SMĚRNICE RADY 2013/43/EU
ze dne 22. července 2013,
kterou se mění směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty, pokud jde o volitelné a dočasné používání mechanismu přenesení daňové povinnosti ve vztahu k dodání některého zboží a poskytnutí některých služeb s vysokým rizikem podvodů
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
v souladu se zvláštním legislativním postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Rady 2006/112/ES (3) stanoví, že daň z přidané hodnoty (DPH) je povinna odvést každá osoba povinná k dani uskutečňující plnění zahrnující zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služby. U přeshraničních plnění a některých domácích vysoce rizikových odvětví je však stanoveno přenesení povinnosti odvést daň na osobu, které je dodáno zboží nebo poskytnuta služba (mechanismus přenesení daňové povinnosti).
(2)
Vzhledem k závažnosti podvodů v oblasti DPH by členským státům mělo být povoleno dočasně používat mechanismus, kterým se povinnost odvést daň přesouvá na osobu, pro kterou je zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služby uskutečněno, v případě dodání určitých kategorií zboží či poskytnutí určitých kategorií služeb, i když tyto kategorie nejsou uvedeny v článku 199 směrnice 2006/112/ES, ani se na ně nevztahují zvláštní odchylky udělené členským státům.
(3)
Za tímto účelem předložila Komise v roce 2009 návrh se seznamem řady zboží a služeb, u nichž by mohl být po omezenou dobu používán mechanismus přenesení daňové povinnosti. Rada se rozhodla pro rozdělení návrhu a přijala směrnici Rady 2010/23/EU (4), která se však omezila pouze na povolenky na emise skleníkových plynů, neboť situace s podvody v tomto odvětví si vyžádala okamžitou reakci. Rada zároveň učinila politický závazek, že bude pokračovat v jednáních o zbývající části návrhu Komise.
(4)
Od té doby se objevily podvody i v jiných odvětvích, a ke zbývající části návrhu Komise by tudíž mělo být přidáno nové zboží a služby, pokud jde o předem stanovený seznam zboží a služeb, u nichž by se mohlo používat přenesení daňové povinnosti. K podvodům dochází především v souvislosti s dodáváním plynu a elektřiny, poskytováním telekomunikačních služeb, dodáváním herních konzolí, tabletů a laptopů, obilovin, technických plodin, včetně olejnatých semen a cukrové řepy, a surových či polozpracovaných kovů, včetně drahých kovů.
(5)
Zavedení mechanismu přenesení daňové povinnosti, který se nepoužívá obecně, ale je zaměřen na toto zboží a služby, které jsou podle nedávných zkušeností obzvláště náchylné k podvodům, by nemělo nepříznivě ovlivnit základní principy systému DPH, jako jsou dělené platby.
(6)
Předem stanovený seznam, z něhož mohou členské státy vybírat, by měl být omezen na dodání zboží a poskytnutí služeb, které jsou podle nedávných zkušeností obzvláště náchylné k podvodům.
(7)
Při používání mechanismu přenesení daňové povinnosti jsou členské státy oprávněny stanovit podmínky pro používání tohoto mechanismu, včetně stanovení prahových hodnot, kategorií dodavatelů, poskytovatelů, pořizovatelů nebo příjemců, na které se tento mechanismus vztahuje, a částečné používání mechanismu v rámci jednotlivých kategorií.
(8)
Jelikož je mechanismus přenesení daňové povinnosti dočasným opatřením do doby, než budou přijata dlouhodobější legislativní řešení zaměřená na zvýšení odolnosti systému DPH vůči daňovým podvodům, měl by se mechanismus přenesení daňové povinnosti podle článku 199a směrnice 2006/112/ES používat pouze po omezenou dobu.
(9)
Aby bylo zajištěno, že mechanismus přenesení daňové povinnosti bude možné používat po dostatečně dlouhou dobu tak, aby byl účinný a bylo možno jej následně zhodnotit, je nutné prodloužit jeho stávající dobu použitelnosti, která končí dne 30. června 2015. Stejně tak by mělo být posunuto datum, do kdy má být provedeno hodnocení, jakož i datum, do kdy je třeba oznámit, že dochází k přesunu podvodného jednání.
(10)
Aby mohly používat mechanismus přenesení daňové povinnosti ve výše uvedených případech všechny členské státy, je nutné přijmout zvláštní změnu směrnice 2006/112/ES.
(11)
Jelikož cílem navrhovaného opatření je řešit problém podvodů v oblasti DPH prostřednictvím dočasných opatření, která se odchylují od stávajících pravidel Unie, a tohoto cíle nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, ale lze jej dosáhnout jedině na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(12)
Směrnice 2006/112/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 2006/112/ES se mění takto:
1)
V článku 193 se slova „článků 194 až 199“ nahrazují slovy „článků 194 až 199b“.
2)
Článek 199a se mění takto:
a)
v odstavci 1 se uvozující věta nahrazuje tímto:
„1. Členské státy mohou do 31. prosince 2018 na dobu alespoň dvou let stanovit, že osobou povinnou odvést daň je osoba povinná k dani, jíž je dodáno některé z tohoto zboží nebo poskytnuta některá z těchto služeb:“;
b)
v odstavci 1 se doplňují nová písmena, která znějí:
„c)
dodání mobilních telefonů, to jest zařízení vyrobených nebo upravených pro použití ve spojení se sítí, která má licenci, a provozovaných na stanovených frekvencích, bez ohledu na to, zda mají další využití;
d)
dodání zařízení s integrovanými obvody, jako jsou mikroprocesory a centrální procesorové jednotky, ve stavu před zabudováním do výrobků pro konečné uživatele;
e)
dodání plynu a elektřiny obchodníkovi povinnému k dani definovanému v čl. 38 odst. 2;
f)
dodání certifikátů plynu a elektřiny;
g)
poskytnutí telekomunikačních služeb definovaných v čl. 24 odst. 2;
h)
dodání herních konzolí, tabletů a laptopů;
i)
dodání obilovin a technických plodin, včetně olejnatých semen a cukrové řepy, které nejsou běžně používány v nezměněném stavu ke konečné spotřebě;
j)
dodání surových či polozpracovaných kovů, včetně drahých kovů, na které se jinak nevztahuje čl. 199 odst. 1 písm. d), zvláštní režim pro použité zboží, umělecká díla, sběratelské předměty a starožitnosti podle článků 311 až 343 ani zvláštní režim pro investiční zlato podle článků 344 až 356.“;
c)
vkládají se nové odstavce, které znějí:
„1a. Členské státy mohou stanovit podmínky pro používání mechanismu uvedeného v odstavci 1.
1b. Používání mechanismu uvedeného v odstavci 1, pokud jde o dodání kteréhokoli ze zboží nebo poskytnutí kterýchkoli služeb uvedených v písm. c) až j) uvedeného odstavce, je podmíněno zavedením vhodných a účinných ohlašovacích povinností pro osoby povinné k dani, které dodávají zboží nebo poskytují služby, na něž se vztahuje mechanismus uvedený v odstavci 1.“;
d)
odstavec 2 se nahrazuje tímto:
„2. Členské státy uvědomí výbor pro DPH o používání mechanismu uvedeného v odstavci 1 v okamžiku zavedení tohoto mechanismu, přičemž Komisi poskytnou tyto informace:
a)
oblast působnosti opatření, kterým se mechanismus zavádí, společně s druhem a charakteristikou podvodu, a podrobný popis doprovodných opatření, včetně veškerých ohlašovacích povinností uložených osobám povinným k dani a jakýchkoli kontrolních opatření;
b)
opatření přijatá s cílem informovat příslušné osoby povinné k dani o zavedení používání mechanismu;
c)
hodnotící kritéria umožňující srovnání podvodných jednání ve vztahu ke zboží a službám uvedeným v odstavci 1 před zavedením mechanismu a po jeho zavedení, srovnání podvodných jednání ve vztahu k jinému zboží a jiným službám před zavedením mechanismu a po jeho zavedení, jakož i posouzení případného nárůstu jiných druhů podvodných jednání po zavedení mechanismu oproti době před jeho zavedením;
d)
datum začátku používání opatření, kterým se mechanismus zavádí, a dobu, po kterou se bude používat.“;
e)
v odst. 3 prvním pododstavci se první věta nahrazuje tímto:
„Členské státy používající mechanismus uvedený v odstavci 1 podají Komisi do 30. června 2017 zprávu založenou na hodnotících kritériích uvedených v odst. 2 písm. c).“;
f)
v odst. 3 druhém pododstavci se písmeno a) nahrazuje tímto:
„a)
dopad na podvodná jednání týkající se dodání zboží nebo poskytnutí služeb, na které se opatření vztahuje;“
g)
odstavec 4 se nahrazuje tímto:
„4. Každý členský stát, který po vstupu tohoto článku v platnost zjistí změnu trendů podvodných jednání na svém území, pokud jde o zboží či služby uvedené v odstavci 1, předloží v tomto směru do 30. června 2017 zprávu Komisi.
5. Komise předloží před 1. lednem 2018 Evropskému parlamentu a Radě celkovou hodnotící zprávu o účincích mechanismu stanoveného v odstavci 1 v oblasti boje proti podvodům.“
Článek 2
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 3
Tato směrnice se použije do 31. prosince 2018.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 22. července 2013.
TARYBOS DIREKTYVA 2013/43/ES
2013 m. liepos 22 d.
kuria iš dalies keičiamos Direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos nuostatos dėl atvirkštinio apmokestinimo mechanizmo neprivalomo ir laikino taikymo tam tikroms prekėms ir paslaugoms, kurias tiekiant (teikiant) gali būti sukčiaujama
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 113 straipsnį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (2),
laikydamasi specialios teisėkūros procedūros,
kadangi:
(1)
Tarybos direktyvoje 2006/112/EB (3) nustatyta, kad pridėtinės vertės mokestį (PVM) moka apmokestinamasis asmuo, vykdantis sandorius, susijusius su apmokestinamu prekių tiekimu ar paslaugų teikimu. Tačiau tarpvalstybinių sandorių, taip pat tam tikrų didelės rizikos vidaus sektorių atveju prievolė sumokėti PVM perkeliama asmeniui, kuriam tiekiamos prekės ar teikiamos paslaugos (atvirkštinio apmokestinimo mechanizmas);
(2)
atsižvelgiant į tai, kad sukčiavimas PVM srityje yra didelė problema, valstybėms narėms turėtų būti leidžiama laikinai taikyti mechanizmą, pagal kurį prievolė sumokėti PVM už tam tikrų kategorijų prekių tiekimą ir paslaugų teikimą, įskaitant ir tuos atvejus, kai tokių kategorijų prekių tiekimas ar paslaugų teikimas nėra išvardytas Direktyvos 2006/112/EB 199 straipsnyje ir joms nėra taikomos specialios valstybėms narėms suteiktos leidžiančios nukrypti nuostatos, būtų perkeliama asmeniui, kuriam tiekiamos apmokestinamos prekės arba teikiamos apmokestinamos paslaugos;
(3)
tuo tikslu Komisija 2009 m. pateikė pasiūlymą su išvardytomis prekėmis ir paslaugomis, kurioms ribotą laiką gali būti taikomas atvirkštinio apmokestinimo mechanizmas. Taryba pasirinko padalyti šį pasiūlymą ir priėmė Tarybos direktyvą 2010/23/ES (4), kuria, atsižvelgiant į poreikį kuo skubiau reaguoti į sukčiavimą šiame sektoriuje, vis dėlto buvo apsiribota tik šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartiniais taršos leidimais. Tuo pačiu metu Taryba politiškai įsipareigojo tęsti derybas dėl likusios Komisijos pasiūlymo dalies;
(4)
nuo to laiko sukčiavimo atvejų pasitaikė ir kituose sektoriuose, todėl į Komisijos pasiūlymo dėl anksčiau nustatyto prekių ir paslaugų, kurioms būtų galima taikyti atvirkštinio apmokestinimo mechanizmą, sąrašo likusią dalį reikėtų įtraukti naujas prekes ir paslaugas. Visų pirma sukčiavimo atvejų pasitaikė tiekiant dujas ir elektros energiją, teikiant telekomunikacijų paslaugas, tiekiant žaidimų pultus, planšetinius kompiuterius ir nešiojamuosius kompiuterius, javus, pramoninius augalus, įskaitant aliejingąsias sėklas bei cukrinius runkelius, ir metalo žaliavą bei pusgaminius, įskaitant tauriuosius metalus;
(5)
atvirkštinio apmokestinimo mechanizmą taikant ne visuotinai, o jį nustatant tik toms prekėms ir paslaugoms, kurias tiekiant ir teikiant, kaip rodo nesena patirtis, gali būti ypač sukčiaujama, neturėtų būti pažeisti esminiai PVM sistemos principai, pavyzdžiui, mokėjimo dalimis principas;
(6)
iš anksto nustatytame sąraše, iš kurio valstybės narės gali rinktis, turėtų būtį įrašytos tik tos tiekiamos prekės ir teikiamos paslaugos, dėl kurių, kaip rodo nesena patirtis, gali būti ypač sukčiaujama;
(7)
taikant atvirkštinio apmokestinimo mechanizmą, valstybės narės gali savo nuožiūra nustatyti mechanizmo taikymo sąlygas, įskaitant ribų nustatymą, tiekėjų ar teikėjų, kuriems šis mechanizmas gali būti taikomas, kategorijas ir dalinį šio mechanizmo taikymą kategorijose;
(8)
atsižvelgiant į tai, kad atvirkštinio apmokestinimo mechanizmas yra laikina priemonė, kol nepriimti ilgesnio laikotarpio teisėkūros sprendimai siekiant, kad PVM sistema taptų atsparesnė sukčiavimo PVM atvejams, pagal Direktyvos 2006/112/EB 199a straipsnį nustatytas atvirkštinio apmokestinimo mechanizmas turi būti taikomas tik ribotą laikotarpį;
(9)
siekiant užtikrinti, kad atvirkštinio apmokestinimo mechanizmas galėtų būti taikomas pakankamai ilgą laikotarpį, kad jis būtų veiksmingas ir siekiant numatyti laiko vėliau atliekamam vertinimui, esamą 2015 m. birželio 30 d. terminą reikia pratęsti. Taip pat reikėtų atidėti vertinimo laikotarpio datą ir laikotarpio, per kurį reikia pateikti ataskaitas dėl nesąžiningos veiklos pokyčių, pabaigos datą;
(10)
kad visos valstybės narės turėtų galimybę, kaip nurodyta auščiau, taikyti atvirkštinio apmokestinimo mechanizmą, būtinas specialus Direktyvos 2006/112/EB dalinis pakeitimas;
(11)
kadangi siūlomais veiksmais, t.y. taikant nuo galiojančių Sąjungos taisyklių nukrypstančias laikinas priemones, siekiama spręsti sukčiavimo pridėtinės vertės mokesčiu problemą, šio tikslo valstybės narės negali pasiekti ir todėl jo galima geriau siekti Sąjungos lygiu, Sąjunga gali priimti priemones vadovaujantis Europos Sąjungos Sutarties 5 straipsnyje nustatytu subsidiarumo principu. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina tam tikslui pasiekti;
(12)
todėl Direktyvą 2006/112/EB reikėtų atitinkamai iš dalies pakeisti,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Direktyva 2006/112/EB iš dalies keičiama taip:
1)
193 straipsnyje nuoroda į „194-199 straipsnius“ pakeičiama nuoroda į „194-199b straipsnius“;
2)
199a straipsnis iš dalies keičiamas taip:
a)
1 dalies pirmas sakinys pakeičiamas taip:
„Valstybės narės gali iki 2018 m. gruodžio 31 d. ne trumpiau kaip dvejiems metams nustatyti, kad asmuo, kuriam tenka prievolė sumokėti PVM, yra apmokestinamasis asmuo, kuriam yra skirtas šis tiekimas ar teikimas“;
b)
1 dalis papildoma šiais punktais:
„c)
mobiliųjų telefonų, t. y. prietaisų, pagamintų arba pritaikytų naudoti licencijuotame tinkle ir veikiančių apibrėžtais dažniais, neatsižvelgiant į tai, ar jie turi kitą paskirtį, tiekimas;
d)
integrinių grandynų prietaisų, pavyzdžiui, mikroprocesorių ir centrinių procesorių, prieš integravimą į galutiniam vartotojui skirtus gaminius, tiekimas;
e)
dujų ir elektros energijos tiekimas apmokestinamajam prekybininkui, kaip apibrėžta 38 straipsnio 2 dalyje;
f)
dujų ir elektros energijos sertifikatų tiekimas;
g)
telekomunikacijų paslaugų teikimas, kaip apibrėžta 24 straipsnio 2 dalyje;
h)
žaidimų pultų, planšetinių kompiuterių ir nešiojamųjų kompiuterių tiekimas;
i)
javų ir pramoninių augalų, įskaitant aliejingąsias sėklas ir cukrinius runkelius, kurie, nepakeitus jų pavidalo, paprastai nėra skirti galutiniam vartojimui, tiekimas;
j)
metalo žaliavos ir pusgaminių, įskaitant tauriuosius metalus, jei jiems kitais atvejais netaikomas 199 straipsnio 1 dalies d punktas, tiekimas naudotoms prekėms, meno kūriniams, kolekcionavimo objektams ir antikvariniams daiktams skirtos specialios procedūros pagal 311-343 straipsnius arba investiciniam auksui skirta speciali schema pagal 344-356 straipsnius.“;
c)
įterpiamos šios dalys:
„1a. Valstybės narės gali nustatyti 1 dalyje numatyto mechanizmo taikymo sąlygas.
1b. Taikant 1 dalyje numatytą mechanizmą tos dalies c-j punktuose išvardintų prekių tiekimui arba paslaugų teikimui apmokestinamiesiems asmenims, kurie tiekia prekes arba teikia paslaugas, kurioms taikomas 1 dalyje numatytas mechanizmas, turi būti nustatytos tinkamos ir veiksmingos prievolės teikti ataskaitas.“;
d)
2 dalis pakeičiama taip:
„2. Valstybės narės informuoja 1 dalyje numatyto mechanizmo taikymo PVM komitetą apie tokio mechanizmo nustatymą ir pateikia PVM komitetui šią informaciją:
a)
priemonės, kuria taikomas mechanizmas, taikymo sritis, taip pat sukčiavimo pobūdis bei ypatumai, ir išsamus papildomų priemonių aprašas, įskaitant apmokestinamiesiems asmenims nustatytas prievoles teikti ataskaitas ir kontrolės priemones;
b)
veiksmai, kurių imtasi siekiant informuoti atitinkamus apmokestinamuosius asmenis apie mechanizmo taikymo pradžią;
c)
vertinimo kriterijai, kuriais remiantis būtų galima palyginti su 1 dalyje išvardytomis prekėmis ir paslaugomis susijusią nesąžiningą veiklą prieš pradedant taikyti mechanizmą ir pradėjus jį taikyti, su kitomis prekėmis ir paslaugomis susijusią nesąžiningą veiklą prieš pradedant taikyti mechanizmą ir pradėjus jį taikyti, ir padidėjęs kitų rūšių nesąžiningos veiklos atvejų skaičius prieš pradedant taikyti mechanizmą ir pradėjus jį taikyti;
d)
data, nuo kurios įsigalioja mechanizmo taikymo priemonė, ir jos galiojimo laikotarpis.“;
e)
3 dalies pirmos pastraipos pirmas sakinys pakeičiamas taip:
„Valstybės narės, kurios taiko 1 dalyje numatytą mechanizmą, remdamosi 2 dalies c punkte numatytais vertinimo kriterijais, ne vėliau kaip 2017 m. birželio 30 d. pateikia Komisijai ataskaitą.“;
f)
3 dalies antros pastraipos a punktas pakeičiamas taip:
„a)
poveikį nesąžiningai veiklai, susijusiai su tiekiamomis prekėmis ar teikiamomis paslaugomis, kurioms taikoma priemonė;“;
g)
4 dalis pakeičiama taip:
„4. Kiekviena valstybė narė, po šio straipsnio įsigaliojimo savo teritorijoje nustačiusi nesąžiningos veiklos tendencijų pokyčių, susijusių su 1 dalyje išvardytomis prekėmis arba paslaugomis, ne vėliau kaip 2017 m. birželio 30 d. Komisijai pateikia ataskaitą šiuo klausimu.
5. Prieš 2018 m. sausio 1 d. Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai bendrą 1 dalyje numatyto mechanizmo poveikio kovai su sukčiavimu vertinimo ataskaitą.“.
2 straipsnis
Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
3 straipsnis
Ši direktyva taikoma iki 2018 m. gruodžio 31 d.
4 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje 2013 m. liepos 22 d.