SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2014/47/EU
ze dne 3. dubna 2014
o silničních technických kontrolách užitkových vozidel provozovaných v Unii a o zrušení směrnice 2000/30/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 91 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ve své bílé knize ze dne 28. března 2011 nazvané „Plán jednotného evropského dopravního prostoru - vytvoření konkurenceschopného dopravního systému účinně využívajícího zdroje“ Komise stanovila cíl „vize nula“, v rámci něhož by Unie měla do roku 2050 snížit počet úmrtí v silniční dopravě téměř na nulu. Aby bylo tohoto cíle dosaženo, měla by technologie vozidel významným dílem přispět ke zlepšení bezpečnosti silniční dopravy.
(2)
Ve svém sdělení nazvaném „Směrem k evropskému prostoru bezpečnosti silničního provozu: směry politiky v oblasti bezpečnosti silničního provozu v letech 2011-2020“ navrhla Komise usilovat o to, aby byl celkový počet smrtelných nehod v Unii snížen od roku 2010 do roku 2020 o další polovinu. K dosažení tohoto cíle Komise stanovila sedm strategických cílů a určila opatření pro bezpečnější vozidla, strategii pro snížení počtu zranění a opatření na zvýšení bezpečnosti zranitelných účastníků silničního provozu, zejména motocyklistů.
(3)
Technické prohlídky jsou součástí komplexnějšího systému, který má zajišťovat, aby vozidla byla při používání udržována v bezpečném stavu, přijatelném z hlediska ochrany životního prostředí. Tento systém by měl zahrnovat pravidelné technické prohlídky vozidel a silniční technické kontroly u vozidel používaných v komerční silniční dopravě, jakož i stanovení postupu registrace vozidel, který by umožňoval pozastavit platnost povolení k provozu vozidla na pozemních komunikacích, pokud vozidlo představuje bezprostřední riziko pro bezpečnost silničního provozu. Hlavním nástrojem k zajištění technické způsobilosti vozidel by měly být pravidelné prohlídky. Silniční kontroly užitkových vozidel by měly pouze doplňovat pravidelné prohlídky.
(4)
V Unii byla přijata řada technických norem a požadavků na bezpečnost a environmentální vlastnosti vozidel. Pomocí systému neočekávaných silničních technických kontrol je třeba zajistit, aby vozidla byla i nadále způsobilá k provozu na pozemních komunikacích.
(5)
Silniční technické kontroly jsou nezbytné k dosažení trvale vysoké úrovně technické způsobilosti užitkových vozidel po celou dobu jejich používání. Tyto kontroly přispívají nejen k bezpečnosti silničního provozu a snížení emisí vozidel, ale i k zamezení nekalé soutěže v silniční dopravě, kterou jinak umožňují odlišné úrovně kontrol v jednotlivých členských státech.
(6)
Nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1071/2009 (3) byl zřízen Evropský rejstřík podniků silniční dopravy (ERRU). Tento rejstřík umožňuje propojit vnitrostátní elektronické rejstříky dopravních podniků všech států Unie v souladu s jejími pravidly pro ochranu osobních údajů. Používání tohoto systému, jejž spravuje příslušný orgán každého členského státu, usnadňuje spolupráci mezi členskými státy.
(7)
Tato směrnice by se měla vztahovat na některá užitková vozidla s konstrukční rychlostí vyšší než 25 km/h kategorií definovaných ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES (4). To by však nemělo bránit členským státům v provádění silničních technických kontrol u vozidel, na něž se tato směrnice nevztahuje, nebo v provádění kontrol jiných aspektů silniční dopravy, zejména pokud jde o dobu řízení a dobu odpočinku nebo o přepravu nebezpečných věcí.
(8)
V rámci místní dopravy a pro účely komerční silniční přepravy se stále častěji používají kolové traktory s maximální konstrukční rychlostí vyšší než 40 km/h. Jejich potenciální riziko je srovnatelné s rizikem u nákladních vozidel, a proto by se s vozidly této kategorie, která se používají zejména na veřejných pozemních komunikacích, mělo v případě silničních technických kontrol zacházet stejně jako s nákladními vozidly.
(9)
Význam silničních technických kontrol jasně dokládají zprávy o provádění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/30/ES (5). Během období 2009-2010 bylo v celé Unii více než 350 000 vozidel, u nichž byla provedena silniční technická kontrola a která byla v takovém technickém stavu, že musela být odstavena. Z těchto zpráv rovněž vyplývají velmi významné rozdíly mezi výsledky kontrol provedených v jednotlivých členských státech. V období 2009-2010 se míra zjištění některých nedostatků pohybovala v rozmezí od 2,1 % všech vozidel kontrolovaných v jednom členském státě do 48,3 % v jiném členském státě. Zprávy poukazují rovněž na to, že se významně liší i počty silničních technických kontrol provedených v jednotlivých členských státech. Za účelem dosažení vyváženějšího přístupu v této oblasti by se členské státy měly zavázat, že budou provádět dostatečný počet kontrol, úměrný počtu užitkových vozidel registrovaných a provozovaných na jejich území.
(10)
Pro dodávkové automobily, jako jsou vozidla kategorie N1, a jejich přípojná vozidla neplatí na úrovni Unie v oblasti bezpečnosti silničního provozu stejné požadavky jako v případě těžkých nákladních vozidel, jako jsou předpisy týkající se doby řízení, odborné přípravy u řidičů z povolání nebo montáže omezovačů rychlosti. Přestože vozidla kategorie N1 nespadají do působnosti této směrnice, členské státy by měly ve své strategii v oblasti celkové bezpečnosti silničního provozu a silničních kontrol vzít tato vozidla v úvahu.
(11)
S cílem zamezit zbytečné administrativní zátěži a nákladům a zvýšit účinnost kontrol by příslušné orgány členských států měly mít možnost rozhodnout o tom, že budou přednostně vybírána vozidla provozovaná podniky, které nedodržují normy v oblasti bezpečnosti a ochrany životního prostředí, zatímco zodpovědným provozovatelům, kteří berou otázku bezpečnosti vážně a svá vozidla řádně udržují, by se mělo dostat odměny v podobě méně častých kontrol jejich vozidel. Výběr vozidel pro silniční kontroly založený na rizikovém profilu jejich provozovatelů by mohl být užitečným nástrojem k tomu, aby byly vysoce rizikové podniky kontrolovány důkladněji a častěji.
(12)
Silniční kontroly by měly být podporovány na základě využívání systému hodnocení rizika. Nařízení (ES) č. 1071/2009 o podmínkách pro výkon povolání podnikatele v silniční dopravě vyžaduje, aby systém hodnocení rizika zavedený podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/22/ES (6), pokud jde o uplatňování pravidel pro dobu řízení a dobu odpočinku členské státy rozšířily tak, aby zahrnoval další vymezené oblasti související se silniční dopravou, včetně technické způsobilosti silničních vozidel používaných k podnikání. V důsledku toho by informace o množství a závažnosti nedostatků, jež byly u vozidel zjištěny, měly být zanášeny do systému hodnocení rizika vytvořeného podle článku 9 směrnice 2006/22/ES. Členské státy by tedy měly mít možnost rozhodnout o odpovídajících technických a správních opatřeních o provozování systémů hodnocení rizika. Účinnost a harmonizace systémů hodnocení rizika v celé Unii by se měly dále vyhodnocovat.
(13)
Držitel osvědčení o registraci a případně provozovatel vozidla by měl být odpovědný za to, aby vozidlo bylo neustále udržováno ve stavu způsobilém k provozu na pozemních komunikacích.
(14)
Kontroloři provádějící silniční technické kontroly by měli jednat nezávisle a jejich posuzování by nemělo být ovlivněno střetem zájmů, včetně střetu zájmů ekonomické nebo osobní povahy, který by mohl ovlivnit nestrannost a objektivnost jejich rozhodnutí, zejména pokud jde o řidiče, provozovatele nebo držitele osvědčení o registraci. Neměla by proto existovat přímá spojitost mezi odměnou kontrolorů a výsledky silničních technických kontrol. To by nemělo členským státům bránit v tom, aby soukromé subjekty zmocnily k provádění podrobnějších silničních technických kontrol a oprav vozidel, a to i na stejném vozidle.
(15)
Silniční technické kontroly by měly zahrnovat prvotní kontrolu a v případě potřeby podrobnější kontrolu. V obou případech by se kontroly měly týkat příslušných částí a systémů vozidla. Za účelem dosažení harmonizace podrobnějších kontrol na úrovni Unie by se u všech položek podléhajících kontrole měly zavést doporučené metody kontroly a příklady nedostatků a jejich kategorizace podle závažnosti.
(16)
Pro bezpečnost silničního provozu má klíčový význam zabezpečení nákladu. Náklad by tudíž měl být zabezpečen tak, aby odolal zrychlení, k němuž dochází při použití vozidla na silnici. Z praktických důvodů by síly, které souvisejí s hmotností nákladu a které jsou výsledkem uvedeného zrychlení vozidla, měly být použity jako mezní hodnoty založené na evropských normách. Zaměstnanci zapojení do kontrol zabezpečení nákladu by měli být odpovídajícím způsobem vyškoleni.
(17)
Za řádné zabalení a naložení nákladu na vhodné vozidlo jsou odpovědné všechny strany zapojené do logistických postupů, včetně osob provádějících balení a nakládání, dopravců, provozovatelů a řidičů.
(18)
V řadě členských států jsou protokoly o silniční technické kontrole vypracovávány elektronicky. V takových případech by měla být řidiči poskytnuta kopie protokolu o kontrole. Všechny údaje a informace shromážděné při silničních technických kontrolách by měly být uloženy ve společné databázi dotčeného členského státu, aby se tyto údaje snadno zpracovávaly a příslušné informace mohly být předávány bez další administrativní zátěže.
(19)
Aby došlo ke snížení administrativní zátěže kontrolních orgánů, měly by protokoly prvotních silničních technických kontrol, včetně kontrol vozidel registrovaných ve třetích zemích, obsahovat pouze základní informace, kterými se zaznamená, že u určitého vozidla byla provedena kontrola, a výsledek této kontroly. Podrobný protokol by měl být vyžadován pouze v případě, že po prvotní kontrole byla provedena podrobnější kontrola.
(20)
Komise by se měla zabývat možností začlenění formuláře protokolu uvedeného v příloze IV do jiných protokolů.
(21)
Využitím mobilních kontrolních jednotek se pro provozovatele zkrátí doba prodlevy a sníží náklady, neboť podrobnější kontroly bude možné provádět přímo v terénu. K provedení podrobnějších kontrol mohou být využity i nejbližší stanice technické kontroly a určená zařízení provádějící silniční kontroly.
(22)
Pracovníci provádějící silniční technické kontroly by měli být odpovídajícím způsobem proškoleni nebo kvalifikováni, a to tak, aby mohli účinně provádět vizuální kontrolu. Kontroloři provádějící podrobnější silniční technické kontroly by měli mít alespoň stejnou kvalifikaci a měli by splňovat stejné požadavky jako pracovníci provádějící silniční technické kontroly podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/45/EU (7). Členské státy by měly vyžadovat, aby kontroloři provádějící kontroly v určených zařízeních provádějících silniční kontroly nebo s použitím mobilní kontrolní jednotky splňovali tyto nebo rovnocenné požadavky schválené příslušným orgánem.
(23)
Pro snížení nákladů vzniklých v souvislosti s používáním technického zařízení pro podrobnější silniční kontroly by členské státy měly mít možnost požadovat v případě zjištění nedostatků zaplacení určitého poplatku. Výše tohoto poplatku by měla být přiměřená.
(24)
Pro dosažení větší harmonizace systému silničních technických kontrol v celé Unii má zásadní význam spolupráce a výměna osvědčených postupů mezi členskými státy. V důsledku toho by členské státy měly pokud možno úžeji spolupracovat i při operačních činnostech. Tato spolupráce by měla zahrnovat pravidelné pořádání koordinovaných silničních technických kontrol.
(25)
V zájmu účinné výměny informací mezi členskými státy by v každém členském státě mělo existovat kontaktní místo pro styk s ostatními příslušnými orgány. Toto kontaktní místo by mělo rovněž sestavovat příslušné statistiky. Členské státy by dále měly na svém území uplatňovat jednotnou národní strategii prosazování právních předpisů a měly by mít možnost určit subjekt odpovědný za koordinaci provádění této strategie. Příslušné orgány v každém členském státě by měly určit postupy stanovující lhůty a obsah informací, které mají být předávány.
(26)
Při stanovování kontaktních míst by měla být respektována ústavní ustanovení a z nich vyplývající úroveň pravomocí.
(27)
Pro účely sledování systému silničních kontrol zavedeného v Unii by členské státy měly Komisi do 31. března 2021 a do 31. března každé dva roky poté informovat o výsledcích provedených silničních technických kontrol. Komise by o shromážděných údajích měla podávat zprávy Evropskému parlamentu a Radě.
(28)
S cílem snížit časové ztráty podniků a řidičů na minimum a zvýšit celkovou účinnost silničních kontrol je třeba podporovat provádění silničních technických kontrol spolu s kontrolami zaměřenými na dodržování předpisů v sociální oblasti týkajících se silniční dopravy, zejména nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 (8), směrnice 2006/22/ES a nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 (9).
(29)
Členské státy by měly stanovit sankce za porušení této směrnice a měly by zajistit jejich uplatňování. Tyto sankce by měly být účinné, přiměřené, odrazující a nediskriminační. Členské státy by mezi ně měly zahrnout zejména opatření, která by řešila nedostatečnou spolupráci řidiče nebo provozovatele s kontrolorem a neoprávněné užití vozidla s nebezpečnými nedostatky.
(30)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení této směrnice by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto prováděcí pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (10).
(31)
Pokud výbor zřízený podle této směrnice nevydá k návrhu prováděcího aktu předloženému Komisí své stanovisko, Komise by neměla přijmout prováděcí akty týkající se postupů ohlašování vozidel se závažnými nebo nebezpečnými nedostatky kontaktním místům členských států registrace, ani akty, v nichž je stanoven formát údajů, pomocí něhož se Komisi sdělují údaje týkající se kontrolovaných vozidel, které shromáždily členské státy.
(32)
Za účelem aktualizace čl. 2 odst. 1, případně bodu 6 přílohy IV, aniž by došlo ke změně působnosti této směrnice, aktualizace bodu 2 přílohy II s ohledem na metody a aktualizace bodu 2 přílohy II s ohledem na seznam kontrolovaných položek, metody technických prohlídek, důvody pro nevyhovění a hodnocení nedostatků by na Komisi měla být přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(33)
Jelikož cíle této směrnice, totiž zlepšení bezpečnosti silničního provozu stanovením minimálních společných požadavků a harmonizovaných pravidel týkajících se provádění silničních technických kontrol vozidel provozovaných v Unii, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jej z důvodu rozsahu a účinku této směrnice může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(34)
Tato směrnice ctí základní práva a zachovává zásady uznané v Listině základních práv Evropské unie, uvedené v článku 6 Smlouvy o Evropské unii.
(35)
Tato směrnice rozpracovává systém silničních technických kontrol, aktualizuje technické požadavky směrnice 2000/30/ES a začleňuje pravidla uvedená v doporučení Komise 2010/379/EU (11). Proto by měla být směrnice 2000/30/ES zrušena,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, DEFINICE A OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 1
Předmět
V zájmu zvýšení bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích a zlepšení životního prostředí stanoví tato směrnice minimální požadavky na systém silničních technických kontrol užitkových vozidel provozovaných na území členských států.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se použije na užitková vozidla s konstrukční rychlostí vyšší než 25 km/h následujících kategorií podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/37/ES (12) a směrnice 2007/46/ES:
a)
motorová vozidla konstruovaná a vyrobená především pro dopravu osob a jejich zavazadel, která mají více než osm míst k sezení kromě místa k sezení řidiče - kategorie vozidel M2 a M3;
b)
motorová vozidla konstruovaná a vyrobená především pro dopravu nákladů s maximální hmotností převyšující 3,5 tuny - kategorie vozidel N2 a N3;
c)
přípojná vozidla a návěsy konstruované a vyrobené pro dopravu nákladů nebo osob a rovněž pro ubytování osob, s maximální hmotností převyšující 3,5 tuny - kategorie vozidel O3 a O4;
d)
kolové traktory kategorie T5, které se používají především na veřejných pozemních komunikacích pro účely komerční silniční nákladní přepravy a jejichž maximální konstrukční rychlost přesahuje 40 km/h.
2. Touto směrnicí není dotčeno právo členských států provádět silniční technické kontroly u vozidel, na něž se tato směrnice nevztahuje, jako jsou lehká užitková vozidla kategorie N1 s maximální hmotností nepřevyšující 3,5 tuny, provádět kontroly jiných aspektů silniční dopravy a bezpečnosti nebo provádět kontroly na jiných místech než na veřejných pozemních komunikacích. Žádné ustanovení této směrnice nebrání tomu, aby členský stát z důvodu bezpečnosti silničního provozu omezil používání určitých typů vozidel na určitých částech své silniční sítě.
Článek 3
Definice
Výhradně pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„vozidlem“ jakékoli motorové vozidlo nebo jeho přípojné vozidlo nebo návěs, které není kolejovým vozidlem;
2)
„motorovým vozidlem“ jakékoli motorem poháněné vozidlo na kolech, které se pohybuje vlastními prostředky, s maximální konstrukční rychlostí vyšší než 25 km/h;
3)
„přípojným vozidlem“ jakékoli vozidlo na kolech bez vlastního pohonu, které je konstruováno a vyrobeno tak, aby bylo taženo motorovým vozidlem;
4)
„návěsem“ jakékoli přípojné vozidlo určené ke spřažení s motorovým vozidlem tak, že jeho část spočívá na motorovém vozidle, přičemž podstatná část jeho hmotnosti a hmotnost jeho nákladu je nesena motorovým vozidlem;
5)
„nákladem“ veškeré zboží, které bývá obvykle umístěno v části nebo na části vozidla určené k přepravě nákladu a které není trvale připevněno k vozidlu, včetně předmětů v prostředcích pro přepravu nákladu, jako jsou skříně, výměnné nástavby nebo kontejnery na vozidlech;
6)
„užitkovým vozidlem“ motorové vozidlo a jeho přípojné vozidlo či návěs, jež je používáno zejména k nákladní dopravě nebo přepravě osob pro obchodní účely, například na cizí účet a za úplatu nebo na vlastní účet, nebo pro jiné profesionální účely;
7)
„vozidlem registrovaným v členském státě“ vozidlo, které je registrováno nebo uvedeno do provozu v členském státě;
8)
„držitelem osvědčení o registraci“ právnická nebo fyzická osoba, na jejíž jméno je vozidlo registrováno;
9)
„podnikem“ podnik definovaný v čl. 2 bodu 4 nařízení (ES) č. 1071/2009;
10)
„silniční technickou kontrolou“ neočekávaná kontrola technické způsobilosti užitkového vozidla prováděná příslušnými orgány členského státu nebo pod jejich přímým dozorem;
11)
„veřejnou pozemní komunikací“ pozemní komunikace určená k užití veřejností, jako jsou místní, regionální nebo státní komunikace, silnice, rychlostní silnice nebo dálnice;
12)
„technickou prohlídkou“ kontrola v souladu s čl. 3 bodem 9 směrnice 2014/45/EU;
13)
„osvědčením o technické způsobilosti“ protokol o technické prohlídce vydaný příslušným orgánem nebo stanicí technické kontroly obsahující výsledek technické prohlídky;
14)
„příslušným orgánem“ orgán nebo veřejnoprávní subjekt pověřený členským státem a odpovědný za správu systému silničních technických kontrol, případně i za provádění silničních technických kontrol;
15)
„kontrolorem“ osoba, které členský stát nebo jeho příslušný orgán udělil oprávnění k provádění prvotních nebo podrobnějších silničních technických kontrol;
16)
„nedostatky“ technické závady a jiné neshody zjištěné při silniční technické kontrole;
17)
„koordinovanou silniční kontrolou“ silniční technická kontrola prováděná společně příslušnými orgány dvou nebo více členských států;
18)
„provozovatelem“ fyzická nebo právnická osoba, která provozuje vozidlo a je současně jeho vlastníkem nebo která je vlastníkem vozidla zmocněna k jeho provozování;
19)
„mobilní kontrolní jednotkou“ přenosný systém zkušebních zařízení nutných k provádění podrobnějších silničních technických kontrol kontrolory, kteří jsou způsobilí provádět podrobnější silniční kontroly;
20)
„určeným zařízením provádějícím silniční kontroly“ stanovené místo k provádění prvotních nebo podrobnějších silničních technických kontrol, které může být vybaveno také trvale nainstalovaným zkušebním zařízením.
KAPITOLA II
SYSTÉM SILNIČNÍCH TECHNICKÝCH KONTROL A OBECNÉ POVINNOSTI
Článek 4
Systém silničních kontrol
Systém silničních technických kontrol zahrnuje prvotní silniční technickou kontrolu podle čl. 10 odst. 1 a podrobnější silniční technickou kontrolu podle čl. 10 odst. 2.
Článek 5
Procentuální podíl kontrolovaných vozidel
1. Celkový počet prvotních silničních technických kontrol v Unii, které se každý kalendářní rok provádějí v případě vozidel uvedených v čl. 2 odst. 1 písm. a), b) a c), odpovídá nejméně 5 % celkového počtu těchto vozidel registrovaných v členských státech.
2. Každý členský stát vyvine úsilí k provádění patřičného množství prvotních silničních technických kontrol, které by bylo úměrné celkovému počtu uvedených vozidel, jež jsou na jeho území registrována.
3. Informace o kontrolovaných vozidlech se sdělí v souladu s čl. 20 odst. 1 Komisi.
Článek 6
Systém hodnocení rizika
Pokud jde o vozidla uvedená v čl. 2 odst. 1 písm. a), b) a c), členské státy zajistí, aby informace o počtu a závažnosti nedostatků podle přílohy II a případně podle přílohy III, jež byly zjištěny u vozidel provozovaných jednotlivými podniky, byly zanášeny do systému hodnocení rizika zavedeného podle článku 9 směrnice 2006/22/ES. K přiřazení určitého rizikového profilu určitému podniku mohou členské státy používat kritéria uvedená v příloze I. Tyto informace se použijí pro účely důkladnějších a častějších kontrol dopravců s vyšším stupněm rizika. Systém hodnocení rizika provozují příslušné orgány členských států.
Za účelem uplatňování prvního pododstavce používá členský stát, kde je vozidlo registrováno, informace, jež získal od jiných členských států podle čl. 18 odst. 1.
Členské státy mohou povolit provádění dalších nepovinných technických prohlídek. K informacím o dodržování požadavků na technickou způsobilost vozidla získaným na základě nepovinných prohlídek je možné přihlédnout za účelem zlepšení rizikového profilu podniku.
Článek 7
Povinnosti
1. Členské státy vyžadují, aby bylo ve vozidle uchováváno osvědčení o technické způsobilosti vozidla vystavené na základě poslední absolvované pravidelné technické prohlídky nebo jeho kopie nebo v případě elektronického osvědčení o technické způsobilosti vozidla potvrzený nebo originální výtisk tohoto osvědčení a protokol o poslední absolvované silniční technické kontrole, jsou-li k dispozici. Členské státy mohou svým orgánům umožnit, aby akceptovaly elektronické doklady o těchto kontrolách, jsou-li takové informace k dispozici.
2. Členské státy vyžadují, aby podniky provozující vozidlo, které je předmětem silniční technické kontroly, i řidiči tohoto vozidla spolupracovali s kontrolory a pro účely kontroly jim poskytli přístup k vozidlu i jeho částem a k veškeré relevantní dokumentaci.
3. Členské státy zajistí, aby byla definována odpovědnost podniku za udržování vozidla ve stavu bezpečném a způsobilém k provozu po pozemních komunikacích, aniž je tím dotčena odpovědnost řidiče těchto vozidel.
Článek 8
Kontroloři
1. Při výběru vozidla pro silniční technickou kontrolu a při provádění této kontroly se kontroloři zdrží jakékoli diskriminace na základě státní příslušnosti řidiče nebo země registrace nebo uvedení vozidla do provozu.
2. Při provádění silniční technické kontroly nesmí být kontrolor v žádném střetu zájmů, který by mohl mít jakýkoli vliv na nestrannost a objektivitu jeho rozhodnutí.
3. Odměna kontrolorů nesmí být v přímém vztahu k výsledku prvotní nebo podrobnějších silničních technických kontrol.
4. Podrobnější silniční technickou kontrolu provádějí kontroloři, kteří splňují minimální požadavky na způsobilost a odbornou přípravu uvedené v článku 13 a příloze IV směrnice 2014/45/EU. Členské státy mohou stanovit, že tyto požadavky nebo rovnocenné požadavky schválené příslušným orgánem mají splňovat kontroloři, kteří provádějí kontroly v určených zařízeních provádějících silniční kontroly nebo v rámci mobilní kontrolní jednotky.
KAPITOLA III
POSTUPY KONTROLY
Článek 9
Výběr vozidel pro prvotní silniční technickou kontrolu
Při určování vozidel, která mají být podrobena prvotní silniční technické kontrole, mohou kontroloři přednostně vybírat vozidla, která jsou provozována podniky s vysokým rizikovým profilem podle směrnice 2006/22/ES. Vozidla mohou být vybrána ke kontrole rovněž namátkově nebo na základě podezření, že dané vozidlo představuje riziko pro bezpečnost silničního provozu nebo pro životní prostředí.
Článek 10
Obsah a metody silničních technických kontrol
1. Členské státy zajistí, aby byla u vozidel vybraných k silniční kontrole podle článku 9 provedena prvotní silniční technická kontrola.
Při každé prvotní silniční technické kontrole vozidla kontrolor:
a)
zkontroluje aktuální osvědčení o technické způsobilosti vozidla a protokol o silniční technické kontrole, jsou-li k dispozici, které jsou uchovávány ve vozidle, nebo doklady o nich v elektronické podobě v souladu s čl. 7 odst. 1;
b)
provede vizuální kontrolu technického stavu vozidla;
c)
může provést vizuální kontrolu zabezpečení nákladu vozidla v souladu s článkem 13;
d)
může provést technická prověření jakoukoli metodou, již považuje za vhodnou. Tato technická prověření se mohou provádět pro účely odůvodnění rozhodnutí o podrobení vozidla podrobnější silniční technické kontrole nebo pro účely odůvodnění žádosti, aby byly nedostatky neprodleně odstraněny v souladu s čl. 14 odst. 1.
Kontrolor ověří, zda byly odstraněny všechny nedostatky, uvedené v předchozím protokolu o silniční technické kontrole.
2. Podle výsledku prvotní kontroly kontrolor rozhodne, zda by vozidlo nebo jeho přípojné vozidlo měly být podrobeny podrobnější silniční kontrole.
3. Předmětem podrobnější silniční technické kontroly jsou ty z položek uvedených v příloze II, které jsou považovány za nezbytné a relevantní, zejména s ohledem na bezpečnost brzd, pneumatiky, kola, podvozek a obtěžování okolí, a doporučené metody pro prohlídku daných.
4. Pokud z osvědčení o technické způsobilosti vozidla nebo z protokolu o silniční kontrole vyplývá, že některá z položek uvedených v příloze II byla zkontrolována v průběhu předcházejících tří měsíců, kontrolor od kontroly této položky upustí, s výjimkou případů, kdy je tato kontrola odůvodněna zjevným nedostatkem.
Článek 11
Zařízení provádějící kontroly
1. Podrobnější silniční technická kontrola se provede za použití mobilní kontrolní jednotky nebo v určeném zařízení provádějícím silniční kontroly nebo ve stanici technické kontroly podle směrnice 2014/45/EU.
2. Má-li být podrobnější kontrola provedena ve stanici technické kontroly nebo v určeném zařízení provádějícím silniční kontroly, musí být provedena co nejdříve v jedné z nejbližších použitelných stanic nebo zařízení.
3. Mobilní kontrolní jednotky a určená zařízení provádějící silniční kontroly disponují vhodným vybavením pro provádění podrobnější silniční technické kontroly, mezi něž patří vybavení nezbytné k posouzení požadovaného stavu brzd a brzdného účinku, řízení, zavěšení náprav a obtěžování okolí vozidla. V případě, že mobilní kontrolní jednotky nebo určená zařízení provádějící silniční kontroly nedisponují zařízením požadovaným ke kontrole položky určené prvotní kontrolou, vozidlo je odesláno do stanice technické kontroly nebo zařízení, kde je možné podrobnou kontrolu této položky provést.
Článek 12
Posouzení nedostatků
1. U každé položky, která má být zkontrolována, stanoví příloha II seznam možných nedostatků a stupeň jejich závažnosti, který se bude používat při silničních technických kontrolách.
2. Nedostatky zjištěné během silniční technické kontroly vozidel se zařadí do jedné z těchto skupin:
a)
menší nedostatky, které nemají významný vliv na bezpečnost vozidla nebo na životní prostředí, a jiné menší neshody;
b)
závažné nedostatky, které mohou nepříznivě ovlivnit bezpečnost vozidla nebo mít dopad na životní prostředí nebo ohrozit bezpečnost ostatních účastníků silničního provozu, nebo jiné významnější neshody;
c)
nebezpečné nedostatky, které představují přímé a bezprostřední ohrožení bezpečnosti silničního provozu nebo mají dopad na životní prostředí.
3. Vozidlo vykazující nedostatky, které spadají do více než jedné skupiny nedostatků podle odstavce 2, se zařadí do skupiny odpovídající závažnějšímu nedostatku. Vozidlo vykazující více nedostatků v rámci týchž oblastí kontroly, jak jsou vymezeny v rozsahu technické silniční kontroly uvedeném v bodě 1 přílohy II, je možné zařadit do skupiny nedostatků o jeden stupeň závažnějších, pokud se má za to, že kombinovaný účinek těchto nedostatků má za následek vyšší riziko pro bezpečnost silničního provozu.
Článek 13
Kontrola zabezpečení nákladu
1. Během silniční kontroly může být vozidlo podrobeno kontrole zabezpečení nákladu v souladu s přílohou III, aby se zajistilo, že je náklad zabezpečen způsobem, jenž neznemožňuje bezpečné řízení ani nepředstavuje ohrožení života, zdraví, majetku či životního prostředí. Kontroly lze provádět za účelem ověření, že za všech druhů použití vozidla, včetně nouzových situací či rozjezdů do kopce:
-
náklad může změnit svou polohu vzhledem k ostatním částem nákladu, stěnám či plochám vozidla jen minimálně,
-
náklad nemůže opustit nákladní prostor nebo se dostat mimo ložnou plochu.
2. Aniž jsou dotčeny požadavky na dopravu určitých kategorií nákladu, například požadavky podle Evropské dohody o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (ADR) (13), může se zabezpečení nákladu a jeho kontrola provádět v souladu se zásadami a případně s normami vymezenými v příloze III oddíle I. Může se použít aktuální verze norem uvedená v příloze III oddíle I bodě 5.
3. Následná opatření podle článku 14 se mohou uplatnit i v případě závažných nebo nebezpečných nedostatků týkajících se zabezpečení nákladu.
4. Členské státy stanoví, aby zaměstnanci zapojení do kontrol zabezpečení nákladu byli k tomuto účelu odpovídajícím způsobem vyškoleni.
Článek 14
Následná opatření v případě závažných nebo nebezpečných nedostatků
1. Aniž je dotčen čl. 14 odst. 3, členské státy stanoví, že veškeré závažné či nebezpečné nedostatky odhalené při prvotní nebo podrobnější kontrole mají být odstraněny dříve, než se vozidlo bude moci opět používat na veřejných pozemních komunikacích.
2. Kontrolor může rozhodnout, že vozidlo má být podrobeno úplné technické prohlídce ve stanovené lhůtě, je-li registrováno v členském státě, kde byla provedena silniční technická kontrola. Je-li vozidlo registrováno v jiném členském státě, může příslušný orgán prostřednictvím kontaktních míst uvedených v článku 17 požádat příslušný orgán daného členského státu o provedení nové technické prohlídky tohoto vozidla podle postupu stanoveného v čl. 18 odst. 2. Jsou-li zjištěny závažné nebo nebezpečné nedostatky u vozidla registrovaného mimo Unii, mohou se členské státy rozhodnout, že informují příslušný orgán země, kde je vozidlo registrováno.
3. V případě jakýchkoli nedostatků, které vyžadují urychlené či okamžité odstranění, protože představují jakékoliv přímé a bezprostřední ohrožení bezpečnosti silničního provozu, dotčený členský stát nebo příslušný orgán stanoví, že je použití dotčeného vozidla omezeno nebo zakázáno, dokud tyto nedostatky nebudou odstraněny. Použití takového vozidla může být povoleno za účelem umožnění jeho přemístění do jedné z nejbližších opravárenských dílen, kde lze tyto nedostatky odstranit, za předpokladu, že dotčené nebezpečné nedostatky byly odstraněny do té míry, že umožňují jízdu vozidla do této opravárenské dílny a že není bezprostředně ohrožena bezpečnost posádky ani ostatních účastníků silničního provozu. Pokud jde o nedostatky, které nevyžadují okamžité odstranění, může dotčený členský stát nebo příslušný orgán rozhodnout, za jakých podmínek a v jakém přiměřeném časovém rozpětí může být vozidlo používáno, než budou nedostatky odstraněny.
Nelze-li vozidlo opravit do míry, jež umožňuje jeho dopravení do opravárenské dílny, může být vozidlo převezeno do dostupného místa, kde může být opraveno.
Článek 15
Poplatky za kontrolu
V případě, že byly na základě podrobnější kontroly zjištěny nedostatky, mohou členské státy požadovat zaplacení přiměřeného poplatku, který by měl souviset s náklady na provedení této kontroly.
Článek 16
Protokol o kontrole a databáze silničních technických kontrol
1. U každé provedené prvotní silniční technické kontroly jsou příslušnému orgánu sděleny následující informace:
a)
země registrace vozidla;
b)
kategorie vozidla;
c)
výsledek prvotní silniční technické kontroly.
2. Po dokončení podrobnější kontroly vypracuje kontrolor protokol podle přílohy IV. Členské státy zajistí, aby řidič vozidla obdržel jeden exemplář protokolu o kontrole.
3. Kontrolor sdělí příslušnému orgánu výsledky podrobnější silniční technické kontroly v přiměřené lhůtě po provedení této kontroly. Příslušný orgán tyto informace uchová v souladu s příslušnými právními předpisy na ochranu údajů nejméně po dobu 36 měsíců ode dne jejich obdržení.
KAPITOLA IV
SPOLUPRÁCE A VÝMĚNA INFORMACÍ
Článek 17
Určení kontaktního místa
1. Členské státy určí kontaktní místo, jež:
-
zajišťuje koordinaci s kontaktními místy určenými ostatními členskými státy, pokud jde o opatření přijatá podle článku 18,
-
předává Komisi informace podle článku 20,
-
zajišťuje případně veškerou další výměnu informací a podporu kontaktních míst jiných členských států.
2. Členské státy sdělí Komisi názvy a kontaktní údaje svých vnitrostátních kontaktních míst do 20. května 2015 a neprodleně ji informují o jakýchkoli změnách těchto údajů. Komise sestaví seznam všech vnitrostátních kontaktních míst a rozešle jej členským státům.
Článek 18
Spolupráce mezi členskými státy
1. Jsou-li u vozidla, které není registrováno v členském státě, kde byla provedena kontrola, zjištěny závažné nebo nebezpečné nedostatky nebo nedostatky, které vedou k omezení nebo zákazu používání vozidla, oznámí kontaktní místo výsledky této kontroly kontaktnímu místu členského státu, kde je vozidlo registrováno. Toto oznámení obsahuje údaje uvedené v protokolu o silniční kontrole podle přílohy IV a je pokud možno zasláno prostřednictvím vnitrostátního elektronického rejstříku uvedeného v článku 16 nařízení (ES) č. 1071/2009. Komise přijme podrobná pravidla týkající se postupů pro ohlašování vozidel se závažnými nebo nebezpečnými nedostatky kontaktnímu místu členského státu, kde je vozidlo registrováno, v souladu s přezkumným postupem podle čl. 23 odst. 2.
2. Jsou-li u vozidla zjištěny závažné nebo nebezpečné nedostatky, může kontaktní místo členského státu, v němž byla provedena kontrola vozidla, požádat prostřednictvím kontaktního místa příslušný orgán členského státu, v němž je vozidlo registrováno, aby přijal vhodná následná opatření, např. předal vozidlo k nové technické prohlídce, jak je stanoveno v článku 14.
Článek 19
Koordinované silniční technické kontroly
Členské státy provádějí každoročně pravidelné vzájemně koordinované akce silniční kontroly. Členské státy mohou tyto akce spojit s akcemi stanovenými v článku 5 směrnice 2006/22/ES.
Článek 20
Sdělování informací Komisi
1. Před 31. březnem 2021, a před 31. březnem každé dva roky poté, sdělí členské státy elektronickou cestou Komisi údaje týkající se vozidel zkontrolovaných na jejich území shromážděné za předchozí dva kalendářní roky. Tyto údaje musí obsahovat:
a)
počet zkontrolovaných vozidel;
b)
kategorii zkontrolovaných vozidel;
c)
zemi registrace každého zkontrolovaného vozidla;
d)
v případě podrobnějších kontrol kontrolované oblasti a nevyhovující položky v souladu s bodem 10 přílohy IV.
První zpráva musí zahrnovat období dvou let počínaje dnem 1. ledna 2019.
2. Komise přijme v souladu s přezkumným postupem podle čl. 23 odst. 2 podrobná pravidla týkající se formátu, v němž je třeba údaje podle odstavce 1 předávat elektronickou cestou. Do doby, než budou tato pravidla přijata, se použije standardní formulář pro podávání zpráv uvedený v příloze V.
Komise podá o shromážděných údajích zprávu Evropskému parlamentu a Radě.
KAPITOLA V
AKTY V PŘENESENÉ PRAVOMOCI A PROVÁDĚCÍ AKTY
Článek 21
Akty v přenesené pravomoci
Komise je zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 22 za účelem:
-
aktualizace čl. 2 odst. 1 a případně bodu 6 přílohy IV za účelem zohlednění změn kategorií vozidel, které vyplývají ze změn právních předpisů uvedených ve zmíněném článku, aniž je dotčena oblast působnosti této směrnice,
-
aktualizace přílohy II bodu 2 s ohledem na metody v případě dostupnosti účinnějších a účelnějších metod kontroly bez rozšíření seznamu kontrolovaných položek,
-
přizpůsobení přílohy II bodu 2 v návaznosti na pozitivní hodnocení uskutečněných nákladů a přínosů, s ohledem na seznam kontrolovaných položek, metody, důvody pro nevyhovění a posouzení nedostatků v případě změn povinných požadavků vztahujících se ke schvalování typu v právních předpisech Unie týkajících se bezpečnosti nebo životního prostředí.
Článek 22
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci svěřená Komisi podléhá podmínkám stanoveným v tomto článku.
2. Přenesení pravomoci uvedené v článku 21 je svěřeno Komisi na dobu pěti let od 19. května 2014. Nejpozději devět měsíců před koncem tohoto pětiletého období vypracuje Komise zprávu o výkonu přenesení pravomoci. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 21 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomocí v něm blíže určených. Rozhodnutí nabývá účinku dnem následujícím po jeho zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti žádného z již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 21 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 23
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Výbor pro technickou způsobilost vozidel uvedený ve směrnici 2014/45/EU. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011. Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise navrhovaný prováděcí akt nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 24
Podávání zpráv
1. Do 20. května 2016 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění této směrnice a jejích účincích. Tato zpráva bude obsahovat zejména analýzu účinku směrnice na zlepšení bezpečnosti silničního provozu a nákladů a přínosů případného začlenění kategorií N1 a O2 do působnosti směrnice.
2. Nejpozději dne 20. května 2022 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění této směrnice a jejích účincích, zejména pokud jde o účinnost a harmonizaci systémů hodnocení rizika, zvláště v definici vzájemně porovnatelného rizikového profilu jednotlivých dotčených podniků. Zpráva bude doplněna podrobným hodnocením dopadů, jež zanalyzuje náklady a přínosy v celé Unii. Hodnocení dopadů bude zpřístupněno Evropskému parlamentu a Radě alespoň šest měsíců před předložením jakéhokoli případného legislativního návrhu, který by do působnosti této směrnice začleňoval nové kategorie.
Článek 25
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro sankce za porušení této směrnice a přijmou veškerá opatření nezbytná pro provádění těchto pravidel. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené, odrazující a nediskriminační.
Článek 26
Provedení
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 20. května 2017. Neprodleně sdělí Komisi jejich znění.
Členské státy použijí tyto předpisy od 20. května 2018.
Pokud jde o systém hodnocení rizik uvedený v článku 6 této směrnice, použijí tyto předpisy od 20. května 2019.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 27
Zrušení
Směrnice 2000/30/ES se zrušuje s účinkem ode dne 20. května 2018.
Článek 28
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 29
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 3. dubna 2014.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2014/47/ES
2014 m. balandžio 3 d.
dėl Sąjungoje važinėjančių komercinių transporto priemonių techninio patikrinimo kelyje, kuria panaikinama Direktyva 2000/30/EB
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 91 straipsnį,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
pasikonsultavę su Regionų komitetu,
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (2),
kadangi:
(1)
savo 2011 m. kovo 28 d. Baltojoje knygoje „Bendros Europos transporto erdvės kūrimo planas. Konkurencingos efektyviu išteklių naudojimu grindžiamos transporto sistemos kūrimas“ Komisija iškėlė „nulinės vizijos“ tikslą, pagal kurį iki 2050 m. Sąjungos keliuose eismo įvykiuose žūstančių žmonių skaičius taptų artimas nuliui. Siekiant to tikslo tikimasi, kad prie kelių eismo saugos rezultatų gerinimo labai prisidės transporto priemonių technologijos;
(2)
savo komunikate „Kuriama saugi Europos kelių eismo erdvė. 2011-2020 m. kelių eismo saugos politikos kryptys“ Komisija pasiūlė nuo 2010 m. toliau siekti iki 2020 m. Sąjungos keliuose žūstančių žmonių skaičių sumažinti perpus. Kad būtų pasiektas tas tikslas, Komisija numatė septynis strateginius tikslus ir nustatė transporto priemonių saugos gerinimo veiksmus, sužalojimų keliuose mažinimo strategiją ir priemones, skirtas pagerinti pažeidžiamų eismo dalyvių, visų pirma motociklininkų, saugą;
(3)
techninė apžiūra yra platesnio režimo, kuris sukurtas siekiant užtikrinti, kad naudojamos transporto priemonės išliktų saugios ir aplinkosaugos požiūriu priimtinos būklės, dalis. Tas režimas turėtų apimti transporto priemonių periodines technines apžiūras ir komercinio kelių transporto veikloje naudojamų transporto priemonių techninius patikrinimus keliuose, taip pat numatyti transporto priemonių registracijos procedūrą pagal kurią būtų galima sustabdyti leidimo naudoti transporto priemonę keliuose galiojimą, kai ši transporto priemonė kelia neišvengiamą pavojų kelių eismo saugai. Periodinė techninė apžiūra turėtų būti pagrindinė priemonė transporto priemonių tinkamumui važinėti keliuose užtikrinti. Komercinių transporto priemonių patikrinimai keliuose turėtų tik papildyti periodines technines apžiūras;
(4)
Sąjungoje buvo priimta techninių standartų ir nustatyta reikalavimų, susijusių su transporto priemonių sauga ir aplinkosaugos charakteristikomis. Siekiant užtikrinti, kad transporto priemonės išliktų tinkamos važinėti keliuose, reikia nustatyti be įspėjimo atliekamų techninių patikrinimų kelyje režimą;
(5)
techninis patikrinimas kelyje yra svarbus elementas siekiant užtikrinti, kad komercinės transporto priemonės visą jų naudojimo laiką būtų nuolat tinkamos važinėti keliais. Tokiais patikrinimais ne tik prisidedama prie kelių eismo saugos gerinimo ir transporto priemonių išmetamųjų teršalų kiekio mažinimo, bet ir išvengiama nesąžiningos kelių transporto konkurencijos dėl skirtingų patikrinimo lygių įvairiose valstybėse narėse;
(6)
Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1071/2009 (3) sukurtas Europos kelių transporto įmonių registras (EKTĮR). EKTĮR sudaromos galimybės nacionalinius elektroninius kelių transporto įmonių registrus sujungti tarpusavyje visoje Sąjungoje, laikantis Sąjungos taisyklių dėl asmens duomenų apsaugos. Naudojantis ta sistema, kurią valdo kompetentinga kiekvienos valstybės narės institucija, palengvinamas valstybių narių tarpusavio bendradarbiavimas;
(7)
ši direktyva turėtų būti taikoma tam tikroms Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2007/46/EB (4) apibrėžtų kategorijų komercinėms transporto priemonėms, kurių projektinis greitis yra didesnis kaip 25 km/h. Tačiau ja valstybėms narėms neturėtų būti atimama galimybė vykdyti transporto priemonių, kurioms ši direktyva netaikoma, techninį patikrinimą kelyje ar tikrinti kitus kelių transporto aspektus, visų pirma susijusius su vairavimo ir poilsio trukme ar pavojingų krovinių vežimu;
(8)
vietos transporto reikmėms ir komerciniams pervežimams vietoje sunkvežimių vis daugiau naudojami ratiniai traktoriai, kurių didžiausias projektinis greitis yra didesnis nei 40 km/h. Jų keliama rizika yra analogiška su sunkvežimiais susijusiai rizikai, todėl tos kategorijos transporto priemonių, kurios daugiausia naudojamos viešuosiuose keliuose, techniniai patikrinimai kelyje turėtų būti atliekami taip pat kaip sunkvežimių;
(9)
iš Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/30/EB (5) įgyvendinimo ataskaitų aiškiai matyti techninio patikrinimo kelyje svarba. Paaiškėjo, kad per 2009-2010 m. Sąjungoje atliktus techninius patikrinimus kelyje nustatyta daugiau kaip 350 000 transporto priemonių, kurių būklė tokia, kad turi būti uždrausta jomis toliau važiuoti. Iš tų ataskaitų taip pat matyti, kad įvairiose valstybėse narėse atliktų patikrinimų rezultatai labai skiriasi. 2009-2010 m. nustatytų tam tiktų trūkumų dalis sudarė nuo 2,1 % visų patikrintų transporto priemonių vienoje valstybėje narėje iki 48,3 % kitoje valstybėje narėje. Galiausiai, tos ataskaitos rodo, kad įvairiose valstybėse narėse atliekamų techninių patikrinimų kelyje skaičius labai skiriasi. Siekiant taikyti labiau subalansuotą metodą, valstybės narės turėtų įsipareigoti atlikti tinkamą patikrinimų skaičių, kuris turėtų būti proporcingas jų teritorijoje užregistruotų ir (arba) naudojamų vežimo veiklai vykdyti komercinių transporto priemonių skaičiui;
(10)
furgonams, pavyzdžiui, N1 kategorijos transporto priemonėms, ir jų priekaboms netaikomi tokie pat kelių eismo saugos reikalavimai Sąjungos lygmeniu, kokie taikomi sunkiasvorėms transporto priemonėms, pvz., susiję su vairavimo trukme, profesionalių vairuotojų mokymu ar greičio ribotuvų įrengimu. Nors N1 kategorijos transporto priemonės nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį, valstybės narės turėtų į tokias transporto priemones atsižvelgti savo bendrose kelių eismo saugos ir patikrinimų kelyje strategijose;
(11)
siekiant išvengti nereikalingos administracinės naštos ir išlaidų bei pagerinti patikrinimų efektyvumą, kompetentingoms nacionalinės valdžios institucijoms turėtų būti galima pirmiausia rinktis tikrinti įmonių, kurios nesilaiko saugos ir aplinkosaugos standartų, naudojamas transporto priemones, o tinkamai sauga besirūpinančių ir atsakingų naudotojų naudojamas ir tinkamai techniškai prižiūrimas transporto priemones tikrinti rečiau. Transporto priemonių, kurios tikrinamos kelyje, atranka remiantis jų naudotojų rizikos profiliu galėtų būti naudinga priemonė atidžiau ir dažniau tikrinant didelės rizikos įmones;
(12)
atliekant patikrinimus keliuose turėtų būti naudojama rizikos įvertinimo sistema. Reglamentu (EB) Nr. 1071/2009 reikalaujama, kad valstybės narės išplėstų Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/22/EB (6) dėl taisyklių dėl vairavimo trukmės ir poilsio laikotarpių įgyvendinimo nustatytą rizikos klasifikavimo sistemą siekiant įtraukti kitas konkrečias sritis, susijusias su kelių transportu, įskaitant komercinių transporto priemonių tinkamumą važinėti keliais. Todėl informacija apie nustatytų transporto priemonių trūkumų skaičių ir pavojingumą turėtų būti įtraukta į Direktyvos 2006/22/EB 9 straipsnyje nustatytą rizikos įvertinimo sistemą. Turėtų būti galima valstybėms narėms nuspręsti dėl tinkamos techninės ir administracinės rizikos įvertinimo sistemų veikimo tvarkos. Reikėtų toliau nagrinėti rizikos įvertinimo sistemų veiksmingumą ir derinimą visoje Sąjungoje;
(13)
registracijos liudijimo turėtojas ir, atitinkamais atvejais, transporto priemonės naudotojas turėtų būti atsakingas už tai, kad transporto priemonė būtų tinkamos naudoti keliuose būklės;
(14)
atlikdami techninius patikrinimus keliuose, inspektoriai turėtų veikti nepriklausomai ir jų sprendimų neturėtų paveikti interesų konfliktai, įskaitant ekonominio ar asmeninio pobūdžio interesų konfliktus, galintys turėti įtakos jų sprendimų nešališkumui ar objektyvumui, ypač susiję su vairuotoju, naudotoju ar registracijos liudijimo turėtoju. Taigi neturėtų būti tiesioginės atitikties tarp inspektorių atlygio ir techninių patikrinimų keliuose rezultatų. Tai neturėtų kliudyti valstybėms narėms suteikti privačioms įstaigoms leidimus atlikti išsamesnius techninius patikrinimus kelyje ir remontuoti transporto priemones, net jei tai būtų ta pati transporto priemonė;
(15)
techninius patikrinimus kelyje turėtų sudaryti pradinis ir prireikus išsamesnis patikrinimas. Abiem atvejais turėtų būti patikrinamos svarbios transporto priemonių dalys ir sistemos. Kad išsamesni patikrinimai Sąjungos lygmeniu būtų suderinti, turėtų būti nustatyti kiekvienos tikrinamos pozicijos rekomenduojami tikrinimo metodai, trūkumų pavyzdžiai ir jų suskirstymas į kategorijas atsižvelgiant į jų pavojingumą.
(16)
krovinio pritvirtinimas yra labai svarbus kelių eismo saugai. Todėl krovinys turėtų būti tvirtinamas taip, kad galėtų atlaikyti greitėjimus, atsirandančius naudojant transporto priemonę keliuose. Praktiniais sumetimais masės jėgos, susidarančios dėl tokių pagreitėjimų, turėtų būti naudojamos kaip ribinės vertės, remiantis Europos standartais. Darbuotojai, dalyvaujantys tikrinant, ar kroviniai tinkamai pritvirtinti, turėtų būti tinkamai apmokyti;
(17)
visos logistikos procese dalyvaujančios šalys, įskaitant pakuotojus, krovėjus, transporto bendroves, naudotojus ir vairuotojus, turi prisidėti užtikrinant, kad krovinys būtų tinkamai supakuotas ir pakrautas į tinkamą transporto priemonę;
(18)
kai kuriose valstybėse narėse techninio patikrinimo kelyje ataskaitos rengiamos elektroninėmis priemonėmis. Tokiais atvejais vairuotojui turėtų būti pateikiama patikrinimo ataskaitos kopija. Visi per techninius patikrinimus kelyje sukaupti duomenys ir informacija turėtų būti perduodami į bendrą atitinkamos valstybės narės duomenų bazę, kad būtų lengva apdoroti duomenis ir perduoti atitinkamą informaciją be jokios papildomos administracinės naštos;
(19)
siekiant sumažinti tikrinimo institucijų administracinę naštą, pradinių techninių patikrinimų kelyje ataskaitose, įskaitant trečiosiose šalyse registruotų transporto priemonių patikrinimų kelyje ataskaitas, turėtų būti nurodyta tik svarbiausia informacija, pagal kurią užregistruojama, kad atliktas tam tikros transporto priemonės patikrinimas ir koks to patikrinimo rezultatas. Parengti išsamią ataskaitą turėtų būti reikalaujama tik tuomet, jeigu po pradinio patikrinimo atliekamas išsamesnis patikrinimas;
(20)
Komisija turėtų apsvarstyti galimybę į IV priede pateiktą ataskaitos formą įtraukti į kitas ataskaitas;
(21)
naudojant mobiliąsias patikrinimo grupes transporto priemonių naudotojai sugaištų mažiau laiko ir patirtų mažesnes išlaidas, nes išsamesnį patikrinimą būtų galima atlikti tiesiog kelyje. Išsamesnis patikrinimas gali būti atliekamas arčiausiame techninės apžiūros centre ir patikrinimams kelyje skirtame įrenginyje;
(22)
techninius patikrinimus kelyje atliekantys darbuotojai turėtų būti tinkamai apmokyti ir turėti reikiamą kvalifikaciją, taip pat tam, kad galėtų veiksmingai atlikti vizualią apžiūrą. Išsamesnius techninius patikrinimus kelyje atliekantys inspektoriai turėtų turėti bent tokius pačius įgūdžius ir atitikti bent tokius pačius reikalavimus, kokie pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2014/45/ES (7) keliami techninę apžiūrą atliekantiems darbuotojams. Valstybės narės turėtų reikalauti, kad inspektoriai, atliekantys patikrinimus patikrinimams kelyje skirtuose įrenginiuose arba pasitelkdami mobiliąsias patikrinimo grupes, atitiktų šiuos arba lygiaverčius kompetentingos valdžios institucijos patvirtintus reikalavimus;
(23)
siekiant sumažinti išlaidas, patiriamas naudojant techninę įrangą išsamesniam patikrinimui kelyje atlikti, valstybės narės turėtų turėti galimybę reikalauti apmokėjimo, jei aptinkama trūkumų. Apmokėjimo sumos dydis turėtų būti pagrįstas ir proporcingas;
(24)
siekiant visoje Sąjungoje labiau suderinti techninio patikrinimo kelyje sistemą, itin svarbu, kad valstybės narės bendradarbiautų ir keistųsi geriausia praktika. Todėl valstybės narės, jei įmanoma, turėtų glaudžiau bendradarbiauti taip pat ir vykdydamos operatyvinę veiklą. Toks bendradarbiavimas turėtų apimti periodinį koordinuotų techninių patikrinimų kelyje organizavimą;
(25)
kad valstybės narės galėtų veiksmingai keistis informacija, kiekvienoje valstybėje narėje turėtų būti ryšių su kitomis atitinkamomis kompetentingomis valdžios institucijomis palaikymo punktas. Tas ryšių palaikymo punktas taip pat turėtų kaupti atitinkamus statistinius duomenis. Be to, valstybės narės savo teritorijoje turėtų taikyti nuoseklią nacionalinę reikalavimų vykdymo užtikrinimo strategiją ir turėtų turėti galimybę paskirti įstaigą šios strategijos įgyvendinimui koordinuoti. Kiekvienos valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos turėtų parengti procedūras, kuriose būtų nustatyti informacijos perdavimo terminai ir apibrėžtas jos turinys;
(26)
skiriant ryšių palaikymo punktus reikėtų laikytis konstitucinių nuostatų ir neviršyti atitinkamų kompetencijos ribų;
(27)
kad būtų galima vykdyti Sąjungoje įgyvendinamo patikrinimo kelyje režimo stebėseną, valstybės narės ne vėliau kaip 2021 m. kovo 31 d., o po to - kas dvejus metus iki kiekvienų metų kovo 31 d., turėtų teikti Komisijai informaciją apie atliktų techninių patikrinimų kelyje rezultatus. Komisija surinktus duomenis turėtų pateikti Europos Parlamentui ir Tarybai;
(28)
siekiant kuo labiau sumažinti įmonių ir vairuotojų prarandamą laiką ir padidinti bendrą patikrinimų kelyje veiksmingumą, reikėtų skatinti, kad atliekant techninius patikrinimus kelyje būtų laikomasi socialinių teisės aktų kelių transporto srityje, visų pirma Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 561/2006 (8), Direktyvos 2006/22/EB ir Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3821/85 (9);
(29)
valstybės narės turėtų nustatyti sankcijų, taikomų už šios direktyvos nuostatų pažeidimą, taisykles ir turėtų užtikrinti, kad jos būtų įgyvendinamos. Tos sankcijos turėtų būti veiksmingos, proporcingos, atgrasančios ir nediskriminacinės. Valstybės narės turėtų visų pirma įtraukti atitinkamas priemones, kad išspręstų vairuotojo ar naudotojo nebendradarbiavimo su inspektoriumi problemą, taip pat neleistino pavojingų trūkumų turinčių transporto priemonių naudojimo problemą;
(30)
siekiant užtikrinti vienodas šios direktyvos įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai. Tais įgaliojimais turėtų būti naudojamasi laikantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 182/2011 (10);
(31)
Komisija neturėtų priimti įgyvendinimo aktų dėl pranešimo registracijos valstybės narės ryšių palaikymo punktui apie didelių arba pavojingų trūkumų turinčias transporto priemones teikimo procedūrų, taip pat įgyvendinimo aktų, kuriuose nustatomas duomenų formatas, kuriuo Komisijai turi būti perduodama informacija apie valstybių narių surinktus duomenis dėl patikrintų transporto priemonių, jei pagal šią direktyvą įsteigtas komitetas nepateikia nuomonės apie Komisijos pateiktą įgyvendinimo akto projektą;
(32)
siekiant atitinkamai atnaujinti 2 straipsnio 1 dalį ir IV priedo 6 punktą, nekeičiant šios direktyvos taikymo srities, atnaujinti II priedo 2 punkte nurodytus metodus ir pritaikyti II priedo 2 punktą dėl tikrinimo pozicijų sąrašo, metodų, trūkumų priežasčių ir trūkumų vertinimo, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus. Ypač svarbu, kad atlikdama parengiamąjį darbą Komisija tinkamai konsultuotųsi, taip pat ir su ekspertais. Atlikdama su deleguotaisiais aktais susijusį parengiamąjį darbą ir rengdama jų tekstus Komisija turėtų užtikrinti, kad atitinkami dokumentai būtų vienu metu, laiku ir tinkamai perduodami Europos Parlamentui ir Tarybai;
(33)
kadangi šios direktyvos tikslo, būtent pagerinti kelių eismo saugą nustatant bendrus Sąjungoje naudojamų transporto priemonių techninio patikrinimo kelyje minimalius reikalavimus ir suderintas taisykles, valstybės narės negali deramai pasiekti, o dėl veiksmo pobūdžio to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo, Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti;
(34)
šioje direktyvoje laikomasi pagrindinių teisių ir principų, pripažintų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, kaip nurodyta Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnyje;
(35)
šia direktyva plėtojamas galiojantis techninių patikrinimų kelyje režimas, atnaujinami techniniai Direktyvos 2000/30/EB reikalavimai ir įtraukiamos Komisijos rekomendacijoje 2010/379/ES (11) pateiktos taisyklės. Todėl Direktyva 2000/30/EB turėtų būti panaikinta,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
I SKYRIUS
DALYKAS, TERMINŲ APIBRĖŽTYS IR TAIKYMO SRITIS
1 straipsnis
Dalykas
Siekiant pagerinti kelių eismo saugą ir aplinkos apsaugą, šia direktyva nustatomi minimalūs reikalavimai, taikomi valstybių narių teritorijoje važinėjančių komercinių transporto priemonių techninio patikrinimo kelyje režimui.
2 straipsnis
Taikymo sritis
1. Ši direktyva taikoma šių kategorijų komercinėms transporto priemonėms, kurių projektinis greitis yra didesnis nei 25 km/h, kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2003/37/EB (12) ir Direktyvoje 2007/46/EB:
a)
motorinėms transporto priemonėms, suprojektuotoms ir sukonstruotoms visų pirma keleiviams bei jų bagažui vežti, kuriose, be vairuotojo sėdimosios vietos, yra daugiau kaip aštuonios sėdimosios vietos (transporto priemonių kategorijos M2 ir M3);
b)
motorinėms transporto priemonėms, suprojektuotoms ir sukonstruotoms visų pirma prekėms vežti, kurių didžiausia masė yra didesnė nei 3,5 tonos (transporto priemonių kategorijos N2 ir N3);
c)
priekaboms, suprojektuotoms ir sukonstruotoms prekėms ar žmonėms vežti, taip pat ir asmenų apgyvendinimui, kurių didžiausia masė yra didesnė nei 3,5 tonos (transporto priemonių kategorijos O3 ir O4);
d)
T5 kategorijos ratiniams traktoriams, kurie dažniausiai naudojami viešuosiuose keliuose komerciniams pervežimams ir kurių didžiausias projektinis greitis yra didesnis nei 40 km/h.
2. Ši direktyva neturi poveikio valstybių narių teisei atlikti transporto priemonių, kurioms ši direktyva netaikoma, pavyzdžiui, N1 kategorijos lengvųjų komercinių automobilių, kurių didžiausia masė ne didesnė nei 3,5 tonos, techninius patikrinimus kelyje ir tikrinti kitus kelių transporto ir saugos aspektus arba vykdyti patikrinimus ne viešuosiuose keliuose. Šios direktyvos nuostatos netrukdo valstybėms narėms kelių eismo saugos sumetimais apriboti konkretaus tipo transporto priemonių naudojimą tam tikrose kelių tinklo dalyse.
3 straipsnis
Terminų apibrėžtys
Toliau nurodytos terminų apibrėžtys vartojamos tik šioje direktyvoje:
1) transporto priemonė- bet kokia nebėginė motorinė transporto priemonė arba jos priekaba;
2) motorinė transporto priemonė- bet kokia ratinė varikliu varoma savaeigė transporto priemonė, kurios didžiausias projektinis greitis yra didesnis nei 25 km/h;
3) priekaba- bet kokia nesavaeigė ratinė transporto priemonė, suprojektuota ir pagaminta būti velkama motorine transporto priemone;
4) puspriekabė- bet kokia priekaba, suprojektuota būti sujungta su motorine transporto priemone taip, kad jos dalis remtųsi į motorinę transporto priemonę ir kad didelę jos ir joje esančio krovinio masės dalį išlaikytų motorinė transporto priemonė;
5) krovinys- visos prekės, kurios paprastai sudedamos į kroviniui vežti suprojektuotą transporto priemonę ar ant jos dalies ir kurios nėra nuolatos pritvirtintos prie transporto priemonės, įskaitant krovinių vežimo priemonėse, kaip antai dėžėse, pakeičiamuosiuose kėbuluose ar ant transporto priemonės uždėtuose konteineriuose, esančius daiktus;
6) komercinė transporto priemonė- motorinė transporto priemonė ir jos priekaba arba puspriekabė, naudojama visų pirma prekėms arba keleiviams vežti komerciniais tikslais, pavyzdžiui, vežimui samdos pagrindais už atlygį ar vežimui savo sąskaita arba kitais profesionaliais tikslais;
7) valstybėje narėje registruota transporto priemonė- transporto priemonė, kuri užregistruota arba pradėta naudoti valstybėje narėje;
8) registracijos liudijimo turėtojas- juridinis arba fizinis asmuo, kurio vardu užregistruota transporto priemonė;
9) įmonė- įmonė, kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 1071/2009 2 straipsnio 4 punkte;
10) techninis patikrinimas kelyje- netikėtas komercinės transporto priemonės techninis patikrinimas, kuris atliekamas valstybės narės kompetentingų valdžios institucijų arba joms tiesiogiai prižiūrint;
11) viešasis kelias- bendroms viešosioms reikmėms naudojamas kelias, pavyzdžiui, vietiniai, regioniniai arba nacionaliniai keliai, magistralės, greitkeliai arba magistraliniai keliai;
12) techninė apžiūra- tikrinimas pagal Direktyvos 2014/45/ES 3 straipsnio 9 punktą;
13) techninės apžiūros pažyma- kompetentingos valdžios institucijos arba techninės apžiūros centro išduota techninės apžiūros ataskaita, kurioje pateikti techninės apžiūros rezultatai;
14) kompetentinga valdžios institucija- valstybės narės įgaliota institucija arba viešoji organizacija, atsakinga už techninių patikrinimų kelyje sistemos valdymą, atitinkamais atvejais įskaitant tokių patikrinimų atlikimą;
15) inspektorius- asmuo, kurį valstybė narė arba jos kompetentinga valdžios institucija įgaliojo atlikti pradinius ir (arba) išsamesnius techninius patikrinimus kelyje;
16) trūkumai- per techninį patikrinimą kelyje nustatyti techniniai defektai ir kiti neatitikties faktai;
17) koordinuotas patikrinimas kelyje- dviejų arba daugiau valstybių narių kompetentingų valdžios institucijų bendrai atliekamas techninis patikrinimas kelyje;
18) naudotojas- fizinis arba juridinis asmuo, kuris naudoja transporto priemonę nuosavybės teise arba transporto priemonės savininkas jam suteikė įgaliojimus naudoti transporto priemonę;
19) mobilioji patikrinimo grupė- apžiūros įrangos, kuri reikalinga išsamesniems techniniams patikrinimams kelyje atlikti, kilnojama sistema ir inspektoriai, kurie gali kompetentingai atlikti išsamesnį patikrinimą kelyje;
20) patikrinimams kelyje skirtas įrenginys- nustatyta pradinių ir (arba) išsamesnių techninių patikrinimų kelyje atlikimo vieta, kurioje taip pat gali būti stacionariai sumontuota apžiūros įranga.
II SKYRIUS
TECHNINIO PATIKRINIMO KELYJE SISTEMA IR BENDRIEJI ĮPAREIGOJIMAI
4 straipsnis
Patikrinimo kelyje sistema
Techninio patikrinimo kelyje sistema apima 10 straipsnio 1 dalyje nurodytus pradinius techninius patikrinimus kelyje ir 10 straipsnio 2 dalyje nurodytus išsamesnius techninius patikrinimus kelyje.
5 straipsnis
Tikrintinų transporto priemonių procentinė dalis
1. Kiekvienais kalendoriniais metais Sąjungoje atliekamas 2 straipsnio 1 dalies a, b ir c punktuose nurodytų transporto priemonių bendras pradinių techninių patikrinimų kelyje skaičius atitinka bent 5 % viso tų valstybėse narėse užregistruotų transporto priemonių skaičiaus.
2. Kiekviena valstybė narė stengiasi atlikti atitinkamą pradinių techninių patikrinimų kelyje skaičių, kuris yra proporcingas 2 straipsnio 1 dalies a, c ir e punktuose nurodytam bendram jos teritorijoje užregistruotų tokių transporto priemonių skaičiui.
3. Informacija apie patikrintas transporto priemones pateikiama Komisijai pagal 20 straipsnio 1 dalį.
6 straipsnis
Rizikos įvertinimo sistema
Valstybės narės užtikrina, kad 2 straipsnio 1 dalies a, b ir c punktuose nurodytų transporto priemonių atveju informacija apie nustatytų atskirų įmonių naudojamų transporto priemonių trūkumų, nurodytų II priede ir, atitinkamais atvejais, III priede, skaičių ir pavojingumą būtų įtraukta į Direktyvos 2006/22/EB 9 straipsnyje nustatytą rizikos įvertinimo sistemą. Valstybės narės, nustatydamos įmonės rizikos profilį, gali naudoti I priede nurodytus kriterijus. Ta informacija naudojama norint atidžiau ir dažniau tikrinti įmones, turinčias aukštą rizikos įvertinimo koeficientą. Rizikos įvertinimo sistemą valdo valstybių narių kompetentingos valdžios institucijos.
Įgyvendindama pirmą pastraipą, valstybė narė, kurioje registruota transporto priemonė, naudoja informaciją, gautą iš kitų valstybių narių pagal 18 straipsnio 1 dalį.
Valstybės narės gali leisti atlikti papildomas savanoriškas technines apžiūras. Į savanoriškos apžiūros metu gautą informaciją apie techninės apžiūros reikalavimų atitikimą gali būti atsižvelgiama norint pagerinti įmonės rizikos profilį.
7 straipsnis
Pareigos
1. Valstybės narės reikalauja, kad transporto priemonėje būtų laikoma paskutinės periodinės techninės apžiūros pažyma ar jos kopija arba, jei techninės pažiūros pažyma išduota elektronine forma, tos pažymos patvirtinta ar originali atspausdinta kopija ir paskutinio techninio patikrinimo kelyje ataskaitą, jei jos yra. Valstybės narės gali leisti savo valdžios institucijoms pripažinti tokių patikrinimų elektroninius įrodymus, jeigu tokia informacija yra prieinama.
2. Valstybės narės reikalauja, kad įmonės ir transporto priemonės, kuriai taikomas techninis patikrinimas kelyje, vairuotojai bendradarbiautų su inspektoriais ir patikros tikslais suteiktų prieigą prie transporto priemonės, jos dalių ir visų susijusių dokumentų.
3. Valstybės narės užtikrina, kad būtų apibrėžtos įmonių pareigos užtikrinti, kad jų transporto priemonės visada būtų saugios ir geros techninės būklės nedarant poveikio tų transporto priemonių vairuotojo pareigoms.
8 straipsnis
Inspektoriai
1. Inspektoriai, pasirinkdami transporto priemonę, kuriai turi būti atliktas techninis patikrinimas, ir atlikdami tą patikrinimą, vengia bet kokios diskriminacijos vairuotojo tautybės, transporto priemonės registracijos valstybės ar valstybės, kurioje transporto priemonė pradėta naudoti, atžvilgiu.
2. Atlikdamas techninį patikrinimą kelyje, inspektorius nepatenka į jokį interesų konfliktą, kuris galėtų turėti bet kokios įtakos jo sprendimo nešališkumui ir objektyvumui.
3. Inspektorių atlygis nėra tiesiogiai susijęs su jų atliktų pradinių arba išsamesnių techninių patikrinimų kelyje rezultatais.
4. Išsamesnius techninius patikrinimus kelyje atlieka inspektoriai, atitinkantys Direktyvos (ES) Nr. 2014/45/ES 13 straipsnyje ir IV priede nustatytus minimalius gebėjimų ir mokymo reikalavimus. Valstybės narės gali numatyti, kad inspektoriai, atliekantys patikrinimus patikrinimams kelyje skirtuose įrenginiuose arba pasitelkdami mobiliąsias patikrinimo grupes, turi atitikti tuos arba lygiaverčius kompetentingos institucijos patvirtintus reikalavimus.
III SKYRIUS
PATIKRINIMO PROCEDŪROS
9 straipsnis
Pradiniam techniniam patikrinimui kelyje pasirenkamos transporto priemonės
Pasirinkdami transporto priemones pradiniam techniniam patikrinimui kelyje atlikti, inspektoriai pirmiausia gali rinktis Direktyvoje 2006/22/EB nurodytų didelės rizikos įmonių naudojamas transporto priemones. Transporto priemonės patikrinimui atlikti taip pat gali būti pasirenkamos atsitiktinai arba jei kyla įtarimas, kad transporto priemonė kelia riziką kelių eismo saugai arba aplinkai.
10 straipsnis
Techninių patikrinimų kelyje turinys ir metodai
1. Valstybės narės užtikrina, kad pagal 9 straipsnį pasirinktoms transporto priemonėms būtų atliekamas pradinis techninis patikrinimas kelyje.
Per kiekvieną pradinį techninį transporto priemonės patikrinimą kelyje inspektorius:
a)
patikrina pagal 7 straipsnio 1 dalį transporto priemonėje turimą paskutinės techninės apžiūros pažymą ir techninio patikrinimo kelyje ataskaitą arba jų elektroninius įrodymus, jei jie yra;
b)
vizualiai įvertina techninę transporto priemonės būklę;
c)
gali vizualiai įvertinti transporto priemonės krovinio pritvirtinimą pagal 13 straipsnį;
d)
gali atlikti techninius patikrinimus naudodamas bet kokį metodą, kuris, jo nuomone, yra tinkamas. Tokie techniniai patikrinimai gali būti atliekami siekiant pagrįsti sprendimą pateikti transporto priemonę išsamesniam techniniam patikrinimui kelyje atlikti arba pareikalauti, kad trūkumai būtų nedelsiant pašalinti vadovaujantis 14 straipsnio 1 dalimi.
Inspektorius patikrina, ar ankstesnio techninio patikrinimo kelyje ataskaitoje nustatyti trūkumai pašalinti.
2. Remdamasis pradinio patikrinimo rezultatais, inspektorius nusprendžia, ar turėtų būti atliktas išsamesnis transporto priemonės arba jos priekabos patikrinimas kelyje.
3. Atliekant išsamesnį techninį patikrinimą kelyje patikrinamos tos II priede išvardytos pozicijos, kurios laikomos reikalingomis ir svarbiomis, visų pirma atsižvelgiant į stabdžių, padangų, ratų, važiuoklės saugumą ir neigiamus veiksnius, ir taikomi rekomenduojami metodai, taikytini šių komponentų apžiūrai.
4. Jei iš techninės apžiūros pažymos arba patikrinimo kelyje ataskaitos matyti, kad per praėjusius tris mėnesius buvo patikrinta kuri nors iš II priede išvardytų pozicijų, inspektorius tos pozicijos netikrina, nebent toks patikrinimas pateisinamas dėl akivaizdžių trūkumų.
11 straipsnis
Patikrinimo įrenginiai
1. Išsamesnis techninis patikrinimas kelyje atliekamas pasitelkiant mobiliąją patikrinimo grupę ar patikrinimams kelyje skirtą įrenginį arba toks patikrinimas atliekamas Direktyvoje 2014/45/ES nurodytame techninės apžiūros centre.
2. Jei išsamesni patikrinimai turi būti atliekami techninės apžiūros centre arba pasitelkiant patikrinimams kelyje skirtą įrenginį, jie atliekami kuo skubiau viename artimiausių centrų ar įrenginių.
3. Mobiliosios patikrinimo grupės ir patikrinimams kelyje skirti įrenginiai turi išsamesniam techniniam patikrinimui kelyje atlikti tinkamą įrangą, įskaitant transporto priemonės stabdžių ir stabdžių veiksmingumo, vairo sistemos, pakabos būklei ir neigiamiems veiksniams įvertinti būtiną įrangą. Jei mobiliosios patikrinimo grupės ar patikrinimams kelyje skirti įrenginiai neturi įrangos, reikalingos pradinio patikrinimo metu nurodytai pozicijai patikrinti, transporto priemonė nusiunčiama į techninės apžiūros centrą ar įrenginį, kuriame gali būti atliktas išsamus tos pozicijos patikrinimas.
12 straipsnis
Trūkumų vertinimas
1. Kiekvienai pozicijai patikrinti II priede pateiktas galimų trūkumų sąrašas ir nurodytas trūkumų pavojingumo lygis, kuriais turi būti naudojamasi atliekant techninius patikrinimus kelyje.
2. Atliekant transporto priemonių techninius patikrinimus kelyje nustatyti trūkumai priskiriami vienai iš šių grupių:
a)
nedideli trūkumai, neturintys didelio poveikio transporto priemonės saugai arba poveikio aplinkai, ir kiti nežymūs neatitikties faktai;
b)
dideli trūkumai, dėl kurių gali pablogėti transporto priemonės sauga ar kurie gali daryti poveikį aplinkai arba dėl kurių gali kilti pavojus kitiems kelių eismo dalyviams, ir kiti svarbesni neatitikties faktai;
c)
pavojingi trūkumai, dėl kurių kyla tiesioginis ir neišvengiamas pavojus kelių eismo saugai ar daromas poveikis aplinkai.
3. Daugiau nei vienos 2 dalyje nurodytos grupės trūkumų turinti transporto priemonė priskiriama prie didesnį trūkumą atitinkančios grupės. Transporto priemonė, turinti kelis trūkumus tose pačiose tikrinimo srityse, kaip apibrėžta II priedo 1 punkte nurodytoje tikrinimo apimtyje, gali būti priskiriama prie kitos didelių trūkumų grupės, jei laikoma, kad dėl bendro tų trūkumų poveikio kyla didesnis pavojus kelių saugai.
13 straipsnis
Krovinio pritvirtinimo patikrinimas
1. Patikrinimo kelyje metu gali būti pagal III priedą patikrinamas transporto priemonės krovinio pritvirtinimas, siekiant užtikrinti, kad krovinys būtų pritvirtintas taip, kad jis netrukdytų saugiam vairavimui ar nekeltų grėsmės gyvybei, sveikatai, turtui ar aplinkai. Patikrinimas gali būti atliekamas siekiant įsitikinti, kad bet kokiu transporto priemonės naudojimo momentu, įskaitant avarines situacijas ar pradėjimą važiuoti įkalnėn:
-
kroviniai gali tik labai nedaug keisti padėtį vienas kito, transporto priemonės bortų ar jos paviršiaus atžvilgiu ir
-
kroviniai negali pasislinkti už krovinių skyriaus ribų ar nuslinkti nuo kroviniui skirto paviršiaus.
2. Nepažeidžiant tam tikros kategorijos prekių vežimui taikytinų reikalavimų, pavyzdžiui, nustatytų Europos sutartyje dėl pavojingų krovinių tarptautinio vežimo keliais (13), krovinio pritvirtinimas ir krovinio pritvirtinimo patikrinimas gali būti atliekamas pagal III priedo I skyriuje nustatytus principus ir, jei tinkama, standartus. Gali būti naudojama naujausia III priedo I skyriaus 5 punkte nustatytų standartų versija.
3. Jei nustatoma didelių arba pavojingų krovinio pritvirtinimo trūkumų, taip pat gali būti taikomos 14 straipsnyje nurodytos vėlesnės kontrolės procedūros.
4. Valstybės narės nustato, kad darbuotojai, atliekantys krovinio pritvirtinimo patikrinimus, būtų tinkamai tuo tikslu apmokyti.
14 straipsnis
Vėlesnė didelių arba pavojingų trūkumų pašalinimo kontrolė
1. Nepažeidžiant 14 straipsnio 3 dalies, valstybės narės nustato, kad kiekvienas per pradinį arba išsamesnį patikrinimą nustatytas didelis ar pavojingas trūkumas turi būti nedelsiant pašalintas prieš transporto priemonę toliau naudojant viešuosiuose keliuose.
2. Jei tikrinama transporto priemonė užregistruota toje pačioje valstybėje narėje, kurioje atliekamas techninis patikrinimas kelyje, inspektorius gali nuspręsti, kad per nustatytą terminą turi būti atlikta išsami transporto priemonės techninė apžiūra. Jei transporto priemonė užregistruota kitoje valstybėje narėje, kompetentinga valdžios institucija pagal 18 straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą per 17 straipsnyje nurodytus ryšių palaikymo punktus gali pareikalauti, kad tos kitos valstybės narės kompetentinga valdžios institucija iš naujo atliktų transporto priemonės techninę apžiūrą. Jei transporto priemonėje, kuri užregistruota ne Sąjungoje, nustatoma didelių arba pavojingų trūkumų, valstybės narės gali nuspręsti informuoti transporto priemonės registracijos valstybės kompetentingą valdžios instituciją.
3. Suradus bet kokius trūkumus, kuriuos reikia skubiai ar nedelsiant pašalinti dėl bet kokio tiesioginio ir neišvengiamo pavojaus kelių eismo saugai, valstybė narė ar atitinkama kompetentinga valdžios institucija nustato, kad tos transporto priemonės naudojimas turi būti apribojamas arba draudžiamas tol, kol tie trūkumai nebus pašalinti. Gali būti leista naudoti tokią transporto priemonę, kad ji galėtų nuvažiuoti iki vienų iš arčiausiai esančių remonto dirbtuvių, kuriose galima pašalinti tuos trūkumus, su sąlyga, kad pavojingi trūkumai būtų ištaisyti taip, kad būtų galima nuvažiuoti iki tos dirbtuvės nesukeliant tiesioginio pavojaus toje transporto priemonėje esančių asmenų ar kitų eismo dalyvių saugai. Suradus trūkumus, kurių nereikia nedelsiant pašalinti, valstybė narė ar susijusi kompetentinga valdžios institucija gali nuspręsti dėl sąlygų ir pagrįsto laikotarpio, per kurį transporto priemonė gali būti naudojama iki tol, kol bus pašalinti trūkumai.
Jei transporto priemonės negalima sutaisyti taip, kad ja būtų galima nuvažiuoti iki dirbtuvės, transporto priemonė gali būti nugabenta į vietą, kurioje būtų galima atlikti jos remontą.
15 straipsnis
Patikrinimo mokesčiai
Jei per išsamesnį patikrinimą nustatyta trūkumų, valstybės narės gali reikalauti sumokėti pagrįstą ir proporcingą mokestį, kuris turėtų būti susijęs su to patikrinimo atlikimo išlaidomis.
16 straipsnis
Patikrinimo ataskaita ir techninių patikrinimų kelyje duomenų bazės
1. Atlikus kiekvieną pradinį techninį patikrinimą kelyje, kompetentingai valdžios institucijai pateikiama ši informacija:
a)
transporto priemonės registracijos valstybė;
b)
transporto priemonės kategorija;
c)
pradinio techninio patikrinimo kelyje rezultatai.
2. Baigęs išsamesnį patikrinimą, inspektorius pagal IV priedą parengia ataskaitą. Valstybės narės užtikrina, kad transporto priemonės vairuotojui būtų pateikiama patikrinimo ataskaitos kopija.
3. Atlikęs išsamesnį techninį patikrinimą kelyje, inspektorius per pagrįstą terminą jo rezultatus praneša kompetentingai valdžios institucijai. Kompetentinga institucija saugo tą informaciją pagal taikytinus duomenų apsaugos teisės aktus ne trumpiau kaip 36 mėnesius nuo jos gavimo dienos.
IV SKYRIUS
BENDRADARBIAVIMAS IR KEITIMASIS INFORMACIJA
17 straipsnis
Ryšių palaikymo punkto paskyrimas
1. Valstybės narės paskiria ryšių palaikymo punktą, kuris:
-
užtikrina veiksmų, kurių imamasi pagal 18 straipsnį, koordinavimą su kitų valstybių narių paskirtais ryšių palaikymo punktais,
-
Komisijai perduoda 20 straipsnyje nurodytus duomenis,
-
prireikus užtikrina bet kokį kitą keitimąsi informacija ir pagalbos teikimą kitų valstybių narių ryšių palaikymo punktams.
2. Valstybės narės ne vėliau kaip 2015 m. gegužės 20 d. praneša Komisijai savo nacionalinio ryšių palaikymo punkto pavadinimą ir kontaktinę informaciją ir nedelsdamos informuoja apie visus šios informacijos pasikeitimus. Komisija parengia visų ryšių palaikymo punktų sąrašą ir jį perduoda valstybėms narėms.
18 straipsnis
Valstybių narių bendradarbiavimas
1. Tais atvejais, kai transporto priemonėje, kuri nėra registruota patikrinimą atliekančioje valstybėje narėje, nustatoma didelių arba pavojingų trūkumų arba trūkumų, dėl kurių apribojamas arba uždraudžiamas transporto priemonės naudojimas, ryšių palaikymo punktas praneša transporto priemonės registracijos valstybės narės ryšių palaikymo punktui patikrinimo rezultatus. Tame pranešime išdėstomi IV priede nustatyti patikrinimo kelyje ataskaitos elementai ir, pageidautina, kad jis būtų perduotas per Reglamento (EB) Nr. 1071/2009 16 straipsnyje nurodytą nacionalinį elektroninį registrą. Komisija pagal 23 straipsnio 2 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą patvirtina išsamias pranešimo registracijos valstybės narės ryšių palaikymo punktui apie didelių arba pavojingų trūkumų turinčias transporto priemones teikimo tvarkos taisykles.
2. Tais atvejais, kai transporto priemonėje nustatoma didelių arba pavojingų trūkumų, patikrinimą atlikusios valstybės narės ryšių palaikymo punktas gali per transporto priemonės registracijos valstybės narės ryšių palaikymo punktą paprašyti tos valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos imtis atitinkamų tolesnių veiksmų, pavyzdžiui, kaip numatyta 14 straipsnyje, reikalauti atlikti papildomą transporto priemonės techninę apžiūrą.
19 straipsnis
Koordinuoti techniniai patikrinimai kelyje
Valstybės kasmet reguliariai vykdo koordinuotus patikrinimus kelyje. Tuos veiksmus valstybės narės gali derinti su Direktyvos 2006/22/EB 5 straipsnyje numatytais veiksmais.
20 straipsnis
Informacijos teikimas Komisijai
1. Valstybės narės iki 2021 m. kovo 31 d., o po to - kas dvejus metus iki kiekvienų metų kovo 31 d., elektroninėmis priemonėmis pateikia per praėjusius dvejus kalendorinius metus sukauptus duomenis apie jų teritorijoje patikrintas transporto priemones. Tuose duomenyse nurodoma:
a)
patikrintų transporto priemonių skaičius;
b)
patikrintų transporto priemonių kategorija;
c)
kiekvienos patikrintos transporto priemonės registracijos valstybė;
d)
išsamesnių patikrinimų atveju - patikrinti komponentai ir reikalavimų neatitinkančios pozicijos pagal IV priedo 10 punktą.
Pirmoji ataskaita apima dvejų metų laikotarpį nuo 2019 m. sausio 1 d.
2. Komisija pagal 23 straipsnio 2 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą patvirtina išsamias taisykles dėl 1 dalyje nurodytų duomenų, kurie turi būti pateikti elektroninėmis priemonėmis, formato. Kol bus nustatytos tokios taisyklės, naudojama V priede nustatyta standartinė ataskaitos forma.
Komisija sukauptus duomenis pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai.
V SKYRIUS
DELEGUOTIEJI IR ĮGYVENDINIMO AKTAI
21 straipsnis
Deleguotieji aktai
Komisijai pagal 22 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus dėl:
-
atitinkamo 2 straipsnio 1 dalies ir IV priedo 6 punkto atnaujinimo, kad būtų atsižvelgiama į transporto priemonių kategorijų pakeitimus, susijusius su tame straipsnyje nurodytų teisės aktų pakeitimais, nekeičiant šios direktyvos taikymo srities,
-
II priedo 2 punkte nurodytų metodų atnaujinimo, jei esama veiksmingesnių ir efektyvesnių tikrinimo metodų, neplečiant tikrintinų pozicijų sąrašo,
-
II priedo 2 punkte pateikto tikrinimo pozicijų sąrašo, metodų, trūkumų priežasčių ir trūkumų vertinimo tuo atveju, jei keičiami privalomi reikalavimai, susiję su tipo patvirtinimu Sąjungos saugos ir aplinkosaugos teisės aktuose, pritaikymo gavus teigiamą susijusių sąnaudų ir naudos vertinimą.
22 straipsnis
Įgaliojimų delegavimas
1. Įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus Komisijai suteikiami šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis.
2. 21 straipsnyje nurodyti įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus Komisijai suteikiami penkerių metų laikotarpiui nuo 2014 m. gegužės 19 d. Likus ne mažiau kaip devyniems mėnesiams iki penkerių metų laikotarpio pabaigos Komisija parengia naudojimosi deleguotaisiais įgaliojimais ataskaitą. Įgaliojimai savaime pratęsiami tokios pačios trukmės laikotarpiams, išskyrus atvejus, kai Europos Parlamentas arba Taryba pareiškia prieštaravimų dėl tokio pratęsimo likus ne mažiau kaip trims mėnesiams iki kiekvieno laikotarpio pabaigos.
3. Europos Parlamentas arba Taryba gali bet kada atšaukti 21 straipsnyje nurodytus deleguotuosius įgaliojimus. Sprendimu dėl įgaliojimų atšaukimo nutraukiami tame sprendime nurodyti įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus. Sprendimas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje arba vėlesnę jame nurodytą dieną. Jis nedaro poveikio jau galiojančių deleguotųjų aktų galiojimui.
4. Apie priimtą deleguotąjį aktą Komisija nedelsdama vienu metu praneša Europos Parlamentui ir Tarybai.
5. Pagal 21 straipsnį priimtas deleguotasis aktas įsigalioja tik tuo atveju, jeigu per du mėnesius nuo pranešimo Europos Parlamentui ir Tarybai apie šį aktą dienos nei Europos Parlamentas, nei Taryba nepareiškia prieštaravimų arba jeigu dar nepasibaigus šiam laikotarpiui ir Europos Parlamentas, ir Taryba praneša Komisijai, kad prieštaravimų nereikš. Europos Parlamento arba Tarybos iniciatyva tas laikotarpis pratęsiamas dviem mėnesiais.
23 straipsnis
Komiteto procedūra
1. Komisijai padeda Techninės apžiūros komitetas, nurodytas Direktyvoje 2014/45/ES. Tas komitetas - tai komitetas, kaip nustatyta Reglamente (ES) Nr. 182/2011.
2. Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomas Reglamento (ES) Nr. 182/2011 5 straipsnis. Jei komitetas nuomonės nepateikia, Komisija įgyvendinimo akto projekto nepriima, ir taikoma Reglamento (ES) Nr. 182/2011 5 straipsnio 4 dalies trečia pastraipa.
VI SKYRIUS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
24 straipsnis
Ataskaitų teikimas
1. Komisija ne vėliau kaip 2016 m. gegužės 20 d. Europos Parlamentui ir Tarybai pateikia šios direktyvos įgyvendinimo ir poveikio ataskaitą. Ataskaitoje visų pirma išnagrinėjamas direktyvos poveikis didinant kelių eismo saugą ir galimo N1 ir O2 kategorijos transporto priemonių įtraukimo į šios direktyvos taikymo sritį išlaidas ir naudą.
2. Komisija ne vėliau kaip 2022 m. gegužės 20 d. Europos Parlamentui ir Tarybai pateikia šios direktyvos taikymo ir poveikio ataskaitą, kurioje aptaria rizikos įvertinimo sistemų veiksmingumą ir suderinimą, visų pirma nustatant įvairių atitinkamų įmonių tarpusavyje palyginamą rizikos profilį. Su ta ataskaita pateikiamas išsamus poveikio vertinimas, kuriame nagrinėjamos išlaidos ir nauda visoje Sąjungoje. Poveikio vertinimas pateikiamas Europos Parlamentui ir Tarybai ne vėliau kaip prieš šešis mėnesius iki bet kokio pasiūlymo dėl teisėkūros procedūra priimamo akto pateikimo, siekiant prireikus į šios direktyvos taikymo sritį įtraukti naujas transporto priemonių kategorijas, pateikimo.
25 straipsnis
Sankcijos
Valstybės narės nustato sankcijų, taikomų pažeidus šios direktyvos nuostatas, taisykles ir imasi visų būtinų priemonių užtikrinti, kad šios sankcijos būtų taikomos. Tos sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos, atgrasančios ir nediskriminacinės.
26 straipsnis
Perkėlimas į nacionalinę teisę
1. Valstybės narės ne vėliau kaip 2017 m. gegužės 20 d. priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad būtų laikomasi šios direktyvos. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų teisės aktų nuostatų tekstą.
Tas nuostatas jos taiko nuo 2018 m. gegužės 20 d.
Nuostatas dėl šios direktyvos 6 straipsnyje nurodytos rizikos įvertinimo sistemos jos taiko nuo 2019 m. gegužės 20 d.
Valstybės narės, priimdamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
27 straipsnis
Panaikinimas
Direktyva 2000/30/EB panaikinama nuo 2018 m. gegužės 20 d.
28 straipsnis
Įsigaliojimas ir taikymas
Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
29 straipsnis
Adresatai
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje 2014 m. balandžio 3 d.