ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 4. února 2014
o státní pomoci SA.21817 (C 3/07) (ex NN 66/06) poskytnuté Španělskem
Španělské sazby za elektřinu: spotřebitelé
(oznámeno pod číslem C(2013) 7741)
(Pouze španělské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/456/EU)
EVROPSKÁ KOMISE
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1) vznesly připomínky, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 27. dubna 2006 podniky Centrica plc a Centrica Energía S.L.U. (dále souhrnně označovány jako „Centrica“) podaly Komisi stížnost ohledně systému regulovaných sazeb za elektřinu, který Španělsko aplikovalo v roce 2005.
(2)
Dopisem ze dne 27. července 2006 Komise požádala španělské orgány, aby jí poskytly informace o výše uvedeném opatření. Tyto informace Komise obdržela dopisem ze dne 22. srpna 2006.
(3)
Dne 12. října 2006 byla věc zaevidována jako neoznámená podpora (věc NN 66/2006).
(4)
Dopisem ze dne 9. listopadu 2006 Komise požádala španělské orgány, aby jí k výše uvedenému opatření poskytly dodatečná objasnění. Španělské orgány odpověděly dopisem ze dne 12. prosince 2006.
(5)
Dopisem ze dne 24. ledna 2007 Komise informovala španělské orgány, že se v souvislosti s uvedeným opatřením rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
(6)
Rozhodnutí Komise bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (2). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k uvedenému opatření předložily připomínky.
(7)
Španělské orgány předložily své připomínky dopisem ze dne 26. února 2007.
(8)
Komisi podaly připomínky tyto zúčastněné strany: regionální galicijská samospráva (dopis ze dne 23. března 2007), podnik Centrica (dopis ze dne 26. března 2007 a 3. července 2007), ACIE - sdružení nezávislých dodavatelů energie (dopis ze dne 26. března 2007), asturská samospráva (dopis ze dne 27. března 2007), AEGE - sdružení uživatelů s vysokou spotřebou energie (dopis ze dne 2. dubna 2007, doplněný dopisem ze dne 21. listopadu 2011), Asturiana de Zinc - AZSA (dopis ze dne 3. dubna 2007), Ferroatlántica - výrobce kovů (dopis ze dne 3. dubna 2007), společnost Alcoa (dopis ze dne 3. dubna 2007), UNESA - španělské elektroenergetické sdružení (dopis ze dne 25. dubna 2007), ENEL Viesgo (dopis ze dne 26. dubna 2007), společnost Iberdrola (dopis ze dne 26. dubna 2007), Unión Fenosa Distribución (dopis ze dne 27. dubna 2007), společnost Hidrocantábrico Distribución Eléctrica (dopis ze dne 27. dubna 2007) a společnost Endesa Distribución Eléctrica (dopis ze dne 27. dubna 2007).
(9)
Prostřednictvím dopisů ze dne 15. května 2007 a 6. července 2007 předala Komise připomínky zúčastněných stran španělským orgánům a dala jim příležitost, aby na tyto připomínky zareagovaly; připomínky španělských orgánů byly obdrženy v dopise ze dne 2. srpna 2007.
(10)
Centrica poskytla další informace v dopisech ze dne 1. června 2007, 28. srpna 2007, 4. února 2008 a 1. března 2008, sdružení AEGE pak dopisem ze dne 21. listopadu 2011 a Ferroatlántica dopisem ze dne 5. prosince 2011.
(11)
V dopisech ze dne 30. července 2009, 19. března 2010, 6. října 2011, 12. dubna 2012, 31. srpna 2012, 4. února 2013 a 17. července 2013 Komise požádala španělské orgány, aby jí dané opatření dále objasnily. Španělské orgány odpověděly dopisy ze dne 5. října 2009, 26. dubna 2010, 7. prosince 2011, 12. června 2012, 18. října 2012, 11. února 2013 a 4. října 2013.
(12)
Dne 19. dubna 2013 byl spis rozdělen na dvě části: na tuto věc, konkrétně věc SA.21817 (C 3/07, ex NN 66/06), která se týká podpory pro konečné uživatele elektřiny, a věc SA.36559 (C 3a/07, ex NN 66/06), která se týká podpory pro distributory elektřiny. Toto rozhodnutí se zabývá pouze možnou podporou pro konečné uživatele elektřiny, kteří spadají do oblasti působnosti tohoto postupu, jsou tedy vyloučeny domácnosti a malé podniky.
2. PODROBNÝ POPIS OPATŘENÍ
ŠPANĚLSKÁ ELEKTROENERGETICKÁ SOUSTAVA V ROCE 2005
(13)
V legislativním rámci, který byl zřízen zákonem č. 54/1997 ze dne 27. listopadu 1997 (Ley del sector eléctrico) a který platil v roce 2005, byly dodávky elektrické energie konečným uživatelům za regulované sazby klasifikovány jako regulovaná činnost. Tento úkol byl zákonem přidělen distributorům.
(14)
V roce 2005 si všichni koneční uživatelé elektřiny na španělském trhu mohli vybrat, zda si sjednají smlouvy o dodávkách elektrické energie s nezávislými dodavateli, nebo si zvolí dodávky za regulované sazby stanovené státem. Na regulovaném trhu měl každý konečný uživatel, který o to požádal, právo, aby ho zásoboval jeho místní distributor za souhrnnou regulovanou sazbu (cena „all-inclusive“) s přihlédnutím k profilu a objemu jeho spotřeby. Na volném trhu odběratelé platili poplatek za přístup k síti, který byl rovněž regulován, a kromě toho museli nést náklady na dodávky energie. Od dokončení reformy odvětví elektroenergetiky v roce 2009 již distributoři elektrickou energii za souhrnné regulované sazby nedodávají.
(15)
Souhrnné regulované sazby a regulované poplatky za přístup k síti byly určovány předem s platností na celý rok, obvykle před koncem roku N - 1, v průběhu roku je však bylo možné upravit (3). Na roční zvýšení sazeb se však vztahoval maximální strop (4). V zásadě se sazby a poplatky stanovovaly na základě prognózy, aby se zaručilo, že regulované příjmy plynoucí z jejich uplatňování postačí k pokrytí celkových regulovaných nákladů spojených s elektroenergetickou soustavou. Tyto regulované náklady soustavy v roce 2005 zahrnovaly náklady na dodávky energie za souhrnné sazby, náklady na pořízení energie ze zvláštních režimů (z obnovitelných zdrojů, kombinované výroby tepla a elektřiny atd.), náklady na přenos a distribuci, opatření pro řízení odběru, dodatečné náklady na výrobu elektřiny na španělských ostrovech, podporu pro uhlí, schodky z předchozích let atd. Neexistovala žádná pravidla, která by vyčleňovala konkrétní kategorii příjmů nebo jejich část na konkrétní kategorii nákladů či na jejich část. Příjmy, například z poplatků za přístup k síti, tak nebyly zcela ani zčásti vyčleněny na financování např. subvencí pro elektřinu z obnovitelných zdrojů či elektřinu vyráběnou na španělských ostrovech.
(16)
V roce 2005 měli koneční uživatelé k dispozici až 25 regulovaných sazeb v závislosti na úrovni, profilu či účelu spotřeby a na napětí síťového připojení. Na konečné uživatele na volném trhu se současně vztahovalo devět dalších regulovaných poplatků za přístup k síti, které byly rovněž založeny na napětí přípojky a dalších vlastnostech.
(17)
Dne 30. prosince 2004 stanovily španělské orgány sazby za elektřinu použitelné v roce 2005 (5), a to pro následující kategorie uživatelů:
SOUHRNNÉ SAZBY
Nízké napětí
1.0.
výkon do 770 kW
2.0.
obecné, výkon nepřesahující 15 kW
3.0.
obecné
4.0.
obecné, dlouhodobé používání
B.0
veřejné osvětlení
R.0
zemědělské zavlažování
Vysoké napětí
Obecné sazby
Krátkodobé používání
1.1.
obecné, nepřesahující 36 kV
1.2.
obecné, v rozmezí od 36 do 72,5 kV
1.3.
obecné, v rozmezí od 72,5 do 145 kV
1.4.
obecné, nad 145 kV
Střednědobé používání
2.1.
nepřesahující 36 kV
2.2.
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
2.3.
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
2.4.
nad 145 kV
Dlouhodobé používání
3.1.
nepřesahující 36 kV
3.2.
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
3.3.
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
3.4.
nad 145 kV
Sazby za trakční elektřinu
T.1
nepřesahující 36 kV
T.2
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
T.3
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
Sazby pro zemědělské zavlažování
R.1
nepřesahující 36 kV
R.2
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
R.3
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
G. Sazba pro velké odběratele (G4)
Sazby za prodej distributorům
D.1
nepřesahující 36 kV
D.2
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
D.3
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
D.4
nad 145 kV
PŘÍSTUPOVÉ SAZBY
Nízké napětí
2.0 A
běžná sazba za přístup k nízkému napětí
2.0 NA
běžné sazby za přístup k nízkému napětí s rozlišením denního/nočního režimu
3.0 A
obecná sazba za přístup k nízkému napětí
Vysoké napětí
3.1.A
sazba za přístup k napětím nepřesahujícím 36 kV (výkon nepřesahující 450 kW)
6.1
sazba za přístup k napětím nepřesahujícím 36 kV (výkon nad 450 kW)
6.2
sazba za přístup k napětím nad 36 kV a nepřesahujícím 72,5 kV (výkon nad 450 kW)
6.3
sazba za přístup k napětím nad 72,5 kV a nepřesahujícím 145 kV (výkon nad 450 kW)
6.4
sazba za přístup k napětím nad 145 kV (výkon nad 450 kW)
6.5
sazba za přístup pro mezinárodní výměny
(18)
Souhrnné regulované sazby lze rozdělit na složku určenou k pokrytí nákladů na přenos a distribuci a obecných nákladů spojených se soustavou (poplatek za přístup k síti) a složku, která odráží náklady na pořízení elektřiny na velkoobchodním trhu (energetická složka). Na služby související s řízením odběru (např. v souvislosti s odsouhlaseným přerušením dodávek elektřiny po předchozím oznámení nebo se spotřebou soustředěnou do období mimo špičku) se kromě toho uplatňoval systém slev ze souhrnných sazeb. Od roku 2005 jsou ve Španělsku v systému regulovaných sazeb zaváděny změny. Poslední z nich byla provedena v roce 2013, kdy Španělsko pro odvětví elektroenergetiky přijalo nový legislativní rámec (zákon č. 24/13), který kromě jiných opatření obsahuje reformu regulace maloobchodních tržních cen. Španělsko oznámilo, že tento nový zákon a jeho prováděcí ustanovení budou v roce 2014 rozpracovány. Níže jsou uvedeny některé základní souhrnné sazby pro nejnižší úroveň sazeb ve výše uvedených kategoriích (tj. do 145 kV) použitelné od 1. ledna 2005:
Tabulka 1
Základní částka souhrnných regulovaných sazeb v roce 2005
A/Složka výkonu
B/Energetická složka
Souhrnná sazba (A+B)
EUR/kW měsíc
EUR/kWh
EUR/MWh
Nízké napětí
1.0
výkon 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
obecné
1,430269
0,083728
85,71
4.0
obecné, dlouhodobé používání
2,284634
0,076513
79,69
Vysoké napětí
1.4
krátkodobé používání, obecné 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
střednědobé používání, obecné 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
dlouhodobé používání, obecné 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
G.
Velcí odběratelé G4
10,208070
0,011265
25,44
Zdroj: příloha I královského dekretu č. 2392/2004, výpočty Komise.
(19)
Španělský regulační orgán CNE (Comisión Nacional de Energía) prohlásil, že souhrnné sazby v roce 2005 v průměru neodrážely všechny náklady na dodávky, zejména náklady na pořizování energie na velkoobchodním trhu. Jak ukazuje níže uvedený graf, ceny zahrnuté v průměrných souhrnných regulovaných sazbách byly totiž nižší než průměrné ceny na velkoobchodním trhu s elektřinou pouze v pěti měsících, a sice od ledna do února roku 2005 a poté znovu od dubna do června roku 2005. Naopak od října 2006 do prosince 2007 byl vývoj opačný: během tohoto čtrnáctiměsíčního období se průměrné velkoobchodní ceny prudce propadly pod ceny energie zahrnuté v průměrných souhrnných regulovaných sazbách a tento pokles výrazně přesahoval rozdíl zaznamenaný v sedmi měsících roku 2005, kdy byly velkoobchodní ceny vyšší než ceny zahrnuté v souhrnných sazbách.
Graf 1
Vážené průměrné velkoobchodní ceny vs. cena energie zahrnutá v souhrnné sazbě
Zdroj: CNE - Informe sobre la evolución de la competencia en los mercados de gas y electricidad. Periodo 2005-2007 (Zpráva o vývoji hospodářské soutěže na trhu se zemním plynem a elektřinou. Období 2005-2007), s. 84.
SAZEBNÍ SCHODEK V ROCE 2005
(20)
Účty elektroenergetické soustavy byly na základě skutečných regulovaných příjmů a nákladů vyrovnávány jednou ročně. Úroveň, na které byly stanoveny regulované sazby a poplatky za přístup k síti, v roce 2005 nezajistila dostatečné příjmy, aby mohly být soustavě nahrazeny všechny regulované náklady, které byly zpětně zdokumentovány za celý rok. Při konečném zúčtování za rok 2005, provedeném na konci roku regulačním orgánem CNE, byl zjištěn schodek ve výši 3,811 miliardy EUR. Nebylo to poprvé, kdy při zúčtování vznikl schodek, ale velikost schodku za rok 2005 neměla obdoby. Schodky již byly v nižší míře zaznamenány v letech 2000, 2001 a 2002.
(21)
Vláda zejména podcenila skutečné náklady na pořizování elektřiny. Zatímco spotřeba elektřiny u konečných uživatelů jak na regulovaném, tak volném trhu se v roce 2005 vyvíjela přibližně podle prognóz z prosince 2004, v důsledku řady nepředpokládaných zvýšení cen během roku se velkoobchodní ceny v roce 2005 vyšplhaly na 62,40 EUR/MWh oproti 35,61 EUR/MWh v roce 2004, a průměrná velkoobchodní cena tak v roce 2005 dosáhla 59,47 EUR/MWh. Mezi příčiny tohoto zvýšení patří neobvykle suchý rok, kvůli němuž klesla výroba ve vodních elektrárnách o 55 %, nárůst cen ropy, dopad tržní ceny emisních povolenek CO2, které byly bezplatně obdrženy v rámci systému EU pro obchodování s emisemi, a nárůst poptávky po energii, který byl vyšší než růst HDP.
(22)
Dalším důležitým faktorem, který přispěl ke zvýšení celkových nákladů systému, byla vysoká úroveň podpory pro výrobu energie z obnovitelných zdrojů. Zejména je třeba poznamenat, že výrobci energie z obnovitelných zdrojů si mohli zvolit přímou účast na velkoobchodním trhu s elektřinou neboli tzv. organizovaném trhu („pool“). V roce 2005 byla tato možnost obzvláště lákavá, a proto se do organizovaného trhu zapojilo více výrobců energie z obnovitelných zdrojů, než se očekávalo, což vedlo ke zvýšení nákladů pro soustavu. Přímá podpora na náklady na elektřinu v rámci zvláštního režimu (obnovitelné zdroje, kombinovaná výroba tepla a energie), které se účtovaly jako regulované náklady, kromě toho v roce 2005 dosáhla částky 2,701 miliardy EUR. Pro názornost, náklady soustavy spojené s přenosem a distribucí dosáhly v roce 2005 částky 4,410 miliardy EUR.
Mechanismus přijatý za účelem předběžného financování schodku
(23)
Vývoj schodku nezůstal bez povšimnutí. Již v březnu 2005, kdy bylo jasné, že vzniká sazební schodek, španělské orgány v článku 24 královského dekretu č. 5/2005 (6) stanovily, že prostředky nutné k překlenutí mezery mezi náklady a příjmy elektroenergetické soustavy budou poskytnuty pěti největšími „oprávněnými elektroenergetickými subjekty“, tedy subjekty, které jsou oprávněny obdržet kompenzaci za náklady spojené s přechodem na konkurenční prostředí (7), a to v tomto procentním poměru:
-
Iberdrola, S.A.: 35,01 %,
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 12,84 %,
-
Hidroeléctrica del Cantábrico: S.A: 6,08 %,
-
Endesa, S.A.: 44,16 %,
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %.
(24)
Dekret č. 5/2005 stanovil, že budoucí schodek bude přičten výše uvedeným pěti společnostem jako záporná bilance na stávajícím vkladovém účtu, který používá regulační orgán CNE k hrazení nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí těmto společnostem. To v praxi znamenalo, že se od dodavatelských subjektů požadovalo, aby prostředky poskytly jako zálohu. Záporná bilance na účtu nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí by zavdala právo na splacení, tj. dodavatelé by měli nárok pobírat příjmy od odběratelů elektřiny v budoucnosti. Předmětné společnosti mohly tato práva sekuritizovat a prodat na trhu. Práva na splacení přidělená těmto dodavatelským společnostem byla spojena s minimální úrokovou sazbou (tříměsíční sazbou Euribor vypočtenou jako průměr sazeb Euribor za listopad předchozího roku bez diferenciálu).
Mechanismus přijatý za účelem zpětného získání schodku z prostředků konečných uživatelů
(25)
V červnu 2006 přijaly španělské orgány rozhodnutí o opatřeních, jimiž měl být schodek z roku 2005 vyrovnán z prostředků spotřebitelů elektřiny prostřednictvím regulovaných sazeb. Královským dekretem č. 809/2006 (8) španělské orgány stanovily, že schodek z roku 2007 (nebo přesněji práva na splacení přidělená dodavatelským subjektům) bude splacen spotřebiteli v průběhu čtrnácti a půl let prostřednictvím zvláštního příplatku jak k souhrnným sazbám, tak k sazbám za přístup. Tento příplatek, vypočtený jako roční částka nutná k lineárnímu zpětnému získání čisté současné hodnoty schodku z roku 2005 v průběhu 14,5 roku, byl stanoven na úrovni 1,378 % souhrnné sazby a 3,975 % sazby za přístup na rok 2006. Použitelná úroková sazba byla tříměsíční sazba Euribor.
(26)
Tento příplatek byl považován za „specificky vyčleněný příspěvek“. Španělské orgány stanovily, že příjmy z příspěvku k financování schodku z roku 2005 poplynou na vkladový účet spravovaný regulačním orgánem CNE. Ten měl posléze finanční prostředky převádět vlastníkům práv na splacení, tedy elektrárenským podnikům, které financovaly schodek, nebo subjektům, které od nich následně práva na splacení koupily, a to podle podílu schodku, který každý z nich financoval.
Dopady sazebního schodku na španělský trh
(27)
V roce 2005 bylo 37,49 % poptávky po elektřině ve Španělsku uspokojováno na volném trhu. Toto množství odpovídá poměrně nízkému počtu spotřebitelů; na volném trhu kupovalo energii pouze 8,5 % spotřebitelů, zatímco 91,5 % setrvalo u regulovaných sazeb (pokles oproti roku 2004, kdy to bylo 97 % spotřebitelů). Odběratelé vysokého napětí (především průmysloví odběratelé) byli hlavní kategorií působící na volném trhu; 38,9 % z nich uplatnilo možnost volby a v roce 2005 jejich nákupy představovaly 29 % celkové spotřeby elektrické energie v pevninském Španělsku. Převážná většina domácností a odběratelů nízkého napětí, kteří si volný trh mohli zvolit od roku 2003 (9), stále využívala regulovaných sazeb; v roce 2005 se však výrazný podíl těchto odběratelů rozhodl přejít na volný trh. K 31. prosinci 2005 bylo na volném trhu přes 2 miliony spotřebitelů (oproti 1,3 milionu v roce 2004).
(28)
Cenová výhoda, kterou však v průměru skýtaly regulované sazby v roce 2005, by měla být zvažována souběžně s návratem spotřebitelů na regulovaný trh, třebaže poněkud zpožděným. Jak ukazuje tabulka 2 níže, počet spotřebitelů na volném trhu v průběhu roku 2005 rostl, v roce 2006 však klesl, až se procentní podíl (8,15 %) dostal na úroveň prvního pololetí roku 2005. Obdobně lze říci, že pokles v množství energie dodávané konečným uživatelům na volném trhu, který byl pozorován v prosinci 2004, pokračoval také v prvním čtvrtletí roku 2005. V období od června do září 2005 se sice výrazně zpomalil, v prosinci 2004 a v průběhu celého roku 2006 však pokračoval.
Tabulka 2
Podíl míst dodávek a energie na volném trhu (jako procentní podíl celkového trhu) 2004-2006
Elektřina
2004
2005
2006
březen
červen
září
prosinec
březen
červen
září
prosinec
březen
červen
září
prosinec
Jako % míst dodávek
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Jako % energie
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Zdroj: Zpráva CNE „Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006“. (Informační zpráva o dodávkách elektřiny a zemního plynu na degerulovaných trzích, aktualizace ze dne 31. prosince 2006)
(29)
Ačkoli dodavatelé začali ztráty pociťovat v polovině roku 2005, kdy začaly výrazně růst velkoobchodní ceny, dodavatelské smlouvy nebylo možné okamžitě vypovědět. Dodavatelé na volném trhu, zejména ti, kteří nedisponovali výrobní kapacitou, ale museli elektřinu pořizovat na velkoobchodním trhu, byli v důsledku toho nuceni energii nabízet na volném trhu za ceny odpovídající regulovaným sazbám, a to navzdory možnosti, že jim vzniknou ztráty, nebo si účtovat vyšší ceny odrážející skutečné náklady na pořízení elektřiny, ale ztratit tak podíl na trhu.
3. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(30)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřování porovnala regulované sazby placené různými kategoriemi konečných uživatelů s odhadovanými cenami, které by bývali museli zaplatit na volném trhu, pokud by regulované sazby neexistovaly. Odhady tržních cen byly vypočteny na základě ceny elektřiny na velkoobchodním trhu, příslušných poplatků za přístup k síti a průměrného obchodního rozpětí odhadovaného na 10 EUR/MWh, jak uvedla Centrica.
Tabulka 3
Srovnání cen podle kategorie odběratelů
Kategorie odběratelů
Regulovaná sazba
(EUR/MWh)
Odhadovaná tržní cena (pouze velkoobchodní cena plus přístupová sazba)
(EUR/MWh)
Odhadovaná tržní cena (+ obchodní rozpětí ve výši EUR 10)
1.
Velcí průmysloví odběratelé napojení na síť vysokého napětí (sazba G4)
23,9
61,17
71,17
2.
Velcí průmysloví odběratelé s přerušitelnou dodávkou
27,0
73,87-76,47
83,87-86,47
3.
Odběratelé napojení na síť vysokého napětí
76,2
81,57
91,57
4.
Domácnosti
101,2
107,75
117,75
5.
Malí průmysloví odběratelé nebo společnosti poskytující služby napojení na síť nízkého napětí
103,9
101,07
111,07
Zdroj: Centrica
(31)
Z tabulky je patrné značné zvýhodnění prvních dvou kategorií (velcí průmysloví uživatelé). U všech ostatních kategorií konečných uživatelů je srovnání méně průkazné, lze však stále pozorovat malou výhodu.
(32)
V rozhodnutí se mělo za to, že tato výhoda byla poskytována selektivně, jelikož z uměle nízkých regulovaných cen měly prospěch podniky, které jako zdroj energie využívají spíše elektřinu než např. zemní plyn. Kromě toho byla zaznamenána selektivita de facto a de jure, která spočívala v tom, že nevýhoda byla neúměrně vyšší pro velké průmyslové konečné uživatele, kteří v určitých případech platili globální ceny za méně než polovinu energetické složky odhadovaných cen na volném trhu.
(33)
V rozhodnutí o zahájení řízení bylo uvedeno, že podněcováním konečných uživatelů k tomu, aby se vrátili zpět na regulovaný trh, mohl systém také poskytovat výhodu distributorům, kteří měli podle všeho u svých regulovaných činností prospěch ze zaručeného ziskového rozpětí.
(34)
V rozhodnutí se rovněž mělo za to, že systém zahrnoval převod státních prostředků, neboť cenový příplatek použitý k uhrazení schodku představuje parafiskální poplatek a příjmy, které z něj plynou, procházejí před předáním konečným příjemcům přes španělský regulační orgán CNE (veřejný subjekt). V rozhodnutí se dospělo k závěru, že s ohledem na judikaturu Soudního dvora v této záležitosti by tyto prostředky měly být považovány za státní prostředky.
(35)
Vzhledem k tomu, že koneční uživatelé působí na trzích, které jsou obecně otevřené hospodářské soutěži a obchodu v rámci EU, Komise v rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že jsou splněna všechna kritéria stanovená v čl. 107 odst. 1 a že opatření představuje státní podporu ve prospěch konečných uživatelů.
(36)
Když se zjistilo, že zřejmě nelze použít žádnou z odchylek stanovených v článku 107 SFEU, bylo v rozhodnutí o zahájení řízení posuzováno, zda lze poskytování elektřiny za regulované sazby považovat za službu obecného hospodářského zájmu, a zda by tedy v takovém případě mohla být uplatněna odchylka stanovená v čl. 106 odst. 2 SFEU. V rozhodnutí o zahájení řízení bylo uvedeno, že v odvětví elektroenergetiky je vlastní rozhodovací prostor členských států při stanovování závazků veřejné služby omezen ustanoveními směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES (10) („směrnice o elektřině“). Směrnice o elektřině od členských států vyžaduje, aby stanovily závazek poskytovat univerzální službu (a v jeho rámci konkrétně i právo na dodávky za přiměřené ceny), přičemž tato služba má být omezena pouze na spotřebitele z řad domácností a malé podniky (11). Rozhodnutí dospělo k závěru, že s přihlédnutím k výše uvedené směrnici nelze poskytování elektřiny za regulované sazby středním či velkým podnikům považovat za službu obecného hospodářského zájmu v pravém slova smyslu.
(37)
Komise tudíž vyjádřila vážné pochybnosti o tom, zda lze prvky podpory v regulovaných sazbách, které byly uplatňovány na jiné než malé podniky, považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(38)
V rozhodnutí o zahájení řízení byla rovněž konstatována možnost, že státní podporu obdrželi distributoři. Tato část věci je předmětem samostatného rozhodnutí (věc C 3a/07).
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(39)
Komise tím, že strany vyzvala, aby vznesly připomínky k rozhodnutí o zahájení důkladného vyšetřování, získala řadu podání ze strany velkých průmyslových odběratelů, distributorů, nezávislých dodavatelů a samospráv španělských autonomních oblastí. V tomto rozhodnutí budou shrnuty pouze připomínky, které se týkají údajné státní podpory ve prospěch konečných uživatelů elektrické energie.
PŘIPOMÍNKY NEZÁVISLÝCH DODAVATELŮ
(40)
Byly obdrženy připomínky od společnosti Centrica a od Sdružení nezávislých dodavatelů energie (ACIE). Argumenty a závěry jsou do značné míry totožné.
Připomínky společnosti Centrica a sdružení ACIE
(41)
Centrica klade v podání hlavní důraz na údajné zvýhodnění distributorů elektřiny. Údaje a argumenty, které společnost předložila, však rovněž naznačují přítomnost státní podpory pro konečné uživatele elektřiny.
(42)
Podle společnosti Centrica byla souběžná existence volného a regulovaného trhu, a zejména možnost, aby koneční uživatelé volně přecházeli z jednoho trhu na druhý, příčinou toho, že regulované sazby sloužily jako cenová reference nebo faktický strop cen na volném trhu. Dodavatelé si nemohli účtovat ceny vyšší, než jaké byly u regulovaných sazeb, jinak by nezískali nové odběratele a ztratili by ty stávající.
(43)
Na volném trhu sestává cena, kterou platí koneční uživatelé elektřiny, obvykle ze dvou složek: z poplatku za přístup k síti a „dodavatelské složky“, která je výsledkem tržních mechanismů a připadá maloobchodnímu dodavateli. V rámci maloobchodních dodávek závisí ziskovost na tom, zda „dodavatelská složka“ placená odběrateli pokrývá náklady dodavatele (tj. náklady na pořízení energie na velkoobchodním trhu nebo náklady na vlastní výrobu v případě vertikálně integrované společnosti), a na „obchodním rozpětí“, které zahrnuje ostatní náklady spojené s dodávkami (náklady na uvedení na trh, systémy IT, fakturaci atd.) a odměnu za investovaný kapitál. Proto mohli dodavatelé na volném trhu provozovat činnost v daném tržním segmentu ziskově pouze tehdy, bylo-li obchodní rozpětí „kladné“, jinými slovy pokud existoval určitý rozdíl mezi celkovými náklady dodavatele při obsluhování odběratelů a regulovanou sazbou.
(44)
Centrica zdůvodnila existenci konkurenční nevýhody pro dodavatele na volném trhu výpočty, z nichž je patrné, že v roce 2005 neexistovalo obchodní rozpětí u žádné kategorie spotřebitelů (12) (nebo že pokud nějaká rozpětí existovala na počátku roku, v průběhu roku zmizela). To znamenalo, že regulované sazby byly stanoveny na příliš nízké úrovni na to, aby se nezávislí dodavatelé mohli účastnit hospodářské soutěže se ziskem. Podle společnosti Centrica nebylo možné soutěžit o určité kategorie konečných uživatelů (zejména o uživatele s vysokou spotřebou energie využívající sazbu G4 a další velké průmyslové uživatele), a to dokonce ještě před vznikem sazebního schodku, neboť souhrnné sazby k tomu nikdy nedávaly prostor. Konkurenční nevýhoda, na kterou Centrica poukazuje, vznikla především u kategorie uživatelů, kterou tvoří podniky v sektoru služeb a malé průmyslové podniky napojené na síť nízkého napětí, a v segmentu domácností.
(45)
Údaje, které poskytla Centrica, zejména srovnání regulovaných sazeb a odhadovaných tržních cen, Komise převzala v rozhodnutí o zahájení řízení (viz 30. bod odůvodnění a tabulka 3).
(46)
Podle názoru společnosti Centrica systém porušil směrnici o elektřině, a to nejen kvůli diskriminační povaze režimu pro vyrovnání schodku (který kompenzoval ztráty distributorů, nikoli však dodavatelů), ale také kvůli tomu, že odběratelům bylo upřeno právo na transparentní ceny a sazby (13). Jelikož část ceny elektřiny splatná za rok 2005 byla odložena na budoucí roky, konečné účtované ceny nebyly pro spotřebitele transparentní.
(47)
Kromě toho Centrica tvrdila, že mechanismus vyrovnání schodku není ze dvou důvodů vyvážený: zaprvé, schodek bude splacen převážně konečnými uživateli nízkého napětí, ačkoli k jeho vzniku přispěli převážně velcí koneční uživatelé vysokého napětí. Zadruhé, koneční uživatelé na volném trhu musejí platit za schodek, k jehož vzniku nijak nepřispěli.
(48)
Centrica podpořila předběžný názor Komise, že španělský režim pro vyrovnání schodku zahrnuje převod státních prostředků. Centrica rovněž tvrdila, že se státními prostředky bylo spojeno i rozhodnutí španělské vlády, jímž výrobcům povolila sekuritizaci práv na splacení.
(49)
Sdružení ACIE vypočítalo, že odhadované náklady na pořízení energie, které byly vzaty jako základ pro regulované sazby v roce 2005, byly o 68 % nižší než skutečné náklady, které dodavatelům vznikly při nákupu energie na velkoobchodním trhu. Sdružení zdůraznilo vážné dopady, které měl sazební schodek z roku 2005 na nezávislé dodavatele. Podle ACIE měli dodavatelé na volném trhu podobné pořizovací náklady jako distributoři. Kromě toho byli de facto nuceni se přizpůsobit úrovni souhrnné sazby stanovené vládou pro každou z kategorií odběratelů, protože jinak by nebyli schopni přilákat nové odběratele ani si udržet ty stávající. Sdružení zejména poukazuje na to, že na počátku roku 2005 jeho členové uzavřeli smlouvy na základě vládní prognózy velkoobchodních cen a že později museli tyto smlouvy dodržovat, i když se ukázalo, že nejsou ziskové. V důsledku toho utrpěli nezávislí dodavatelé ztráty. Centrica odhaduje, že v roce 2005 utrpěla ztrátu ve výši 10 milionů EUR. Podle sdružení ACIE byla z trhu nucena odejít řada dodavatelů, včetně společností Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energía a RWE.
PŘIPOMÍNKY UŽIVATELŮ S VYSOKOU SPOTŘEBOU ENERGIE
(50)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie se do řízení zapojili prostřednictvím svého sdružení AEGE (Asociación de Empresas con Gran Consumo de Energía). Někteří z nich (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica a Alcoa) se do řízení zapojili i sami za sebe. Společnost Alcoa je výrobce hliníku a ve Španělsku provozuje tři výrobní zařízení, která se nacházejí ve městech San Ciprián, La Coruña a Avilés a která v roce 2005 využívala souhrnnou sazbu G4 (sazbu vyhrazenou pro odběratele s vysokou spotřebou energie s možností přerušení dodávek). Společnost Ferroatlántica vyrábí slitiny hliníku a železa a využívala sazbu 3.4 za přerušitelné dodávky. Společnost Asturiana de Zinc je výrobce zinku a pro svůj závod ve městě San Juan de Nieva využívala sazbu G4.
(51)
Ve svých připomínkách uživatelé s vysokou spotřebou energie zpochybňují závěr Komise, že průmyslové sazby (G4 a jiné sazby za přerušitelné dodávky) představují státní podporu, a tvrdí, že sazby nebyly zdrojem hospodářského zvýhodnění, nezahrnovaly státní prostředky a neovlivňovaly hospodářskou soutěž ani obchod mezi členskými státy.
Žádná ekonomická výhoda
(52)
Podle názoru uživatelů s vysokou spotřebou energie je měřítko, které je v rozhodnutí o zahájení řízení použito k určení existence výhody, nesprávné. Komise srovnávala průmyslové sazby s průměrnou velkoobchodní tržní cenou (cenou na organizovaném trhu), která byla považována za reprezentativní pro náklady, které by tyto společnosti bývaly musely uhradit na trhu za běžných podmínek. Jelikož průmyslové sazby byly považovány za nižší než cena na organizovaném trhu, rozhodnutí o zahájení řízení dospělo k závěru, že sazby poskytovaly příjemcům hospodářskou výhodu.
(53)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že organizovaný trh je spotový trh, na němž se každou hodinu obchoduje s elektřinou pro následující den. Podle uživatelů s vysokou spotřebou energie trpí organizovaný trh určitými nedostatky, které ovlivňují jeho účinnost a konkurenceschopnost. Proto ceny na organizovaném trhu přesně neodrážejí mezní náklady na výrobu, a tudíž ani situaci dokonalé hospodářské soutěže. Velcí koneční uživatelé, kteří odebírají velké objemy elektřiny a mají ploché profily spotřeby, nepořizují elektřinu na organizovaném trhu, ale zpravidla uzavírají dvoustranné smlouvy s dodavateli elektřiny. To potvrzuje i zpráva OMEL z roku 2005, z níž je patrné, že elektřinu pořizovalo přímo na organizovaném trhu jen sedm uživatelů, kteří vyhovovali daným požadavkům a představovali 5 % obchodované elektřiny.
(54)
V každém případě i za předpokladu, že by bylo možné považovat ceny zaznamenané na organizovaném trhu za platné měřítko, nebylo by správné použít průměrnou velkoobchodní cenu z roku 2005, jak to učinila Komise, jelikož tato průměrná cena odráží poptávku po elektřině u dodavatelů, kteří obsluhovali různorodé portfolio konečných uživatelů včetně domácností a malých podniků. Podle sdružení AEGE a společností Ferroatlántica a Asturiana de Zinc by vhodným měřítkem byla minimální cena zaznamenaná na organizovaném trhu v roce 2005, tj. 18,36 EUR/MWh, neboť tato cena by nejvíce odrážela konkurenční tržní podmínky na organizovaném trhu (na němž výrobci nabízejí elektřinu za cenu rovnou jejich mezním nákladům). Velcí průmysloví spotřebitelé nejsou v situaci, kterou by bylo možné srovnávat se situací jiných konečných uživatelů, zejména domácností. Proto průměrná cena na organizovaném trhu není vhodným měřítkem. Podle společnosti Alcoa by Komise měla místo toho srovnat zpochybňované sazby s cenami, na nichž se velcí koneční uživatelé dohodli v rámci dvoustranných smluv.
(55)
Alcoa poskytla příklad dvoustranné tržní ceny a uvedla, že její tři závody na výrobu hliníku vždy využívaly sazbu G4. Společnost Alcoa však také vlastní závod na výrobu oxidu hlinitého (Alúmina Española), pro nějž na konci roku 2004 uzavřela dvoustrannou smlouvu s dodavatelem. Tato smlouva byla uzavřena na dva roky s možností prodloužení o další rok. Tři závody na výrobu hliníku mají stejný plochý profil spotřeby jako závod na oxid hlinitý. Závod Alúmina však spotřebuje výrazně menší objemy elektřiny (0,35 TWh oproti 1,3 TWh v závodech v Avilés a La Coruña a oproti 3,4 TWh v závodě v San Cipriánu). Průměrná cena dohodnutá na základě této smlouvy byla 34,45 EUR/MWh (včetně nákladů na jaderné moratorium, nákladů na přístup k síti a dalších přidružených nákladů). Tato cena byla získána na základě nabídkového řízení a nabídky dodavatelů se od sebe lišily o méně než 5 EUR.
(56)
Podle společnosti Alcoa lze rozdíl mezi touto dvoustranně dohodnutou cenou (34,45 EUR/MWh) a sazbou G4 (23,90 EUR/MWh) vysvětlit objektivními faktory. Zejména tím, že uživatelé sazby G4 podléhají regulačním omezením, která se nevztahují na dvoustranné smlouvy, např. závazku využít veškerý výkon nasmlouvaný v rámci sazby G4 (nevyužití podléhá sankcím), požadavku vlastnit zařízení pro kontrolu napětí a požadavku uhradit elektřinu do 20 dnů (zatímco dvoustranné smlouvy nabízejí výhodnější platební podmínky).
(57)
Alcoa tudíž dospěla k závěru, že hypotetická tržní cena použitelná na její tři závody na výrobu hliníku by byla výrazně pod cenou 34,45 EUR/MWh, protože tyto závody mají vyšší úroveň spotřeby. Pokud by se navíc zvážilo průměrné obchodní rozpětí 10 EUR/MWh, čisté náklady na dodávky elektřiny do závodu na výrobu oxidu hlinitého by dosáhly 24,25 EUR/MWh, což se velmi blíží souhrnné sazbě G4.
(58)
Společnost Ferroatlántica poukázala na to, že v rozhodnutí o zahájení řízení byla nesprávně interpretována regulovaná sazba 3.4 používaná v roce 2005, jelikož do základní sazby byly nesprávně promítnuty slevy a sazba byla srovnána s poplatkem za přístup, který je desetkrát vyšší než poplatek použitelný v jejím případě (a v případě velmi velkých odběratelů). Ferroatlántica také předložila důkazy o tom, že i když v roce 2004 měsíční průměrná tržní cena pro forwardové smlouvy na dodávky elektřiny v roce 2005 byla 31,68 EUR/MWh, v prosinci 2004 byla tato cena 31,05 EUR/MWh. Z toho by vyplývalo, že by společnost získala základní dodávky elektřiny v roce 2005 za tuto cenu v době, kdy byly stanoveny regulované sazby. Po přičtení „dodatečných služeb“ (3,92 EUR/MWh) a příslušné přístupové sazby (1,70 EUR/MWh) by průmyslový uživatel získal tržní cenu 36,67 EUR/MWh, která je nižší než cena 56,11 EUR/MWh u sazby 3.4 použitelné pro uživatele s vysokou spotřebou energie.
(59)
Ve skutečnosti byly další slevy z této sazby odměnou za kapacitu k poskytování služeb souvisejících s řízením odběru a za odsouhlasení těchto služeb ve prospěch soustavy. Ferroatlántica v tomto ohledu dodává, že sleva ze sazby odrážela různé poskytované služby, konkrétně hodinové rozlišování (s noční a víkendovou spotřebou), přerušitelnost (přijetí dodávek na žádost provozovatele sítě), sezonní povahu (s koncentrací dodávky do měsíců s nízkou poptávkou) a řízení jalové energie. Pouze těmito slevami, které byly proměnlivé a byly stanoveny nařízením od roku 1995, a nikoli úrovní regulované sazby lze vysvětlit a podle názoru společnosti Ferroatlántica zdůvodnit nižší průměrnou cenu elektřiny placenou v roce 2005.
(60)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie zpochybňují v rozhodnutí o zahájení řízení tvrzení, že výhoda nebyla úměrná spotřebovávaným objemům a u velkých odběratelů byla zpravidla vyšší. V této souvislosti uživatelé s vysokou spotřebou energie např. uvádí, že sám regulační orgán CNE potvrdil, že úroveň sazby G4 měla být dokonce ještě nižší. Uživatelé s vysokou spotřebou energie podotýkají, že velcí odběratelé využívající sazbu G4 nebo 3.4 spotřebovali mnohotisíckrát více elektřiny než průměrní odběratelé vysokého napětí, a zaplatili jen třikrát méně než oni.
(61)
Běžné by také bylo, kdyby velcí odběratelé obdrželi vyšší jednotkovou slevu z ceny. Podle uživatelů s vysokou spotřebou energie je proto závěr, že průmyslové sazby představovaly určitou výhodu, velmi sporný. Připomínají, že v každém případě je na Komisi, aby o existenci takovéto výhody poskytla přesvědčivé důkazy.
(62)
Alcoa rovněž poukázala na to, že cena, kterou platí ve Španělsku, je téměř stejná jako průměrná vážená cena, kterou platí závody vyrábějící hliník v EU, a je dokonce vyšší než průměrná vážená cena placená v EHP.
Žádné státní prostředky
(63)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že to byli oni, kdo platil průmyslové sazby přímo distributorům, aniž by se prostředky dostaly pod kontrolu státu, a že tudíž v souladu s judikaturou ve věci PreussenElektra předmětný režim nezahrnoval prostředky státu.
(64)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie poukazují na to, že mezi stanovením sazeb, k němuž došlo na konci roku 2004, a zavedením mechanismu pro vyrovnání schodku prostřednictvím odběratelů, který byl přijat až v červnu 2006, uplynula určitá doba. V rozhodnutí o zahájení řízení Komise tvrdila, že došlo k využití státních prostředků, neboť do faktur pro uživatele byl zařazen příplatek, který byl kvalifikován jako parafiskální poplatek. Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že pokud by byla tato hypotéza přijata, pak by se opatření, které nebylo podporou v roce 2005, podporou stalo v roce 2006 (ex post). To by bylo v rozporu se základními zásadami práva EU, jako jsou právní jistota a legitimní očekávání. Uživatelé s vysokou spotřebou energie poukazují na to, že označení určitého opatření za podporu závisí pouze na okolnostech, které existují v době jeho přijetí, a nemůže záviset na budoucích událostech, zejména v případě, že je nelze rozumně předvídat. Citují generálního advokáta Jacobse ve věci Van Calster (14): „situaci je nutno posuzovat ke dni prvotního zavedení poplatků a nelze ji zpětně měnit“.
(65)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie uvádí, že regulované sazby z roku 2005 nepředstavovaly v tomtéž roce státní podporu. Tyto společnosti podotýkají, že analýza mechanismu financování je za těchto okolností irelevantní, neboť mechanismus byl zaveden až v roce 2006. Posouzení způsobu financování by bylo relevantní pouze v případě, že by opatření představovalo státní podporu již od začátku. Jelikož sazby nezahrnovaly podporu, zastávají uživatelé s vysokou spotřebou energie názor, že Komise nemůže příplatek využít jako východisko k tomu, aby došla k opačnému závěru.
(66)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie dále tvrdí, že v případě parafiskálních daní je způsob financování opatření v každém případě relevantní z hlediska posouzení státní podpory pouze tehdy, je-li daň „povinně vázána na podporu“, tedy existuje-li přímá a bezprostřední vazba mezi opatřením a způsobem jeho financování (15). Uživatelé s vysokou spotřebou energie existenci takovéto vazby popírají, neboť příplatek byl určen k pokrytí schodku, který vznikl při zúčtování regulovaných činností, při nichž nešlo pouze o poskytování elektřiny za regulované sazby, ale také o jiné náklady související se soustavou. Příplatek proto nebyl specificky vyčleněn na pokrytí ztrát vzniklých při dodávkách elektřiny za regulované sazby. Zadruhé, neexistovala žádná přímá ani nepřímá vazba mezi úrovní sazeb a uplatněným příplatkem, neboť sazby stanovené v roce 2004 byly bezpodmínečné (nepodléhaly dalším úpravám v následujících letech).
(67)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie dále uvádí, že příplatek nepředstavoval parafiskální poplatek či dávku, protože podle španělského práva neměl fiskální povahu. Fiskální opatření se používají k financování veřejných výdajů, zatímco v tomto případě bylo cílem příplatku vyrovnat schodek, který vytvořily soukromé hospodářské subjekty (distributoři), jež v rámci elektroenergetické soustavy prováděly regulované činnosti. Podle španělské ústavy lze nová fiskální opatření zavést pouze zákonem (nikoli královským dekretem). Stát navíc nikdy není vlastníkem příjmů z příplatku ani nemá pravomoc s nimi nakládat, jelikož tyto prostředky se převádí na vkladový účet spravovaný regulačním orgánem CNE a stát si je nemůže přivlastnit. Proces vyrovnání je plně automatický a CNE nemá žádný prostor pro vlastní uvážení ani autonomii či kontrolu nad určením nebo výší finančních prostředků, které mají být vyrovnány jednotlivým subjektům.
(68)
Komise podle uživatelů s vysokou spotřebou energie tuto skutečnost uznala v rozhodnutí o nákladech spojených s přechodem na konkurenční prostředí ve Španělsku (16), v němž uvedla, že „převod částek prostřednictvím regulačního orgánu CNE má sloužit především účetním účelům“, a nedospěla k závěru, že by opatření zahrnovalo státní prostředky.
(69)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že tato situace je totožná se scénářem „nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí“, neboť v obou případech vláda zavedla příplatek, který měl vyrovnat trvalé náklady spojené se soustavou. Tato argumentace byla podle všeho potvrzena také ve věci týkající se Spojeného království (17).
Žádný dopad na hospodářskou soutěž a obchod
(70)
Společnosti Asturiana de Zinc a Alcoa tvrdí, že vzhledem ke zvláštním vlastnostem trhů s hliníkem a zinkem nemůže mít opatření týkající se ceny elektřiny použité při výrobě těchto kovů žádný dopad na obchod v EU, jelikož kovy jsou komodity a jejich ceny se stanovují na světové úrovni na Londýnské burze kovů. Za těchto okolností se rozdíly mezi místními výrobními náklady nepromítají do rozdílů ve světových cenách.
(71)
Tyto dvě společnosti tvrdí, že v EU roste ve výrobě hliníku a zinku schodek, zatímco poptávku v rostoucí míře uspokojují dovozy ze třetích zemí.
(72)
Pokud ve Španělsku zanikne odvětví výroby hliníku a zinku, nezastoupí je žádné nové subjekty z EU, neboť závody (na výrobu hliníku) v EU již naplno využívají svoji kapacitu a žádný nový ani stávající výrobce by neměl motivaci svou kapacitu zvyšovat, jelikož si nemůže být jist, že bude moci dlouhodobě odebírat elektrickou energii za rozumné ceny. Schodek by tudíž byl pokryt pouze z dovozu.
(73)
Alcoa kromě toho tvrdí, že sazby neohrožují zájmy jiných evropských výrobců, neboť nabízejí elektřinu za cenu, která je totožná s průměrnou cenou placenou jinými výrobci hliníku v EU-25.
I kdyby průmyslové sazby s doložkou o přerušení představovaly podporu, šlo by o „existující podporu“
(74)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že sporné sazby existovaly již před přistoupením Španělska k EU.
(75)
I když označení „sazba G4“ bylo formálně zavedeno ministerským nařízením ze dne 6. března 1986, sazba fakticky existovala již před 1. lednem 1986, kdy Španělsko přistoupilo k EU, neboť odpovídá bývalé „průmyslové sazbě I při dlouhodobém využívání“, která byla stanovena ministerským nařízením ze dne 14. října 1983, tedy před přistoupením Španělska k EU. Všichni koneční uživatelé elektřiny, kteří využívali sazbu I, byli automaticky převedeni do sazby G4, což byla de facto stejná sazba s novým jménem.
(76)
Ministerské nařízení z roku 1983 rovněž výslovně stanoví i ostatní sazby s doložkou o přerušení.
(77)
Podle uživatelů s vysokou spotřebou energie by navíc opatření představovalo existující podporu na základě článku 15 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (18), a to kvůli uplynutí desetileté promlčecí lhůty.
Zpětnému získání podpory by bránila zásada legitimního očekávání
(78)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že i za předpokladu, že by nebylo možné považovat sazby za existující podporu, by zpětnému získání podpory bránila zásada legitimního očekávání. V průběhu celého roku 2005 byly sazby předmětem přímé platby mezi soukromými hospodářskými subjekty. Uživatelé nemohli předem vědět, že se ze sazeb stanovených v prosinci 2004 stane na základě vládního opatření přijatého v červnu 2006 státní podpora. Žádný (jakkoli obezřetný) hospodářský subjekt nemohl tuto změnu ve své právní situaci očekávat. Proto uživatelé legitimně očekávali, že jejich sazby státní podporu nezahrnují.
PŘIPOMÍNKY OD GALICIJSKÉ A ASTURSKÉ REGIONÁLNÍ SAMOSPRÁVY
(79)
Pokud jde o možnou podporu pro uživatele s vysokou spotřebou energie, galicijská regionální samospráva tvrdí, že se Komise dopustila chyby, když použila cenu na organizovaném trhu jako náhradu za tržní cenu, jelikož uživatelé s vysokou spotřebou energie obvykle uzavírají dlouhodobé smlouvy s výrazně lepšími podmínkami.
(80)
Vzhledem k tomu, že dosud nebyla dokončena liberalizace španělského trhu, a zejména s ohledem na neexistenci dvoustranných smluv mezi výrobci a velkými odběrateli má galicijská regionální samospráva za to, že by bylo dobré použít jako měřítko skutečné náklady, které platí výrobci za dodávky těmto odběratelům. Alternativně by bylo možné získat referenční cenu na základě odborné literatury (Wilson, 1993 (19) a Castro-Rodríguez (20), 1999), a to zvážením buď nákladů spojených s nejúčinnější technologií, která vyhovuje specifickým potřebám uživatelů s vysokou spotřebou energie, nebo průměrných nákladů na elektřinu během různých hodin dne. Rozdíl mezi takto získanou referenční cenou a regulovanou sazbou placenou v roce 2005 by byl mnohem nižší. Regionální galicijská samospráva dále tvrdí, že všichni španělští uživatelé včetně těch, kteří mají vysokou spotřebu energie, postupem času v každém případě schodek, který vznikl v důsledku uplatnění nízkých sazeb v roce 2005, splatí.
(81)
Kromě výše uvedeného má regionální galicijská samospráva za to, že systém sazeb v podobě z roku 2005 nebyl právně selektivní, neboť stát nehodlal poskytnout konečným uživatelům výhodu, ale pouze se při stanovení sazeb v roce 2004 dopustil chyb v prognózách tržních trendů a cen. Regionální galicijská samospráva rovněž zpochybňuje závěr, že systém měl dopad na obchod v rámci EU.
(82)
Připomínky asturské regionální samosprávy jsou obdobné jako připomínky španělské vlády, na které odkazují.
PŘIPOMÍNKY ŠPANĚLSKA
(83)
Španělsko zastává názor, že systém regulovaných sazeb z roku 2005 nezahrnoval podporu ani pro konečné uživatele, ani pro distributory.
Žádná příčinná souvislost mezi opatřením státu a schodkem, schodek nelze přičítat státu
(84)
Španělsko tvrdí, že schodek nelze přičítat státu, jelikož byl způsoben nepředvídatelnými vnějšími okolnostmi, a nikoli úmyslným záměrem státu dotovat určité činnosti.
(85)
Španělsko uvádí, že legislativa EU platná v roce 2005 dodávkám elektřiny za regulované sazby stanovené státem nebránila. Proto byl státní regulační zásah právně platný, neboť se jednalo o projev státní svrchovanosti. Jednou z těchto svrchovaných výsad je stanovení sazeb tak, aby očekávané náklady odpovídaly očekávané poptávce.
(86)
Španělsko tvrdí, že schodek v roce 2005 byl způsoben rozdílem mezi vládními prognózami velkoobchodních cen elektřiny a skutečnými cenami zaznamenanými na organizovaném trhu. Mimořádně vysoké ceny v roce 2005 byly způsobeny nepředvídatelnými příčinami, které lze přičítat zásahu vyšší moci.
(87)
Jelikož událostí, která dala vzniknout údajné podpoře, byl podle všeho nárůst velkoobchodních cen převyšující prognózu, údajnou výhodu není možné přičítat žádnému právnímu aktu. I pokud by se předpokládalo, že takováto výhoda existovala (quod non), byla by způsobena okolnostmi, které nijak nesouvisely se záměry státu. Existence vyšší moci podle Španělska narušuje příčinnou souvislost mezi správním rozhodnutím, jímž se sazby stanovovaly, a konkurenční výhodou, která by vedla ke státní podpoře. I za předpokladu (quod non), že by byla splněna objektivní podmínka příčinné souvislosti, subjektivní podmínka záměru (přičitatelnosti) na straně státu by stále chyběla.
Žádné prostředky státu
(88)
Španělsko tvrdí, že sazby nezahrnovaly veřejné prostředky. Zaprvé, Španělsko v tomto ohledu prohlašuje, že příplatek není „poplatkem“ ve smyslu judikatury Evropského soudního dvora o parafiskálních poplatcích, neboť jej nevybírá stát ani nejde o fiskální poplatek. Podle Španělska je příplatek nedílnou součástí sazby a je téže povahy. Sazba je tudíž soukromá cena.
(89)
Zadruhé, finanční prostředky nevybírá stát ani nejsou placeny do fondu určeného státem. Sazby vybírají distributoři, nikoli stát, a proto jde o soukromé ceny, které zaručují spravedlivou odměnu subjektů (jak stanoví zákon 54/1997). Nejedná se o daně ani veřejné ceny. Stát za nic odměnu neposkytuje, neboť odměnu nabízí systém na základě tržních sil v případě neregulovaných činností a na základě přístupových sazeb stanovených státem v případě činností regulovaných. Jelikož tento systém pro stát nepředstavuje žádnou zátěž, nejsou podle judikatury ve věci Sloman Neptun (21) dotčeny státní prostředky. Předmětné prostředky navíc nikdy neplynou do státní pokladny, neuvádí se v rozpočtových zákonech, nepodléhají ověřování ze strany nejvyššího kontrolního úřadu a není možné je získat zpět od dlužníků prostřednictvím správních postupů. Dluhy vůči elektroenergetické soustavě nepodléhají úrokové sazbě použitelné na dluhy vůči státu.
(90)
Španělsko znovu opakuje, že s těmito prostředky nakládá španělský regulační orgán CNE, který plní pouze funkci účetního prostředníka. Španělské orgány uvádějí, že již v rozhodnutí z roku 2011 o nákladech spojených s přechodem na konkurenční prostředí ve Španělsku (SA NN 49/99) Komise stanovila, že „převod prostředků přes CNE je v zásadě účetní povahy. Finanční prostředky převáděné na účet vedený jménem CNE nikdy nebyly vlastnictvím tohoto subjektu a byly neprodleně vyplaceny příjemcům podle předem určené částky, kterou CNE nemůže nijak změnit.“ Na základě této úvahy Komise dospěla k závěru, že „není v postavení, aby mohla určit, zda příjmy plynoucí z poplatku stanoveného v rámci režimu nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí představují státní prostředky“.
Žádná výhoda
(91)
Španělsko nesdílí názor Komise, že regulované sazby poskytují ekonomickou výhodu konečným uživatelům (nebo distributorům).
(92)
Pokud jde o konečné uživatele, Španělsko znovu opakuje, že schodek je výsledkem vyšší moci, a tvrdí, že schodek nevytvářel výhodu pro velké odběratele, jelikož byl s úrokem převeden do sazeb v nadcházejících letech. Proto je údajná ekonomická výhoda plynoucí z nižší ceny elektřiny pouze zdánlivá, neboť rozdíl oproti cenám na volném trhu spotřebitelé uhradí s úrokem.
Dodávky energie za regulované sazby jsou službou obecného hospodářského zájmu
(93)
Španělsko tvrdí, že v roce 2005 nebyly regulované sazby v rozporu s právem EU, neboť lhůta pro liberalizaci trhu pro všechny odběratele (včetně domácností) končila 1. července 2007.
(94)
Španělské orgány zejména tvrdí, že dodávky elektřiny jsou službou obecného zájmu a stát musí zasáhnout, aby zabránil zneužití dominantního postavení v důsledku existence jediné sítě (přirozený monopol).
(95)
Parametry pro stanovení sazeb byly vymezeny objektivně a transparentně. Složitý regulační rámec pro stanovení sazeb a postup pro vyrovnání podle názoru Španělska prokazují, že systém sazeb se zakládal na důkladné analýze nákladů a příjmů spojených se soustavou a na analýze poptávky po elektrické energii.
Závazek Španělska
(96)
Jak je uvedeno v 25. a 26. bodě odůvodnění, schodek vytvořený v roce 2005 je splácen v ročních splátkách včetně úrokové sazby odpovídající sazbě Euribor bez diferenciálu. Aniž jsou dotčeny jeho připomínky, Španělsko se zavázalo, že zpětně zvýší úrokovou sazbu účtovanou uživatelům z řad podniků, jejichž připojení přesahuje 1 kV. Toto zvýšení se určí v poměru k tomu, jak ke schodku z roku 2005 přispěli uživatelé z řad podniků, na něž se vztahuje stávající řízení a jimž byla energie dodávána za souhrnné sazby. Úroková sazba bude odpovídat uplatnění diferenciálu ve výši 65 bazických bodů nad referenční sazbu Euribor, čímž bude obecně vyrovnána se sazbou uplatněnou na schodek v následujících letech.
(97)
Příslušná částka bude uživatelům z řad podniků účtována takto: pokud jde o roční splátky za část schodku z roku 2005, které již byly zaplaceny, uplatní se jednorázové zvýšení přístupových sazeb; pokud jde o částku, kterou je ještě třeba uhradit, uplatní se vyšší úroková sazba přímo na každou roční částku, a to opět ve formě vyšších přístupových sazeb.
5. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY PODLE ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(98)
Opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jestliže jsou splněny následující podmínky: opatření a) ekonomicky zvýhodňuje příjemce; b) je poskytováno státem nebo ze státních prostředků; c) je selektivní; d) ovlivňuje obchod v rámci Unie a může narušit hospodářskou soutěž v EU. Jelikož musejí být splněny všechny tyto podmínky, Komise se v hodnocení omezí na existenci ekonomického zvýhodnění příjemců.
Existence ekonomického zvýhodnění
(99)
Podniky jsou zvýhodněny ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jestliže získají ekonomické zvýhodnění, které by jinak za tržních podmínek nezískaly. V daném případě musí šetření zjistit, a to rovněž s ohledem na splácení schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005, zda existoval kladný rozdíl mezi regulovanými sazbami stanovenými v roce 2005 a tržními cenami, které by potenciální příjemci bývali museli uhradit za pořízenou elektřinu a služby poskytované v rámci jejich sazebního režimu. Jakákoli výhoda, pokud jde o tržní podmínky, musí být doložena odkazem na skutečné tržní ceny. Tyto záležitosti, tedy existence kladného rozdílu - nebo naopak jeho nepřítomnost - mezi cenami elektřiny na organizovaném trhu, tržními cenami a regulovanými sazbami a splácení schodku, jsou jedna po druhé zkoumány níže.
Srovnání s průměrnými cenami elektřiny na organizovaném trhu
(100)
Průměrné ceny elektřiny na organizovaném trhu jsou ukazatelem obecných cenových úrovní na velkoobchodním trhu. Tato průměrná referenční cena v průběhu celého roku 2005 činila 59,47 EUR/MWh. Jak je popsáno a znázorněno v 19. bodě odůvodnění (graf 1), během sedmi ne po sobě jdoucích měsíců roku 2005 byly průměrné velkoobchodní ceny vyšší než ceny elektřiny zahrnuté v souhrnných regulovaných sazbách, které se uplatňovaly na všechny konečné uživatele. Proto se zdá, že průměrná sazba, která byla stanovena dekretem č. 2392/2004, vedla ke kladnému rozdílu ve prospěch všech konečných uživatelů, kteří si vybrali regulované sazby, a to alespoň během většiny měsíců v roce 2005.
(101)
Avšak v měsíčních obdobích nepřesahujících jeden rok tento rozdíl v pěti měsících (od ledna do května 2005) neexistoval, a výhoda tudíž nebyla poskytnuta celému regulovanému systému sazeb. Pokud se navíc srovnají období, která jsou delší než jeden rok, např. období do 30. prosince 2007, je možná akumulovaná výhoda od června 2005 více než eliminována poklesem průměrných cen na organizovaném trhu, které se prudce propadaly, až v březnu 2007 dosáhly 37 EUR/MWh, zatímco ceny zahrnuté v regulovaných sazbách se ve stejném období pohybovaly okolo 68 EUR/MWh. Ceny elektřiny zahrnuté v souhrnných sazbách byly od října 2006 ve skutečnosti mnohem vyšší než velkoobchodní dodavatelské ceny (viz graf 1). Přínosy a ekonomické zvýhodnění u odběratelů, jimž byla energie dodávána za regulované sazby v době, kdy byly ceny na organizovaném trhu vyšší než náklady na elektřinu zahrnuté v regulovaných sazbách, tak mohou být eliminovány, když jsou ceny na organizovaném trhu nižší než náklady na elektřinu zahrnuté v regulovaných sazbách.
(102)
Z toho vyplývá, že jak v měsíčních obdobích, která v roce 2005 v součtu nedosáhla jednoho roku, tak ve dvouletých obdobích zahrnujících i část roku 2005 ceny energie zahrnuté v regulovaných sazbách použitelných v roce 2005 podle všeho ve srovnání s velkoobchodními cenami elektřiny na organizovaném trhu nijak nezvýhodňovaly skupinu odběratelů, jimž byla elektřina dodávána za regulované sazby. Skutečností však je, že příjmy z poplatků za přístup a z regulovaných sazeb, které byly hrazeny v rámci celé elektroenergetické soustavy, v roce 2005 nestačily k pokrytí regulovaných nákladů soustavy. Proto je třeba prozkoumat, zda je zavedený mechanismus dostatečný k tomu, aby zaručil, že bude schodek splacen.
Splacení schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005
(103)
Jak je popsáno v 15. a 20.-22. bodě odůvodnění, účty elektroenergetické soustavy v roce 2005 zahrnovaly všechny regulované náklady a příjmy soustavy, aniž by byly konkrétní příjmy přiděleny na konkrétní náklady. Například náklady na přenos a distribuci (4,410 miliardy EUR) nebo náklady na podporu kombinované výroby tepla a energie nebo výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů (2,701 miliardy EUR) nebyly rozdělovány mezi regulované příjmy ze souhrnných sazeb na regulovaném trhu a/nebo příjmy z regulovaných poplatků za přístup na volném trhu a tyto dva druhy příjmů nebyly nijak rozlišovány ani při financování uvedených nákladů. Ve skutečnosti mají všichni uživatelé soustavy zisk a lze očekávat, že přispějí k uhrazení nákladů na podporu účinnějších forem kombinované výroby a výroby energie z obnovitelných zdrojů nebo nákladů na služby v oblasti přenosu a distribuce. V tomto systému nekumulativních nákladů u každé sazby není možné následně objektivně rozdělit náklady mezi uživatele na volném trhu a uživatele, kteří využívají regulované sazby, a v rámci této druhé kategorie uživatelů mezi 25 různých sazebních stupňů, které byly v roce 2005 použitelné. Z toho je patrné, že je záhodno zanalyzovat možné výhody či naopak jejich neexistenci u schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005 jako celku.
(104)
V tomto ohledu Španělsko zavedlo mechanismus pro zpětné získání celého schodku z roku 2005, což je v souladu se zmiňovanou univerzálností účtů tehdy uplatňovaného systému. Nedostatek regulovaných příjmů elektroenergetické soustavy k pokrytí nákladů soustavy se řešil pomocí zdrojů shromážděných prostřednictvím „specificky vyčleněného příspěvku“ stanoveného královským dekretem č. 809/2006. Od poloviny roku 2006 se schodek začal zpětně získávat za použití příplatku v hodnotě 1,378 % souhrnných regulovaných sazeb a 3,975 % přístupových poplatků, a poté příplatků nutných k zaručení, že částka 3,8 miliardy EUR plus úroky bude získána během 14,5 roku, tedy v období do roku 2020 (viz body odůvodnění 25 a 26).
(105)
Z toho vyplývá, že příjmy ze zvláštního příspěvku vyčleněného na financování schodku z roku 2005 umožňují uživatelům soustavy hradit účty za elektřinu (s navýšením nutným k následnému vyrovnání účtů soustavy za rok 2005) s výrazným prodlením.
(106)
Za těchto okolností je jediným sporným aspektem metody, která byla v roce 2006 zvolena ke splacení schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005 a k vyrovnání účtů, nízká úroková sazba, která byla zpočátku uplatněna na roční splátky, tedy konkrétně referenční sazba Euribor bez diferenciálu. Jak je podrobněji popsáno v 96. a 97. bodě odůvodnění, Španělsko se zavázalo, že úrokovou sazbu pro uživatele z řad podniků, na které se vztahuje stávající řízení, zvýší. Španělsko se zavazuje, že nad referenční úrokovou sazbu uplatní diferenciál ve výši 65 bazických bodů.
(107)
Uplatněním této změny na opatření, které bylo původně použito ke splacení schodku z roku 2005 a které vylučuje domácnosti a malé podniky, jež v rámci opravného mechanismu platily nejvyšší regulované sazby, se ruší jakákoli hypotetická výhoda, kterou společnosti mohly z odkladu plateb od roku 2006 získat. Uplatnění příplatku k sazbě kromě toho znamená, že celková zpětně získaná částka je u každé společnosti přímo úměrná její spotřebě elektřiny. Čím více elektřiny společnost spotřebuje, tím vyšší je příplatek.
Srovnání s tržními cenami elektřiny
(108)
Zadruhé, jak podotýkají některé zúčastněné strany, ceny zaznamenané na organizovaném trhu s elektřinou nejsou odpovídajícím měřítkem, podle něhož by bylo možné porovnat tržní ceny s cenami elektřiny placenými velkými odběrateli na základě regulovaných sazeb. Faktem je, že na základě důkazů obsažených ve zprávě z roku 2005, již vypracoval OMEL, hospodářský subjekt na trhu s elektřinou, pouze sedm konečných uživatelů - oproti stovkám průmyslových a velkých uživatelů z řad podniků - představovalo 5 % poptávky po elektřině pocházející přímo z organizovaného trhu. Průmysloví a jiní velcí odběratelé, zejména odběratelé s vysokou spotřebou energie, u nichž energie představuje výrazný podíl výrobních nákladů (zpravidla 30-40 % u výroby hliníku) požadují a získávají předvídatelné cenové a dodavatelské podmínky. Tyto podmínky jsou stanoveny ve smlouvách s delšími lhůtami než na následující den. Ceny, které jsou každou hodinu kotovány na denním trhu, např. organizovaném trhu s elektřinou, názorně ukazují průměrné tržní ceny dodavatelů, kteří obsluhují různorodé portfolio odběratelů včetně domácností. Nejsou však přiměřeným měřítkem pro určení cen, které by uživatelé s vysokou spotřebou energie měli platit na volném trhu na základě smluv s delšími lhůtami než na následující den. Na rozdíl od stanoviska v rozhodnutí o zahájení řízení z vyšetřování vyplynulo, že regulované sazby, které jsou nižší než průměrné ceny na organizovaném trhu, nutně nezvýhodňují průmyslové uživatele oproti tržním podmínkám, neboť ceny na organizovaném trhu nejsou pro většinu těchto uživatelů tržní ceny. Tím jsou rozptýleny pochybnosti, pokud jde o tuto otázku.
(109)
Kromě toho nebyla v roce 2005 ve Španělsku možnost přejít na volný trh nezvratná. Odběratelé si mohli kdykoli vybrat mezi nejatraktivnějšími nabídkami na regulovaném a volném trhu, což do určité míry vedlo ke sblížení cen. Reverzibilita dodavatelských možností zpravidla nutně stlačuje maloobchodní tržní ceny v situacích, kdy dochází ke zvýšení velkoobchodních cen, jako tomu bylo ve Španělsku od dubna 2005, zatímco opačná pobídka ke zvýšení cen na volném trhu s cílem přiblížit je k nejvyšším úrovním regulovaných sazeb nastává, když je situace opačná.
(110)
Jak potvrzuje sdružení nezávislých dodavatelů (42.-49. bod odůvodnění), během roku 2005 dodavatelé na volném trhu museli dodržovat své smlouvy, nebo je jednostranně ukončit, pokud to bylo možné, nebo znovu vyjednat ceny a upravit je směrem nahoru, a to s rizikem, že jejich odběratelé přejdou na regulovaný trh. Ztráty, které dodavatelům na volném trhu podle jejich vlastních tvrzení vznikly, naznačují, že ceny na volném trhu v roce 2005, zejména u jednoletých smluv, které byly dodržovány, zůstávaly v blízkosti příslušných úrovní regulovaných sazeb, a proto tyto regulované sazby ve srovnání se skutečnými cenami na volném trhu de facto neposkytovaly žádnou ekonomickou výhodu.
(111)
To tudíž znamená, že dva hypotetičtí navzájem si konkurující průmysloví uživatelé, jeden s jednoletou smlouvou na dodávky elektřiny v rámci volného trhu po dobu od ledna do prosince 2005 a druhý s dodávkami za regulované sazby ve stejném období, nesli, pokud byly všechny ostatní faktory rovnocenné, obdobné náklady na elektřinu. Jediný důsledek, který měla úroveň regulovaných sazeb v roce 2005 na ceny na volném trhu, ve skutečnosti spočíval v tom, že uživatelé na volném trhu měli nepřímou výhodu plynoucí z omezení cenových nárůstů, a to i vezmeme-li v úvahu, že tyto nárůsty byly smluvně možné během roku, nebo v dlouhodobějším měřítku v průběhu celého roku 2005. Skutečnou či potenciální hospodářskou soutěž mezi průmyslovými uživateli, kteří získávali elektřinu na volném, respektive regulovaném trhu, nemohly regulované sazby narušit.
(112)
Zatřetí, v rozhodnutí o zahájení řízení se Komise odvolávala zejména na nízké úrovně regulovaných sazeb ve výši 23,90 EUR/MWh a 27,00 EUR/MWh, které v roce 2005 platily pro velké průmyslové odběratele (sazba G4), respektive velké průmyslové odběratele s přerušitelnými dodávkami (např. sazba 3.4), jak ukazuje tabulka 3 v 30. bodě odůvodnění. Jak podotýkají některé třetí strany, úrovně regulovaných sazeb, vůči nimž se v rozhodnutí o zahájení řízení vznášejí námitky, nejsou sazbami, nýbrž průměrnými cenami po slevách. Úrovně základních sazeb stanovené dekretem č. 2392/2004 (uvedené v tabulce 1) byly bez slev 56,12 EUR/MWh (sazba 3.4), respektive 25,44 EUR/MWh (sazba G4).
(113)
V tomto ohledu byly během formálního vyšetřování zjištěny důkazy o tom, že regulované sazby pro průmyslové uživatele, které jsou zmiňovány v rozhodnutí o zahájení řízení, se nacházely na úrovni tržních cen použitelných během celého období od ledna do prosince 2005. Tato skutečnost je vysvětlena níže.
(114)
Zaprvé, byly nalezeny důkazy, že existovaly dvoustranné tržní ceny ve výši 34,45 EUR/MWh, které v roce 2005 platily pro uživatele s vysokou spotřebou energie na volném trhu (55.-57. bod odůvodnění). S ohledem na obchodní rozpětí, které je nižší než průměrné rozpětí ve výši 10 EUR uvedené v rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřování, tato tržní cena ukazuje, že náklady na dodávky se blížily částce 25,44 EUR/MWh nejnižší regulované sazby (G4) (průměrná cena ex post 23,90 EUR/MWh). Pokud se vezmou v úvahu objektivní rozdíly u dodávek za regulované sazby, např. 9,7krát vyšší objemy dodávek, investice do kontrolního zařízení a lhůty pro platbu, ze skutečnosti, že regulované sazby byly nižší, zjevně nevyplývá pro příjemce žádné nepatřičné ekonomické zvýhodnění.
(115)
Zadruhé, z dostupných důkazů je patrné, že v prosinci 2004 bylo možné uzavírat na dodávky mezi lednem a prosincem 2005 jednoleté smlouvy o základních dodávkách, které se zakládaly na termínovaných tržních cenách ve výši 31,05 EUR/MWh. Pro průmyslové uživatele s přerušitelnými dodávkami se silnou modulací zátěže byla k dispozici konečná tržní cena (s dodatečnými službami a přístupovou sazbou) ve výši 36,67 EUR/MWh, která je nižší než příslušná základní sazba (sazba 3.4), (viz 16., 18. a 58. bod odůvodnění).
(116)
Dodatečné slevy, které byly k dispozici v rámci regulovaných sazeb za řízení odběru (např. modulace zátěže, přerušitelnost), umožňovaly, aby uživatelé, kteří tyto služby poskytují, měli na regulovaném trhu nižší průměrné ceny (22). Tyto slevy, jimiž se rozhodnutí o zahájení řízení specificky nezabývá, byly odměnou za cenné služby pro síť ze strany poptávky, které vyžadovaly úpravy obchodních či průmyslových procesů, investice do nich či jejich omezení. Modulace zátěže vyžaduje, aby byly energeticky náročné průmyslové a obchodní procesy prováděny spíše mimo špičku než během ní, aby se snížila spotřeba a napětí v elektrické síti. I služby v oblasti přerušitelnosti, které jsou síti poskytovány, jsou ekonomicky užitečné. Ty totiž spočívají v tom, že dotčený průmyslový uživatel umožní provozovateli soustavy, aby po upozornění v krátkém předstihu (od několika vteřin do dvou hodin) a na dlouhou dobu (od jedné do dvanácti hodin) přerušil dodávku. Tak tomu bylo v případě příslušných regulovaných sazeb ve Španělsku.
(117)
Přínosy těchto služeb z hlediska zajištění kontinuity dodávek elektřiny se uznávají v právních předpisech EU. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/89/ES ze dne 18. ledna 2006 o opatřeních pro zabezpečení dodávek elektřiny a investic do infrastruktury (23) od členských států vyžaduje, aby zohledňovaly technologie pro řízení poptávky a přijímaly opatření k odstranění překážek, které brání využívání smluv na přerušitelný odběr elektřiny, aby byla zachována rovnováha mezi nabídkou a poptávkou. Tyto služby doplňují, a mohou dokonce nahradit jiné způsoby regulace, které provozovatelé sítě používají, aby se v elektrické síti zaručil soulad mezi poptávkou a nabídkou, a tím se zabránilo přerušením a výpadkům, které jsou sociálně a ekonomicky nákladné a mohou být podnětem k uložení sankcí či vzniku odpovědnosti.
(118)
Právě v případě Španělska jsou tyto služby obzvláště cenné, neboť v roce 2005 neexistovala výrazná kapacita propojení s jinými členskými státy a docházelo k rozsáhlému zavádění nestálých dodávek elektrické energie z obnovitelných zdrojů. Rozsah ekonomické hodnoty těchto služeb a potenciálních nákladů, jejichž vzniku se může v elektroenergetické soustavě předejít, lze znázornit pomocí nákladů, které vynakládá španělský provozovatel sítě Red Eléctrica de España v souvislosti s pořizováním vyrovnávacích služeb. V roce 2005 uvedený provozovatel zaplatil v průměru 65 EUR/MWh za služby sekundární regulace ke zvýšení energie (dodání dodatečné energie do sítě po dobu od 15 vteřin do 15 minut s cílem vyrovnat síť). Pokud jde o terciární regulaci ke zvýšení energie (dodání dodatečné energie do sítě po dobu od 15 minut do 2 hodin s cílem obnovit zásoby energie sekundární regulace), průměrná cena v roce 2005 byla 78 EUR/MWh, přičemž se zvyšovala až na 600 EUR/MWh (24). Tím, že vyrovnávají poptávku a přesměrovávají ji mimo špičku (modulace zátěže) nebo poskytují kapacitu ke snížení odběru v kritických situacích (přerušitelné služby), se slevy z příslušných regulovaných sazeb (např. přibližně 32 EUR/MWh ze sazby 3.4) zdají být ekonomicky opodstatněné.
(119)
Při neexistenci takovýchto slev u opatření k řízení poptávky byly sazby pro uživatele, kteří byli připojeni k síti vysokého napětí (sazby 1.4 a 2.4), na mnohem vyšší úrovni pohybující se mezi 58 a 61 EUR/MWh v případě základní sazby a na 76,20 EUR/MWh v případě průměrné skutečné ceny. Ve srovnání s termínovanými tržními cenami ve výši 31,05 EUR/MWh, které byly k dispozici v období od ledna do prosince 2005, nelze mít za to, že tržní ceny jsou vyšší než regulované sazby použitelné u převážné většiny průmyslových a komerčních uživatelů s vysokou spotřebou energie.
(120)
Z toho vyplývá, že ačkoli ceny zaznamenané na organizovaném trhu s elektřinou nepředstavují vhodné měřítko pro srovnání cen elektřiny, které platí velcí průmysloví a komerční uživatelé, skutečné tržní ceny použitelné na dodávky elektřiny konečným uživatelům, kterým byla energie v roce 2005 dodávána za regulované sazby, byly v souladu s příslušnými úrovněmi regulovaných sazeb.
6. ZÁVĚRY OHLEDNĚ OPATŘENÍ
(121)
Vzhledem k výše uvedeným úvahám se Komise domnívá, že bylo prokázáno zaprvé to, že společnosti, kterým byla elektřina dodávána za souhrnné regulované sazby, neměly z úrovně těchto sazeb žádnou výhodu, a zadruhé - s ohledem na to, že se Španělsko zavázalo, že dané opatření změní, - že předmětným společnostem bude za prodlení při splácení části jejich účtů za elektřinu v roce 2005 účtován přiměřený úrok.
(122)
Dotčené opatření proto uživatele z řad podniků nijak ekonomicky nezvýhodňuje. Vzhledem k tomu, že kritéria čl. 107 odst. 1 SFEU jsou kumulativní, není nutné zkoumat, zda byla splněna ostatní kritéria.
(123)
Komise tudíž dospěla k závěru, že s ohledem na režim, který Španělsko zavedlo, aby zpětně získalo dluh konečných uživatelů vůči elektroenergetické soustavě, nepředstavoval systém sazeb aplikovaný v roce 2005 státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Tento závěr se týká situace a období, na které se vztahuje stížnost, aniž je jím dotčeno jakékoli posouzení, které Komise případně provede u opatření přijatých Španělskem po roce 2005,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Systém regulovaných sazeb aplikovaný Španělským královstvím v roce 2005 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Španělskému království.
V Bruselu dne 4. února 2014.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2014 m. vasario 4 d.
dėl Ispanijos taikytos valstybės pagalbos priemonės Nr. SA.21817 (C 3/07) (ex NN 66/06)
„Ispanijos elektros energijos tarifai. Vartotojai“
(pranešta dokumentu Nr. C(2013) 7741)
(Tekstas autentiškas tik ispanų kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2014/456/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą,
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtas nuostatas (1) ir atsižvelgdama į jų pastabas,
kadangi:
1. PROCEDŪRA
(1)
2006 m. balandžio 27 d. raštu įmonės Céntrica plc ir Céntrica Energía S.L.U. (toliau kartu - Céntrica) pateikė Komisijai skundą dėl reguliuojamų elektros energijos tarifų sistemos, kurią Ispanija nustatė 2005 m.
(2)
2006 m. liepos 27 d. raštu Komisija paprašė Ispanijos institucijų pateikti informacijos apie minėtą priemonę. Šią informaciją Komisija gavo 2006 m. rugpjūčio 22 d. raštu.
(3)
2006 m. spalio 12 d. byla buvo įregistruota kaip pagalba, apie kurią nepranešta (byla Nr. NN 66/06).
(4)
2006 m. lapkričio 9 d. raštu Komisija Ispanijos institucijų paprašė pateikti papildomų paaiškinimų dėl šios priemonės. 2006 m. gruodžio 12 d. raštu Ispanijos institucijos pateikė atsakymą.
(5)
2007 m. sausio 24 d. raštu Komisija Ispanijos institucijoms pranešė nusprendusi dėl šios priemonės pradėti Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą.
(6)
Šis Komisijos sprendimas buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (2). Komisija paprašė suinteresuotųjų šalių pateikti savo pastabas dėl šios priemonės.
(7)
2007 m. vasario 26 d. raštu Ispanijos institucijos pateikė savo pastabas.
(8)
Pastabų Komisija gavo iš šių suinteresuotųjų šalių: Galisijos regioninės Vyriausybės (2007 m. kovo 23 d. raštas), Céntrica (2007 m. kovo 26 d. ir 2007 m. liepos 3 d. raštai), ACIE - Nepriklausomų energijos tiekėjų asociacijos (2007 m. kovo 26 d. raštas), Astūrijos Vyriausybės (2007 m. kovo 27 d. raštas), AEGE - Daug energijos suvartojančių vartotojų asociacijos (2007 m. balandžio 2 d. raštas), Asturiana de Zinc - AZSA (2007 m. balandžio 3 d. raštas), Ferroatlántica - metalų gamintojos (2007 m. balandžio 3 d. raštas), Alcoa (2007 m. balandžio 3 d. raštas), UNESA - Ispanijos elektros energijos pramonės asociacijos (2007 m. balandžio 25 d. raštas), ENEL Viesgo (2007 m. balandžio 26 d. raštas), Iberdrola (2007 m. balandžio 26 d. raštas), Union Fenosa Distribución (2007 m. balandžio 27 d. raštas), Hidrocantábrico Distribución Electrica (2007 m. balandžio 27 d. raštas) ir Endesa Distribución Electrica (2007 m. balandžio 27 d. raštas).
(9)
2007 m. gegužės 15 d. ir 2007 m. liepos 6 d. raštais Komisija suinteresuotųjų šalių pastabas persiuntė Ispanijos institucijoms, kurioms buvo suteikta galimybė į jas atsakyti; institucijų pastabos gautos 2007 m. rugpjūčio 2 d. raštu.
(10)
Céntrica papildomos informacijos pateikė 2007 m. birželio 1 d., 2007 m. rugpjūčio 28 d., 2008 m. vasario 4 d. ir 2008 m. kovo 1 d. raštais, AEGE - 2011 m. lapkričio 21 d. raštu ir Ferroatlántica - 2011 m. gruodžio 5 d. raštu.
(11)
2009 m. liepos 30 d., 2010 m. kovo 19 d., 2011 m. spalio 6 d., 2012 m. balandžio 12 d., 2012 m. rugpjūčio 31 d., 2013 m. vasario 4 d. ir 2013 m. liepos 17 d. raštais Komisija Ispanijos institucijų paprašė pateikti papildomų paaiškinimų dėl šios priemonės. Institucijos pateikė atsakymus 2009 m. spalio 5 d., 2010 m. balandžio 26 d., 2011 m. gruodžio 7 d., 2012 m. birželio 12 d., 2012 m. spalio 18 d., 2013 m. vasario 11 d. ir 2013 m. spalio 4 d. raštais.
(12)
2013 m. balandžio 19 d. ši byla padalyta į dvi dalis: šią bylą, t. y. bylą SA.21817 (C 3/07, ex NN 66/06), susijusią su pagalba galutiniams elektros energijos vartotojams, ir bylą SA.36559 (C 3a/07, ex NN 66/06), susijusią su pagalba elektros energijos skirstytojams. Šiame sprendime nagrinėjama tik galima pagalba galutiniams elektros energijos vartotojams, kurie įtraukti į šios procedūros taikymo sritį, t. y. neįskaitant namų ūkių ir mažųjų įmonių.
2. IŠSAMUS PRIEMONĖS APRAŠYMAS
ISPANIJOS 2005 M. ELEKTROS ENERGIJOS SISTEMA
(13)
2005 m. taikytoje teisinėje sistemoje, nustatytoje 1997 m. lapkričio 27 d. Įstatymu Nr. 54/1997 (isp. Ley del Sector Eléctrico, toliau - LSE), elektros energijos tiekimas galutiniams vartotojams reguliuojamais tarifais buvo priskirtas reguliuojamos veiklos kategorijai. Ši užduotis pagal šį įstatymą buvo pavesta skirstytojams.
(14)
2005 m. visi galutiniai elektros energijos vartotojai Ispanijos rinkoje galėjo rinktis, ar derėtis dėl tiekimo sutarčių su nepriklausomais tiekėjais, ar gauti elektros energiją valstybės nustatytais reguliuojamais tarifais. Reguliuojamoje rinkoje kiekvienas atitinkamą prašymą pateikęs galutinis vartotojas turėjo teisę gauti elektros energiją iš savo vietos skirstytojo integruotuoju reguliuojamu tarifu (viską apimančia kaina), nustatytu atsižvelgiant į jo vartojimo pobūdį ir apimtį. Laisvojoje rinkoje vartotojai mokėjo tinklo prieigos mokestį, kuris taip pat buvo reguliuojamas ir taip pat turėjo padengti energijos tiekimo sąnaudas. 2009 m. užbaigus elektros energijos sektoriaus reformą, skirstytojai elektros energijos integruotaisiais reguliuojamais tarifais nebetiekia.
(15)
Integruotieji reguliuojami tarifai ir reguliuojami tinklo prieigos mokesčiai iš anksto buvo nustatomi visiems metams, paprastai prieš N - 1 metų pabaigą, bet per metus galėjo būti koreguojami (3). Tačiau metiniam tarifų padidinimui buvo taikyta viršutinė riba (4). Iš esmės tarifai ir mokesčiai, remiantis prognozėmis, buvo nustatomi siekiant užtikrinti, kad juos taikant gaunamų reguliuojamų pajamų pakaktų bendroms reguliuojamoms elektros energijos sistemos sąnaudoms padengti. 2005 m. šios reguliuojamos sistemos sąnaudos apėmė energijos tiekimo integruotaisiais tarifais sąnaudas, energijos pirkimo iš specialiųjų sistemų (atsinaujinančiųjų šaltinių, kogeneracijos ir kt.) sąnaudas, perdavimo ir skirstymo sąnaudas, paklausos valdymo priemones, papildomas elektros energijos gamybos Ispanijos salose sąnaudas, paramą anglių sektoriui, išlaidas ankstesnių metų deficitui padengti ir t. t. Nebuvo nustatyta jokių taisyklių, pagal kurias konkrečios kategorijos pajamos ar jų dalis būtų skiriama konkrečios kategorijos sąnaudoms ar jų daliai dengti. Todėl pajamos iš tinklo prieigos mokesčių, pvz., nebuvo visos ar iš dalies skiriamos, pvz., subsidijoms elektros energijos gamybai iš atsinaujinančiųjų šaltinių ar Ispanijos salose gaminamai elektros energijai finansuoti.
(16)
2005 m. galutiniams vartotojams buvo nustatyti ne mažiau kaip 25 reguliuojami tarifai, taikomi atsižvelgiant į vartojimo lygį, pobūdį, paskirtį ir tinklo, iš kurio gaunama elektros energija, įtampą. O laisvojoje rinkoje galutiniams vartotojams tuo pat metu buvo taikyti devyni kiti reguliuojami tinklo prieigos mokesčiai, kurie taip pat buvo pagrįsti tinklo įtampa ir kitomis charakteristikomis.
(17)
2004 m. gruodžio 30 d. Ispanijos institucijos nustatė 2005 m. taikytinus elektros energijos tarifus (5) šioms vartotojų kategorijoms:
INTEGRUOTIEJI TARIFAI
Žemoji įtampa
1.0.
Ne didesnė kaip 770 kW galia
2.0.
Bendro pobūdžio vartojimas, ne didesnė kaip 15 kW galia
3.0.
Bendro pobūdžio vartojimas
4.0.
Bendro pobūdžio ilgalaikis vartojimas
B.0
Gatvių apšvietimas
R.0
Drėkinimas žemės ūkyje
Aukštoji įtampa
Bendrieji tarifai
Trumpalaikis vartojimas
1.1.
Bendro pobūdžio vartojimas, ne didesnė kaip 36 kV įtampa
1.2.
Bendro pobūdžio vartojimas, 36-72,5 kV
1.3.
Bendro pobūdžio vartojimas, 72,5-145 kV
1.4.
Bendro pobūdžio vartojimas, didesnė kaip 145 kV įtampa
Vidutinės trukmės vartojimas
2.1.
Ne didesnė kaip 36 kV įtampa
2.2.
36-72,5 kV
2.3.
72,5-145 kV
2.4.
Didesnė kaip 145 kV įtampa
Ilgalaikis vartojimas
3.1.
Ne didesnė kaip 36 kV įtampa
3.2.
36-72,5 kV
3.3.
72,5-145 kV
3.4.
Didesnė kaip 145 kV įtampa
Traukai taikomi tarifai
T.1
Ne didesnė kaip 36 kV įtampa
T.2
36-72,5 kV
T.3
72,5-145 kV
Drėkinimas žemės ūkyje
R.1
Ne didesnė kaip 36 kV įtampa
R.2
36-72,5 kV
R.3
72,5-145 kV įtampa
G. Stambiems vartotojams skirtas tarifas (G4)
Pardavimo skirstytojams tarifai
D.1
Ne didesnė kaip 36 kV įtampa
D.2
36-72,5 kV
D.3
72,5-145 kV
D.4
Didesnė kaip 145 kV įtampa
PRIEIGOS TARIFAI
Žemoji įtampa
2.0 A
Įprastas prieigos prie žemosios įtampos tinklo tarifas
2,0 NA
Paprastas prieigos prie žemosios įtampos tinklo tarifas skiriant dieną ir naktį
3.0 A
Bendras prieigos prie žemosios įtampos tinklo tarifas
Aukštoji įtampa
3.1.A
Prieigos prie tinklo, kurio įtampa ne didesnė kaip 36 kV, tarifas (galia ne didesnė kaip 450 kW)
6.1
Prieigos prie tinklo, kurio įtampa ne didesnė kaip 36 kV, tarifas (galia didesnė kaip 450 kW)
6.2
Prieigos prie tinklo, kurio įtampa didesnė kaip 36 kV, bet ne didesnė kaip 72,5 kV, tarifas (galia didesnė kaip 450 kW)
6.3
Prieigos prie tinklo, kurio įtampa didesnė kaip 72 kV, bet ne didesnė kaip 145 kV, tarifas (galia didesnė kaip 450 kW)
6.4
Prieigos prie tinklo, kurio įtampa didesnė kaip 145 kV, tarifas (galia didesnė kaip 450 kW)
6.5
Prieigos prie tinklų, kuriais vyksta tarptautiniai mainai, tarifas
(18)
Integruotieji reguliuojami tarifai galėjo būti suskaidyti į dedamąją, skirtą perdavimo, skirstymo ir bendrosioms sistemos sąnaudoms padengti (tinklo prieigos mokestis), ir dedamąją, atspindinčią elektros energijos pirkimo didmeninėje rinkoje kainą (energijos dedamoji). Be to, paklausos valdymo paslaugoms (pvz., susijusioms su leidimu pertraukti energijos tiekimą apie tai pranešus arba su vartojimu, koncentruotu ne piko laikotarpiais) taikyta integruotųjų tarifų nuolaidų sistema. Nuo 2005 m. Ispanija kelis kartus keitė reguliuojamų tarifų sistemą. Paskutinį kartą sistema buvo pakeista 2013 m., kai Ispanija patvirtino naują teisinę elektros energijos sektoriaus sistemą (Įstatymas Nr. 24/13), kuri, be kitų priemonių, apėmė ir mažmeninės rinkos kainų reguliavimo reformą. Ispanija paskelbė, kad naujasis įstatymas ir jo įgyvendinimo nuostatos bus taikomos 2014 m. Toliau pateikiami nuo 2005 m. sausio 1 d. taikyti tam tikri minėtų kategorijų (t. y. ne didesnės kaip 145 kV įtampos) žemiausiojo tarifų lygio baziniai integruotieji tarifai:
1 lentelė
Bazinis integruotųjų reguliuojamų tarifų dydis 2005 m.
A/Galios dedamoji
B/Energijos dedamoji
Integruotasis tarifas (A+B)
EUR/kW per mėn.
EUR/kWh
EUR/MWh
Žemoji įtampa
1.0
Galia 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
Bendro pobūdžio vartojimas
1,430269
0,083728
85,71
4.0
Bendro pobūdžio vartojimas, ilgalaikis
2,284634
0,076513
79,69
Aukštoji įtampa
1.4
Trumpalaikis vartojimas, bendro pobūdžio 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
Vidutinės trukmės vartojimas, bendro pobūdžio 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
Ilgalaikis vartojimas, bendro pobūdžio 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
G.
Stambūs vartotojai G4
10,208070
0,011265
25,44
Šaltinis: Karališkojo dekreto Nr. 2392/2004 I priedas, Komisijos apskaičiavimai.
(19)
Ispanijos nacionalinė energetikos komisija (Comisión Nacional de Energía, toliau - CNE), t. y. šalies reguliavimo institucija, pažymėjo, kad 2005 m. integruotieji tarifai vidutiniškai neatspindėjo visų tiekimo sąnaudų, visų pirma energijos pirkimo didmeninėje rinkoje kainos. Visų pirma, kaip matyti paveiksle, kainos, įskaičiuotos į vidutinius integruotuosius reguliuojamus tarifus, žemiau vidutinių kainų didmeninėje elektros energijos rinkoje buvo smukusios tik penkis mėnesius - 2005 m. sausio ir vasario mėn., o paskui - balandžio-birželio mėn. O 2006 m. spalio mėn. - 2007 m. gruodžio mėn. tendencija buvo priešinga: šiuo 14 mėnesių laikotarpiu vidutinės didmeninės kainos krito gerokai žemiau energijos kainų, įskaičiuotų į vidutinius integruotuosius reguliuojamus tarifus, ir skirtumas buvo gerokai didesnis, palyginti su skirtumu, stebėtu septynis 2005 m. mėnesius, kuriais didmeninės kainos buvo didesnės nei kainos, įskaičiuotos į integruotuosius tarifus.
1 pvz.
Vidutinės svertinės didmeninės kainos ir energijos kainos, įskaičiuotos į integruotąjį tarifą, palyginimas
Šaltinis: CNE ataskaita apie konkurencijos raidą dujų ir elektros energijos rinkose. 2005-2007 m. laikotarpis, p. 84.
2005 M. DĖL TARIFŲ ATSIRADĘS DEFICITAS
(20)
Atsiskaitymai pagal elektros energijos sistemos sąskaitas, grindžiamas faktinėmis reguliuojamomis pajamomis ir sąnaudomis, buvo atliekami kartą per metus. 2005 m. nustatytas reguliuojamų tarifų ir tinklo prieigos mokesčių lygis buvo nepakankamas, kad būtų galima gauti pakankamai pajamų ir sudaryti sistemai galimybę padengti visas ex post dokumentais patvirtintas reguliuojamas visų metų sąnaudas. CNE metų pabaigoje atlikus galutinius 2005 m. atsiskaitymus, nustatytas 3 811 mln. EUR deficitas. Tai nebuvo pirmas kartas, kai atlikus atsiskaitymus atsiranda deficitas, tačiau 2005 m. deficitas buvo beprecedenčio dydžio. Mažesni deficitai buvo užfiksuoti 2000, 2001 ir 2002 m.
(21)
Visų pirma Vyriausybė nepakankamai įvertino faktines elektros energijos pirkimo sąnaudas. Nors galutinių vartotojų elektros energijos vartojimas reguliuojamoje ir laisvojoje rinkoje 2005 m. keitėsi maždaug taip, kaip prognozuota 2004 m. gruodžio mėn., 2005 m. kelis kartus nenumatytai padidėjus kainoms didmeninės kainos tais metais pakilo iki 62,4 EUR už 1 MWh, palyginti su 35,61 EUR už 1 MWh 2004 m., o vidutinė didmeninė kaina 2005 m. sudarė 59,47 EUR už 1 MWh. Šį padidėjimą, be kita ko, lėmė neįprastai sausringi metai (dėl to hidroelektros energijos gamyba sumažėjo 55 %), naftos kainų pakilimas, pagal Šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą nemokamai gautų CO2 išmetimo leidimų poveikis rinkos kainai ir energijos paklausos padidėjimas, kuris buvo didesnis negu BVP augimas.
(22)
Prie bendrųjų sistemos sąnaudų padidėjimo prisidėjo dar vienas svarbus veiksnys - aukšto lygio parama atsinaujinančiosios energijos gamybai. Visų pirma atsinaujinančiosios energijos gamintojai galėjo pasinaudoti galimybe tiesiogiai dalyvauti didmeninėje elektros energijos rinkoje arba biržoje. 2005 m. ši galimybė buvo ypač patraukli, todėl biržos prekyboje dalyvavo daugiau atsinaujinančiosios energijos gamintojų, negu tikėtasi, ir dėl to sistemos sąnaudos padidėjo. Be to, tiesioginė parama su energija susijusioms sąnaudoms elektros energijai pagal specialiąją sistemą (atsinaujinančiosios energijos, kogeneracijos), kurios į sąskaitas buvo įtrauktos kaip reguliuojamosios sąnaudos, 2005 m. sudarė 2 701 mln. EUR. Kaip pavyzdį galima paminėti, kad sistemos perdavimo ir skirstymo sąnaudos 2005 m. sudarė 4 410 mln. EUR.
Deficitui iš anksto finansuoti patvirtintas mechanizmas
(23)
Deficito atsiradimas neliko nepastebėtas. Jau 2005 m. kovo mėn., kai tapo aišku, jog dėl tarifų formuojasi deficitas, Karališkojo įstatymo galią turinčio dekreto Nr. 5/2005 (6) 24 straipsniu Ispanijos institucijos nustatė, kad elektros energijos sistemos sąnaudų ir pajamų skirtumui padengti reikalingas lėšas pateiks penkios didžiausios Ispanijos įgaliotosios elektros energijos įmonės, turinčios teisę gauti kompensaciją už per dideles sąnaudas (7), tokiomis procentinėmis dalimis:
-
Iberdrola S.A.: 35,01 %,
-
Unión Eléctrica Fenosa S.A.: 12,84 %,
-
Hidroeléctrica del Cantábrico S.A.: 6,08 %,
-
Endesa S.A.: 44,16 %,
-
Elcogas S.A.: 1,91 %.
(24)
Įstatymo galią turinčiame dekrete Nr. 5/2005 nustatyta, kad būsimas deficitas minėtoms penkioms įmonėms bus priskirtas kaip neigiamas esamos indėlio sąskaitos, kurią CNE naudoja per didelėms šių įmonių sąnaudoms kompensuoti, likutis. Iš tikrųjų tai reiškė, kad šios komunalinės įmonės privalėjo iš anksto sumokėti šias lėšas. Per didelių sąnaudų sąskaitoje esant neigiamam likučiui, atsirastų pajamų surinkimo teisės, t. y. komunalinių įmonių teisė ateityje surinkti pajamas iš elektros energijos vartotojų. Šias teises komunalinės įmonės galėjo pakeisti vertybiniais popieriais ir parduoti rinkoje. Šioms komunalinėms įmonėms paskirtoms pajamų surinkimo teisėms buvo taikyta minimali palūkanų norma (3 mėnesių EURIBOR, apskaičiuota kaip ankstesnių metų lapkričio mėn. EURIBOR normų vidurkis netaikant jokio skirtumo).
Deficitui iš galutinių vartotojų susigrąžinti patvirtintas mechanizmas
(25)
2006 m. birželio mėn. Ispanijos institucijos priėmė sprendimą dėl priemonių, kuriomis taikant reguliuojamus tarifus 2005 m. deficitas būtų atgautas iš elektros energijos vartotojų. Karališkuoju įstatymo galią turinčiu dekretu Nr. 809/2006 (8) Ispanijos institucijos nustatė, kad 2005 m. deficitą vartotojai atlygins per (arba, kalbant tiksliau, pajamų surinkimo teisės, suteiktos komunalinėms įmonėms, galios) 14,5 metų, mokėdami specialųjį priedą, taikomą ir integruotiesiems, ir prieigos tarifams. 2006 m. nustatytas priedas, kuris apskaičiuojamas kaip metinė suma, reikalinga 2005 m. deficitui per 14,5 metų linijiniu būdu susigrąžinti grynąja esamąja verte, sudarė 1,378 % integruotojo tarifo ir 3,975 % prieigos tarifo. Taikyta 3 mėnesių EURIBOR palūkanų norma.
(26)
Šis priedas vertintas kaip konkrečiam tikslui paskirta įmoka. Ispanijos institucijos nustatė, kad pajamos iš šios įmokos 2005 m. deficitui finansuoti bus kaupiamos CNE tvarkomoje indėlio sąskaitoje. Paskui CNE perves lėšas pajamų surinkimo teisių turėtojams, t. y. gamintojams, kurie finansavo deficitą, arba subjektams, kurie paskiau įsigijo iš jų tas surinkimo teises, atitinkamai kiekvienos iš jų finansuotai deficito daliai.
Dėl tarifų atsiradusio deficito poveikis Ispanijos rinkai
(27)
2005 m. 37,49 % elektros energijos paklausos Ispanijoje buvo patenkinta laisvojoje rinkoje. Šis kiekis atitinka gana nedidelį vartotojų skaičių; laisvojoje rinkoje energiją pirko tik 8,5 % vartotojų, o 91,5 % liko reguliuojamų tarifų sistemoje (mažiau negu 2004 m., kai ši dalis sudarė 97 %). Pagrindinė vartotojų kategorija laisvojoje rinkoje buvo vartotojai, kuriems elektros energija tiekta aukštosios įtampos tinklais (visų pirma pramoniniai vartotojai); šia galimybe pasinaudojo 38,9 % tokių vartotojų ir jų pirkta elektros energija 2005 m. sudarė 29 % viso elektros energijos vartojimo žemyninėje Ispanijos dalyje. Absoliuti dauguma namų ūkių ir smulkių vartotojų, kuriems elektros energija tiekta žemosios įtampos tinklais ir kurie galimybe pirkti elektros energiją laisvojoje rinkoje galėjo naudotis nuo 2003 m. (9), ir toliau liko reguliuojamų tarifų sistemoje; tačiau 2005 m. daug jų taip pat pasirinko laisvąją rinką. 2005 m. gruodžio 31 d. laisvojoje rinkoje buvo per 2 mln. vartotojų (palyginti su 1,3 mln. 2004 m.).
(28)
Tačiau pranašumą kainų požiūriu, kurį 2005 m. vidutiniškai užtikrino reguliuojami tarifai, reikėtų vertinti palyginant su vartotojų grįžimu į reguliuojamą rinką, nors ir su tam tikru atsilikimu. Kaip matyti iš 2 lentelės, 2005 m. vartotojų, kuriems elektros energija tiekta laisvojoje rinkoje, skaičius padidėjo, bet 2006 m. sumažėjo ir jų procentinė dalis (8,15 %) grįžo į 2005 m. pirmąjį pusmetį pasiektą lygį. Galutiniams vartotojams laisvojoje rinkoje tiektos elektros energijos kiekio mažėjimas, kuris buvo matyti 2004 m. gruodžio mėn., išliko ir 2005 m. pirmąjį ketvirtį. Nors 2005 m. birželio-rugsėjo mėn. šis mažėjimas iš esmės sustojo, 2005 m. gruodžio mėn. jis vėl atsinaujino ir tęsėsi visus 2006 m.
2 lentelė
Tiekimo vietų ir energijos dalis, 2004-2006 m. tekusi laisvajai rinkai (visos rinkos procentine dalimi)
Elektros energija
2004 m.
2005 m.
2006 m.
Kovas
Birželis
Rugsėjis
Gruodis
Kovas
Birželis
Rugsėjis
Gruodis
Kovas
Birželis
Rugsėjis
Gruodis
Tiekimo vietų procentinė dalis
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Energijos procentinė dalis
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Šaltinis: CNE ataskaita „Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006“.
(29)
Nors tiekėjų patiriamų nuostolių poveikis išryškėjo iki 2005 m. vidurio, kai didmeninės kainos ėmė sparčiai didėti, tiekimo sutarčių nebuvo galima nedelsiant nutraukti. Dėl to laisvojoje rinkoje veikiantys tiekėjai, visų pirma tie, kurie neturėjo gamybos pajėgumų ir elektros energiją turėjo pirkti didmeninėje rinkoje, buvo priversti, nepaisant galimybės patirti nuostolių, laisvosios rinkos sąlygomis siūlyti kainas, kurios atitiktų reguliuojamą tarifą, arba taikyti didesnes faktines pirkimo sąnaudas atspindinčias kainas ir dėl to prarasti rinkos dalį.
3. SPRENDIMAS PRADĖTI PROCEDŪRĄ PAGAL SESV 108 STRAIPSNIO 2 DALĮ
(30)
Komisijos sprendime pradėti oficialų tyrimą reguliuojami tarifai, kuriuos mokėjo įvairių kategorijų galutiniai vartotojai, buvo palyginti su apskaičiuotosiomis kainomis, kurias jiems būtų tekę mokėti laisvojoje rinkoje nesant šių tarifų. Rinkos kainų įverčiai buvo apskaičiuoti remiantis Céntrica nurodytomis elektros energijos kaina didmeninėje rinkoje, tinklo prieigos mokesčiais ir vidutiniu pardavimo pelnu, kuris, apytikriais skaičiavimais, buvo 10 EUR už 1 MWh.
3 lentelė
Kainų palyginimas pagal vartotojų kategorijas
Vartotojų kategorija
Reguliuojamas tarifas
(EUR/MWh)
Apskaičiuotoji rinkos kaina (tik didmeninė kaina pridėjus prieigos tarifą)
(EUR/MWh)
Apskaičiuotoji rinkos kaina (+ 10 EUR pardavimo pelnas)
1.
Stambūs pramoniniai vartotojai, sujungti su aukštosios įtampos tinklu (G4 tarifas)
23,9
61,17
71,17
2.
Stambūs pramoniniai vartotojai, tiekimas kuriems gali būti pertraukiamas
27,0
73,87-76,47
83,87-86,47
3.
Vartotojai, sujungti su aukštosios įtampos tinklu
76,2
81,57
91,57
4.
Namų ūkiai
101,2
107,75
117,75
5.
Smulkūs pramoniniai vartotojai arba paslaugų įmonės, sujungtos su žemosios įtampos tinklu
103,9
101,07
111,07
Šaltinis: Céntrica.
(31)
Šioje lentelėje buvo matyti svarbus pirmosioms dviem kategorijoms (stambiems pramoniniams vartotojams) suteiktas pranašumas. Kalbant apie kitas galutinių vartotojų kategorijas, palyginimas yra ne toks vienareikšmis, bet nedidelį pranašumą vis tiek galima įžvelgti.
(32)
Sprendime nustatyta, kad šis pranašumas buvo suteiktas atrankiai, nes reguliuojamos kainos, kurios buvo dirbtinai nedidelės, buvo palankios įmonėms, kaip energijos šaltinį vartojusioms elektros energiją, o ne, pvz., dujas. Be to, buvo pastebėtas de facto ir de jure atrankumas, kadangi pranašumas stambiems pramoniniams galutiniams vartotojams buvo neproporcingai didesnis, nes tam tikrais atvejais bendrosios kainos, taikytos šiems vartotojams, sudarė mažiau nei pusę apskaičiuotųjų laisvosios rinkos kainų energijos dedamosios.
(33)
Sprendime pradėti procedūrą pažymėta, kad ši sistema, kuria galutiniai vartotojai skatinti sugrįžti į reguliuojamą rinką, taip pat galėjo būti naudinga skirstytojams, kurie savo reguliuojamoje veikloje, regis, turėjo garantuotą pelno maržą.
(34)
Sprendime taip pat manyta, kad ši sistema buvo susijusi su valstybinių išteklių perdavimu, nes deficitui atlyginti naudojamas kainos priedas yra parafiskalinis mokestis, įplaukos iš kurio patenka Ispanijos reguliavimo institucijai CNE (valstybinei įstaigai) ir tik paskui perduodamos galutiniams gavėjams. Sprendime padaryta išvada, kad, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką šiuo klausimu, šios lėšos turėtų būti laikomos valstybiniais ištekliais.
(35)
Atsižvelgdama į tai, kad galutiniai vartotojai veikia rinkose, kurios paprastai yra atviros konkurencijai ir ES vidaus prekybai, sprendime pradėti procedūrą Komisija padarė išvadą, kad įvykdyti visi SESV 107 straipsnio 1 dalyje nustatyti kriterijai ir ši priemonė yra valstybės pagalba galutiniams vartotojams.
(36)
Sprendime pradėti procedūrą pažymėta, kad, regis, netaikytina nė viena iš SESV 107 straipsnyje nustatytų leidžiančių nukrypti nuostatų, ir įvertinta, ar elektros energijos tiekimas reguliuojamais tarifais galėtų būti laikomas visuotinės ekonominės svarbos paslauga (VESP) ir dėl to galėtų būti taikoma SESV 106 straipsnio 2 dalyje nustatyta leidžianti nukrypti nuostata. Sprendime nustatyta, kad elektros energijos sektoriuje valstybių narių veiksmų laisvę nustatant su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus varžo 2003 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/54/EB dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinančios Direktyvą 96/92/EB (10) (toliau - Elektros energijos direktyva), nuostatos. Šioje direktyvoje įtvirtinta valstybių narių prievolė nustatyti įpareigojimą teikti universaliąsias paslaugas (įskaitant visų pirma teisę paslaugas gauti pagrįstomis kainomis) tik namų ūkių vartotojams ir mažosioms įmonėms (11). Sprendime padaryta išvada, kad, atsižvelgiant į Elektros energijos direktyvą, elektros energijos tiekimas reguliuojamais tarifais vidutinėms ar stambioms įmonėms negalėtų būti laikomas VESP griežtąja šios sąvokos prasme.
(37)
Taigi Komisija gerokai suabejojo, ar pagalbos elementai, susiję su reguliuojamais tarifais, kurie buvo taikyti įmonėms, išskyrus mažąsias, galėtų būti laikomi derančiais su vidaus rinka.
(38)
Sprendime pradėti procedūrą taip pat nustatyta, jog valstybės pagalba galbūt buvo suteikta ir elektros energijos skirstytojams. Dėl šios bylos dalies priimtas atskiras sprendimas (byla C 3a/07).
4. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS
(39)
Komisijai pakvietus pateikti pastabas dėl sprendimo pradėti išsamų tyrimą, sulaukta daug pastabų iš stambių pramoninių vartotojų, skirstytojų, nepriklausomų tiekėjų ir Ispanijos autonominių bendruomenių Vyriausybių. Šiame sprendime apibendrinamos tik pastabos, susijusios su tariama valstybės pagalba elektros energijos galutiniams vartotojams.
NEPRIKLAUSOMŲ TIEKĖJŲ PASTABOS
(40)
Pastabos gautos iš Céntrica ir ACIE, Nepriklausomų energijos tiekėjų asociacijos. Jų argumentai ir išvados daugiausia yra vienodos.
Céntrica ir ACIE pastabos
(41)
Savo pastabose Céntrica daugiausia dėmesio skiria tariamam pranašumui, kuris buvo suteiktas elektros energijos skirstytojams. Tačiau įmonės pateikti skaičiai ir argumentai taip pat rodo, kad valstybės pagalba buvo suteikta ir galutiniams elektros energijos vartotojams.
(42)
Céntrica teigimu, laisvosios ir reguliuojamos rinkų sambūvis ir visų pirma galimybė galutiniams vartotojams nevaržomai iš vienos rinkos pereiti į kitą reiškia, kad reguliuojami tarifai veikė kaip kainų laisvojoje rinkoje orientacinė kaina arba de facto viršutinė riba. Tiekėjai negalėjo nustatyti didesnių nei reguliuojamas tarifas kainų, nes priešingu atveju nesugebėtų pritraukti naujų klientų ir prarastų turimuosius.
(43)
Laisvojoje rinkoje elektros energijos galutinių vartotojų mokamą kainą paprastai sudaro dvi dedamosios: tinklo prieigos mokestis ir vadinamoji tiekimo dedamoji, kurios dydį lemia rinkos mechanizmai ir kuri tenka mažmeniniam tiekėjui. Mažmeninio tiekimo veikloje pelningumas priklauso nuo to, ar ši klientų mokama tiekimo dedamoji padengia tiekėjo sąnaudas (t. y. energijos pirkimo didmeninėje rinkoje sąnaudas arba nuosavos gamybos sąnaudas, jei tai vertikaliai integruota įmonė) ir apima pardavimo pelną, kuriuo dengiamos kitos tiekimo sąnaudos (pardavimo, IT sistemų, sąskaitų išrašymo ir kt.) ir atlyginamas investuotas kapitalas. Taigi laisvosios rinkos tiekėjas konkrečiame rinkos segmente pelningai veikti galėtų tik tuo atveju, jeigu pardavimo pelnas arba, kitaip tariant, bendrųjų aptarnaujant klientus tiekėjo patiriamų sąnaudų ir reguliuojamo tarifo skirtumas būtų teigiamas.
(44)
Teiginį, kad konkurencijos požiūriu laisvosios rinkos tiekėjų padėtis buvo nepalanki, Céntrica pagrindžia apskaičiavimais, iš kurių matyti, kad 2005 m. pardavimo pelno nebuvo nė vienoje iš vartotojų kategorijų (12) (arba bet kokio metų pradžioje buvusio pelno iki metų pabaigos neliko). Tai reiškia, jog nustatytas reguliuojamų tarifų lygis buvo pernelyg žemas, kad nepriklausomi tiekėjai galėtų konkuruodami gauti pelną. Céntrica teigimu, dėl tam tikrų kategorijų galutinių vartotojų (visų pirma dėl daug energijos suvartojančių vartotojų, kuriems taikytas G4 tarifas, ir kitų stambių pramoninių vartotojų) konkuruoti nebuvo įmanoma net ir prieš deficito, kurį lėmė tarifai, atsiradimą, nes dėl integruotųjų tarifų galimybių konkuruoti niekada nebūta. Nepalanki konkurencinė padėtis, kurią mena Céntrica, visų pirma pasireiškė toje vartotojų kategorijoje, kuriai priskiriamos paslaugų įmonės ir mažosios pramonės įmonės, sujungtos su žemosios įtampos tinklu, taip pat namų ūkių segmente.
(45)
Céntrica pateikti skaičiai, visų pirma reguliuojamų tarifų ir apskaičiuotųjų rinkos kainų palyginimas, panaudoti Komisijos sprendime pradėti procedūrą (žr. 30 konstatuojamąją dalį ir 3 lentelę).
(46)
Céntrica nuomone, ši sistema Elektros energijos direktyvą pažeidė ne tik dėl diskriminuojančio deficito priemonių (kuriomis kompensuoti skirstytojų, bet ne tiekėjų nuostoliai) pobūdžio, bet ir dėl to, kad iš vartotojų buvo atimta teisė naudotis skaidriomis kainomis ir tarifais (13). Už 2005 m. mokėtinos elektros energijos kainos dalis buvo atidėta paskesniems metams, todėl galutinės vartotojams taikytos kainos nebuvo skaidrios.
(47)
Beje, Céntrica tvirtino, kad deficito atlyginimo mechanizmas nebuvo subalansuotas dėl dviejų pagrindinių priežasčių: pirma, didžiąją deficito dalį grąžintų galutiniai vartotojai, kuriems elektros energija tiekta žemosios įtampos tinklais, nors prie jo atsiradimo labiausiai prisidėjo stambūs galutiniai vartotojai, kuriems elektros energija tiekta aukštosios įtampos tinklais. Antra, galutiniai vartotojai laisvojoje rinkoje turėjo mokėti už deficitą, prie kurio jie nebuvo prisidėję.
(48)
Céntrica pritarė išankstinei Komisijos nuomonei, kad Ispanijos deficito priemonės buvo susijusios su valstybinių išteklių perdavimu. Céntrica taip pat tvirtino, kad valstybiniai ištekliai buvo susiję ir su Ispanijos Vyriausybės sprendimu leisti gamintojams savo surinkimo teises pakeisti vertybiniais popieriais.
(49)
ACIE, Nepriklausomų energijos tiekėjų asociacijų, apytikriai skaičiuoja, kad energijos pirkimo kaina, kuria buvo pagrįsti 2005 m. reguliuojami tarifai, buvo 68 % mažesnė negu faktinė kaina, kuria tiekėjai pirko energiją didmeninėje rinkoje. ACIE atkreipė dėmesį į sunkias 2005 m. dėl tarifų atsiradusio deficito pasekmes nepriklausomiems tiekėjams. ACIE teigimu, laisvosios rinkos tiekėjų pirkimo sąnaudos buvo panašios į atitinkamas skirstytojų sąnaudas. Be to, jie buvo de facto priversti taikytis prie integruotojo tarifo lygio, Vyriausybės nustatyto kiekvienai vartotojų kategorijai, nes priešingu atveju nebūtų galėję pritraukti naujų klientų ar išlaikyti turėtųjų. Visų pirma ACIE pažymi, kad 2005 m. pradžioje jos nariai sudarė sutartis, pagrįstas Vyriausybės prognozuotomis didmeninėmis kainomis, ir vėliau jie turėjo vykdyti tokias sutartis, nors jos ir tapo nepelningos. Dėl to nepriklausomi tiekėjai patyrė nuostolių. Céntrica apskaičiavimais, 2005 m. ji patyrė 10 mln. EUR nuostolius. ACIE teigimu, keli tiekėjai, įskaitant Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energia ir RWE, buvo priversti pasitraukti iš rinkos.
DAUG ENERGIJOS SUVARTOJANČIŲ VARTOTOJŲ PASTABOS
(50)
Daug energijos suvartojantys vartotojai šioje procedūroje dalyvavo atstovaujami savo asociacijos AEGE (isp. Asociación de Empresas con Gran Consumo de Energia). Kai kurie iš jų (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica ir Alcoa) taip pat dalyvavo individualiai. Alcoa - tai aliuminio gamintoja, Ispanijoje valdanti tris gamybos įmones, kurios įsikūrusios San Sipriane, La Korunjoje ir Avilese ir kurioms 2005 m. taikytas G4 integruotasis tarifas (pertraukiamo tiekimo tarifas, skirtas tik daug energijos suvartojantiems vartotojams). Ferroatlántica - tai aliuminio ir geležies lydinių gamintoja, kuriai taikytas pertraukiamo tiekimo tarifas 3.4. Asturiana de Zinc - tai cinko gamintoja, kurios gamyklai San Chuan de Nievoje taikytas G4 tarifas.
(51)
Daug energijos suvartojantys vartotojai savo pastabose ginčija Komisijos išvadą, kad pramoniniams vartotojams taikyti tarifai (G4 ir kiti pertraukiamo tiekimo tarifai) yra valstybės pagalba, ir įrodinėja, kad šiais tarifais nesuteikta jokio ekonominio pranašumo, kad jie nebuvo susiję su valstybiniais ištekliais ir nepadarė poveikio konkurencijai ir valstybių narių tarpusavio prekybai.
Nesuteikta jokio pranašumo
(52)
Daug energijos suvartojančių vartotojų nuomone, sprendime pradėti procedūrą naudotas lyginamasis standartas pranašumo buvimui nustatyti yra neteisingas. Komisija pramoniniams vartotojams taikytus tarifus lygino su vidutine didmeninės rinkos kaina (biržos kaina), kurią laikė atstojančia kainą, kurią šios įmonės įprastomis sąlygomis būtų turėjusios mokėti rinkoje. Nustatyta, kad pramoniniams vartotojams taikyti tarifai buvo mažesni negu biržos kaina, todėl sprendime pradėti procedūrą buvo padaryta išvada, kad tarifais jų gavėjams buvo suteiktas ekonominis pranašumas.
(53)
Daug energijos suvartojantys vartotojai tvirtina, kad birža yra neatidėliotinų sandorių rinka, kurioje elektros energija kas valandą prekiaujama kitai dienai. Daug energijos suvartojančių vartotojų teigimu, birža turi tam tikrų trūkumų, kurie mažina jos veiksmingumą ir konkurencingumą. Taigi biržos kainos ribinių gamybos sąnaudų tiksliai neatspindi, vadinasi, neatspindi ir tobulos konkurencijos padėties. Stambūs galutiniai vartotojai, kurie suvartoja didelius elektros energijos kiekius ir kurių vartojimo pobūdis yra stabilus, neperka elektros energijos biržoje, o paprastai sudaro dvišales sutartis su elektros energijos tiekėjais. Tai patvirtinta OMEL 2005 m. ataskaitoje, kurioje nurodoma, kad tiesiogiai biržoje elektros energiją pirko tik septyni iš tai daryti galinčių vartotojų, kuriems teko 5 % parduotos elektros energijos.
(54)
Bet kuriuo atveju, net ir tariant, kad biržos kainos galėtų būti laikomos tinkamu lyginamuoju standartu, naudoti 2005 m. vidutinę didmeninę kainą, kaip padarė Komisija, nebūtų teisinga, nes ši vidutinė kaina atspindi tiekėjų, kurie aptarnavo įvairius galutinius vartotojus, įskaitant namų ūkius ir mažąsias įmones, elektros energijos paklausą. AEGE, Ferroatlántica ir Asturiana de Zinc teigimu, tinkamas lyginamasis standartas būtų 2005 m. biržoje užfiksuota minimali kaina, t. y. 18,6 EUR už 1 MWh, nes ši kaina atspindėtų konkurencingiausias rinkos sąlygas biržoje (kai gamintojai elektros energiją siūlo savo ribinėms sąnaudoms lygiaverte kaina). Stambių pramoninių vartotojų padėtis nėra panaši į kitų galutinių vartotojų, visų pirma namų ūkių, padėtį. Todėl vidutinė biržos kaina nebūtų tinkamas lyginamasis standartas. Alcoa teigimu, Komisija ginčijamus tarifus veikiau turėtų lyginti su kainomis, dėl kurių stambūs galutiniai vartotojai sudarė dvišales sutartis.
(55)
Alcoa pateikė vieną dvišalės rinkos kainos pavyzdį ir pažymėjo, kad trys jos aliuminio gamyklos visada naudojosi G4 tarifu. Tačiau Alcoa taip pat valdo molžemio gamyklą (Alúmina Española), dėl kurios 2004 m. pabaigoje buvo sudaryta dvišalė sutartis su tiekėju. Sutartis buvo sudaryta dvejiems metams, numatant galimybę pratęsti ją dar metams. Trims aliuminio gamykloms būdingas toks pat stabilus vartojimo pobūdis, kaip ir molžemio gamykloms. Tačiau molžemio gamyklos suvartoja gerokai mažesnius elektros energijos kiekius (0,35 TWh, palyginti su 1,3 TWh Avileso ir La Korunjos gamyklose ar su 3,4 TWh San Sipriano gamykloje). Vidutinė kaina, suderėta remiantis šia sutartimi, sudarė 34,45 EUR už 1 MWh (įskaitant sąnaudas, susijusias su moratoriumu atominei energetikai, tinklo prieigos sąnaudas ir kitas papildomas sąnaudas). Ši kaina buvo užsitikrinta konkurso tvarka, ir tiekėjų siūlytos kainos viena nuo kitos skyrėsi ne daugiau kaip 5 EUR.
(56)
Alcoa teigimu, šios dvišalės kainos (34,45 EUR už 1 MWh) ir G4 tarifo (23,9 EUR už 1 MWh) skirtumą galima paaiškinti objektyviais veiksniais. Visų pirma vartotojams, kurie naudojasi G4 tarifu, taikomi reguliavimo apribojimai, kurie dvišalėms sutartims netaikomi, pvz., įpareigojimas suvartoti visą energiją, pagal sutartį tiekiamą pagal G4 tarifą (arba priešingu atveju mokėti baudas), reikalavimas turėti įtampos kontrolės įrangą ir reikalavimas atsiskaityti per 20 dienų (o dvišalėse sutartyse atsiskaitymo sąlygos yra palankesnės).
(57)
Taigi Alcoa daro išvadą, kad hipotetinė rinkos kaina, kuri būtų taikoma trims jos aliuminio gamykloms, dėl didelio šių gamyklų vartojimo lygio būtų gerokai mažesnė nei 34,45 EUR už 1 MWh. Be to, atsižvelgus į vidutinį 10 EUR už 1 MWh pardavimo pelną, grynoji tiekimo molžemio gamyklai kaina sudarytų 24,25 EUR už 1 MWh, o ši suma yra labai artima G4 integruotajam tarifui.
(58)
Ferroatlántica pažymėjo, kad sprendime pradėti procedūrą 2005 m. taikytas 3.4 reguliuojamas tarifas buvo iškreiptas, nes į bazinį tarifą buvo neteisingai įtrauktos nuolaidos ir jis buvo palygintas su prieigos mokesčiu, kuris buvo dešimt kartų didesnis negu taikytasis (ir tai buvo labai stambių vartotojų mokestis). Ferroatlántica taip pat pateikė įrodymų, kad 2004 m. vidutinė mėnesinė ateities sandorių dėl elektros energijos tiekimo 2005 m. rinkos kaina sudarė 31,68 EUR už 1 MWh, tačiau 2004 m. gruodžio mėn. ši kaina sudarė 31,05 EUR už 1 MWh. Iš to darytina išvada, kad tuo metu, kai buvo nustatomi reguliuojami tarifai, įmonė savo pagrindinį 2005 m. elektros energijos tiekimą būtų užsitikrinusi ta kaina. Pridėjus papildomas paslaugas (3,92 EUR už 1 MWh) ir atitinkamą prieigos tarifą (1,70 EUR už 1 MWh), pramoninis vartotojas būtų užsitikinęs 36,67 EUR už 1 MWh rinkos kainą, kuri yra mažesnė nei daug energijos suvartojantiems vartotojams taikyto 3.4 tarifo suma, t. y. 56,11 EUR už 1 MWh.
(59)
Iš esmės kitomis to tarifo nuolaidomis buvo atsilyginama už gebėjimą teikti paklausos valdymo paslaugas ir už sutikimą, kad būtų teikiamos tokios sistemai naudingos paslaugos. Šiuo klausimu Ferroatlántica priduria, kad tarifo nuolaida atspindėjo įvairias teiktas paslaugas, būtent valandų skyrimo (skiriant vartojimą naktį ir savaitgaliais), pertraukiamumo (sutikimo su tiekimo pertraukimu tinklo operatoriui paprašius), sezoniškumo (daugiausia tiekiant tais mėnesiais, kuriais paklausa yra nedidelė) ir reaktyviosios galios valdymo. Mažesnę vidutinę 2005 m. mokėtą elektros energijos kainą paaiškina ir, Ferroatlántica nuomone, pagrindžia tik šios nuolaidos, kurios buvo kintamo dydžio ir nuo 1995 m. nustatomos reguliavimo aktais, o ne reguliuojamų tarifų lygis.
(60)
Daug energijos suvartojantys vartotojai ginčija sprendimo pradėti procedūrą teiginį, kad pranašumas nebuvo proporcingas vartotiems kiekiams ir stambiems vartotojams jis paprastai buvo didesnis. Šiuo klausimu daug energijos suvartojantys vartotojai, pvz., tvirtina, jog CNE pati patvirtino, kad G4 tarifo lygis turėjęs būti dar mažesnis. Daug energijos suvartojantys vartotojai pažymi, kad stambūs vartotojai, kuriems taikytas G4 arba 3.4 tarifas, suvartojo kelis tūkstančius kartų daugiau elektros energijos nei vidutiniai vartotojai, kuriems energija tiekta aukštosios įtampos tinklais, nors jų mokėtas tarifas buvo tik tris kartus mažesnis nei tų vidutinių vartotojų tarifas.
(61)
Be to, stambiems vartotojams yra normalu užsitikrinti didesnę kainos nuolaidą. Tuo remdamiesi, daug energijos suvartojantys vartotojai tvirtina, kad išvada, jog pramoniniams vartotojams taikyti tarifai buvo susiję su pranašumu, yra ginčytina. Jie pažymi, kad bet kuriuo atveju pateikti įtikinamus tokio pranašumo buvimo įrodymus turi Komisija.
(62)
Alcoa taip pat pažymėjo, kad Alcoa Ispanijoje mokėta kaina buvo beveik tapati vidutinei svertinei kainai, aliuminio gamyklų mokėtai Europos Sąjungoje, ir buvo net didesnė negu vidutinė svertinė kaina, mokėta EEE.
Nepanaudota jokių valstybinių išteklių
(63)
Daug energijos suvartojantys vartotojai teigia, kad jie patys tiesiogiai mokėjo pramoninius tarifus skirstytojams ir šios lėšos nepatekdavo valstybės kontrolėn, taigi pagal teismo praktiką PreussenElektra byloje tokia priemonė nebuvo susijusi su valstybiniais ištekliais.
(64)
Daug energijos suvartojantys vartotojai įrodinėja, kad nuo tarifų nustatymo (2004 m. pabaigoje) iki deficito susigrąžinimo iš vartotojų mechanizmo nustatymo (tik 2006 m. birželio mėn.) praėjo tam tikras laikas. Sprendime pradėti procedūrą Komisija įrodinėjo, kad priemonė buvo susijusi su valstybiniais ištekliais, nes į vartotojų sąskaitas buvo įtrauktas priedas, kuris buvo priskirtas parafiskalinių mokesčių kategorijai. Daug energijos suvartojantys vartotojai teigia, kad jeigu būtų sutikta su šia hipoteze, priemonė, kuri 2005 m. nebuvo pagalba, 2006 m. taptų pagalba (ex post). Tai prieštarautų pagrindiniams ES teisės principams, kaip antai teisinio tikrumo ir teisėtų lūkesčių. Daug energijos suvartojantys vartotojai pažymi, kad priemonės priskyrimas pagalbos kategorijai priklauso tik nuo tvirtinant tą priemonę buvusių aplinkybių, ir negali priklausyti nuo būsimų įvykių, ypač tais atvejais, kai jų negalima pagrįstai prognozuoti. Vartotojai cituoja generalinio advokato F. G. Jacobs išvadą byloje Van Calster (14): „turėtų būti vertinama padėtis pradinio mokesčių nustatymo dieną ir ji negali būti keičiama atgaline data“.
(65)
Daug energijos suvartojantys vartotojai teigia, kad 2005 m. reguliuojami tarifai tais metais nebuvo valstybės pagalba. Šios įmonės pažymi, kad tokiomis aplinkybėmis finansavimo mechanizmo analizė yra nesvarbi, nes tas mechanizmas buvo nustatytas tik 2006 m. Įvertinti finansavimo būdą būtų svarbu tik tuo atveju, jeigu priemonė nuo pat pradžių būtų valstybės pagalba. Kadangi tarifai nebuvo susiję su pagalba, daug energijos suvartojantys vartotojai laikosi nuomonės, jog Komisija negali remtis priedu, kad padarytų priešingą išvadą.
(66)
Daug energijos suvartojantys vartotojai taip pat tvirtina, kad, kalbant apie parafiskalinius mokesčius, priemonės finansavimo būdas atliekant valstybės pagalbos vertinimą bet kuriuo atveju svarbus tik tada, kai tokį mokestį ir pagalbą sieja privalomasis paskirties ryšys, t. y. kai priemonę ir jos finansavimą sieja tiesioginė ir betarpiška sąsaja (15). Daug energijos suvartojantys vartotojai neigia, kad toks ryšys yra, nes priedas buvo skirtas dengti deficitui, atsiradusiam vykdant atsiskaitymus už reguliuojamą veiklą, kurie apėmė ne tik elektros energijos tiekimo reguliuojamais tarifais, bet ir kitas sistemos sąnaudas. Taigi šis priedas nebuvo konkrečiai skirtas dėl tiekimo reguliuojamais tarifais atsiradusiems nuostoliams padengti. Antra, tarifų lygio ir taikyto priedo nesiejo joks tiesioginis ar netiesioginis ryšys, nes 2004 m. nustatyti tarifai buvo besąlygiški (vėlesniais metais negalėjo būti toliau koreguojami).
(67)
Daug energijos suvartojantys vartotojai taip pat teigia, kad šis priedas nebuvo parafiskalinis mokestis ar rinkliava, nes pagal Ispanijos teisę jis nebuvo fiskalinio pobūdžio. Fiskalinės priemonės naudojamos valstybės išlaidoms finansuoti, o šiuo atveju priedo tikslas buvo atlyginti deficitą, kurį buvo patyrę reguliuojamą veiklą elektros energijos sistemoje vykdę privatūs veiklos vykdytojai (skirstytojai). Pagal Ispanijos Konstituciją bet kokia nauja fiskalinė priemonė gali būti nustatyta tik įstatymu (o ne karališkuoju dekretu). Be to, įplaukos iš šio priedo niekada nepriklausė valstybei ir ji neturi veiksmų laisvės jomis disponuoti; šios lėšos pervedamos į CNE tvarkomą indėlio sąskaitą ir valstybė negali jų asignuoti. Atsiskaitymų procesas yra visiškai automatiškas ir CNE neturi jokios veiksmų laisvės, autonomijos ar kontrolės, susijusios su šių lėšų paskirtimi ar suma, kuri turi būti sumokėta įvairiems dalyviams.
(68)
Daug energijos suvartojančių vartotojų teigimu, Komisija tai pripažino savo sprendime dėl Ispanijos per didelių sąnaudų (16), kuriame konstatuota, kad „sumos per CNE pervedamos iš esmės apskaitos tikslais“, ir nedaroma išvados, kad priemonė yra susijusi su valstybiniais ištekliais.
(69)
Daug energijos suvartojantys vartotojai teigia, kad šis atvejis yra tapatus per didelių sąnaudų scenarijui, nes Vyriausybė abiem atvejais nustatė priedą, kuriuo siekta kompensuoti pastovias sistemos sąnaudas. Tai, regis, taip pat buvo patvirtinta su Jungtine Karalyste susijusioje byloje (17).
Nepadaryta jokio poveikio konkurencijai ir prekybai
(70)
Asturiana de Zinc ir Alcoa tvirtina, kad dėl ypatingų aliuminio ir cinko rinkų savybių priemonė, susijusi su šių metalų gamyboje naudojamos elektros energijos kaina, negali turėti jokio poveikio ES prekybai, nes šie metalai yra biržos prekės ir jų kainos nustatomos pasauliniu lygmeniu Londono metalų biržoje. Tokiomis aplinkybėmis dėl vietos gamybos sąnaudų svyravimų pasaulinės kainos nesikeičia.
(71)
Šios dvi įmonės tvirtina, kad aliuminio ir cinko gamybos deficitas ES didėja, o paklausa vis daugiau tenkinama eksportu iš ne ES valstybių.
(72)
Jeigu aliuminio ir cinko pramonės sektoriai Ispanijoje išnyktų, naujų ES rinkos dalyvių neatsirastų, nes ES (aliuminio) gamyklos jau veikia visu pajėgumu ir nė vienas naujas rinkos dalyvis ar esamas gamintojas neturėtų paskatų didinti pajėgumą, nes ilgalaikės perspektyvos vertinant būsimą įperkamos energijos prieinamumą yra neaiškios. Taigi deficitas būtų dengiamas vien importu.
(73)
Be to, Alcoa tvirtina, kad šie tarifai kitų Europos gamintojų interesams nekelia jokio pavojaus, nes kaina, kuria jie siūlo elektros energiją, yra tapati vidutinei kainai, kurią ES 25 moka kiti aliuminio gamintojai.
NET jei pertraukiamo tiekimo pramoniniams vartotojams tarifai būtų pagalba, tai būtų esama pagalba
(74)
Daug energijos suvartojantys vartotojai tvirtina, kad ginčijami tarifai buvo taikyti dar prieš Ispanijos įstojimą į ES.
(75)
Nors pavadinimas „G4 tarifas“ buvo oficialiai nustatytas 1986 m. kovo 6 d. ministro įsakymu, tarifas de facto buvo taikytas dar iki 1986 m. sausio 1 d., t. y. iki Ispanijos įstojimo į ES dienos, nes jis atitinka ankstesnį „ilgalaikio vartojimo I pramoninį tarifą“, kuris buvo nustatytas 1983 m. spalio 14 d. ministro įsakymu, t. y. prieš Ispanijos įstojimą. Visiems galutiniams elektros energijos vartotojams, kuriems buvo taikytas I pramoninis tarifas, G4 tarifas buvo pradėtas taikyti automatiškai ir tai de facto buvo tas pats tarifas, tik kitaip pavadintas.
(76)
1983 m. ministro įsakyme aiškiai numatyti ir kiti pertraukiamo tiekimo tarifai.
(77)
Be to, daug energijos suvartojančių vartotojų teigimu, remiantis 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio taikymo taisykles (18), 15 straipsniu, ši priemonė būtų esama pagalba, nes 10 metų senaties terminas jau pasibaigė.
Išieškojimui kliudytų teisėti lūkesčiai
(78)
Daug energijos suvartojantys vartotojai teigia, jog net ir tariant, kad tarifai negalėtų būti laikomi esama pagalba, pagalbai išieškoti kliudytų teisėtų lūkesčių principas. Per visus 2005 m. tarifai buvo vienų privačių veiklos vykdytojų tiesioginiai mokėjimai kitiems privatiems veiklos vykdytojams Vartotojai negalėjo prognozuoti, kad 2004 m. gruodžio mėn. nustatyti tarifai dėl Vyriausybės priemonės, patvirtintos 2006 m. birželio mėn., taps pagalba. Tokio pokyčio savo teisinėje padėtyje negalėjo numatyti joks ekonominės veiklos vykdytojas, kad ir koks apdairus jis būtų. Taigi vartotojai teisėtai tikėjosi, kad jiems taikyti tarifai nesusiję su valstybės pagalba.
GALISIJOS IR ASTŪRIJOS REGIONINIŲ VYRIAUSYBIŲ PASTABOS
(79)
Dėl galimos pagalbos daug energijos suvartojantiems vartotojams Galisijos regioninė Vyriausybė tvirtina, kad Komisija klydo, biržos kainą naudodama kaip rinkos kainoms pakaitalą, nes daug energijos suvartojantys vartotojai paprastai sudaro ilgalaikes sutartis gerokai palankesnėmis sąlygomis.
(80)
Atsižvelgdama į tai, kad Ispanijos rinkos liberalizavimas tuomet dar nebuvo užbaigtas, ir visų pirma į dvišalių sutarčių tarp gamintojų ir stambių vartotojų nebuvimą, Galisijos regioninė Vyriausybė mano, kad būtų prasminga kaip lyginamąjį standartą naudoti faktines kainas, gamintojų mokėtas tiekimui šiems vartotojams užtikrinti. Arba lyginamąją kainą būtų galima nustatyti remiantis technine literatūra (R. Wilson, 1993 m. (19), ir F. Castro-Rodriguez (20), 1999 m.) ir atsižvelgiant į veiksmingiausios daug energijos suvartojančių vartotojų konkrečius poreikius atitinkančios technologijos kainą arba į vidutinę elektros energijos kainą įvairiomis dienos valandomis. Taip nustatytos lyginamosios kainos ir 2005 m. mokėto reguliuojamo tarifo skirtumas būtų gerokai mažesnis. Galisijos regioninė Vyriausybė taip pat įrodinėja, kad bet kuriuo atveju deficitą, susidariusį 2005 m. taikant mažesnius tarifus, laikui bėgant atlygins visi Ispanijos vartotojai, įskaitant suvartojančiuosius daug energijos.
(81)
Be to, Galisijos regioninės Vyriausybės teigimu, 2005 m. buvusi tarifų sistema nebuvo teisiškai atrankinė, nes valstybė neketino suteikti pranašumo galutiniams vartotojams, o paprasčiausiai suklydo, kai 2004 m. nustatydama tuos tarifus prognozavo savo rinkos tendencijas ir kainas. Galisijos regioninė Vyriausybė taip pat ginčija išvadą, kad ši sistema padarė poveikį ES vidaus prekybai.
(82)
Astūrijos regioninės Vyriausybės pastabos yra panašios į Ispanijos Vyriausybės pateiktas pastabas, į kurias jose daroma nuoroda.
ISPANIJOS PASTABOS
(83)
Ispanija tvirtina, kad 2005 m. reguliuojamų tarifų sistema nebuvo susijusi su pagalba galutiniams vartotojams ar skirstytojams.
Nėra jokio priežastinio ryšio tarp valstybės veiksmų ir deficito ir deficitas negali būti priskirtas valstybei
(84)
Ispanija tvirtina, kad deficitas nėra priskirtinas valstybei, nes jį lėmė nenuspėjamos išorės aplinkybės, o ne sąmoningas valstybės ketinimas subsidijuoti tam tikrą veiklą.
(85)
Ispanija teigia, kad 2005 m. ES teisė netrukdė vykdyti tiekimo valstybės nustatytais reguliuojamais tarifais. Taigi valstybės įsikišimas reguliavimo lygmeniu buvo teisiškai pagrįstas, nes tai buvo nacionalinio suverenumo išraiška. Viena iš šių valstybės prerogatyvų susijusi su tarifų nustatymu, kad tikėtinos sąnaudos atitiktų tikėtiną paklausą.
(86)
Ispanija teigia, kad 2005 m. deficitą lėmė Vyriausybės prognozuotų didmeninių elektros energijos kainų ir faktinių biržoje užfiksuotų kainų neatitiktis. Ypač dideles kainas 2005 m. lėmė nenuspėtos priežastys, kurios prilygsta force majeure aplinkybėms.
(87)
Kadangi įvykis, dėl kurio atsirado tariama pagalba, buvo susijęs su didesniu, negu prognozuota, didmeninių kainų padidėjimu, tariamo pranašumo negalima priskirti jokiam teisės aktui. NET ir tariant, kad šis pranašumas buvo suteiktas (nors taip nėra), jį būtų lėmusios su valstybės ketinimais nesusijusios aplinkybės. Ispanijos teigimu, dėl force majeure aplinkybių išnyksta priežastinis ryšys tarp administracinio sprendimo, kuriuo nustatomas tarifų lygis, ir konkurencinio pranašumo, dėl kurio atsiranda valstybės pagalba. NET ir tariant (o taip nėra), kad objektyvi priežastinio ryšio sąlyga buvo įvykdyta, subjektyvi valstybės ketinimo (priskyrimo valstybei) sąlyga nebūtų įvykdyta.
Nepanaudota jokių valstybinių išteklių
(88)
Ispanija tvirtina, kad tarifai nėra susiję su valstybės lėšomis. Pirma, Ispanija šiuo klausimu tvirtina, kad priedas nėra mokestis, apibrėžtas su parafiskaliniais mokesčiais susijusioje Europos Teisingumo Teismo praktikoje, nes jis nėra renkamas valstybės ir neatitinka fiskalinio mokesčio. Ispanijos teigimu, priedas yra neatsiejama tarifo dalis ir savo pobūdžiu jis panašus į tarifą. Taigi šis tarifas yra privačiojo sektoriaus kaina.
(89)
Antra, lėšos nėra renkamos valstybės ir nėra mokamos į valstybės paskirtą fondą. Tarifus renka skirstytojai, o ne valstybė, taigi tai yra privačiojo sektoriaus kainos, kuriomis dalyviams užtikrinamas teisingas atlygis (kaip nustatyta LSE). Tai nėra nei mokesčiai, nei valstybinės kainos. Valstybė nieko neatlygina, nes atlygį suteikė sistema: už nereguliuojamą veiklą - rinkos jėgomis, o už reguliuojamą veiklą - valstybės nustatytais prieigos tarifais. Tokioje sistemoje valstybei netenka jokios naštos, todėl pagal teismo praktiką Sloman Neptune byloje (21) nebūtų panaudojama jokių valstybinių išteklių. Be to, šios lėšos niekada nepatenka į valstybės iždą, neminimos biudžeto įstatymuose, jų netikrina Audito Rūmai ir jos negali būti susigrąžintos iš skolininkų taikant administracines susigrąžinimo procedūras. Palūkanų norma, taikytina skoloms valstybei, skoloms elektros energijos sistemai netaikoma.
(90)
Ispanija kartoja, kad šias lėšas tvarko Ispanijos reguliavimo institucija CNE, kuri paprasčiausiai veikia kaip apskaitos tarpininkė. Ispanija pažymi, jog savo 2001 m. sprendime dėl Ispanijos per didelių sąnaudų (SA NN 49/99) Komisija jau buvo nustačiusi, kad „lėšų perėjimas per CNE iš esmės yra apskaitinio pobūdžio. Į CNE vardu atidarytą sąskaitą pervedamos lėšos niekada nebuvo tapusios šios įstaigos nuosavybe ir buvo nedelsiant išmokamos gavėjams vadovaujantis iš anksto nustatyta suma, kurios CNE jokiu būdu negali pakeisti.“ Remdamasi šiuo sumetimu, Komisija padarė išvadą, kad „ji negalėjo nustatyti, ar įplaukos iš šio mokesčio, nustatyto per didelių sąnaudų schemos sistemoje, yra valstybiniai ištekliai“.
Nesuteikta jokio pranašumo
(91)
Ispanija nesutinka su Komisijos nuomone, kad reguliuojamais tarifais galutiniams vartotojams (arba skirstytojams) suteikiamas ekonominis pranašumas.
(92)
Dar kartą pareiškusi, kad deficitą lėmė force majeure aplinkybės, dėl galutinių vartotojų Ispanija tvirtina, kad deficitas stambiems vartotojams nebuvo naudingas, nes jis kartu su palūkanomis buvo perkeltas į paskesnių metų tarifus. Taigi tariamas ekonominis pranašumas, atsirandantis dėl mažesnės elektros energijos kainos, yra tik menamas, nes skirtumą su laisvosios rinkos kainomis vartotojai atlygina su palūkanomis.
Tiekimas reguliuojamais tarifais yra visuotinės ekonominės svarbos paslauga
(93)
Ispanija tvirtina, kad 2005 m. reguliuojamų tarifų taikymas neprieštaravo ES teisei, nes rinka visiems vartotojams, įskaitant namų ūkius, turėjo būti galutinai atverta iki 2007 m. liepos 1 d.
(94)
Ispanijos institucijos teigimu, visų pirma elektros energijos tiekimas yra visuotinės svarbos paslauga ir valstybė privalo įsikišti, kad užkirstų kelią piktnaudžiavimui dominuojama padėtimi, kuris galėtų atsirasti esant vienam tinklui (natūraliai monopolijai).
(95)
Tarifų nustatymo parametrai buvo nustatyti objektyviai ir skaidriai. Ispanijos nuomone, sudėtinga tarifų nustatymo ir atsiskaitymų reguliavimo sistema rodo, kad tarifų sistema buvo pagrįsta išsamia sistemos sąnaudų ir pajamų, taip pat elektros energijos paklausos analize.
Ispanijos įsipareigojimas
(96)
Kaip pažymėta 25 ir 26 konstatuojamosiose dalyse, 2005 m. susidaręs deficitas grąžinamas metinėmis dalimis, kurioms be jokio skirtumo taikoma EURIBOR atitinkanti palūkanų norma. Neapsiribodama savo pastabomis, Ispanija įsipareigojo atgaline data padidinti palūkanų normą, taikomą verslo vartotojams, kurių jungčių įtampa didesnė nei 1 kV. Padidėjimas bus nustatytas proporcingai verslo vartotojų, kuriems taikoma dabartinė tvarka ir kuriems elektros energija buvo tiekta integruotaisiais reguliuojamais tarifais, indėliui į 2005 m. deficitą. Prie EURIBOR orientacinės normos bus pridėti 65 baziniai punktai ir taip ši orientacinė norma iš esmės bus suderinta su norma, taikyta deficitui paskesniais metais.
(97)
Atitinkama suma iš verslo vartotojų bus surinkta taip: metinėmis dalimis jau išmokėtai 2005 m. deficito daliai bus taikomas vienkartinis prieigos tarifų padidinimas, o kiekvienai metinei sumai, kuri vis dar turi būti grąžinta, bus tiesiogiai taikoma didesnė palūkanų norma, vėlgi didesnių prieigos tarifų forma.
5. PRIEMONĖS VERTINIMAS
Valstybės pagalbos buvimas pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį
(98)
Priemonė yra valstybės pagalba, apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje, jeigu įvykdomos šios sąlygos: priemone a) gavėjui suteikiamas ekonominis pranašumas, b) ją suteikia valstybė arba ji suteikiama iš valstybinių išteklių, c) ji yra atrankinio pobūdžio ir d) daro poveikį Bendrijos vidaus prekybai ir gali iškraipyti konkurenciją ES. Kadangi turi būti įvykdytos visos šios sąlygos, Komisija įvertins tik tai, ar gavėjams suteiktas koks nors ekonominis pranašumas.
Ekonominio pranašumo buvimas
(99)
Pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį įmonės yra palaikomos, jeigu jos įgyja ekonominį pranašumą, kurio priešingu atveju nebūtų galėjusios įgyti rinkos sąlygomis. Šiuo atveju atliekant vertinimą ir, be kita ko, atsižvelgiant į 2005 m. elektros energijos sistemos deficito grąžinimą turi būti nustatyta, ar buvo koks nors teigiamas skirtumas tarp 2005 m. nustatytų reguliuojamų tarifų ir rinkos kainų, kurias galimi pagalbos gavėjai būtų turėję mokėti už perkamą elektros energiją ir už paslaugas, teiktas pagal jų tarifų tvarką. Bet koks pranašumas rinkos sąlygų atžvilgiu turi būti nustatytas remiantis faktinėmis rinkos kainomis. Abu klausimai, t. y. teigiamų skirtumų tarp elektros energijos biržos kainų, rinkos kainų ir reguliuojamų tarifų buvimas (arba nebuvimas) ir deficito grąžinimas, iš eilės išnagrinėti toliau.
Palyginimas su vidutinėmis elektros energijos biržos kainomis
(100)
Vidutinės elektros energijos biržos kainos parodo bendrus kainų lygius didmeninėje rinkoje. 2005 m. ši vidutinė orientacinė visų metų kaina sudarė 59,47 EUR už 1 MWh. Kaip nurodyta ir parodyta 19 konstatuojamojoje dalyje (1 pav.), 2005 m. septynis mėnesius (ne iš eilės) vidutinės didmeninės kainos viršijo elektros energijos kainas, įskaičiuotas į visiems galutiniams vartotojams taikomus integruotuosius reguliuojamus tarifus. Taigi atrodo, kad dėl vidutinio tarifų lygio, nustatyto Dekretu Nr. 2392/2004, bent daugumą 2005 m. mėnesių buvo atsiradęs teigiamas skirtumas, buvęs palankus visiems reguliuojamus tarifus pasirinkusiems galutiniams vartotojams.
(101)
Tačiau matyti, kad mažiau nei metų mėnesio laikotarpiais penkis mėnesius, t. y. 2005 m. sausio-gegužės mėn., šis skirtumas nebuvo atsiradęs. Taigi nebuvo jokio visos reguliuojamų tarifų sistemos pranašumo. Be to, lyginant ilgesnius nei metų laikotarpius, pvz., iki 2007 m. gruodžio 30 d., matyti, kad galimo nuo 2005 m. birželio mėn. sukaupto pranašumo visiškai netenkama, nes sumažėjo vidutinės biržos kainos, kurios 2007 m. kovo mėn. krito iki 37 EUR už 1 MWh, o kainos, įskaičiuotos į integruotuosius reguliuojamus tarifus, tuo pat laikotarpiu sudarė maždaug 68 EUR už 1 MWh. Iš esmės nuo 2006 m. spalio mėn. į integruotuosius tarifus įskaičiuotos elektros energijos kainos buvo gerokai didesnės negu didmeninės tiekimo kainos (žr. 1 pav.). Taigi nauda ir ekonominiai pranašumai elektros energiją reguliuojamais tarifais gaunantiems vartotojams, galintys atsirasti tais atvejais, kai biržos kainos yra didesnės nei elektros energijos kaina, įskaičiuota į reguliuojamus tarifus, gali būti neutralizuoti, kai biržos kainos yra mažesnės nei į tarifus įskaičiuota elektros energijos kaina.
(102)
Iš to darytina išvada, kad, palyginti su didmeninėmis elektros energijos biržos kainomis, ir 2005 m. mažiau nei metus mėnesio laikotarpiais, ir dvejų metų laikotarpiais, apimančiais dalį 2005 m., energijos kainomis, įskaičiuotomis į 2005 m. taikytus reguliuojamus tarifus, vartotojų, kuriems elektros energija tiekta reguliuojamais tarifais, grupei, regis, nebuvo suteikta jokio pranašumo. Tačiau žinoma, kad pajamų iš prieigos mokesčių ir reguliuojamų tarifų, mokėtų visai elektros energijos sistemai, 2005 m. nepakako reguliuojamoms sistemos sąnaudoms padengti. Taigi būtina apsvarstyti, ar nustatyto mechanizmo pakanka deficito grąžinimui užtikrinti.
2005 m. elektros energijos sistemos deficito grąžinimas
(103)
Kaip apibūdinta 15 ir 20-22 konstatuojamosiose dalyse, 2005 m. elektros energijos sistemos sąskaitos apėmė visas reguliuojamas sistemos sąnaudas ir reguliuojamas pajamas, o konkrečios pajamos nebuvo skiriamos konkrečioms sąnaudoms dengti. Pvz., perdavimo ir skirstymo sąnaudos (4 410 mln. EUR) arba paramos kogeneracijai ir atsinaujinančiajai energijai sąnaudos (2 701 mln. EUR) nebuvo paskirstytos tarp atitinkamai reguliuojamų pajamų iš integruotųjų tarifų reguliuojamoje rinkoje ir (arba) pajamų iš reguliuojamų prieigos mokesčių laisvojoje rinkoje ir nebuvo finansuotos skiriant šių dviejų rūšių pajamas. Iš esmės visi sistemos naudotojai gauna pelną ir galima tikėtis, kad jie padengs paramos veiksmingų formų kogeneracijai ir atsinaujinančiajai energijai sąnaudas arba perdavimo ir skirstymo paslaugų sąnaudas. Šioje kiekvienam tarifui nesumuojamų sąnaudų sistemoje neįmanoma ex post objektyviai paskirstyti sąnaudų tarp laisvosios rinkos vartotojų ir vartotojų, kuriems taikyti reguliuojami tarifai, arba pastarojoje kategorijoje - tarp 25 skirtingų tarifų kategorijų, kurios buvo taikytos 2005 m. Iš to darytina išvada, kad derėtų išnagrinėti galimus pranašumus (ar jų nebuvimą), kuriuos dėl 2005 m. deficito galėjo įgyti visa elektros energijos sistema.
(104)
Šiuo atžvilgiu Ispanija yra nustačiusi mechanizmą, kuriuo būtų susigrąžintas visas 2005 m. deficitas. Tai atitinka šį universalų tuo laikotarpiu taikytos sistemos sąskaitų pobūdį. Elektros energijos sistemos reguliuojamų pajamų trūkumas sistemos sąnaudoms padengti buvo pašalintas skyrus išteklių, kurie buvo surinkti taikant Karališkuoju dekretu Nr. 809/2006 nustatytą konkrečiam tikslui paskirtą įmoką. Nuo 2006 m. vidurio susigrąžinti deficitą pradėta taikant priedą, kuris sudarė 1,378 % integruotųjų reguliuojamų tarifų vertės ir 3,975 % prieigos mokesčių vertės, o paskiau - priedus, reikalingus užtikrinti, kad per 14,5 metų laikotarpį, kuris pasibaigs 2020 m., būtų susigrąžinta 3,8 mlrd. EUR ir palūkanos (žr. 25 ir 26 konstatuojamąsias dalis).
(105)
Iš to darytina išvada, kad pajamomis iš specialiosios įmokos, kuri skirta 2005 m. deficitui finansuoti, sistemos naudotojams suteikiama galimybė gerokai vėluojant apmokėti elektros energijos sąskaitas, įskaitant padidėjimą, reikalingą ex post 2005 m. sistemos sąskaitoms subalansuoti.
(106)
Šiomis aplinkybėmis vienintelis ginčytinas 2006 m. pasirinkto elektros energijos sistemos 2005 m. deficito grąžinimo ir sąskaitų subalansavimo metodo aspektas būtų nedidelė palūkanų norma, iš pradžių taikyta metinėms grąžinamoms sumoms, t. y. orientacinė EURIBOR norma, kuriai netaikyta jokio skirtumo. Kaip išsamiau apibūdinta 96 ir 97 konstatuojamosiose dalyse, Ispanija įsipareigojo padidinti palūkanų normą, taikomą verslo vartotojams, kuriems taikoma ši procedūra. Ispanija įsipareigoja prie orientacinės palūkanų normos pridėti 65 bazinius punktus.
(107)
Šiuo priemonės, kuri iš pradžių taikyta 2005 m. deficitui atlyginti, pakeitimu, kuris netaikomas namų ūkiams ir mažosioms įmonėms, pagal koregavimo mechanizmą mokėjusiems didžiausius reguliuojamus tarifus, panaikinamas bet koks hipotetinis pranašumas, kurį įmonės nuo 2006 m. galėjo būti įgijusios dėl mokėjimų atidėjimo. Be to, tarifo priedo taikymas reiškia, kad visa iš kiekvienos įmonės susigrąžinama suma yra tiesiogiai proporcinga jos elektros energijos vartojimui. Kuo daugiau elektros energijos suvartojama, tuo didesnis priedas.
Palyginimas su elektros energijos rinkos kainomis
(108)
Antra, kaip pažymėjo kai kurios suinteresuotosios šalys, elektros energijos biržos kainos nėra tinkami lyginamieji standartai stambių vartotojų taikant reguliuojamus tarifus mokėtoms elektros energijos kainoms lyginti su rinkos kainomis. Iš tiesų, kaip matyti iš elektros energijos rinkos operatorės OMEL 2005 m. ataskaitos informacijos, tiesiogiai iš biržos elektros energija apsirūpindavo tik septyni galutiniai vartotojai, kuriems teko 5 % paklausos, o pramoninių ir stambių verslo vartotojų buvo daugybė. Pramoniniai ir kiti stambūs vartotojai, visų pirma daug energijos suvartojantys vartotojai, kurių gamybos sąnaudų struktūroje didelė sąnaudų dalis tenka energijai (aliuminio gamyboje paprastai 30-40 %), reikalauja ir užsitikrina prognozuojamas kainas ir tiekimo sąlygas. Šios sąlygos nustatomos sutartyse, kurių terminai yra ilgesni nei vienos paros. Kainos, kas valandą nustatomos „dienos prieš“ rinkoje, tokioje kaip elektros energijos birža, parodo vidutines rinkos kainas tiekėjams, aptarnaujantiems įvairius klientus, įskaitant namų ūkius. Tačiau šios kainos nėra tinkami lyginamieji standartai nustatant kainas, kurias daug energijos suvartojantys vartotojai turėtų mokėti laisvojoje rinkoje pagal sutartis, kurių terminas ilgesnis nei „dienos prieš“. Priešingai sprendime pradėti procedūrą pateiktai nuomonei, tyrimas parodė, kad mažesni nei vidutinės biržos kainos reguliuojami tarifai nebūtinai reiškia pranašumą pramoniniams vartotojams, palyginti su rinkos sąlygomis, nes biržos kainos daugumai šių vartotojų nėra rinkos kainos. Tai išsklaido šiuo požiūriu išreikštas abejones.
(109)
Be to, perėjimas į laisvąją rinkoje Ispanijoje 2005 m. nebuvo negrįžtamas procesas. Vartotojai nuolat galėjo rinktis patraukliausius pasiūlymus reguliuojamoje ir laisvojoje rinkose ir dėl to kainos tam tikru mastu supanašėjo. Kai didmeninės kainos didėja, kaip kad buvo Ispanijoje nuo 2005 m. balandžio mėn., galimybės rinktis kitas tiekimo galimybes paprastai neišvengiamai skatina mažmenines rinkos kainas mažėti, antraip pasireiškia priešinga paskata, t. y. didinti laisvosios rinkos kainas priartinant jas prie didžiausių reguliuojamų tarifų lygių.
(110)
Kaip patvirtino nepriklausomų tiekėjų asociacija (42-49 konstatuojamosios dalys), 2005 m. tiekėjai laisvojoje rinkoje turėjo arba vykdyti savo sutartis, arba vienašališkai jas nutraukti (jei tai buvo įmanoma), arba, kitu atveju, iš naujo derėtis dėl savo kainų ir jas didinti rizikuodami prarasti klientus, kurie galėtų pereiti į reguliuojamą rinką. Iš veiklos nuostolių, kuriuos laisvosios rinkos tiekėjai tvirtina patyrę, matyti, kad 2005 m. kainos laisvojoje rinkoje, ypač metų trukmės sutarčių, kurios buvo įvykdytos, tebebuvo artimos atitinkamų reguliuojamų tarifų lygiams ir atitinkamai kad reguliuojamais tarifais, palyginti su faktinėmis kainomis laisvojoje rinkoje, de facto nebuvo suteikta jokio ekonominio pranašumo.
(111)
Taigi tai reiškia, kad dviejų hipotetinių konkuruojančių pramoninių vartotojų - vieno, 2005 m. sausio-gruodžio mėn. veikusio pagal rinkos sąlygomis pagrįstą metų trukmės elektros energijos tiekimo sutartį, ir kito, elektros energiją tuo pat laikotarpiu gavusio reguliuojamais tarifais, - elektros energijos sąnaudos, visoms kitoms sąlygoms esant vienodoms, buvo panašios. Iš esmės vienintelis reguliuojamų tarifų lygio poveikis kainoms laisvojoje rinkoje 2005 m. buvo susijęs su netiesiogine nauda laisvosios rinkos vartotojams, kurią užtikrino tarifų nulemtas galimybių didinti kainas ribojimas, net ir tariant, kad pagal sutartį per metus arba - ilgesniu laikotarpiu - visų 2005 m. kainas buvo įmanoma didinti. Faktinė arba galima pramoninių vartotojų konkurencija įsigyjant elektros energiją laisvojoje ir reguliuojamoje rinkose negalėjo iškraipyti reguliuojamų tarifų.
(112)
Trečia, savo sprendime pradėti procedūrą Komisija visų pirma paminėjo nedidelius reguliuojamų tarifų lygius, t. y. 23,9 EUR už 1 MWh ir 27,0 EUR už 1 MWh, 2005 m. taikytus atitinkamai stambiems pramoniniams vartotojams (G4 tarifas) ir stambiems pramoniniams vartotojams, kuriems tiekimas galėjo būti pertraukiamas (pvz., 3.4 tarifas) (žr. 3 lentelę 30 konstatuojamojoje dalyje). Kaip pažymėjo tam tikri tretieji subjektai, reguliuojamų tarifų lygiai, kuriems prieštaraujama sprendime pradėti procedūrą, yra ne tarifai, o vidutinės kainos pritaikius nuolaidas. Neįskaitant nuolaidų, baziniai tarifų lygiai, faktiškai nustatyti Dekrete Nr. 2392/2004 ir nurodyti 1 lentelėje, sudarė atitinkamai 56,12 EUR už 1 MWh (3.4 tarifas) ir 25,44 EUR už 1 MWh (G4 tarifas).
(113)
Šiuo klausimu atliekant oficialų tyrimą gauta įrodymų, kad sprendime pradėti procedūrą minėtiems pramoniniams vartotojams taikytų reguliuojamų tarifų lygis atitiko visu laikotarpiu nuo 2005 m. sausio iki gruodžio mėn. taikytų rinkos kainų lygį (žr. toliau).
(114)
Pirma, gauta įrodymų, kad 2005 m. daug energijos suvartojantiems vartotojams laisvojoje rinkoje taikytos dvišalės rinkos kainos, kurios sudarė 34,45 EUR už 1 MWh (55-57 konstatuojamosios dalys). Pardavimo pelnas buvo mažesnis nei vidutinis 10 EUR pelnas, pridėtas sprendime, kuriuo pradėtas oficialus tyrimas; taigi iš šios rinkos kainos matyti, kad tiekimo kaina sudarė 25,44 EUR už 1 MWh ir buvo artima mažiausiajam (G4) reguliuojamam tarifui (23,9 EUR už 1 MWh, vidutinė ex post kaina). Atsižvelgus į objektyvius skirtumus, susijusius su tiekimu reguliuojamais tarifais, kaip antai į tai, kad tiekiami kiekiai 9,7 karto didesni, į investicijas į kontrolės įrangą ir mokėjimo terminus, dėl to, kad reguliuojamas tarifas buvo mažesnis, gavėjams, regis, nebuvo suteikta jokio netinkamo ekonominio pranašumo.
(115)
Antra, iš turimų įrodymų matyti, kad 2004 m. gruodžio mėn. buvo galima sudaryti metų trukmės sutartis dėl bazinės apkrovos elektros energijos tiekimo 2005 m. sausio-gruodžio mėn. išankstinėmis 31,05 EUR už 1 MWh rinkos kainomis. Pramoniniams vartotojams, tiekimas kuriems galėjo būti pertraukiamas ir kuriems buvo būdinga didelė apkrovos moduliacija, buvo prieinama 36,67 EUR už 1 MWh galutinė rinkos kaina (įskaitant papildomas paslaugas ir prieigos tarifą), kuri yra mažesnė nei atitinkamas bazinio tarifo lygis (3.4 tarifas) (žr. 16, 18 ir 58 konstatuojamąsias dalis).
(116)
Papildomos nuolaidos, reguliuojamų tarifų sistemoje taikytos paklausos valdymui (pvz., apkrovos moduliacijos, pertraukiamumo), reguliuojamoje rinkoje lėmė mažesnes vidutines kainas šias paslaugas teikusiems vartotojams (22). Šiomis nuolaidomis, kurios sprendime pradėti procedūrą konkrečiai nepaminėtos, buvo atsilyginama už vertingas su paklausa susijusias paslaugas tinklui, kurioms teikti reikėjo koreguoti komercinius ar pramoninius procesus, į juos investuoti ar jiems nustatyti apribojimus. Moduliuojant apkrovą pramoninius ar komercinius procesus, kuriuose suvartojama daug energijos, reikia vykdyti ne piko laikotarpiais, o ne tais laikotarpiais, kai paklausa yra didžiausia, kad būtų sumažintas vartojimas ir įtampa elektros energijos tinkle. Panašiai ir tinklui teikiamos pertraukiamumo paslaugos yra ekonomiškai naudingos, nes tokiu atveju atitinkamas pramoninis vartotojas sistemos operatoriui leidžia nutraukti tiekimą apie tai pranešus prieš pat nutraukimą (laikotarpiu nuo kelių sekundžių iki dviejų valandų) ir ilgesniam laikotarpiui (1-12 val.), kaip kad buvo Ispanijoje taikant atitinkamus reguliuojamus tarifus.
(117)
Šių paslaugų nauda užtikrinant elektros energijos tiekimo tęstinumą yra pripažinta ES teisės aktuose. Pagal 2006 m. sausio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2005/89/EB dėl priemonių siekiant užtikrinti elektros energijos tiekimo saugumą ir investicijas į infrastruktūrą (23) iš valstybių narių reikalaujama atsižvelgti į paklausos valdymo metodus ir imtis priemonių, kad būtų pašalintos kliūtys sudaryti pertraukiamo tiekimo sutartis siekiant palaikyti paklausos ir pasiūlos pusiausvyrą. Šios paslaugos papildo ir gali net pakeisti kitas reguliavimo priemones, kurias tinklo operatorius naudoja siekdamas užtikrinti, kad elektros energijos paklausa tinkle atitiktų pasiūlą, ir taip išvengti pertrūkių ir nutrūkimų, kurie socialiniu ir ekonominiu požiūriu brangiai atsieina ir dėl kurių gali būti skiriamos sankcijos arba įpareigojimai.
(118)
Konkrečiai Ispanijoje šios paslaugos buvo ypač vertingos, nes 2005 m. jungčių su kitomis valstybėmis narėmis pajėgumas nebuvo didelis, o daug vartotos elektros energijos iš atsinaujinančiųjų energijos šaltinių tiekimas labai kito. Šių paslaugų ekonominės vertės ir sąnaudų, kurių dėl jų elektros energijos sistemoje galima išvengti, mastą galima matyti iš kainų, kurias Ispanijos tinklo operatorė Red Eléctrica de España mokėjo už balansavimo paslaugas, pavyzdžio. 2005 m. Red Eléctrica de España už antrinio reguliavimo paslaugas energijos tiekimui didinti (papildomos energijos tiekimą laikotarpiu nuo 15 sek. iki 15 min. tinklui subalansuoti) mokėjo vidutiniškai 65 EUR už 1 MWh; o tretinio reguliavimo energijos tiekimui didinti (papildomos energijos tiekimo laikotarpiu nuo 15 min. iki 2 val. antrinio reguliavimo galios rezervui atkurti) vidutinė kaina 2005 m. sudarė 78 EUR už 1 MWh ir galėjo kilti iki 600 EUR už 1 MWh (24). Nuolaidos atitinkamiems reguliuojamiems tarifams (pvz., maždaug 32 EUR už 1 MWh 3.4 tarifui), regis, yra ekonomiškai pagrįstos, nes yra išlyginama paklausa, kuri perkeliama iš piko laikotarpių (apkrovos moduliacija), arba užtikrinamas pajėgumas sumažinti paklausą kritiniais atvejais (pertraukiamas tiekimas).
(119)
Nesant tokių nuolaidų už paklausos valdymo priemones, reguliuojami tarifai vartotojams, sujungtiems su aukštosios įtampos tinklu (1.4 ir 2.4 tarifai), buvo gerokai didesni: bazinis tarifas sudarė 58-61 EUR už 1 MWh, o vidutinė faktinė kaina - 76,2 EUR už 1 MWh. Palyginti su išankstinėmis 31,05 EUR už 1 MWh rinkos kainomis 2005 m. sausio-gruodžio mėn. laikotarpiui, negalima manyti, kad rinkos kainos buvo didesnės negu reguliuojami tarifai, taikyti didžiajai daug energijos suvartojančių pramoninių ir komercinių vartotojų daugumai.
(120)
Iš to darytina išvada, kad, nors elektros energijos biržos kainos nėra tinkamas lyginamasis standartas šioms kainoms ir stambių pramoninių ir komercinių vartotojų mokėtoms elektros energijos kainoms lyginti, faktinės rinkos kainos, taikytos elektros energijos tiekimui galutiniams vartotojams, kuriems 2005 m. elektros energija buvo tiekta reguliuojamais tarifais, atitiko atitinkamus reguliuojamų tarifų lygius.
6. IŠVADOS DĖL PRIEMONĖS
(121)
Atsižvelgdama į tai, kas pirmiau išdėstyta, Komisija mano, jog buvo įrodyta, kad, pirma, įmonės, kurioms elektros energija buvo tiekta integruotaisiais reguliuojamais tarifais, naudos iš šių tarifų lygio negavo ir, antra, atsižvelgiant į Ispanijos įsipareigojimą pakeisti priemonę, kad už dalies tam tikrų įmonių 2005 m. elektros energijos sąskaitų mokėjimo atidėjimą bus taikomos tinkamo dydžio palūkanos.
(122)
Taigi nagrinėjama priemone verslo vartotojams nesuteikiama jokio ekonominio pranašumo. Kadangi turi būti įvykdomi visi SESV 107 straipsnio 1 dalyje nustatyti kriterijai, nėra jokio poreikio nagrinėti, ar įvykdomi kiti kriterijai.
(123)
Taigi Komisija daro išvadą, kad, atsižvelgiant į priemones, kurias Ispanija nustatė galutinių vartotojų skolai elektros energijos sistemai susigrąžinti, 2005 m. taikyta reguliuojamų tarifų sistema valstybės pagalba, apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje, nebuvo suteikta. Ši išvada susijusi su skunde nurodyta padėtimi ir laikotarpiu ir ji neapriboja jokio įvertinimo, kurį Komisija gali atlikti dėl priemonių, kurių Ispanija ėmėsi po 2005 m.,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
2005 m. Ispanijos Karalystės taikyta reguliuojamų tarifų sistema nėra valstybės pagalba, apibrėžta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalyje.
2 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Ispanijos Karalystei.
Priimta Briuselyje 2014 m. vasario 4 d.