se středními spalovacími zařízeními. Členské státy mohou pro uplatňování tohoto odstavce stanovit zvláštní podmínky.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„emisemi“ uvolňování látek ze spalovacího zařízení do ovzduší;
2)
„mezní hodnotou emisí“ přípustné množství látky obsažené v odpadních plynech ze spalovacího zařízení, které smí být vypuštěno do ovzduší v daném časovém období;
3)
„oxidy dusíku“ (NOx) oxid dusnatý a oxid dusičitý vyjádřené jako oxid dusičitý (NO2);
4)
„prachem“ částice jakéhokoli tvaru, struktury nebo hustoty rozptýlené v podmínkách místa odběru vzorku v plynném skupenství, které lze po odběru reprezentativního vzorku z analyzovaného plynu zachytit filtrací za vymezených podmínek a které zůstávají v prostoru před filtrem a po usušení za vymezených podmínek na filtru;
5)
„spalovacím zařízením“ jakékoli technické zařízení, v němž se paliva oxidují za účelem využití takto vyrobeného tepla;
6)
„stávajícím spalovacím zařízením“ spalovací zařízení uvedené do provozu před 20. prosincem 2018 nebo zařízení, pro něž bylo podle vnitrostátních právních předpisů uděleno povolení před 19. prosincem 2017, za předpokladu, že dané zařízení bude uvedeno do provozu nejpozději 20. prosince 2018;
7)
„novým spalovacím zařízením“ spalovací zařízení jiné než stávající spalovací zařízení;
8)
„motorem“ plynový motor, naftový motor nebo dvojpalivový motor;
9)
„plynovým motorem“ motor s vnitřním spalováním fungující na principu Ottova cyklu a využívající ke spalování paliva zážehového zapalování;
10)
„naftovým motorem“ motor s vnitřním spalováním fungující na principu Dieselova cyklu a využívající ke spalování paliva vznětového zapalování;
11)
„dvojpalivovým motorem“ motor s vnitřním spalováním využívající vznětového zapalování a fungující na principu Dieselova cyklu při spalování kapalných paliv a na principu Ottova cyklu při spalování plynných paliv;
12)
„plynovou turbínou“ jakýkoli rotující stroj, který přeměňuje tepelnou energii v mechanickou práci a který se skládá především z kompresoru, tepelného zařízení, ve kterém se palivo oxiduje za účelem ohřátí pracovního média, a turbíny; tento pojem zahrnuje plynové turbíny s otevřeným cyklem i s kombinovaným cyklem a plynové turbíny v režimu kombinované výroby elektřiny a tepla, a to ve všech případech jak s doplňkovým spalováním, tak bez něj;
13)
„malou izolovanou soustavou“ malá izolovaná soustava ve smyslu čl. 2 bodu 26 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES (14);
14)
„izolovanou mikrosoustavou“ izolovaná mikrosoustava ve smyslu čl. 2 bodu 27 směrnice 2009/72/ES;
15)
„palivem“ jakýkoli tuhý, kapalný nebo plynný spalitelný materiál;
16)
„rafinérským palivem“ pevný, kapalný nebo plynný hořlavý materiál z destilace a přeměny v rámci rafinace ropy, včetně rafinérského topného plynu, syntézního plynu, rafinérských olejů a ropného koksu;
17)
„odpadem“ odpad ve smyslu čl. 3 bodu 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES (15);
18)
„biomasou“:
a)
produkty, které sestávají z rostlinného materiálu pocházejícího ze zemědělství nebo lesnictví a které lze použít jako palivo za účelem získání jeho energetického obsahu;
b)
následující odpady:
i)
rostlinný odpad ze zemědělství nebo lesnictví;
ii)
rostlinný odpad z potravinářského průmyslu, pokud se vzniklé teplo opětovně použije;
iii)
rostlinný odpad z výroby čerstvé vlákniny a z výroby papíru z buničiny, pokud se spoluspaluje v místě výroby a vzniklé teplo se využije;
iv)
korkový odpad;
v)
dřevný odpad s výjimkou dřevného odpadu, který může obsahovat halogenované organické sloučeniny nebo těžké kovy v důsledku ošetření látkami na ochranu dřeva nebo nátěrovými hmotami, včetně zejména dřevného odpadu ze stavebnictví a z demolic;
19)
„plynovým olejem“:
a)
jakékoli kapalné palivo vyrobené z ropy kódů KN 2710 19 25, 2710 19 29, 2710 19 47, 2710 19 48, 2710 20 17 či 2710 20 19;
b)
jakékoli kapalné palivo vyrobené z ropy, z něhož se do teploty 250 °C vydestiluje s použitím metody ASTM D86 méně než 65 % objemových (včetně ztrát) a do teploty 350 °C nejméně 85 % objemových (včetně ztrát);
20)
„zemním plynem“ přirozeně se vyskytující metan s maximálním obsahem 20 % objemových inertů a dalších složek;
21)
„těžkým topným olejem“:
a)
jakékoli kapalné palivo vyrobené z ropy kódů KN 2710 19 51 až 2710 19 68, 2710 20 31, 2710 20 35 nebo 2710 20 39; nebo
b)
jakékoliv kapalné palivo vyrobené z ropy, jiné než plynový olej ve smyslu bodu 19, které v důsledku svého destilačního rozmezí náleží do kategorie těžkých olejů určených k použití jako palivo a z něhož se do teploty 250 °C vydestiluje s použitím metody ASTM D86 méně než 65 % objemových (včetně ztrát). Pokud není možno provést destilaci s použitím metody ASTM D86, pokládá se ropný produkt za těžký topný olej;
22)
„provozními hodinami“ doba vyjádřená v hodinách, během níž je spalovací zařízení v provozu a vypouští emise do ovzduší, s výjimkou doby uvádění zařízení do provozu a odstavování z provozu;
23)
„provozovatelem“ fyzická nebo právnická osoba, která provozuje nebo řídí spalovací zařízení, nebo pokud tak stanoví vnitrostátní právní předpisy, osoba, na kterou byla převedena rozhodující ekonomická pravomoc nad technickým fungováním zařízení;
24)
„zónou“ část území členského státu, která je tímto členským státem vymezena pro účely posouzení a řízení kvality ovzduší, a to v souladu se směrnicí 2008/50/ES.
Článek 4
Agregace
Propojení tvořené dvěma nebo více novými středními spalovacími zařízeními se pro účely této směrnice považuje za jediné střední spalovací zařízení a jejich jmenovité tepelné příkony se sčítají pro účely výpočtu celkového jmenovitého tepelného příkonu, pokud:
-
jsou odpadní plyny z těchto středních spalovacích zařízení odváděny společným komínem, nebo
-
by s přihlédnutím k technickým a ekonomickým faktorům odpadní plyny z těchto středních spalovacích zařízení podle posouzení příslušného orgánu mohly být odváděny společným komínem.
Článek 5
Povolení a registrace
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby žádné nové střední spalovací zařízení nebylo provozováno bez povolení nebo registrace.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby od 1. ledna 2024 žádné stávající střední spalovací zařízení se jmenovitým tepelným příkonem vyšším než 5 MW nebylo provozováno bez povolení nebo registrace.
Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby od 1. ledna 2029 žádné stávající střední spalovací zařízení se jmenovitým tepelným příkonem nepřevyšujícím 5 MW nebylo provozováno bez povolení nebo registrace.
3. Členské státy stanoví postup pro udělování povolení nebo registraci podle toho, o jaké střední spalovací zařízení se jedná. Tento postup zahrnuje alespoň povinnost provozovatele informovat příslušný orgán o provozování středního spalovacího zařízení či o záměru takové zařízení provozovat a poskytnout alespoň informace uvedené v příloze I.
4. Příslušný orgán provede registraci nebo zahájí postup udělování povolení střednímu spalovacímu zařízení do jednoho měsíce od poskytnutí informace uvedené v odstavci 3 provozovatelem. Příslušný orgán informuje provozovatele o takové registraci či zahájení postupu udělování povolení.
5. Příslušný orgán vede rejstřík informací o každém středním spalovacím zařízení včetně informací uvedených v příloze I a informací obdržených podle článku 9. Stávající střední spalovací zařízení se zařadí v souladu s touto směrnicí do rejstříku ode dne registrace nebo ode dne, kdy obdrží povolení. Příslušný orgán zpřístupní informace uvedené v rejstříku veřejnosti, mimo jiné prostřednictvím internetu, v souladu se směrnicí 2003/4/ES.
6. Aniž je dotčena povinnost středních spalovacích zařízení mít povolení nebo být zaregistrován, mohou členské státy zahrnout požadavky pro některé kategorie středních spalovacích zařízení do obecně závazných pravidel. Přijmou-li se obecně závazná pravidla, může povolení nebo registrace jednoduše zahrnovat odkaz na tato pravidla.
7. V případě středních spalovacích zařízení, která jsou součástí zařízení, na něž se vztahuje kapitola II směrnice 2010/75/EU, se požadavky tohoto článku považují za splněné, jsou-li v souladu s uvedenou směrnicí.
8. Jakékoli povolení udělené nebo jakoukoli registraci provedenou podle jiných vnitrostátních nebo unijních právních předpisů lze kombinovat s povolením nebo registrací vyžadovanými podle odstavce 1, jakožto jediné povolení nebo jedinou registraci, pokud toto jediné povolení nebo tato jediná registrace obsahuje informace vyžadované podle tohoto článku.
Článek 6
Mezní hodnoty emisí
1. Aniž je případně dotčena kapitola II směrnice 2010/75/EU, použijí se pro střední spalovací zařízení mezní hodnoty emisí, které stanoví příloha II této směrnice.
Mezní hodnoty emisí stanovené v příloze II se nevztahují na střední spalovací zařízení nacházející se na Kanárských ostrovech, ve francouzských zámořských departementech a na Azorech a Madeiře. Dotčené členské státy stanoví mezní hodnoty emisí pro tato zařízení s cílem snížit jejich emise do ovzduší a potenciální rizika pro lidské zdraví a životní prostředí.
2. Počínaje dnem 1. ledna 2025 nesmí emise SO2, NOx a prachu ze stávajícího středního spalovacího zařízení s jmenovitým tepelným příkonem vyšším než 5 MW do ovzduší překročit mezní hodnoty emisí stanovené v tabulkách 2 a 3 části 1 přílohy II.
Počínaje dnem 1. ledna 2030 nesmí emise SO2, NOx a prachu ze stávajícího středního spalovacího zařízení s jmenovitým tepelným příkonem nepřevyšujícím 5 MW do ovzduší překročit mezní hodnoty emisí stanovené v tabulkách 1 a 3 části 1 přílohy II.
3. Členské státy mohou z dodržování mezních hodnot emisí stanovených v tabulkách 1, 2, a 3 části 1 přílohy II vyjmout stávající střední spalovací zařízení, jejichž roční provoz v klouzavém průměru za období pěti let nepřesahuje 500 provozních hodin ročně.
Členské státy mohou limit uvedený v prvním pododstavci zvýšit až na 1 000 provozních hodin v těchto naléhavých případech nebo za těchto mimořádných okolností:
-
pro záložní výrobu elektřiny na propojených ostrovech pro případ přerušení hlavní dodávky elektřiny na ostrov,
-
u středních spalovacích zařízení používaných pro výrobu tepla v případě výjimečně chladného počasí.
Ve všech případech uvedených v tomto odstavci se pro zařízení spalující pevná paliva použije mezní hodnota emisí prachu 200 mg/Nm3.
4. Stávající střední spalovací zařízení, která jsou součástí malých izolovaných soustav a izolovaných mikrosoustav, musí splňovat mezní hodnoty emisí stanovené v tabulkách 1, 2 a 3 části 1 přílohy II ode dne 1. ledna 2030.
5. Do 1. ledna 2030 mohou členské státy z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí stanovené v příloze II vyjmout stávající střední spalovací zařízení s jmenovitým tepelným příkonem vyšším než 5 MW, pokud je alespoň 50 % užitného tepla vyrobeného daným zařízením na základě klouzavého průměru za období pěti let dodáváno v podobě páry či horké vody do veřejné sítě dálkového vytápění. V případě takového vynětí nesmí mezní hodnoty emisí stanovené příslušným orgánem přesáhnout 1 100 mg/Nm3 pro SO2 a 150 mg/Nm3 pro prach.
Do 1. ledna 2030 mohou členské státy z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí pro prach stanovené v příloze II této směrnice vyjmout střední spalovací zařízení na pevnou biomasu jako hlavní palivo, jež se nacházejí v zónách, v nichž je podle posouzení na základě směrnice 2008/50/ES dosaženo souladu s mezními hodnotami uvedené směrnice. V případě takového vynětí nesmí mezní hodnoty emisí stanovené příslušným orgánem přesáhnout 150 mg/Nm3 pro prach.
Příslušný orgán v každém případě zajistí, aby nedošlo k závažnému znečištění a aby bylo celkově dosaženo vysoké úrovně ochrany životního prostředí.
6. Do 1. ledna 2030 mohou členské státy z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí NOx stanovené v tabulce 3 části 1 přílohy II vyjmout stávající střední spalovací zařízení s jmenovitým tepelným příkonem vyšším než 5 MW, která jsou používána k pohonu plynových kompresorů nezbytných pro zajištění bezpečnosti vnitrostátních plynárenských přepravních soustav
7. Počínaje dnem 20. prosince 2018 nesmí emise SO2, NOx a prachu z nového středního spalovacího zařízení do ovzduší překročit mezní hodnoty emisí stanovené v části 2 přílohy II.
8. Členské státy mohou z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí stanovené v části 2 přílohy II vyjmout nová střední spalovací zařízení, jejichž roční provoz v klouzavém průměru za období tří let nepřesahuje 500 provozních hodin ročně. V případě takového vynětí se pro zařízení spalující pevná paliva použije mezní hodnota emisí prachu 100 mg/Nm3.
9. V zónách nebo částech zón, které nesplňují mezní hodnoty pro kvalitu ovzduší stanovené ve směrnici 2008/50/ES, posoudí členské státy v rámci vypracovávání plánů kvality ovzduší podle článku 23 směrnice 2008/50/ES pro jednotlivá střední spalovací zařízení v těchto zónách nebo částech zón potřebu použít přísnější mezní hodnoty emisí, než jaké jsou stanoveny v této směrnici, pokud by uplatnění těchto mezních hodnot emisí účinně přispělo k zjevnému zlepšení kvality ovzduší, přičemž zohlední výsledky výměny informací podle odstavce 10 tohoto článku.
10. Komise koordinuje s členskými státy, dotčenými odvětvími a nevládními organizacemi výměnu informací o úrovních emisí, jichž může být dosaženo za použití nejdostupnějších a nově vznikajících technologií, a o souvisejících nákladech.
Komise zveřejní výsledky této výměny informací.
11. Příslušný orgán může na dobu nejvýše šesti měsíců udělit výjimku z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí pro SO2 stanovené v odstavcích 2 a 7 pro takové střední spalovací zařízení, které běžně používá palivo s nízkým obsahem síry, pokud provozovatel nemůže uvedené mezní hodnoty emisí dodržet z důvodu přerušení dodávky paliva s nízkým obsahem síry, které je způsobeno vážným nedostatkem tohoto paliva.
Členské státy musí o každé výjimce udělené podle prvního pododstavce uvědomit do jednoho měsíce od jejího udělení Komisi.
12. Příslušný orgán může udělit výjimku z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí stanovené v odstavcích 2 a 7 v případě, že je střední spalovací zařízení používající pouze plynné palivo nuceno výjimečně používat jiná paliva z důvodu náhlého přerušení dodávky plynu, a muselo by z tohoto důvodu být vybaveno sekundárním čisticím zařízením. Doba, na niž lze tuto výjimku udělit, nesmí překročit deset dnů, kromě případů, kdy provozovatel příslušnému orgánu doloží, že je odůvodněná delší doba.
Členské státy musí o každé výjimce udělené podle prvního pododstavce uvědomit do jednoho měsíce od jejího udělení Komisi.
13. U středního spalovacího zařízení, které současně používá dva nebo více druhů paliv, se mezní hodnoty emisí pro každou znečišťující látku vypočítají takto:
a)
každému jednotlivému palivu se přiřadí příslušná mezní hodnota emisí, jak stanoví příloha II;
b)
určí se vážená mezní hodnota emisí jednotlivých druhů paliv, a to tak, že se jednotlivá mezní hodnota emisí uvedená v písmenu a) vynásobí tepelným příkonem každého paliva a tento součin se vydělí součtem tepelných příkonů všech paliv; a
c)
vážené mezní hodnoty emisí pro jednotlivá paliva se sečtou.
Článek 7
Povinnosti provozovatele
1. Členské státy zajistí, aby provozovatel prováděl monitorování emisí alespoň v rozsahu vymezeném v části 1 přílohy III.
2. U středních spalovacích zařízení používajících více druhů paliv se monitorování emisí provádí při spalování paliva nebo palivové směsi s pravděpodobně nejvyšší hodnotou emisí a v době, která je s ohledem na běžné provozní podmínky reprezentativní.
3. Provozovatel vede záznamy o veškerých výsledcích monitorování a tyto záznamy zpracovává tak, aby bylo možné ověřit dodržení mezních hodnot emisí v souladu s pravidly stanovenými v části 2 přílohy III.
4. U středních spalovacích zařízení, která pro splnění mezních hodnot emisí používají sekundární čisticí zařízení, provozovatel vede záznamy nebo zapisuje informace, které prokazují účinný nepřetržitý provoz tohoto zařízení.
5. Provozovatel středního spalovacího zařízení je povinen uchovávat tyto doklady:
a)
povolení nebo doklad o registraci, kterou provedl příslušný orgán, a případně i jeho aktualizovanou verzi a související informace;
b)
výsledky monitorování a informace podle odstavců 3 a 4;
c)
případně záznam o počtu provozních hodin, jak je uvedeno v čl. 6 odst. 3 a 8;
d)
záznam o typu a množství paliv používaných v zařízení a o všech případech špatného fungování nebo poruchách sekundárního čisticího zařízení;
e)
záznam o případech nedodržení mezních hodnot emisí a o přijatých opatřeních, jak jsou uvedena v odstavci 7.
Údaje a informace uvedené v prvním pododstavci písm. b) až e) se uchovávají po dobu alespoň šesti let.
6. Provozovatel poskytne příslušnému orgánu na jeho žádost bez zbytečného prodlení údaje a informace uvedené v odstavci 5. Příslušný orgán může takovou žádost předložit za účelem kontroly dodržování požadavků této směrnice. Příslušný orgán tuto žádost předloží, pokud žadatel z řad veřejnosti požádá o přístup k údajům nebo informacím uvedeným v odstavci 5.
7. V případě nedodržení mezních hodnot emisí stanovených v příloze II přijme provozovatel nezbytná opatření s cílem zjednat v nejkratší možné době nápravu, aniž jsou dotčena opatření požadovaná na základě článku 8. Členské státy stanoví pravidla pro způsob, četnost a formát podávání informací o případech nedodržení mezních hodnot emisí, které mají předávat provozovatelé příslušnému orgánu.
8. Provozovatel poskytne příslušnému orgánu veškerou nezbytnou pomoc při jakékoli inspekci a prohlídce na místě, při odebírání vzorků a při shromažďování veškerých informací, které jsou pro plnění jeho povinností v rámci této směrnice nezbytné.
9. Provozovatel uvádí do provozu a odstavuje střední spalovací zařízení v co nejkratší možné době.
Článek 8
Kontrola dodržování
1. Členské státy zajistí, aby platné hodnoty, jež se monitorují podle přílohy III, nepřekročily mezní hodnoty emisí stanovené v příloze II.
2. Členské státy zřídí účinný systém založený na inspekcích v oblasti životního prostředí nebo jiných opatřeních ke kontrole dodržování požadavků této směrnice.
3. V případě nedodržení požadavků směrnice zajistí členské státy, aby navíc k opatřením přijatým provozovatelem podle čl. 7 odst. 7 příslušný orgán vyžadoval od provozovatele přijetí veškerých nezbytných opatření k bezodkladnému zjednání nápravy.
Pokud nedodržení požadavků směrnice způsobí závažné zhoršení kvality místního ovzduší a dokud není zjednána náprava, provoz středního spalovacího zařízení se pozastaví.
Článek 9
Změny na středních spalovacích zařízeních
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby provozovatel informoval bezodkladně příslušný orgán o každé plánované změně středního spalovacího zařízení, která by ovlivnila platné mezní hodnoty emisí.
Příslušný orgán povolení nebo případně registraci odpovídajícím způsobem aktualizuje.
Článek 10
Příslušné orgány
Členské státy určí orgány příslušné pro plnění povinností vyplývajících z této směrnice.
Článek 11
Podávání zpráv
1. Do 1. října 2026 a do 1. října 2031 členské státy předloží Komisi zprávu obsahující kvalitativní a kvantitativní informace o provádění této směrnice, všechna přijatá opatření, jimiž bylo ověřeno, zda jsou střední spalovací zařízení provozována v souladu s touto směrnicí, a všechna opatření přijatá za účelem jejího vymáhání.
První zpráva podle prvního pododstavce musí obsahovat odhadované množství celkových ročních emisí SO2, NOx a prachu ze středních spalovacích zařízení s rozdělením podle typu zařízení, druhu paliva a třídy kapacity.
2. Do 1. ledna 2021 členské státy rovněž Komisi předloží zprávu o odhadovaném množství celkových ročních emisí CO a všechny dostupné informace týkající se koncentrace emisí CO ze středních spalovacích zařízení s rozdělením podle druhu paliva a třídy kapacity.
3. Pro účely podávání zpráv podle odstavců 1 a 2 poskytne Komise členským státům elektronický nástroj k podávání zpráv.
Komise prostřednictvím prováděcích aktů stanoví technické formáty pro podávání zpráv, aby se zjednodušily a zpřehlednily povinnosti členských států v souvislosti s poskytováním informací podle odstavců 1 a 2 tohoto článku. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 15.
4. Komise do dvanácti měsíců od obdržení zpráv od členských států v souladu s odstavcem 1 tohoto článku a se zohledněním informací zpřístupněných v souladu s čl. 6 odst. 11 a 12 předloží souhrnnou zprávu Evropskému parlamentu a Radě.
5. Při plnění povinností podle odstavců 3 a 4 je Komisi nápomocna Evropská agentura pro životní prostředí.
Článek 12
Přezkum
1. Do 1. ledna 2020 Komise přezkoumá pokrok, pokud jde o energetickou účinnost středních spalovacích zařízení, a posoudí přínosy stanovení norem minimální energetické účinnosti v souladu s nejlepšími dostupnými technikami.
2. Do 1. ledna 2023 posoudí Komise na základě aktuálních nejnovějších technologií nezbytnost přezkumu ustanovení, pokud jde o zařízení tvořící součást malých izolovaných soustav a izolovaných mikrosoustav, jakož i části 2 přílohy II.
V rámci tohoto přezkumu Komise rovněž posoudí, zda je u některých nebo u všech typů středních spalovacích zařízení zapotřebí regulovat emise CO.
Poté by měl být přezkum proveden každých deset let a jeho součástí by mělo být i posouzení toho, zda je vhodné stanovit přísnější mezní hodnoty emisí, zejména pro nová střední spalovací zařízení.
3. Komise předloží zprávu o výsledcích těchto přezkumů podle odstavců 1 a 2 Evropskému parlamentu a Radě a případně k ní připojí legislativní návrh.
Článek 13
Změny příloh
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 14 za účelem přizpůsobení části 2 bodu 2 přílohy III vědeckému a technickému pokroku.
Článek 14
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je Komisi svěřena za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 13 je svěřena Komisi na dobu pěti let od 18. prosince 2015. Komise vypracuje zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 13 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie, nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci podle článku 13 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 15
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený čl. 75 odst. 1 směrnice 2010/75/EU. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
3. Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise návrh prováděcího aktu nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 16
Sankce
Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních právních předpisů přijatých na základě této směrnice a přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí Komisi uvedené sankce a opatření nejpozději do 19. prosince 2017 a neprodleně jí oznámí všechny následné změny, které se jich dotýkají.
Článek 17
Provedení ve vnitrostátním právu
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 19. prosince 2017. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 18
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 19
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 25. listopadu 2015.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA (ES) 2015/2193
2015 m. lapkričio 25 d.
dėl tam tikrų teršalų, išmetamų į orą iš vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių, kiekio apribojimo
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 192 straipsnio 1 dalį,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę (2),
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (3),
kadangi:
(1)
Europos Parlamento ir Tarybos sprendime Nr. 1386/2013/ES (4) (Veiksmų programa) pripažįstama, kad į orą išmetamų teršalų kiekis per pastaruosius dešimtmečius smarkiai sumažintas, tačiau oro taršos lygis daugelyje Europos regionų tebėra per didelis ir orą teršiančios medžiagos tebekelia potencialią grėsmę Sąjungos piliečių sveikatai ir gerovei. Veiksmų programoje pažymima, kad ekosistemos ir toliau kenčia dėl per didelio kiekio azoto ir sieros iškritų, išmetamų transporto sektoriuje, taip pat vykdant netausią žemės ūkio veiklą ir gaminant elektros energiją. Oro taršos lygiai daugelyje Sąjungos vietovių vis dar neatitinka Sąjungos nustatytų normų ir Sąjungos oro kokybės standartai vis dar neatitinka Pasaulio sveikatos organizacijos nustatytų tikslų;
(2)
siekiant užtikrinti visiems sveiką aplinką Veiksmų programoje raginama vietos priemones papildyti adekvačia nacionalinio ir Sąjungos lygmens politika. Joje reikalaujama visų pirma sustiprinti pastangas siekiant visapusiškos atitikties Sąjungos oro kokybės teisės aktų nuostatoms ir nustatyti laikotarpio po 2020 m. strateginius tikslus ir veiksmus;
(3)
mokslinių vertinimų duomenimis, dėl oro taršos Sąjungos piliečių gyvenimo trukmė sutrumpėja vidutiniškai aštuoniais mėnesiais;
(4)
iš vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių išmetamų teršalų kiekis Sąjungos lygmeniu apskritai nėra reglamentuojamas, nors dėl šių teršalų oro tarša vis labiau didėja, kadangi kurui vis dažniau naudojama biomasė, kaip skatinama kovos su klimato kaita ir energetikos politikos nuostatomis;
(5)
kuro deginimas tam tikruose mažuose kurą deginančiuose įrenginiuose ir prietaisuose reglamentuojamas Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2009/125/EB (5) nurodytomis įgyvendinimo priemonėmis. Tačiau siekiant panaikinti likusią reglamentavimo spragą reikia skubių papildomų priemonių pagal Direktyvą 2009/125/EB. Kuro deginimas dideliuose kurą deginančiuose įrenginiuose nuo 2013 m. sausio 7 d. reglamentuojamas Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/75/ES (6), o Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/80/EB (7) iki 2015 m. gruodžio 31 d. tebetaikoma dideliems kurą deginantiems įrenginiams, kuriems taikoma Direktyvos 2010/75/ES 30 straipsnio 2 dalis;
(6)
Komisija savo 2013 m. gegužės 17 d. ataskaitoje Europos Parlamentui ir Tarybai dėl intensyviosios gyvulininkystės išskiriamų ir kurą deginančių įrenginių išmetamų teršalų peržiūrų, atliktų pagal Direktyvos 2010/75/ES dėl pramoninių išmetamų teršalų 30 straipsnio 9 dalį ir 73 straipsnį, priėjo išvados, kad akivaizdžiai įrodyta, jog galima ekonomiškai efektyviai sumažinti oro teršalų, išmetamų deginant kurą vidutinio dydžio kurą deginančiuose įrenginiuose, kiekį;
(7)
Sąjungos tarptautiniai su oro tarša susiję įpareigojimai dėl rūgštėjimo, eutrofikacijos, pažemio ozono ir išmetamų kietųjų dalelių kiekio mažinimo yra sutarti pagal Tolimųjų tarpvalstybinių oro teršalų pernašų konvencijos Geteborgo protokolą, kuris 2012 m. iš dalies pakeistas sugriežtinant išmetamo sieros dioksido, azoto oksidų, amoniako ir lakiųjų organinių junginių kiekio mažinimo įsipareigojimus ir įtraukiant naujus išmetamų smulkių kietųjų dalelių (KD 2,5) kiekio mažinimo įsipareigojimus, įvykdytinus po 2020 m.;
(8)
Komisijos komunikate 2013 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Europos švaraus oro programa“ raginama imtis veiksmų siekiant kontroliuoti orą teršiančių medžiagų, išmetamų iš vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių, kiekį ir taip užpildyti kurą deginančių įrenginių sektoriaus reglamentavimo sistemos spragą. Švaraus oro programa papildomas 2020 m. taršos mažinimo planas, išdėstytas 2005 m. rugsėjo 21 d. Komisijos komunikate Tarybai ir Europos Parlamentui „Teminė oro taršos strategija“ ir nustatomi laikotarpio iki 2030 m. poveikio mažinimo tikslai. Norint įgyvendinti visus tuos strateginius tikslus reikalingas reglamentavimo planas, įskaitant vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių išmetamų teršalų kiekio kontrolės priemones;
(9)
vidutinio dydžio kurą deginantys įrenginiai turėtų būti projektuojami ir veikti taip, kad būtų skatinamas efektyvus energijos vartojimas. Į šiuos aspektus, taip pat į ekonominius aspektus, technines galimybes ir esamų vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių gyvavimo ciklą ypač reikėtų atsižvelgti modifikuojant vidutinio dydžio kurą deginančius įrenginius ar priimant sprendimus dėl didelių investicijų;
(10)
siekiant užtikrinti, kad veikiant vidutinio dydžio kurą deginantiems įrenginiams neblogėtų oro kokybė, priemonėmis, kurių imamasi siekiant apriboti į orą išmetamo sieros dioksido, azoto oksidų ir dulkių kiekį, neturėtų būti sudaromos sąlygos tam, kad padidėtų kitų išmetamųjų teršalų, pavyzdžiui, anglies monoksido, kiekis;
(11)
ši direktyva neturėtų būti taikoma vidutinio dydžio kurą deginantiems įrenginiams, kuriems jau taikomi visoje Sąjungoje galiojantys minimalūs reikalavimai, kaip antai įrenginiams, kuriems pagal Direktyvos 2010/75/ES III skyrių taikomos jungimo taisyklės, arba įrenginiams, kurie degina arba bendrai degina kietas arba skystas atliekas, ir todėl jiems taikomas tos direktyvos IV skyrius;
(12)
ši direktyva neturėtų būti taikoma ir kai kuriems kitiems vidutinio dydžio kurą deginantiems įrenginiams dėl savo techninių charakteristikų arba naudojimo tam tikroje veikloje;
(13)
kadangi vidutinio dydžio kurą deginantiems įrenginiams, deginantiems naftos perdirbimo kurą atskirai arba kartu su kitomis kuro rūšimis energijai gaminti naftos bei dujų perdirbimo gamyklose, ir regeneravimo katilams, esantiems popieriaus masės gamybos įrenginiuose, taikomi išmetamų teršalų kiekiai, susiję su geriausių prieinamų gamybos būdų (GPGB), nustatytų GPGB išvadose, taikymu, jau nustatyti pagal Direktyvą 2010/75/ES, ši direktyva tokiems įrenginiams neturėtų būti taikoma;
(14)
ši direktyva turėtų būti taikoma kurą deginantiems įrenginiams, įskaitant dviejų arba daugiau naujų vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių junginius, kurių bendra vardinė šiluminė galia yra 1 MW arba didesnė ir mažesnė kaip 50 MW. Atskiri kurą deginantys įrenginiai, kurių vardinė šiluminė galia yra mažesnė nei 1 MW, neturėtų būti įtraukiami apskaičiuojant kurą deginančių įrenginių junginių bendrą vardinę šiluminę galią. Siekiant išvengti reglamentavimo spragos, ši direktyva turėtų būti taikoma ir junginiams, kuriuos sudaro nauji vidutinio dydžio kurą deginantys įrenginiai, kurių bendra vardinė šiluminė galia yra 50 MW arba didesnė, nedarant poveikio Direktyvos 2010/75/ES III skyriui;
(15)
siekiant užtikrinti į orą išmetamo sieros dioksido, azoto oksidų ir dulkių kiekio kontrolę, vidutinio dydžio kurą deginantys įrenginiai gali veikti, tik jei jiems pagal veiklos vykdytojo pateiktą informaciją yra suteiktas leidimas arba jie yra užregistruoti kompetentingos institucijos;
(16)
iš vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių į orą išmetamų teršalų kiekio kontrolės tikslais šioje direktyvoje turėtų būti nustatytos išmetamųjų teršalų ribinės vertės ir jų kiekio stebėsenos reikalavimai;
(17)
II priede nustatytos išmetamų teršalų ribinės vertės neturėtų būti taikomos vidutinio dydžio kurą deginantiems įrenginiams, esantiems Kanarų salose, Prancūzijos užjūrio departamentuose ir Azoruose bei Madeiroje, atsižvelgiant į techninius ir logistinius aspektus, susijusius su tokių įrenginių izoliuota geografine padėtimi. Susijusios valstybės narės turėtų nustatyti išmetamųjų teršalų ribines vertes tokiems įrenginiams, kad būtų mažinamas jų į orą išmetamas teršalų kiekis ir galimas pavojus žmonių sveikatai ir aplinkai;
(18)
siekiant suteikti pakankamai laiko esamus vidutinio dydžio kurą deginančius įrenginius techniškai pritaikyti pagal šios direktyvos reikalavimus, išmetamųjų teršalų ribinės vertės tiems įrenginiams turėtų būti pradėtos taikyti po šios direktyvos taikymo pradžios dienos praėjus nustatytam laikotarpiui;
(19)
siekiant atsižvelgti į tam tikras konkrečias aplinkybes, kai taikant išmetamų teršalų ribines vertes būtų patiriamos neproporcingai didelės išlaidos, palyginti su nauda aplinkai, valstybės narės turėtų turėti galimybę vidutinio dydžio kurą deginantiems įrenginiams, kurie buvo naudojami ekstremaliomis sąlygoms ir veikė ribotą laikotarpį, netaikyti šioje direktyvoje nustatytų išmetamųjų teršalų ribinių verčių;
(20)
dėl ribotos infrastruktūros, kuria naudojasi esami vidutinio dydžio kurą deginantys įrenginiai, priklausantys mažoms atskiroms sistemoms (MAS) arba atskiroms mikrosistemoms (AMS), ir būtinybės sudaryti palankesnes sąlygas jiems sujungti, tokiems įrenginiams turėtų būti skiriama daugiau laiko prisitaikyti prie šioje direktyvoje nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių;
(21)
atsižvelgiant į visuotinę centralizuoto šilumos tiekimo naudą padedant sumažinti namų ūkių naudojamą kurą, kuris sukelia aukštus oro taršos lygius, taip pat gerinant energijos vartojimo efektyvumą ir mažinant CO2 išmetimą, esamiems vidutinio dydžio kurą deginantiems įrenginiams, kurie didelę dalį savo pagaminto naudingos šilumos kiekio tiekia į viešą centralizuoto šilumos tiekimo tinklą, valstybėms narėms turėtų būti galima skirti daugiau laiko prisitaikyti prie šioje direktyvoje nustatytų išmetamųjų teršalų ribinių verčių;
(22)
atsižvelgiant į pastarojo meto investicijas į biomasės įrenginius siekiant padidinti atsinaujinančiųjų energijos išteklių, kurie jau leido sumažinti išmetamą teršalų kiekį, naudojimą, ir siekiant atsižvelgti į atitinkamus investicijų ciklus, valstybėms narėms turėtų būti galima skirti tiems įrenginiams daugiau laiko prisitaikyti prie šioje direktyvoje nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių;
(23)
atsižvelgiant į itin svarbų dujų kompresorių stočių vaidmenį užtikrinant nacionalinių dujų perdavimo tinklų patikimumą ir saugų veikimą ir specifinius apribojimus dėl jų atnaujinimo, valstybėms narėms turėtų būti galima skirti daugiau laiko tokiose stotyse esantiems vidutinio dydžio kurą deginantiems įrenginiams pritaikyti prie šioje direktyvoje nustatytų azoto oksidų taikomų išmetamų teršalų ribinių verčių;
(24)
pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau - SESV) 193 straipsnį šia direktyva nedraudžiama valstybėms narėms išlaikyti ar nustatyti griežtesnių apsaugos priemonių. Tokių priemonių gali prireikti, pvz., zonose, kurios neatitinka oro kokybės ribinių verčių. Tais atvejais valstybės narės turėtų įvertinti poreikį rengiant oro kokybės planus pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2008/50/EB (8) taikyti griežtesnes išmetamų teršalų ribines vertes nei šioje direktyvoje nustatyti reikalavimai. Atliekant tokius įvertinimus turėtų būti atsižvelgiama į keičiantis informacija apie geriausius išmetamų teršalų mažinimo būdus gautus rezultatus, kuriuos galima pasiekti taikant geriausias turimas ir besiformuojančias technologijas. Komisija turėtų organizuoti tokį keitimąsi informacija su valstybėmis narėmis, susijusiais pramonės subjektais, įskaitant veiklos vykdytojus ir technologijų tiekėjus, taip pat nevyriausybinėmis organizacijomis, įskaitant tas, kurios skatina aplinkos apsaugą;
(25)
valstybės narės turėtų užtikrinti, kad vidutinio dydžio kurą deginančiam įrenginiui neatitinkant šios direktyvos nuostatų veiklos vykdytojas imtųsi reikiamų priemonių. Valstybės narės turėtų sukurti vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių atitikties šios direktyvos reikalavimams tikrinimo sistemą;
(26)
siekiant užtikrinti veiksmingą šios direktyvos įgyvendinimą ir vykdymą, patikrinimai turėtų būti, jei įmanoma, derinami su tais, kurių reikalaujama pagal kitus atitinkamus Sąjungos teisės aktus;
(27)
šios direktyvos nuostatos dėl prieigos prie informacijos, susijusios su jos įgyvendinimu, turėtų būti taikomos taip, kad būtų užtikrintas visapusiškas Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/4/EB (9) taikymas;
(28)
siekiant sumažinti naštą vidutinio dydžio kurą deginančius įrenginius eksploatuojančioms mažosioms ir vidutinėms įmonėms, veiklos vykdytojams taikomi administraciniai įpareigojimai dėl informacijos teikimo, stebėsenos ir ataskaitų teikimo turėtų būti proporcingi ir nedubliuojantys, tačiau pakankamai griežti, kad kompetentinga institucija galėtų veiksmingai patikrinti atitiktį reikalavimams;
(29)
siekdama užtikrinti, kad valstybių narių suteikta informacija apie šios direktyvos įgyvendinimą būtų suderinta bei nuosekli, ir skatindama keitimąsi informacija su valstybėmis narėmis, Komisija, padedama Europos aplinkos agentūros, turėtų sukurti elektroninę ataskaitų teikimo priemonę, kurią valstybės narės galėtų naudoti ir nacionalinėms duomenų teikimo bei tvarkymo reikmėms;
(30)
Komisija, atsižvelgdama į pažangiąsias technologijas, turėtų įvertinti poreikį iš dalies pakeisti II priede nustatytas išmetamų teršalų ribines vertes naujiems vidutinio dydžio kurą deginantiems įrenginiams. Šiomis aplinkybėmis Komisija taip pat turėtų apsvarstyti poreikį nustatyti konkrečias kitų išmetamų teršalų, pavyzdžiui, anglies monoksido, ribines vertes ir galimus minimalius efektyvaus energijos vartojimo standartus;
(31)
siekiant atsižvelgti į mokslinę ir techninę pažangą, pagal SESV 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus, kuriais būtų pritaikomos III priedo 2 dalies 2 punkte pateiktos atitikties vertinimo nuostatos. Ypač svarbu, kad atlikdama parengiamąjį darbą Komisija tinkamai konsultuotųsi, taip pat ir su ekspertais. Atlikdama su deleguotaisiais aktais susijusį parengiamąjį darbą ir rengdama jų tekstus Komisija turėtų užtikrinti, kad atitinkami dokumentai būtų vienu metu, laiku ir tinkamai perduodami Europos Parlamentui ir Tarybai;
(32)
siekiant užtikrinti vienodas šios direktyvos įgyvendinimo sąlygas ir supaprastinti bei racionalizuoti valstybių narių prievoles teikti informaciją, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai nustatyti ataskaitų teikimo techninius formatus. Tais įgaliojimais turėtų būti naudojamasi laikantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 182/2011 (10);
(33)
kadangi šios direktyvos tikslų, t. y. pagerinti aplinkos kokybę ir žmonių sveikatą, valstybės narės negali pačios deramai pasiekti, o dėl jų masto ir poveikio jų būtų tikslingiau siekti Sąjungos lygmeniu, Sąjunga gali patvirtinti priemones pagal Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatytą subsidiarumo principą. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti;
(34)
šioje direktyvoje gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi principų, pripažįstamų visų pirma Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje (toliau - Chartija). Visų pirma šia direktyva siekiama užtikrinti Chartijos 37 straipsnio dėl aplinkos apsaugos taikymą;
(35)
pagal 2011 m. rugsėjo 28 d. bendrą valstybių narių ir Komisijos politinį pareiškimą dėl aiškinamųjų dokumentų (11) valstybės narės įsipareigojo pagrįstais atvejais prie pranešimų apie direktyvos perkėlimo priemones pridėti vieną ar daugiau dokumentų, kuriuose paaiškintų direktyvos sudėtinių dalių ir nacionalinių perkėlimo priemonių atitinkamų dalių sąsajas. Šios direktyvos atveju teisės aktų leidėjas laikosi nuomonės, kad tokių dokumentų perdavimas yra pagrįstas,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Dalykas
Šioje direktyvoje nustatomos taisyklės, pagal kurias turi būti kontroliuojamas iš vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių į orą išmetamas sieros dioksido (SO2), azoto oksidų (NOx) ir dulkių kiekis, ir kartu šis kiekis mažinamas mažinant ir galimą šios taršos pavojų žmonių sveikatai ir aplinkai.
Šioje direktyvoje taip pat nustatomos išmetamo anglies monoksido (CO) kiekio stebėsenos taisyklės.
2 straipsnis
Taikymo sritis
1. Ši direktyva taikoma kurą deginantiems įrenginiams, kurių vardinė šiluminė galia yra 1 MW arba didesnė ir mažesnė kaip 50 MW (toliau - vidutinio dydžio kurą deginantys įrenginiai), nepriklausomai nuo naudojamo kuro rūšies.
2. Ši direktyva taip pat taikoma junginiams, kuriuos sudaro nauji vidutinio dydžio kurą deginantys įrenginiai pagal 4 straipsnį, įskaitant junginius, kurių bendra vardinė šiluminė galia yra 50 MW arba didesnė, išskyrus atvejus, kai junginys yra kurą deginantis įrenginys, kuriam taikomas Direktyvos 2010/75/ES III skyrius.
3. Ši direktyva netaikoma:
a)
kurą deginantiems įrenginiams, kuriems taikomas Direktyvos 2010/75/ES III arba IV skyrius;
b)
kurą deginantiems įrenginiams, kuriems taikoma Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/68/EB (12);
c)
ūkiuose naudojamiems kurą deginantiems įrenginiams, kurių bendra vardinė šiluminė galia yra mažesnė arba lygi 5 MW ir kuriuose kurui naudojamas tik neperdirbtas naminių paukščių mėšlas, kaip nurodyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1069/2009 (13) 9 straipsnio a punkte;
d)
kurą deginantiems įrenginiams, kuriuose dujiniai degimo produktai naudojami tiesioginiam šildymui, džiovinimui arba kitoms objektų arba medžiagų apdorojimo rūšims;
e)
kurą deginantiems įrenginiams, kuriuose dujiniai degimo produktai naudojami tiesioginiam dujiniam šildymui, kai šildomos vidaus patalpos, siekiant pagerinti darbo vietų sąlygas;
f)
antrinio deginimo įrenginiams, kurie skirti pramoninių procesų metu išmetamoms dujoms valyti jas deginant ir kurie veikia kaip atskiri kurą deginantys įrenginiai;
g)
visai techninei įrangai, naudojamai kaip transporto priemonių, laivų ar lėktuvų varikliai;
h)
dujų turbinoms ir dujų ir dyzeliniams varikliams, kurie naudojami atviroje jūroje esančiose platformose;
i)
įrenginiams, skirtiems katalizinio krekingo katalizatoriams regeneruoti;
j)
įrenginiams, vandenilio sulfidą paverčiantiems siera;
k)
chemijos pramonėje naudojamiems reaktoriams;
l)
koksavimo krosnims;
m)
kauperiams;
n)
krematoriumams;
o)
kurą deginantiems įrenginiams, deginantiems naftos perdirbimo kurą atskirai arba kartu su kitomis kuro rūšimis energijai gaminti naftos bei dujų perdirbimo gamyklose;
p)
regeneravimo katilams, esantiems popieriaus masės gamybos įrenginiuose.
4. Ši direktyva netaikoma veiklai, susijusiai su vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių moksliniais tyrimais, plėtra arba jų bandymais. Valstybės narės gali nustatyti konkrečias šios dalies taikymo sąlygas.
3 straipsnis
Terminų apibrėžtys
Šioje direktyvoje vartojamos šios terminų apibrėžtys:
1) teršalų išmetimas- tai medžiagų išmetimas į orą iš kurą deginančio įrenginio;
2) išmetamų teršalų ribinė vertė- tai leidžiamas medžiagos, esančios kurą deginančio įrenginio išmetamosiose dujose, kiekis, kuris gali būti išmetamas į orą per nustatytą laikotarpį;
3) azoto oksidai (NOx)- azoto oksidas ir azoto dioksidas, išreikšti azoto dioksidu (NO2);
4) dulkės- bet kokios formos, sandaros ar tankio kietosios dalelės, kurios ėminių ėmimo vietoje esančiomis sąlygomis skendi dujinėje fazėje; tokias dulkes ir daleles galima surinkti filtruojant nustatytomis sąlygomis paėmus reprezentatyvius tiriamų dujų ėminius ir kurios, išdžiovintos nustatytomis sąlygomis, išlieka prieš filtrą ir ant filtro;
5) kurą deginantis įrenginys- techninis įrenginys, kuriame kuras oksiduojamas, kad būtų galima panaudoti taip gautą šilumą;
6) esamas kurą deginantis įrenginys- kurą deginantis įrenginys, pradėjęs veikti anksčiau nei 2018 m. gruodžio 20 d. arba dėl kurio leidimas buvo suteiktas anksčiau nei 2017 m. gruodžio 19 d. pagal nacionalinės teisės aktus su sąlyga, kad įrenginys pradėjo veikti ne vėliau kaip 2018 m. gruodžio 20 d.;
7) naujas kurą deginantis įrenginys- kurą deginantis įrenginys, kuris nėra esamas kurą deginantis įrenginys;
8) variklis- dujų variklis, dyzelinis variklis arba dvejopo kuro variklis;
9) dujų variklis- vidaus degimo variklis, kuris veikia pagal Oto ciklą ir kuriame degalams deginti naudojamas kibirkštinis uždegimas;
10) dyzelinis variklis- vidaus degimo variklis, kuris veikia pagal dyzelinį ciklą ir kuriame degalams deginti naudojamas slėginis uždegimas;
11) dvejopo kuro variklis- vidaus degimo variklis, kuriame naudojamas slėginis uždegimas ir kuris degindamas skystąjį kurą veikia pagal dyzelinį ciklą, o degindamas dujinį kurą - pagal Oto ciklą;
12) dujų turbina- rotacinė mašina, šilumos energiją paverčianti mechaniniu darbu, dažniausiai susidedanti iš kompresoriaus, šiluminio įtaiso, kuriame darbiniui skysčiui šildyti oksiduojamas kuras, ir turbinos; joms priskiriamos tiek atvirojo ciklo, tiek kombinuotojo ciklo dujų turbinos, taip pat kogeneracijos veiksenos dujų turbinos; visos jos gali būti su papildomu deginimu arba be jo;
13) maža atskira sistema (MAS)- maža atskira sistema, kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/72/EB (14) 2 straipsnio 26 punkte;
14) atskira mikrosistema (AMS)- atskira mikrosistema, kaip apibrėžta Direktyvos 2009/72/EB 2 straipsnio 27 punkte;
15) kuras- kietoji, skystoji arba dujinė degi medžiaga;
16) naftos perdirbimo kuras- kietoji, skystoji arba dujinė degioji medžiaga, gaunama žalios naftos perdirbimo proceso distiliavimo ir perdirbimo etapuose, įskaitant perdirbimo kuro dujas, sintetines dujas, naftos perdirbimo alyvas ir naftos koksą;
17) atliekos- atliekos, kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/98/EB (15) 3 straipsnio 1 punkte;
18) biomasė- vienas iš toliau nurodytų dalykų:
a)
produktai, kuriuos sudaro iš žemės ūkio arba miškininkystės veiklos gauta augalinė medžiaga, kuri gali būti naudojama kaip kuras energijai gauti;
b)
šios atliekos:
i)
žemės ūkio ir miškininkystės augalinės atliekos;
ii)
maisto perdirbimo pramonės augalinės atliekos, jeigu gaunama šiluma yra panaudojama;
iii)
pluoštinės augalinės atliekos, gaunamos gaminant pirminę popieriaus masę ir popierių iš popieriaus masės, jeigu jos yra kartu sudeginamos gamybos vietoje, o gauta šiluma panaudojama;
iv)
kamščio atliekos;
v)
medienos atliekos, išskyrus tas medienos atliekas, kuriose dėl medžiagų apdirbimo medienos konservantais arba padengimo gali būti halogenintų organinių junginių arba sunkiųjų metalų, įskaitant visų pirma statybų arba griovimo medienos atliekas;
19) gazolis- tai:
a)
bet kuris iš naftos gautas skystasis kuras, kurio KN kodai yra 2710 19 25, 2710 19 29, 2710 19 47, 2710 19 48, 2710 20 17 ar 2710 20 19; arba
b)
bet kuris iš naftos gautas skystasis kuras, kurio mažiau negu 65 % tūrio (kartu su nuostoliais) distiliuojama 250 °C temperatūroje ir kurio ne mažiau kaip 85 % tūrio (kartu su nuostoliais) distiliuojama 350 °C temperatūroje ASTM D86 metodu;
20) gamtinės dujos- tai natūraliai slūgsantis metanas, kuriame yra ne daugiau kaip 20 % (tūrio) inertinių dujų ir kitų sudedamųjų dalių;
21) mazutas- tai:
a)
bet kuris iš naftos gautas skystasis kuras, kurio KN kodai yra 2710 19 51-2710 19 68, 2710 20 31, 2710 20 35 ar 2710 20 39; arba
b)
bet kuris iš naftos gautas skystasis kuras, išskyrus gazolį, kaip apibrėžta 19 punkte, kuris dėl nustatytų distiliavimo ribų patenka į kurui skirto mazuto kategoriją ir kurio mažiau nei 65 % tūrio (kartu su nuostoliais) distiliuojama 250 °C temperatūroje ASTM D86 metodu. Jeigu distiliavimo negalima atlikti ASTM D86 metodu, naftos produktas taip pat priskiriamas mazuto kategorijai;
22) veikimo valandos- valandomis išreikštas laikas, kai kurą deginantis įrenginys veikia ir į orą išmeta teršalus, išskyrus paleidimo ir stabdymo laikotarpius;
23) veiklos vykdytojas- tai bet kuris fizinis arba juridinis asmuo, kuris eksploatuoja ir kontroliuoja kurą deginantį įrenginį, arba, jei tai numatyta nacionalinėje teisėje, kuriam suteikta sprendžiamoji ekonominė teisė dėl techninio įrenginio darbo;
24) zona- valstybės narės teritorijos dalis, nustatyta tos valstybės narės oro kokybės vertinimo ir valdymo tikslais, kaip nustatyta Direktyvoje 2008/50/EB.
4 straipsnis
Jungimo taisyklės
Šioje direktyvoje dviejų ar daugiau naujų vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių sudarytas junginys laikomas vienu vidutinio dydžio kurą deginančiu įrenginiu, o jų vardinė šiluminė galia sudedama apskaičiuojant įrenginio bendrą vardinę šiluminę galią, kai:
-
tokių vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių išmetamosios dujos yra šalinamos per bendrą kaminą; arba
-
atsižvelgiant į techninius ir ekonominius veiksnius tokių vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių išmetamosios dujos, kompetentingos institucijos nuomone, galėtų būti šalinamos per bendrą kaminą.
5 straipsnis
Leidimai ir registracija
1. Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad joks naujas vidutinio dydžio kurą deginantis įrenginys nebūtų eksploatuojamas, jei neturima leidimo ar jo neužregistravus.
2. Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad nuo 2024 m. sausio 1 d. joks esamas vidutinio dydžio kurą deginantis įrenginys, kurio vardinė šiluminė galia didesnė kaip 5 MW, nebūtų eksploatuojamas, jei neturima leidimo ar jo neužregistravus.
Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad nuo 2029 m. sausio 1 d. joks esamas vidutinio dydžio kurą deginantis įrenginys, kurio vardinė šiluminė galia mažesnė arba lygi 5 MW, nebūtų eksploatuojamas, jei neturima leidimo ar jo neužregistravus.
3. Valstybės narės apibrėžia vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių leidimų išdavimo arba registravimo procedūrą. Pagal tas procedūras veiklos vykdytojas įpareigojamas bent informuoti kompetentingą instituciją apie vidutinio dydžio kurą deginančio įrenginio darbą arba ketinimą jį paleisti ir pateikti bent I priede išvardytą informaciją.
4. Kompetentinga institucija užregistruoja vidutinio dydžio kurą deginantį įrenginį arba pradeda leidimo išdavimo jam procedūrą per vieną mėnesį po to, kai veiklos vykdytojas pateikia 3 dalyje nurodytą informaciją. Kompetentinga institucija informuoja veiklos vykdytoją apie tokią registraciją ar apie leidimo išdavimo procedūros pradžią.
5. Kompetentinga institucija tvarko registrą, kuriame pateikiama informacija apie kiekvieną vidutinio dydžio kurą deginantį įrenginį, įskaitant I priede išvardytą informaciją, taip pat remiantis 9 straipsniu surinkta informacija. Esami vidutinio dydžio kurą deginantys įrenginiai įtraukiami į registrą nuo registracijos dienos arba nuo tos dienos, kai jiems buvo suteiktas leidimas pagal šią direktyvą. Kompetentinga institucija pagal Direktyvą 2003/4/EB su informacija, esančia registre, leidžia susipažinti visuomenei, be kita ko, naudojantis internetu.
6. Nedarydamos poveikio įpareigojimui vidutinio dydžio kurą deginantiems įrenginiams turėti leidimą ar būti užregistruotiems, valstybės narės į bendrąsias privalomas taisykles gali įtraukti reikalavimus tam tikroms vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių kategorijoms. Jeigu bendrosios privalomos taisyklės patvirtintos, leidime arba registracijos dokumente gali būti padaryta nuoroda į tokias taisykles.
7. Vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių, kurie yra įrenginio, kuriam taikomas Direktyvos 2010/75/ES II skyrius, dalis, atveju laikoma, kad šio straipsnio reikalavimai yra įvykdyti laikantis tos direktyvos.
8. Bet kuris leidimas arba registracija, atlikta pagal kitus nacionalinės teisės arba Sąjungos teisės aktus, gali būti sujungiama su leidimu ar registracija, kurios reikalaujama pagal 1 dalį, ir gali būti laikoma bendru leidimu ar registracija, jeigu bendrame leidime ar registracijoje pateikiama informacija laikantis šio straipsnio reikalavimų.
6 straipsnis
Išmetamųjų teršalų ribinės vertės
1. Nedarant poveikio Direktyvos 2010/75/ES II skyriaus nuostatoms, jei taikoma, vidutinio dydžio kurą deginantiems įrenginiams taikomos šios direktyvos II priede nustatytos išmetamų teršalų ribinės vertės.
Kanarų salose, Prancūzijos užjūrio departamentuose ir Azoruose bei Madeiroje esantiems vidutinio dydžio kurą deginantiems įrenginiams II priede nustatytos išmetamų teršalų ribinės vertės netaikomos. Atitinkamos valstybės narės nustato išmetamų teršalų ribines vertes tiems įrenginiams, kad būtų mažinamas jų į orą išmetamas teršalų kiekis ir galimas pavojus žmonių sveikatai bei aplinkai.
2. Nuo 2025 m. sausio 1 d. iš esamų vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių, kurių vardinė šiluminė galia didesnė kaip 5 MW, į orą išmetamo SO2, NOx ir dulkių kiekis neviršija II priedo 1 dalies 2 ir 3 lentelėse nustatytų išmetamųjų teršalų ribinių verčių.
Nuo 2030 m. sausio 1 d. iš esamų vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių, kurių vardinė šiluminė galia yra mažesnė arba lygi 5 MW, į orą išmetamo SO2, NOx ir dulkių kiekis neviršija II priedo 1 dalies 1 ir 3 lentelėse nustatytų išmetamųjų teršalų ribinių verčių.
3. Valstybės narės gali leisti, kad esamuose vidutinio dydžio kurą deginančiuose įrenginiuose, veikiančiuose ne daugiau kaip 500 veikimo valandų per metus (taikant slenkantį penkerių metų vidurkį), nebūtų laikomasi II priedo 1 dalies 1, 2 ir 3 lentelėse nustatytų išmetamųjų teršalų ribinių verčių.
Valstybės narės gali padidinti pirmoje pastraipoje nurodytą veikimo laiką iki 1 000 veikimo valandų šiais ekstremaliais atvejais arba susidarius šioms ypatingoms aplinkybėms:
-
rezervinės energijos gamybai sujungtose salose nutrūkus pagrindiniam energijos tiekimui į salą;
-
vidutinio dydžio kurą deginančiuose įrenginiuose, naudojamuose šilumos gamybai, esant ypatingai šaltiems orams.
Visais šioje dalyje nurodytais atvejais kietąjį kurą deginančių įrenginių išmetamoms dulkėms taikoma 200 mg/Nm3 ribinė vertė.
4. Esamuose vidutinio dydžio kurą deginančiuose įrenginiuose, kurie yra MAS ar AMS dalis, nuo 2030 m. sausio 1 d. laikomasi II priedo 1 dalies 1, 2 ir 3 lentelėse nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių.
5. Iki 2030 m. sausio 1 d. valstybės narės gali leisti, kad esamuose vidutinio dydžio kurą deginančiuose įrenginiuose, kurių vardinė šiluminė galia yra didesnė nei 5 MW, būtų nesilaikoma II priede nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių, jei ne mažiau kaip 50 % įrenginyje pagaminto naudingos šilumos kiekio (taikant slenkantį penkerių metų vidurkį) tiekiama garų arba karšto vandens pavidalu į viešą centralizuoto šilumos tiekimo tinklą. Tokiu atveju, kai leidžiama nesilaikyti išmetamų teršalų ribinių verčių, kompetentingos institucijos SO2 ir dulkėms nustatytos išmetamų teršalų ribinės vertės neviršija atitinkamai 1 100 mg/Nm3 ir 150 mg/Nm3.
Iki 2030 m. sausio 1 d. valstybės narės gali leisti, kad vidutinio dydžio kurą deginančiuose įrenginiuose, kurių pagrindinis kuras yra pagamintas iš kietosios biomasės, esančiuose zonose, kuriose, remiantis pagal Direktyvą 2008/50/EB atliktais vertinimais, yra užtikrinta atitiktis toje direktyvoje nustatytoms ribinėms vertėms, būtų nesilaikoma šios direktyvos II priede išmetamoms dulkėms nustatytų ribinių verčių. Tokiu atveju, kai leidžiama nesilaikyti išmetamų dulkių ribinių verčių, kompetentingos institucijos nustatytos išmetamų dulkių ribinės vertės turi neviršyti 150 mg/Nm3.
Kompetentinga institucija bet kuriuo atveju turi užtikrinti, kad nebūtų didelės taršos ir būtų pasiektas aukštas aplinkos apsaugos lygis.
6. Iki 2030 m. sausio 1 d. valstybės narės gali leisti, kad esamuose vidutinio dydžio kurą deginančiuose įrenginiuose, kurių vardinė šiluminė galia didesnė kaip 5 MW ir kurie naudojami dujų kompresorių stotyse, kurios yra būtinos siekiant užtikrinti nacionalinės dujų perdavimo sistemos saugą ir saugumą, būtų nesilaikoma II priedo 1 dalies 3 lentelėje nustatytų išmetamo NOx ribinių verčių.
7. Nuo 2018 m. gruodžio 20 d. iš naujų vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių į orą išmetami SO2, NOx ir dulkės neviršija II priedo 2 dalyje nustatytų išmetamųjų teršalų ribinių verčių.
8. Valstybės narės gali leisti, kad naujuose vidutinio dydžio kurą deginančiuose įrenginiuose, veikiančiuose ne daugiau kaip 500 veikimo valandų per metus (taikant slenkantį trejų metų vidurkį), nebūtų laikomasi II priedo 2 dalyje nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių. Tokiu atveju, kai leidžiama nesilaikyti išmetamų teršalų ribinių verčių, kietąjį kurą deginantiems įrenginiams išmetamoms dulkėms taikoma 100 mg/Nm3 ribinė vertė.
9. Valstybės narės, rengdamos Direktyvos 2008/50/EB 23 straipsnyje nurodytus oro kokybės planus, atsižvelgdamos į šio straipsnio 5 dalyje nurodyto keitimosi informacija rezultatus, įvertina būtinybę zonose ar tų zonų dalyse, kurios neatitinka oro kokybės ribinių verčių, nustatytų Direktyvoje 2008/50/EB, esamiems atskiriems vidutinio dydžio kurą deginantiems įrenginiams taikyti griežtesnes išmetamų teršalų ribines vertes nei vertės, nustatytos šioje direktyvoje, jei taikant tokias išmetamų teršalų ribines vertes būtų veiksmingai prisidedama prie pastebimo oro kokybės pagerinimo.
10. Komisija organizuoja keitimąsi informacija su valstybėmis narėmis, susijusiais pramonės subjektais ir nevyriausybinėmis organizacijomis dėl išmetamų teršalų lygių, kuriuos galima pasiekti taikant turimas ir besiformuojančias technologijas, ir susijusių sąnaudų.
Komisija skelbia keitimosi informacija rezultatus.
11. Kompetentinga institucija gali padaryti išimtį, neviršijant šešių mėnesių, atleisdama nuo pareigos laikytis 2 ir 7 dalyse nustatytų išmetamo SO2 ribinių verčių vidutinio dydžio kurą deginančiame įrenginyje, kuriame paprastai naudojamas mažai sieros turintis kuras, jei veiklos vykdytojas negali laikytis tų išmetamų teršalų ribinių verčių dėl mažai sieros turinčio kuro tiekimo nutraukimo, atsirandančio dėl didelio tokio kuro trūkumo.
Valstybės narės per vieną mėnesį praneša Komisijai apie kiekvieną tokią pagal pirmą pastraipą padarytą išimtį.
12. Kompetentinga institucija gali padaryti išimtį, atleisdama nuo pareigos laikytis 2 ir 7 dalyse nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių tais atvejais, kai vidutinio dydžio kurą deginančiame įrenginyje, kuriame naudojamas tik dujinis kuras, išimtiniais atvejais reikia pradėti naudoti kitų rūšių kurą dėl staigiai nutraukto dujų tiekimo, ir todėl jame reikėtų įmontuoti pagalbinę taršos mažinimo įrangą. Laikotarpis, kuriuo taikoma tokia išimtis, turi neviršyti dešimt dienų, išskyrus tuos atvejus, kai veiklos vykdytojas kompetentingai institucijai tinkamai pagrindžia ilgesnį laikotarpį.
Valstybės narės per vieną mėnesį praneša Komisijai apie kiekvieną tokią pagal pirmą pastraipą padarytą išimtį.
13. Jei vidutinio dydžio kurą deginančiame įrenginyje tuo pat metu naudojamas dviejų ar daugiau rūšių kuras, kiekvienų išmetamųjų teršalų ribinė vertė apskaičiuojama:
a)
imant kiekvienai atskirai kuro rūšiai taikomą ribinę vertę, nustatytą II priede;
b)
apskaičiuojant naudojamoms kuro rūšims proporcingą išmetamų teršalų ribinę vertę, kuri gaunama dauginant a punkte nurodytą atskirą išmetamo teršalo ribinę vertę iš kiekvienos rūšies kuro šiluminės galios ir dalijant šią sandaugą iš visų rūšių kuro šiluminių galių sumos; ir
c)
sudedant naudojamoms kuro rūšims proporcingas išmetamų teršalų ribines vertes.
7 straipsnis
Veiklos vykdytojo pareigos
1. Valstybės narės užtikrina, kad veiklos vykdytojas vykdytų išmetamųjų teršalų kiekio stebėseną, vadovaudamasis bent jau III priedo 1 dalyje nustatytais reikalavimais.
2. Vidutinio dydžio kurą deginančiuose įrenginiuose, kuriuose naudojamas kelių rūšių kuras, išmetamųjų teršalų kiekio stebėsena vykdoma deginant tokį kurą arba kuro mišinį, kuris greičiausiai lemia didžiausią išmetamųjų teršalų kiekį, tokį laikotarpį, kuris atitinka įprastas veikimo sąlygas.
3. Veiklos vykdytojas visus stebėsenos rezultatus registruoja ir apdoroja taip, kad būtų galima patikrinti, ar neviršijamos išmetamų teršalų ribinės vertės pagal III priedo 2 dalyje nustatytas taisykles.
4. Vidutinio dydžio kurą deginančiuose įrenginiuose, kuriuose, kad būtų neviršijamos išmetamų teršalų ribinės vertės, naudojama pagalbinė taršos mažinimo įranga, veiklos vykdytojas registruoja duomenis ar informaciją, kuria įrodomas veiksmingas nuolatinis tos įrangos veikimas.
5. Vidutinio dydžio kurą deginančio įrenginio veiklos vykdytojas saugo:
a)
kompetentingos institucijos išduotą leidimą arba registracijos įrodymą ir, jei reikia, jo atnaujintą variantą bei susijusią informaciją;
b)
stebėsenos rezultatus ir 3 bei 4 dalyse nurodytą informaciją;
c)
jei taikoma, veikimo valandų duomenis, kaip nurodyta 6 straipsnio 3 dalyje ir 6 straipsnio 8 dalyje;
d)
duomenis apie įrenginyje naudojamo kuro rūšį bei kiekį ir visus pagalbinės taršos mažinimo įrangos veikimo sutrikimus ar gedimą;
e)
duomenis apie reikalavimų nesilaikymo atvejus ir priemones, kurių buvo imtasi, kaip nurodyta 7 dalyje.
Duomenys ir informacija, nurodyti pirmos pastraipos b-e punktuose saugomi ne trumpiau kaip šešerius metus.
6. Veiklos vykdytojas, gavęs prašymą, nepagrįstai nedelsdamas pateikia kompetentingai institucijai 5 dalyje išvardytus duomenis ir informaciją. Kompetentinga institucija gali pateikti tokį prašymą, kad galėtų patikrinti atitiktį šios direktyvos reikalavimams. Kompetentinga institucija pateikia tokį prašymą, jei visuomenės narys prašo suteikti galimybę susipažinti su 5 dalyje išvardytais duomenimis ar informacija.
7. Jei nesilaikoma II priede nustatytų išmetamų teršalų ribinių verčių, veiklos vykdytojas imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad per kuo trumpesnį laikotarpį reikalavimų vėl būtų laikomasi, nedarant poveikio priemonėms, kurių turi būti imtasi pagal 8 straipsnį. Valstybės narės nustato informacijos apie reikalavimų nesilaikymo atvejus, kurią kompetentingai institucijai turi pateikti veiklos vykdytojai, rūšies, dažnumo ir formos taisykles.
8. Veiklos vykdytojas kompetentingai institucijai suteikia visą reikiamą pagalbą, kad ji galėtų atlikti patikrinimus ir apsilankyti vietoje, imti mėginius ir rinkti visą informaciją, būtiną jos pareigoms pagal šią direktyvą atlikti.
9. Veiklos vykdytojas užtikrina, kad vidutinio dydžio kurą deginančio įrenginio paleidimo ir stabdymo laikotarpiai būtų kuo trumpesni.
8 straipsnis
Atitikties tikrinimas
1. Valstybės narės užtikrina, kad pagal III priedą stebimų išmetamų teršalų tinkamai nustatyta vertė neviršytų II priede nurodytų išmetamų teršalų ribinių verčių.
2. Valstybės narės nustato veiksmingą sistemą, grindžiamą aplinkosauginiu tikrinimu ar kitomis priemonėmis, kurią taikant būtų tikrinama atitiktis šios direktyvos reikalavimams.
3. Jei įrenginys neatitinka reikalavimų, be priemonių, kurių veiklos vykdytojas imasi pagal 7 straipsnio 7 dalį, valstybės narės užtikrina, kad kompetentinga institucija pareikalautų, jog veiklos vykdytojas imtųsi priemonių, kurios yra būtinos siekiant nedelsiant vėl užtikrinti atitiktį reikalavimams.
Jei dėl reikalavimų nesilaikymo labai pablogėja oro kokybė vietovėje, vidutinio dydžio kurą deginančio įrenginio veikimas sustabdomas tol, kol vėl bus užtikrinta atitiktis reikalavimams.
9 straipsnis
Vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių modifikavimas
Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad veiklos vykdytojas nepagrįstai nedelsdamas kompetentingai institucijai praneštų apie visus planuojamus vidutinio dydžio kurą deginančio įrenginio modifikavimus, kurie turėtų poveikį taikomoms išmetamų teršalų ribinėms vertėms.
Kompetentinga institucija atitinkamai atnaujina leidimą ar registraciją.
10 straipsnis
Kompetentingos institucijos
Valstybės narės paskiria kompetentingas institucijas, kurios atsako už šioje direktyvoje nustatytų pareigų vykdymą.
11 straipsnis
Ataskaitų teikimas
1. Valstybės narės ne vėliau kaip 2026 m. spalio 1 d. ir 2031 m. spalio 1 d. Komisijai pateikia kokybinę ir kiekybinę informaciją apie šios direktyvos įgyvendinimą, veiksmus, kurių imtasi vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių veikimo atitikčiai šios direktyvos nuostatoms patikrinti, ir visus atitikties užtikrinimo veiksmus.
Pirmojoje pastraipoje nurodyta pirmoji ataskaita apima apskaičiuotus bendrus metinius vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių išmetamo SO2, NOx ir dulkių kiekius, suskirstytus pagal įrenginio tipą, kuro rūšį ir pajėgumo klasę.
2. Valstybės narės ne vėliau kaip 2021 m. sausio 1 d. taip pat pateikia Komisijai ataskaitą, kurioje pateikia apskaičiuotus bendrus metinius CO kiekius ir bet kurią turimą informaciją apie vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių, suskirstytų pagal kuro rūšį ir pajėgumo klasę, išmetamo CO koncentraciją.
3. 1 ir 2 dalyse nurodytoms ataskaitoms teikti Komisija parengia valstybėms narėms skirtą elektroninę ataskaitų teikimo priemonę.
Komisija priima įgyvendinimo aktus, kuriais nustato ataskaitų teikimo technines formas, kad būtų supaprastintos ir racionalizuotos valstybių narių pareigos teikti informaciją, nurodytą šio straipsnio 1 ir 2 dalyse. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 15 straipsnyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
4. Gavusi pagal šio straipsnio 1 dalį pateiktas valstybių narių ataskaitas, Komisija, atsižvelgdama į pagal 6 straipsnio 11 dalį ir 6 straipsnio 12 dalį pateiktą informaciją, per dvylika mėnesių pateikia suvestinę ataskaitą Europos Parlamentui ir Tarybai.
5. Vykdyti pareigas pagal 3 ir 4 dalis Komisijai padeda Europos aplinkos agentūra.
12 straipsnis
Peržiūra
1. Iki 2020 m. sausio 1 d. Komisija peržiūri vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių energijos vartojimo efektyvumo pažangą ir, taikydama geriausius metodus, įvertina minimalių energijos vartojimo efektyvumo standartų nustatymo naudą.
2. Komisija ne vėliau kaip 2023 m. sausio 1 d. įvertina, ar reikia peržiūrėti nuostatas dėl įrenginių, kurie yra MAS ar AMS dalis, ir II priedo 2 dalį atsižvelgiant į naujausias technologijas.
Atlikdama šią peržiūrą Komisija taip pat įvertina, ar reikia reglamentuoti tam tikrų arba visų vidutinio dydžio kurą deginančių įrenginių tipų išmetamą CO kiekį.
Po to peržiūra atliekama kas dešimt metų ir ji apima įvertinimą, ar reikia nustatyti griežtesnes išmetamų teršalų ribines vertes, ypač naujiems vidutinio dydžio kurą deginantiems įrenginiams.
3. Komisija Europos Parlamentui ir Tarybai pateikia pranešimą apie 1 ir 2 dalyse nurodytų peržiūrų rezultatus ir, prireikus, prideda pasiūlymą dėl teisėkūros procedūra priimamo akto.
13 straipsnis
Priedų pakeitimai
Komisijai pagal 14 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus siekiant III priedo 2 dalies 2 punktą priderinti prie techninės ir mokslinės pažangos.
14 straipsnis
Įgaliojimų delegavimas
1. Įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus Komisijai suteikiami šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis.
2. 13 straipsnyje nurodyti įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus Komisijai suteikiami penkerių metų laikotarpiui nuo 2015 m. gruodžio 18 d. Likus ne mažiau kaip devyniems mėnesiams iki penkerių metų laikotarpio pabaigos Komisija parengia naudojimosi deleguotaisiais įgaliojimais ataskaitą. Įgaliojimai savaime pratęsiami tokios pačios trukmės laikotarpiams, išskyrus atvejus, kai Europos Parlamentas arba Taryba pareiškia prieštaravimų dėl tokio pratęsimo likus ne mažiau kaip trims mėnesiams iki kiekvieno laikotarpio pabaigos.
3. Europos Parlamentas arba Taryba gali bet kada atšaukti 13 straipsnyje nurodytus deleguotuosius įgaliojimus. Sprendimu dėl įgaliojimų atšaukimo nutraukiami tame sprendime nurodyti įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus. Sprendimas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje arba vėlesnę jame nurodytą dieną. Jis nedaro poveikio jau galiojančių deleguotųjų aktų galiojimui.
4. Apie priimtą deleguotąjį aktą Komisija nedelsdama vienu metu praneša Europos Parlamentui ir Tarybai.
5. Pagal 13 straipsnį priimtas deleguotasis aktas įsigalioja tik tuo atveju, jeigu per du mėnesius nuo pranešimo Europos Parlamentui ir Tarybai apie šį aktą dienos nei Europos Parlamentas, nei Taryba nepareiškia prieštaravimų arba jeigu dar nepasibaigus šiam laikotarpiui ir Europos Parlamentas, ir Taryba praneša Komisijai, kad prieštaravimų nereikš. Europos Parlamento arba Tarybos iniciatyva šis laikotarpis pratęsiamas dviem mėnesiais.
15 straipsnis
Komiteto procedūra
1. Komisijai padeda komitetas, įsteigtas pagal Direktyvos 2010/75/ES 75 straipsnio 1 dalį. Tas komitetas - tai komitetas, kaip nustatyta Reglamente (ES) Nr. 182/2011.
2. Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomas Reglamento (ES) Nr. 182/2011 5 straipsnis.
3. Jei komitetas nuomonės nepateikia, Komisija įgyvendinimo akto projekto nepriima, ir taikoma Reglamento (ES) Nr. 182/2011 5 straipsnio 4 dalies trečia pastraipa.
16 straipsnis
Sankcijos
Valstybės narės nustato sankcijų, taikomų pažeidus pagal šią direktyvą priimtas nacionalines nuostatas, taisykles ir imasi visų būtinų priemonių užtikrinti, kad šios sankcijos būtų taikomos. Numatytos sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios. Valstybės narės praneša Komisijai apie tas nuostatas ne vėliau kaip 2017 m. gruodžio 19 d. ir nedelsdamos ją informuoja apie visus vėlesnius joms įtakos turinčius pakeitimus.
17 straipsnis
Perkėlimas
1. Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini, kad šios direktyvos būtų laikomasi ne vėliau kaip 2017 m. gruodžio 19 d. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų nuostatų tekstą.
Valstybės narės, priimdamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
18 straipsnis
Įsigaliojimas
Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
19 straipsnis
Adresatai
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Strasbūre 2015 m. lapkričio 25 d.