ROZHODNUTÍ RADY č. 940/2014/EU
ze dne 17. prosince 2014
o režimu tzv. „octroi de mer“ (přístavní daně) v nejvzdálenějších francouzských regionech
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 349 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
v souladu se zvláštním legislativním postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ustanovení smlouvy, která se týkají nejvzdálenějších regionů Unie, k nimž patří francouzské zámořské departementy, v zásadě nedovolují žádné rozdíly ve zdanění místních produktů a produktů z metropolitní Francie nebo jiných členských států. Podle článku 349 smlouvy však lze pro tyto regiony zavést konkrétní opatření z důvodu trvalého znevýhodnění, které má dopad na jejich sociální a hospodářskou situaci.
(2)
Tato konkrétní opatření musí brát v úvahu zvláštní charakter a omezení nejvzdálenějších regionů, aniž by narušila integritu a soudržnost právního řádu Unie, který zahrnuje i vnitřní trh a společné politiky. Neměnnost a spolupůsobení nepříznivých faktorů (odlehlost, závislost na surovinách a energii, povinnost vytvářet větší zásoby, malý rozsah místního trhu v kombinaci s málo rozvinutou vývozní činností) na nejvzdálenější regiony Unie uvedené v článku 349 smlouvy se projevují zvýšením nákladů na produkci, a tedy i pořizovací ceny produktů z místní produkce, které by bez konkrétních opatření byly méně konkurenceschopné v porovnání s produkty odjinud, a to i při zohlednění nákladů na dopravu do zámořských departementů. Tato skutečnost by ztížila zachování místní produkce. Proto je nezbytné zavést konkrétní opatření, která posílí místní průmysl zvýšením jeho konkurenceschopnosti. Rozhodnutí Rady 2004/162/ES (1) povoluje Francii do 31. prosince 2014 v zájmu obnovení konkurenceschopnosti produktů z místní produkce uplatnit osvobození od tzv. „octroi de mer“ (přístavní daně) či její snížení u některých produktů, které pocházejí z místní produkce nejvzdálenějších regionů Guadeloupe, Guyana, Martinik, Réunion a od 1. ledna 2014 též Mayotte. Seznam produktů, pro které platí výše uvedené osvobození od daně nebo její snížení, je uveden v příloze zmíněného rozhodnutí. Rozdíl ve výši daně mezi místními a ostatními produkty nesmí podle druhu produktu překročit 10, 20 nebo 30 procentních bodů.
(3)
Francie požádala, aby i po 1. lednu 2015 byla zachována úprava podobná úpravě zavedené rozhodnutím 2004/162/ES. Francie tvrdí, že výše zmíněná znevýhodnění jsou trvalé povahy, že režim zdanění zavedený rozhodnutím 2004/162/ES umožnil zachovat a v některých případech i rozvinout místní produkci a neznamenal pro přijímající podniky zdroj příjmů, neboť celkově se dovozy produktů podléhajících diferencovanému zdanění nadále zvyšoval.
(4)
Francie oznámila Komisi pro každý z dotčených nejvzdálenějších regionů - Guadeloupe, Guyanu, Martinik, Mayotte a Réunion - pět souborů seznamů produktů, u nichž hodlá uplatňovat diferencované zdanění ve výši 10, 20 nebo 30 procentních bodů podle toho, zda jsou tyto produkty v těchto regionech produkovány, či ne. Opatření se netýká nejvzdálenějšího regionu Saint-Martin.
(5)
Toto rozhodnutí provádí článek 349 smlouvy a povoluje Francii používat diferencované zdanění na produkty, u kterých byla doložena za prvé existence místní produkce, za druhé existence významného dovozu zboží (včetně dovozu z metropolitní Francie i jiných členských států), který může ohrozit zachování místní produkce, a za třetí existence dodatečných nákladů zvyšujících pořizovací cenu produktů z místní produkce oproti produktům pocházejícím odjinud a narušujících konkurenceschopnost produktů z místní produkce. Povolený rozdíl ve zdanění by neměl být vyšší než doložené vícenáklady. Použití těchto zásad umožní provést článek 349 smlouvy v míře nezbytně nutné a bez toho, aby byla místní produkci poskytnuta neodůvodněná výhoda; díky tomu nebude narušena integrita a soudržnost právního řádu Unie, a zejména nebude narušena hospodářská soutěž na vnitřním trhu a politika v oblasti státní podpory.
(6)
V zájmu zjednodušení povinností pro malé podniky by se osvobození od daně či její snížení měla týkat pouze hospodářských subjektů, jejichž roční obrat činí alespoň 300 000 EUR. Hospodářské subjekty, jejichž roční obrat této hranice nedosahuje, by „octroi de mer“ podléhat neměly, ale neměly by moci si tuto daň odečíst na vstupu.
(7)
Stejně tak soudržnost s právem Unie vyžaduje, aby se rozdíl ve zdanění neuplatňoval na potravinové produkty, které využívají podpor stanovených v kapitole III nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 228/2013 (2). Cílem uvedeného ustanovení je zabránit tomu, aby dopad finančních zemědělských podpor poskytnutých zvláštním režimem zásobování byl smazán či omezen vyšším zdaněním subvencovaných produktů prostřednictvím „octroi de mer“.
(8)
Cíle podpory sociálního a hospodářského rozvoje francouzských zámořských departementů, které již byly vytyčeny v rozhodnutí 2004/162/ES, jsou potvrzeny díky požadavkům na účel „octroi de mer“. Začlenění příjmů z této daně do zdrojů hospodářského a daňového systému francouzských zámořských departementů a jejich využití v rámci strategie hospodářského a sociálního rozvoje těchto regionů, včetně podpory místních činností, je právní povinností.
(9)
Je nezbytné prodloužit dobu použitelnosti rozhodnutí 2004/162/ES o šest měsíců až do 30. června 2015. Nová lhůta umožní Francii provést toto rozhodnutí ve svém vnitrostátním práva.
(10)
Doba použitelnosti režimu je stanovena na pět let a šest měsíců do 31. prosince 2020, kdy rovněž skončí platnost stávajících pokynů pro regionální státní podpory. Ještě předtím však bude nutné posoudit výsledky uplatňování tohoto režimu. Francie by proto měla předložit Komisi do 31. prosince 2017 zprávu o uplatňování ustanovení zavedeného režimu zdanění za účelem ověření dopadu přijatých opatření a jejich přínosu pro zachování, podporu či rozvoj místních hospodářských činností, přičemž se vezmou v úvahu znevýhodnění postihující nejvzdálenější regiony. Zpráva by měla zejména ověřit, zda daňové výhody, jež Francie uděluje místním produktům, nepřekračují nezbytně nutnou míru a zda jsou tyto výhody nadále nezbytné a přiměřené. Navíc by měla obsahovat rozbor dopadu, jejž má zavedený režim na úroveň cen v nejvzdálenějších francouzských regionech. Na základě této zprávy by Komise měla vypracovat svou zprávu pro Radu a případně předložit návrh na změnu ustanovení tohoto rozhodnutí, aby se zohlednila její zjištění.
(11)
Rozhodnutí je třeba použít od 1. července 2015, aby se zabránilo právnímu vakuu.
(12)
Tímto rozhodnutím není dotčeno případné použití článků 107 a 108 Smlouvy.
(13)
Cílem tohoto rozhodnutí je stanovit právní rámec pro „octroi de mer“ od 1. ledna 2015. S ohledem na tuto naléhavost je třeba odchýlit se od osmitýdenní lhůty stanovené v článku 4 protokolu č. 1 o úloze vnitrostátních parlamentů v Evropské unii, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Odchylně od článků 28, 30 a 110 smlouvy se Francii povoluje do 31. prosince 2020 uplatnit osvobození od tzv. „octroi de mer“ (námořní daně) nebo její snížení u produktů, jejichž seznam je uveden v příloze a které pocházejí z místní produkce na Guadeloupu, v Guyaně, na Martiniku, Mayotte a Réunionu jakožto nejvzdálenějších regionech ve smyslu článku 349 smlouvy.
Tato osvobození a snížení musí být součástí strategie hospodářského a sociálního rozvoje dotčených nejvzdálenějších regionů, se zohledněním rámce Unie pro tuto strategii, a přispívat k podpoře místních činností a nesmí měnit podmínky obchodu v míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
2. Uplatnění úplného osvobození od daně či jejího snížení uvedených v odstavci 1 nesmí vést k tomu, že by rozdíly oproti úrovni zdanění použité na podobné produkty, které nepocházejí z dotčených nejvzdálenějších regionů, byly vyšší než:
a)
deset procentních bodů u produktů uvedených v části A přílohy;
b)
dvacet procentních bodů u produktů uvedených v části B přílohy;
c)
třicet procentních bodů u produktů uvedených v části C přílohy.
Francie se zavazuje, že osvobození a snížení použitá na produkty uvedené v příloze nepřekročí procentní podíl, který je nezbytně nutný k zachování, podpoře a rozvoji místních hospodářských činností.
3. Osvobození od daně či její snížení uvedená v odstavcích 1 a 2 uplatní Francie na hospodářské subjekty, jejichž roční obrat činí nejméně 300 000 EUR. Hospodářské subjekty, jejichž roční obrat nedosahuje této hranice, „octroi de mer“ nepodléhají.
Článek 2
Na produkty, pro něž byl využit zvláštní režim zásobování stanovený v kapitole III nařízení (EU) č. 228/2013, uplatní francouzské orgány stejný režim zdanění jako na produkty z místní produkce.
Článek 3
1. Režimy zdanění uvedené v článku 1 Francie Komisi neprodleně oznámí.
2. Francie předloží Komisi do 31. prosince 2017 zprávu o uplatňování režimu zdanění uvedeného v článku 1, v níž sdělí, jaký měla přijatá opatření dopad a jaký byl jejich přínos pro zachování, podporu a rozvoj místních hospodářských činností, přičemž se vezmou v úvahu znevýhodnění postihující nejvzdálenější regiony.
Na základě této zprávy vypracuje Komise svou zprávu pro Radu a případně jí předloží návrh na změnu ustanovení tohoto rozhodnutí.
Článek 4
V čl. 1 odst. 1 rozhodnutí 2004/162/ES se datum „31. prosince 2014“ nahrazuje datem „30. června 2015“.
Článek 5
Články 1 až 3 se použijí ode dne 1. července 2015.
Článek 4 se použije ode dne 1. ledna 2015.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 17. prosince 2014.
TARYBOS SPRENDIMAS Nr. 940/2014/ES
2014 m. gruodžio 17 d.
dėl doko mokesčio taikymo Prancūzijos atokiausiuose regionuose tvarkos
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 349 straipsnį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę,
laikydamasi specialios teisėkūros procedūros,
kadangi:
(1)
pagal Sutarties nuostatas, taikomas atokiausiems Sąjungos regionams, kuriems priklauso Prancūzijos užjūrio departamentai, iš esmės neleidžiama skirtingai apmokestinti vietos ir žemyninės Prancūzijos ar kitų valstybių narių kilmės produktų. Vis dėlto dėl nuolatinių sunkumų, kurie daro neigiamą poveikį atokiausių regionų socialinei ir ekonominei padėčiai, Sutarties 349 straipsnyje numatyta galimybė tiems regionams nustatyti konkrečias priemones;
(2)
priimant tokias konkrečias priemones reikia atsižvelgti į konkrečius tų regionų ypatumus ir ribotas jų galimybes, bet nepažeisti Bendrijos teisinės tvarkos, taip pat vidaus rinkos ir bendrų politikos krypčių vientisumo bei darnos. Sutarties 349 straipsnyje nurodytų sunkumų, kurie tenka Sąjungos atokiausiems regionams (atokumas, priklausomybė nuo žaliavų ir energijos išteklių, būtinumas kaupti didesnes atsargas, maža vietos rinka bei žemas eksporto lygis ir kt.) pastovumas ir derinys didina gamybos sąnaudas, todėl didėja vietoje gaminamų produktų grynoji kaina; šie produktai, netaikant konkrečių priemonių, būtų mažiau konkurencingi, palyginti su iš kitur įvežamais produktais, netgi atsižvelgiant į tokių produktų atvežimo į Prancūzijos užjūrio departamentus išlaidas. Taigi tęsti gamybą vietoje taptų sunkiau. Todėl būtina imtis konkrečių priemonių siekiant pagerinti vietinės pramonės konkurencingumą ir taip ją sustiprinti. Tarybos sprendimu 2004/162/EB (1) Prancūzijai iki 2014 m. gruodžio 31 d. leidžiama, siekiant atkurti vietoje gaminamų produktų konkurencingumą, atleisti nuo doko mokesčio tam tikrus produktus, gaminamus atokiausiuose regionuose (Gvadelupoje, Prancūzijos Gvianoje, Martinikoje ir Reunjone), o nuo 2014 m. sausio 1 d. - ir Majote, arba tą mokestį jiems sumažinti. To sprendimo priede pateiktas produktų, kuriems galima taikyti mažesnį mokestį arba nuo jo atleisti, sąrašas. Vietoje gaminamiems ir kitiems produktams taikomo mokesčio tarifo skirtumas, priklausomai nuo produktų, negali būti didesnis nei 10, 20 ar 30 procentinių punktų;
(3)
Prancūzija paprašė po 2015 m. sausio 1 d. toliau taikyti tvarką, panašią į tą, kuri nustatyta Sprendimu 2004/162/EB. Prancūzija teigia, kad išvardytieji sunkumai yra nuolatiniai ir kad Sprendimu 2004/162/EB nustatyta apmokestinimo tvarka leido išsaugoti, o tam tikrais atvejais - išplėtoti vietos gamybą ir nesuteikė pranašumo naudą gavusioms įmonėms, nes apskritai produktų importas, kuriam taikomas diferencijuotas apmokestinimas, nesiliovė augęs;
(4)
Prancūzija perdavė Komisijai penkis produktų, kuriems ji siūlo taikyti diferencijuotą apmokestinimo tvarką, kuri skirtųsi 10, 20 ar 30 procentinių punktų priklausomai nuo to, ar produktai vietiniai ar ne, sąrašų komplektus (po vieną kiekvienam atitinkamam atokiausiam regionui - Gvadelupai, Prancūzijos Gvianai, Martinikai, Majotui ir Reunjonui). Tai netaikoma Prancūzijos atokiausiam regionui Sen Martenui;
(5)
šiuo sprendimu įgyvendinamos Sutarties 349 straipsnio nuostatos ir Prancūzijai leidžiama taikyti diferencijuotą apmokestinimo tvarką produktams, kurių atveju buvo pateikti įrodymai, kad, pirma, tokie produktai gaminami vietoje; antra, prekių įvežama daug (taip pat iš žemyninės Prancūzijos ir kitų valstybių narių), todėl galėtų kilti kliūčių tęsti vietos gamybą; trečia, vietos produktų gamybos sąnaudos yra didesnės, palyginti su iš išorės įvežamais produktais, todėl vietos produktai pabrangsta ir taip nukenčia vietoje gaminamų produktų konkurencingumas. Leidžiamas apmokestinimo skirtumas neturėtų būti didesnis už įrodytas didesnes gamybos sąnaudas. Taikant tuos principus būtų sudarytos sąlygos įgyvendinti Sutarties 349 straipsnio nuostatas neviršijant to, kas būtina, ir nesuteikiant nepagrįsto pranašumo vietoje gaminamiems produktams, kad nebūtų pakenkta Sąjungos teisinės tvarkos vientisumui ir nuoseklumui, įskaitant išvengiant konkurencijos iškraipymo vidaus rinkoje ir išsaugant valstybės pagalbos srities politiką;
(6)
siekiant supaprastinti smulkaus verslo įmonių prievoles, nuo mokesčio turėtų būti atleidžiami veiklos vykdytojai, kurių metinė apyvarta yra ne mažesnė negu 300 000 EUR, arba jiems taikomas mažesnis to mokesčio tarifas. Veiklos vykdytojai, kurių metinė apyvarta yra mažesnė už tą ribą, neturėtų būti apmokestinami doko mokesčiu, tačiau jie negali atskaityti to mokesčio sumos pirkimo metu;
(7)
be to, siekiant derėjimo su Sąjungos teise tenka atsisakyti taikyti diferencijuotą apmokestinimą maisto produktams, už kuriuos skiriama pagalba, numatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 228/2013 (2) III skyriuje. Tos nuostatos tikslas - neleisti, kad dėl doko mokesčiu subsidijuojamų produktų didesnio apmokestinimo nedingtų ar nesumažėtų pagal specialią tiekimo tvarką teikiamos finansinės pagalbos žemės ūkiui poveikis;
(8)
reikalavimai dėl doko mokesčio paskirties padeda siekti Sprendime 2004/162/EB jau numatytų tikslų remti Prancūzijos užjūrio departamentų socialinę ir ekonominę plėtrą. Teisiškai privaloma pajamas iš doko mokesčio įtraukti į Prancūzijos užjūrio departamentų ekonomikos ir mokesčių sistemos išteklius ir panaudoti jas pagal ekonominės ir socialinės plėtros strategiją, į kurią įeina parama vietos veiklai skatinti;
(9)
būtina dar 6 mėnesiams, iki 2015 m. birželio 30 d., pratęsti Sprendimo 2004/162/EB taikymo laikotarpį. Tas laikotarpis sudarytų sąlygas Prancūzijai perkelti šį sprendimą į savo nacionalinę teisę;
(10)
nustatoma, kad tvarka galios penkerius metus ir šešis mėnesius iki 2020 m. gruodžio 31 d. - ši data sutampa su terminu, kai nustos būti taikomos dabartinės regioninės valstybės pagalbos gairės. Vis dėlto pirmiau reikės įvertinti tos tvarkos taikymo rezultatus. Todėl Prancūzija ne vėliau kaip 2017 m. gruodžio 31 d. turėtų pateikti Komisijai ataskaitą dėl galiojančios apmokestinimo tvarkos taikymo, kad būtų galima patikrinti taikytų priemonių poveikį ir jų indėlį išlaikant, skatinant ir plėtojant vietos ekonominės veiklos rūšis, atsižvelgiant į atokiausiems regionams iškylančius sunkumus. Ataskaita turėtų būti siekiama patikrinti, ar mokestinės lengvatos, kurias Prancūzija nustatė vietoje gaminamiems produktams, neviršija to, kas visiškai neišvengiama, ir ar tos lengvatos tebėra būtinos ir proporcingos. Ataskaitoje taip pat turėtų būti išanalizuota, kaip galiojanti tvarka paveikė kainų lygį Prancūzijos atokiausiuose regionuose. Remdamasi ta ataskaita, Komisija turėtų pateikti Tarybai ataskaitą ir prireikus pasiūlymą, kuriuo siekiama pritaikyti šio sprendimo nuostatas, kad būtų atsižvelgta į išvadas;
(11)
siekiant išvengti teisinės spragos, šį sprendimą būtina taikyti nuo 2015 m. liepos 1 d.;
(12)
šis sprendimas neturi įtakos galimam Sutarties 107 ir 108 straipsnių taikymui;
(13)
šio sprendimo tikslas yra nustatyti doko mokesčio teisinę sistemą nuo 2015 m. sausio 1 d. Atsižvelgiant į šio klausimo skubumą, turėtų būti daroma išimtis prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridėto Protokolo Nr. 1 dėl nacionalinių parlamentų vaidmens Europos Sąjungoje 4 straipsnyje nustatytam aštuonių savaičių laikotarpiui,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
1. Nukrypstant nuo Sutarties 28, 30 ir 110 straipsnių, Prancūzijai leidžiama iki 2020 m. gruodžio 31 d. priede pateikto sąrašo produktams, kurie atokiausiuose regionuose, kaip apibrėžta Sutarties 349 straipsnyje, Gvadelupoje, Prancūzijos Gvianoje, Martinikoje, Majote ir Reunjone gaminami vietoje, netaikyti doko mokesčio arba taikyti šį mokestį sumažintą.
Tas mokesčio netaikymas arba sumažinimas turi atitikti atitinkamų atokiausių regionų ekonominės ir socialinės plėtros strategiją, atsižvelgiant į jos pagrindus Sąjungos teisėje, ir padėti skatinti veiklą vietoje be neigiamos įtakos prekybos sąlygoms, kurios prieštarautų bendram interesui.
2. Atsižvelgiant į panašiems produktams ne iš atitinkamų atokiausių regionų taikomą apmokestinimo tarifą, dėl straipsnio 1 dalyje nurodytų mokesčio netaikymo arba sumažinimo susidaręs tarifo skirtumas negali būti didesnis kaip:
a)
10 procentinių punktų priedo A dalyje išvardytiems produktams;
b)
20 procentinių punktų priedo B dalyje išvardytiems produktams;
c)
30 procentinių punktų priedo C dalyje išvardytiems produktams.
Prancūzija įsipareigoja užtikrinti, kad priede išvardytiems produktams taikomas atleidimas nuo mokesčio arba mažesnis mokesčio tarifas neviršytų nuošimčio, kuris visiškai neišvengiamas siekiant išsaugoti, paskatinti ir plėtoti vietos ekonominės veiklos rūšis.
3. Prancūzija atleidžia nuo mokesčio tuos veiklos vykdytojus, kurių metinė apyvarta yra ne mažesnė negu 300 000 EUR, arba jiems nustato mažesnį mokesčio tarifą, kaip nurodyta 1 ir 2 dalyse. Veiklos vykdytojams, kurių metinė apyvarta yra mažesnė už tą ribą, doko mokestis netaikomas.
2 straipsnis
Prancūzijos institucijos taiko tą pačią, kaip ir vietoje pagamintiems produktams, apmokestinimo tvarką produktams, kuriems taikoma speciali tiekimo tvarka pagal Reglamento (ES) Nr. 228/2013 III skyrių.
3 straipsnis
1. Prancūzija nedelsdama praneša Komisijai apie 1 straipsnyje nurodytą apmokestinimo tvarką.
2. Prancūzija ne vėliau kaip 2017 m. gruodžio 31 d. pateikia Komisijai ataskaitą dėl 1 straipsnyje nurodytos apmokestinimo tvarkos taikymo, nurodydama taikytų priemonių poveikį ir jų indėlį išlaikant, skatinant ir plėtojant vietos ekonominės veiklos rūšis, atsižvelgiant į atokiausiems regionams iškylančius sunkumus.
Remdamasi ta ataskaita, Komisija pateikia Tarybai ataskaitą ir prireikus pasiūlymą pritaikyti šio sprendimo nuostatas.
4 straipsnis
Sprendimo 2004/162/EB 1 straipsnio 1 dalyje data „2014 m. gruodžio 31 d.“ pakeičiama data „2015 m. birželio 30 d.“.
5 straipsnis
1-3 straipsniai taikomi nuo 2015 m. liepos 1 d.
4 straipsnis taikomas nuo 2015 m. sausio 1 d.
6 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Prancūzijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2014 m. gruodžio 17 d.