NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 232/2014
ze dne 11. března 2014,
kterým se zřizuje evropský nástroj sousedství
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 209 odst. 1 a čl. 212 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Toto nařízení zřizuje evropský nástroj sousedství jako jeden z nástrojů přímo podporujících vnější politiky Evropské unie. Nahrazuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1638/2006 (4), jež pozbylo platnosti dne 31. prosince 2013.
(2)
Článek 8 Smlouvy o Evropské unii stanoví, že Unie má rozvíjet se zeměmi ve svém sousedství výsadní vztahy s cílem vytvořit prostor prosperity a dobrých sousedských vztahů, založený na hodnotách Unie a vyznačující se úzkými a mírovými vztahy spočívajícími na spolupráci.
(3)
V rámci evropské politiky sousedství nabízí Unie zemím v sousedství privilegovaný vztah na základě vzájemných závazků k vyznávání a podpoře hodnot demokracie a lidských práv, právního státu, řádné správy věcí veřejných, zásad tržní ekonomiky a udržitelného rozvoje podporujícího začlenění. Tato politika dále ve vhodných případech stanoví rámec pro větší mobilitu a intenzivnější mezilidské kontakty, zejména prostřednictvím dohod o zjednodušení vízového režimu a o zpětném přebírání osob a v jednotlivých případech prostřednictvím uvolnění vízové povinnosti.
(4)
Evropská politika sousedství od svého zavedení posílila vztahy s partnerskými zeměmi a přináší hmatatelný prospěch Unii i jejím partnerům, včetně zahájení regionálních iniciativ a podpory demokratizace evropského sousedství. Řada významných událostí v evropském sousedství vyvolala komplexní strategický přezkum evropské politiky sousedství v roce 2011. Revize obsahuje mimo jiné větší podporu partnerů, kteří jsou odhodláni budovat demokratickou společnost a provádět reformy, v souladu se pobídkovým přístupem (zásada „více za více“) a s principem vzájemné odpovědnosti, dále partnerství se společností a diferencovanější a individuální přístup k jednotlivým partnerským zemím. Toto nařízení by mělo stanovit jasné vazby mezi rámcem evropské politiky sousedství a podporou, která má být podle nástroje zavedeného tímto nařízením poskytována.
(5)
Toto nařízení by mělo podporovat provádění politických iniciativ, které přispívají k utváření evropské politiky sousedství: Východního partnerství mezi Unií a jejími východními sousedy, Partnerství pro demokracii a sdílenou prosperitu a Unie pro Středomoří v jižním sousedství. Všechny tyto iniciativy jsou strategicky důležité a představují stejně významné politické rámce pro prohlubování vztahů s partnerskými zeměmi i vztahů mezi nimi na základě zásady vzájemné odpovědnosti, společné odpovědnosti a závazků. Toto nařízení by mělo podporovat také uskutečňování regionální spolupráce v celém evropském sousedství, mimo jiné v rámci politiky Severní dimenze nebo černomořské synergie, a vnějších aspektů příslušných makroregionálních strategií, zejména pak v případě přeshraniční spolupráce.
(6)
Do plnění cílů tohoto nařízení by s ohledem na jejich významnou úlohu měli být vhodným způsobem zapojeni partneři při vnější činnosti, včetně organizací občanské společnosti a místních orgánů, pokud jde o přípravu podpory Unie a její poskytování a monitorování. Toto nařízení by mělo rovněž přispět k tomu, aby organizace občanské společnosti byly lépe schopny zajistit skutečnou odpovědnost domácích aktérů za své jednání i odpovědnost na místní úrovni a hrát úlohu plnohodnotných činitelů v demokratizačním procesu.
(7)
Toto nařízení uznává zvláštní postavení Ruské federace jako souseda Unie i jako strategického partnera v regionu.
(8)
Podpora podle tohoto nařízení i z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) by se měla poskytovat na programy přeshraniční spolupráce mezi členskými státy na jedné straně a partnerskými zeměmi nebo Ruskou federací na straně druhé („dalšími zeměmi účastnícími se přeshraniční spolupráce“), které jsou realizovány podél vnějších hranic Unie s cílem napomáhat jednak integrovanému a udržitelnému regionálnímu rozvoji a spolupráci mezi sousedními hraničními oblastmi, jednak harmonické územní integraci napříč Unií a se sousedními zeměmi. K zajištění účinného provádění přeshraniční spolupráce je ve vhodných případech důležité harmonizovat postupy s postupy v rámci evropské územní spolupráce.
(9)
Důležité je také podporovat a usnadňovat spolupráci mezi Unií, jejími partnery a dalšími zúčastněnými zeměmi k jejich vzájemnému prospěchu, především prostřednictvím co nejlepší a nejúčinnější koordinace poskytnutých zdrojů a sdružování příspěvků z vnitřních a vnějších nástrojů rozpočtu Unie, zejména pak ku prospěchu projektů přeshraniční spolupráce a regionální spolupráce, infrastrukturních projektů v zájmu Unie, které zahrnují země v sousedství, a jiných oblastí spolupráce.
(10)
Přeshraniční spolupráce by se měly moci účastnit také územní jednotky podél hranic, které náležejí zemím Evropského hospodářského prostoru (EHP), a příslušné územní jednotky příjemců uvedených v příloze I nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 231/2014 (5). Zapojení zemí EHP do programů přeshraniční spolupráce by se mělo i nadále zakládat na jejich vlastních zdrojích.
(11)
Očekává se, že členské státy, partnerské země a další země účastnící se přeshraniční a regionální spolupráce budou tuto spolupráci spolufinancovat. Země se tak budou s programy lépe ztotožňovat, zvýší se finanční zdroje dostupné pro programy a usnadní se zapojení místních zúčastněných stran.
(12)
Za účelem sjednocení terminologie používané v tomto nařízení s terminologií evropské územní spolupráce by se měly prováděcí dokumenty pro programy přeshraniční spolupráce nazývat společnými operačními programy.
(13)
Podpora, jež bude poskytována sousedním zemím v rámci vytyčeném evropskou politikou sousedství, by měla být v souladu s cíli a zásadami vnějších politik Unie, zejména její rozvojové politiky a společné zahraniční a bezpečnostní politiky Unie. Měla by být rovněž zajištěna soudržnost s vnějšími rozměry vnitřních politik a nástrojů Unie.
(14)
Unie by měla usilovat o co nejúčinnější využití dostupných zdrojů k optimalizaci dopadu své vnější činnosti. Toho by mělo být dosahováno soudržností a doplňkovostí nástrojů Unie pro vnější činnost, jakož i vytvářením synergie mezi evropským nástrojem sousedství, ostatními nástroji Unie pro financování vnější činnosti a dalšími politikami Unie. To by mělo dále vést ke vzájemnému posílení programů navržených na základě nástrojů pro financování vnější činnosti.
(15)
Z hlediska vztahů se středomořskými sousedy ze severní Afriky má význam společná strategie EU-Afrika.
(16)
Unie a její členské státy by měly zlepšit soudržnost, účinnost a doplňkovost svých politik spolupráce se sousedními zeměmi. Aby se zajistilo, že spolupráce Unie a spolupráce členských států se bude vzájemně doplňovat a posilovat, je vhodné zajistit společné programování, k němuž by se mělo přistupovat vždy, když to bude možné a relevantní. Přitom by měla být zajištěna náležitá spolupráce a koordinace s dalšími dárci mimo Unii.
(17)
Podpora Unie podle tohoto nařízení by měla být v zásadě v souladu s příslušnými státními či místními strategiemi a opatřeními partnerských zemí a případně i se strategiemi a opatřeními Ruské federace.
(18)
Komise by měla usilovat o to, aby se s dostupnými zdroji nakládalo co nejúčinněji, a to využíváním finančních nástrojů s pákovým efektem. Ten by se mohl zvýšit, pokud by se umožnilo jednorázově a opakovaně využívat prostředků investovaných a vytvořených finančními nástroji.
(19)
Jedním z největších problémů, kterým Unie čelí, je boj se změnou klimatu a v tomto ohledu jsou zapotřebí naléhavá opatření na mezinárodní úrovni. V souladu se záměrem formulovaným ve sdělení Komise ze dne 29. června 2011 nazvaným „Rozpočet - Evropa 2020“ zvýšit podíl prostředků, jež jsou v rozpočtu Unie vyhrazeny na výdaje související s klimatem, alespoň na 20 %, by toto nařízení mělo ke splnění tohoto cíle přispět.
(20)
K zabezpečení Unie v oblasti energetiky a zdrojů přispěje stabilní rámec spolupráce se sousedními zeměmi v této oblasti, který bude v souladu s pravidly Unie týkajícími se vnitřního trhu.
(21)
Průřezovými cíli všech opatření přijatých podle tohoto nařízení jsou rovnost žen a mužů, práva příslušníků menšin a boj proti diskriminaci a nerovnostem.
(22)
Unie je odhodlána podporovat ve vztazích se svými partnery z celého světa důstojnou práci a sociální spravedlnost, jakož i ratifikaci a skutečné provádění mezinárodně uznaných pracovních norem, včetně vymýcení dětské práce, a vícestranných dohod v oblasti životního prostředí.
(23)
Toto nařízení stanoví finanční krytí na celou dobu své použitelnosti, které představuje pro Evropský parlament a Radu hlavní referenční částku při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 17 interinstitucionální dohody ze dne 2. prosince 2013 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni, spolupráci v rozpočtových záležitostech a řádném finančním řízení (6).
(24)
Finanční zájmy Unie by měly být chráněny přiměřenými opatřeními v celém výdajovém cyklu, včetně prevence, odhalování a vyšetřování nesrovnalostí, vymáhání ztracených, neoprávněně vyplacených nebo nesprávně použitých finančních prostředků a případně ukládání sankcí. Tato opatření by měla být prováděna v souladu s platnými dohodami uzavřenými s mezinárodními organizacemi a třetími zeměmi.
(25)
Za účelem uzpůsobení podpory Unie podle tohoto nařízení by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o změny seznamu priorit podpory Unie podle tohoto nařízení a finančních přídělů podle druhu programu. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(26)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci.
(27)
Prováděcí pravomoci týkající se víceletých jednotných rámců podpory, jiných programových dokumentů a prováděcích pravidel obsahujících konkrétní ustanovení k provádění přeshraniční spolupráce by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (7).
(28)
Při přijímání těchto prováděcích aktů by se s ohledem na jejich povahu, zejména jejich politické zaměření a finanční dopady, měl v zásadě použít přezkumný postup, s výjimkou opatření malého finančního rozsahu.
(29)
Společná pravidla a postupy pro provádění nástrojů Unie pro financování vnější činnosti jsou stanoveny v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 236/2014 (8).
(30)
Organizaci a fungování Evropské služby pro vnější činnost stanoví rozhodnutí Rady 2010/427/EU (9).
(31)
V zemích evropského sousedství, kde je jedním z klíčových politických cílů sblížení s pravidly a standardy Unie, je Unie nejlépe schopna podporu podle tohoto nařízení poskytnout. Určitá specifická podpora může být poskytována pouze na úrovni Unie. K úspěšnému provedení reforem v zemích evropského sousedství a k prosazování všeobecně platných hodnot v evropském sousedství mohou přispět i zkušenosti členských států s transformací.
(32)
Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich, z důvodu jeho rozsahu a účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(33)
Je vhodné uvést dobu použitelnosti tohoto nařízení do souladu s dobou použitelnosti nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1311/2013 (10). Proto by se toto nařízení mělo použít od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2020,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
CÍLE A ZÁSADY
Článek 1
Obecný cíl a oblast působnosti
1. Tímto nařízením se zavádí evropský nástroj sousedství s cílem pokročit při vytváření prostoru společné prosperity a dobrých sousedských vztahů, jehož součástí bude Unie a země a území uvedené v příloze I (dále jen „partnerské země“), vytvořením zvláštních vztahů založených na spolupráci, míru a bezpečnosti, vzájemné odpovědnosti a společné oddanosti všeobecně platným hodnotám demokracie, právního státu a dodržování lidských práv v souladu se Smlouvou o Evropské unii.
2. Podpora Unie podle tohoto nařízení se využívá ku prospěchu partnerských zemí a oblastí zapojených do přeshraniční spolupráce. Může se rovněž využívat ke společnému prospěchu Unie a partnerských zemí.
3. Finanční podpora podle tohoto nařízení se může rovněž používat k tomu, aby se Ruské federaci umožnila účast v přeshraniční spolupráci, regionální spolupráci s účastí Unie a příslušných programech pro více zemí, včetně spolupráce v oblasti vzdělávání, zejména výměn studentů.
4. Unie prostřednictvím dialogu a spolupráce se třetími zeměmi a v souladu se zásadami mezinárodního práva podporuje, rozvíjí a upevňuje hodnoty svobody, demokracie, univerzálnosti a nedělitelnosti lidských práv a základních svobod a jejich dodržování, jakož i zásady rovnosti a právního státu, na nichž je založena. Financování podle tohoto nařízení musí být proto prováděno v souladu s uvedenými hodnotami a zásadami, jakož i se závazky Unie podle mezinárodního práva s přihlédnutím k příslušným politikám a postojům Unie.
Článek 2
Specifické cíle podpory Unie
1. Podpora Unie podle tohoto nařízení se zaměřuje na podporování posílené politické spolupráce, pevné a udržitelné demokracie, postupné hospodářské integrace a posíleného partnerství se společností mezi Unií a partnerskými zeměmi, zejména pak provádění dohod o partnerství a spolupráci, dohod o přidružení nebo jiných stávajících a budoucích dohod, jakož i společně sjednaných akčních plánů nebo rovnocenných dokumentů.
2. Podpora Unie podle tohoto nařízení se soustřeďuje zejména na:
a)
podporu lidských práv a základních svobod, právního státu, zásad rovnosti a boje proti všem formám diskriminace, na zavádění pevné a udržitelné demokracie, na podporu řádné správy věcí veřejných a boje proti korupci, na posilování institucionálních kapacit na všech úrovních a budování prosperující občanské společnosti včetně sociálních partnerů;
b)
dosažení postupné integrace do vnitřního trhu Unie a posílené odvětvové a meziodvětvové spolupráce, mimo jiné prostřednictvím sbližování a sjednocování právních a správních předpisů s předpisy Unie a dalšími příslušnými mezinárodními standardy, a lepšího přístupu na trh, mimo jiné prostřednictvím prohloubených a komplexních zón volného obchodu, souvisejícího budování institucí a investic, zejména do propojování;
c)
vytváření podmínek pro lepší organizaci legální migrace a podporu řádně řízené mobility osob, pro provádění stávajících nebo budoucích dohod uzavřených v souladu s globálním přístupem k migraci a mobilitě a pro podporu mezilidských kontaktů, zejména pokud jde o kulturní, vzdělávací, profesní či sportovní činnosti;
d)
podporu inteligentního, udržitelného a všestranného rozvoje podporujícího začlenění; snižování chudoby, mimo jiné prostřednictvím rozvoje soukromého sektoru, a snižování sociálního vyloučení; podporu budování kapacit v oblasti vědy, vzdělávání, především vysokoškolského, technologií, výzkumu a inovací; podporu vnitřní hospodářské, sociální a územní soudržnosti; podporu rozvoje venkova; podporu veřejného zdraví; a podporu ochrany životního prostředí, opatření v oblasti klimatu a odolnosti vůči pohromám;
e)
podporu budování důvěry, dobrých sousedských vztahů a dalších opatření všestranně přispívajících k bezpečnosti a předcházení konfliktům, včetně dlouhotrvajících, a jejich řešení;
f)
podporu spolupráce na úrovni subregionů, regionů a celého evropského sousedství a podporu přeshraniční spolupráce.
3. Dosahování specifických cílů uvedených v odstavcích 1 a 2 se měří především pomocí příslušných pravidelných zpráv Unie o provádění evropské politiky sousedství, v případě odst. 2 písm. a), d) a e) pomocí příslušných ukazatelů stanovených mezinárodními organizacemi a jinými významnými subjekty, v případě odst. 2 písm. b), c) a d) se posuzuje případně rozsah přejímání právního rámce Unie partnerskými zeměmi a v případě odst. 2 písm. c) a f) se zvažuje počet příslušných dohod a opatření v oblasti spolupráce.
Ukazatele používané k měření dosažení specifických cílů musí být předem vymezené, jasné, transparentní, případně určené jednotlivým zemím a měřitelné a patří mezi ně mimo jiné náležitě monitorované demokratické volby, dodržování lidských práv a základních svobod, nezávislé soudnictví, spolupráce ve věcech spravedlnosti, svobody a bezpečnosti, úroveň korupce, obchodní toky, rovnost žen a mužů a ukazatele umožňující měření vnitřních hospodářských rozdílů včetně míry zaměstnanosti.
4. Podporu Unie podle tohoto nařízení lze využívat i v jiných relevantních oblastech, je-li to v souladu s celkovými cíli evropské politiky sousedství.
Článek 3
Politický rámec
1. Zastřešující politický rámec tohoto nařízení pro programování a provádění podpory Unie podle tohoto nařízení vytvářejí, při respektování zásady vlastní odpovědnosti, dohody o partnerství a spolupráci, dohody o přidružení a jiné stávající nebo budoucí dohody o navázání vztahů s partnerskými zeměmi, příslušná sdělení Komise, závěry Evropské rady a závěry Rady, jakož i příslušná prohlášení z vrcholných schůzek nebo závěry ministerských zasedání s partnerskými zeměmi evropské politiky sousedství, mimo jiné v kontextu Východního partnerství a Unie pro Středomoří, a rovněž příslušná usnesení Evropského parlamentu.
2. Hlavním referenčním rámcem pro stanovení priorit pro podporu Unie podle tohoto nařízení a pro posuzování pokroku podle čl. 2 odst. 3 jsou akční plány nebo jiné rovnocenné společně dohodnuté dokumenty jako programy přidružení mezi partnerskými zeměmi a Unií na dvoustranném a mnohostranném základě, v příslušných případech rovněž v rámci Východního partnerství a jižního rozměru evropské politiky sousedství.
3. V případech, kdy žádné dohody uvedené v odstavci 1 mezi Unií a partnerskými zeměmi neexistují, lze podporu Unie podle tohoto nařízení poskytnout, pokud se ukáže, že je užitečná k naplňování cílů politiky Unie; tato podpora se pak programuje na základě těchto cílů s přihlédnutím k potřebám dotčené země.
Článek 4
Diferenciace, partnerství a spolufinancování
1. Podpora Unie podle tohoto nařízení poskytovaná jednotlivým partnerským zemím v souladu s čl. 6. odst. 1 písm. a) je založena na pobídkách, je diferencovaná co do formy a příslušných částek a bere v úvahu všechny níže uvedené prvky, jež u dané partnerské země zohledňují její:
a)
potřeby na základě ukazatelů, jako jsou například počet obyvatel a úroveň rozvoje;
b)
odhodlání naplňovat vzájemně dohodnuté cíle v oblasti politických, hospodářských a sociálních reforem a pokrok při jejich provádění;
c)
odhodlání vybudovat pevnou a udržitelnou demokracii a pokrok v tomto procesu;
d)
partnerství s Unií, včetně úrovně jejích ambicí pro toto partnerství;
e)
schopnost využívat podporu Unie podle tohoto nařízení a potenciální dopad této podpory.
Tato podpora se zohlední ve víceletých programových dokumentech uvedených v článku 7.
2. Po přijetí programových dokumentů uvedených v článku 7 a aniž jsou dotčeny ostatní prvky uvedené v odstavci 1 tohoto článku, se podíl dostupných zdrojů nabídnutých partnerským zemím upraví především s ohledem na jejich pokrok při budování a konsolidaci pevné a udržitelné demokracie a při naplňování dohodnutých cílů v oblasti politických, hospodářských a sociálních reforem v souladu s motivačním přístupem.
U zastřešujících programů pro více zemí se tento podíl stanoví s ohledem na pokrok, jehož partnerské země dosáhly při budování pevné a udržitelné demokracie, mimo jiné i s přihlédnutím k jejich pokroku při plnění dohodnutých cílů reforem, které k budování demokracie přispívají.
Pokrok partnerských zemí je pravidelně vyhodnocován, zejména prostřednictvím zpráv o pokroku v oblasti evropské politiky sousedství, které informují i o vývoji v porovnání s předchozími roky.
V případě závažných nebo přetrvávajících nedostatků je možné podporu znovu zvážit.
3. Motivační přístup se nevztahuje na podporu občanské společnosti, mezilidských kontaktů včetně spolupráce mezi místními orgány, podporu zlepšení situace v oblasti lidských práv nebo podpůrná opatření v souvislosti s krizí. Tuto podporu lze v případě závažných nebo přetrvávajících nedostatků zvýšit.
4. Motivační přístup podle tohoto nařízení je předmětem pravidelné výměny názorů v Evropském parlamentu a v Radě.
5. Podpora Unie podle tohoto nařízení se v zásadě stanovuje v partnerství s příjemci. V rámci tohoto partnerství jsou do přípravy, provádění a monitorování podpory Unie podle potřeby zapojeny tyto zúčastněné strany:
a)
státní a místní orgány a
b)
organizace občanské společnosti,
mimo jiné prostřednictvím konzultací a včasného přístupu k příslušným informacím, jež jim umožní plnit v tomto procesu smysluplnou úlohu.
6. Podporu Unie podle tohoto nařízení v zásadě spolufinancují partnerské země a jiné zúčastněné země z veřejných finančních prostředků, příspěvků příjemců nebo jiných zdrojů. Od požadavků na spolufinancování lze upustit v řádně odůvodněných případech a pokud je to nezbytné pro podporu rozvoje občanské společnosti a nestátních subjektů, zejména malých organizací občanské společnosti, aniž je tím dotčeno plnění ostatních podmínek stanovených v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 (11).
Článek 5
Soudržnost a koordinace dárců
1. Při provádění tohoto nařízení se zajistí soudržnost se všemi oblastmi vnější činnosti Unie, jakož i s dalšími příslušnými politikami Unie. Za tímto účelem musí být opatření financovaná podle tohoto nařízení, včetně opatření řízených Evropskou investiční bankou (EIB), založena na dokumentech týkajících se politiky spolupráce a popsaných v čl. 3 odst. 1 a 2 a také na konkrétních zájmech, politických prioritách a strategiích Unie. Tato opatření musí respektovat závazky vyplývající z mnohostranných dohod a mezinárodních úmluv, jichž jsou Unie a partnerské země stranami.
2. Unie, členské státy a EIB zajistí soudržnost mezi podporou poskytovanou podle tohoto nařízení a jinou podporou poskytovanou Unií, členskými státy a evropskými finančními institucemi.
3. Unie a členské státy koordinují své programy podpory, aby se zvýšila účinnost a efektivita poskytování podpory a politického dialogu a předešlo dvojímu financování, v souladu se zavedenými zásadami pro posilování operativní koordinace v oblasti vnější podpory a pro harmonizaci politik a postupů. Koordinace zahrnuje pravidelné konzultace a časté výměny příslušných informací v jednotlivých fázích cyklu podpory, zejména přímo na místě. Vždy, když je to možné a vhodné, provádí se společné programování. Pokud toho nelze dosáhnout, zváží se jiný postup, například delegovaná spolupráce nebo ujednání o přenosu, aby tak byla zajištěna co nejvyšší míra koordinace.
Komise informuje o společném programování s členskými státy ve zprávě uvedené v článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 a v případech, kdy společné programování nebylo zajištěno v plném rozsahu, připojí doporučení.
4. Unie ve spolupráci s členskými státy činí nezbytné kroky, včetně konzultací v počáteční fázi programového procesu, s cílem zajistit doplňkovost, řádnou koordinaci a spolupráci s mnohostrannými a regionálními organizacemi a subjekty, včetně evropských finančních institucí, mezinárodních finančních institucí, agentur, fondů a programů OSN, soukromých a politických nadací a dárců mimo Unii.
5. Dokumenty uvedené v čl. 7 odst. 2 a 3 rovněž v co nejvyšší míře informují o činnostech jiných dárců v Unii.
HLAVA II
ORIENTAČNÍ PROGRAMOVÁNÍ A PŘIDĚLOVÁNÍ PROSTŘEDKŮ
Článek 6
Druhy programů
1. Podpora Unie podle tohoto nařízení se programuje prostřednictvím:
a)
dvoustranných programů týkajících se podpory Unie jedné partnerské zemi;
b)
programů pro více zemí zaměřených na problémy, jež jsou společné všem nebo několika partnerským zemím, a to na základě priorit Východního partnerství a jižního rozměru evropské politiky sousedství a s přihlédnutím k činnostem prováděným v kontextu Unie pro Středomoří, a na regionální a subregionální spolupráci, především mezi dvěma nebo více partnerskými zeměmi, mimo jiné i v rámci Severní dimenze a černomořské synergie. V souladu s čl. 1 odst. 3 může být zapojena i Ruská federace;
c)
programů přeshraniční spolupráce zaměřených na spolupráci mezi jedním či více členskými státy na jedné straně a jednou či více partnerskými zeměmi nebo Ruskou federací (dále jen „další země účastnící se přeshraniční spolupráce“) na straně druhé, která probíhá podél sdílené části vnější hranice Unie.
2. Priority pro podporu Unie podle tohoto nařízení jsou uvedeny v příloze II.
3. Podpora Unie podle tohoto nařízení se provádí v souladu s nařízením (EU) č. 236/2014 a v případě programů uvedených v čl. 6 odst. 1 písm. c) tohoto nařízení rovněž v souladu s prováděcími pravidly obsahujícími specifická ustanovení o provádění přeshraniční spolupráce uvedené v článku 12 tohoto nařízení.
Článek 7
Programování a orientační přidělování prostředků na orientační programy pro jednotlivé země a pro více zemí
1. Orientační finanční příděly na programy pro jednotlivé země se určí na základě kritérií stanovených v čl. 4 odst. 1.
2. Pro země, pro něž existují dokumenty uvedené v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení, se přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 přijme komplexní víceletý jednotný rámec podpory. Tento rámec:
a)
posoudí pokrok, jehož bylo dosaženo ve vztahu k politickému rámci, a plnění dříve dohodnutých cílů a zhodnotí situaci, pokud jde o vztahy mezi Unií a dotyčnou partnerskou zemí, včetně míry ambicí partnerství této země s Unií;
b)
stanoví cíle a priority pro podporu Unie, vybrané převážně z cílů a priorit stanovených v dokumentech uvedených v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení a ve strategiích či plánech partnerských zemí, jsou-li tyto strategie nebo plány v souladu s celkovým politickým rámcem a z pravidelného hodnocení Unie u nich vyplynulo, že podporu potřebují;
c)
uvede očekávané výsledky a
d)
stanoví orientační výši financování rozčleněného podle priorit.
Orientační finanční příděly pro každý jednotný rámec podpory se uvádějí formou rozpětí maximálně ve výši 20 % těchto přídělů.
Doba platnosti jednotného rámce podpory v zásadě odpovídá době platnosti příslušného dokumentu uvedeného v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení.
3. Pro země, pro něž dokumenty uvedené v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení neexistují, se přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 přijme komplexní programový dokument včetně strategie a víceletého orientačního programu. Tento dokument:
a)
vymezí strategii pro reakci Unie na základě rozboru situace v dotyčné zemi, jejích vztahů s Unií a strategií či plánů partnerských zemí, jsou-li tyto strategie nebo plány v souladu s celkovým politickým rámcem;
b)
stanoví cíle a priority pro podporu Unie;
c)
uvede očekávané výsledky a
d)
stanoví orientační výši financování rozčleněného podle priorit.
Související orientační finanční příděly se uvádějí formou rozpětí maximálně ve výši 20 % těchto přídělů. Programový dokument platí pro odpovídající víceleté období.
4. U programů pro více zemí se přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 přijme komplexní programový dokument včetně strategie a víceletého orientačního programu. Tento dokument:
a)
vymezí cíle a priority pro podporu Unie v daném regionu či subregionu a zohlední případné priority, o nichž bylo rozhodnuto v rámci Východního partnerství nebo Unie pro Středomoří;
b)
uvede očekávané výsledky a
c)
stanoví orientační výši financování rozčleněného podle priorit.
Orientační finanční příděly na programy pro více zemí se určí na základě transparentních a objektivních kritérií.
Programový dokument platí pro odpovídající víceleté období.
5. Dokumenty jednotného rámce podpory se v případě potřeby přezkoumají, mimo jiné s ohledem na příslušné pravidelné zprávy Unie a s přihlédnutím k činnosti společných subjektů zřízených podle dohod s partnerskými zeměmi, a mohou být revidovány přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Programové dokumenty uvedené v odstavcích 3 a 4 tohoto článku se přezkoumají v polovině období nebo vždy v případě potřeby a mohou být revidovány týmž postupem.
6. Pro snadnější uplatňování motivačního přístupu uvedeného v čl. 4 odst. 2 se prostředky ve výši přibližně 10 % finančního krytí stanoveného v čl. 17 odst. 1, které doplní finanční příděly pro jednotlivé země uvedené v čl. 7 odst. 2 a 3, přidělí na zastřešující programy pro více zemí. V příslušných rozhodnutích Komise o zřízení těchto zastřešujících programů se přesně stanoví země, které mohou tyto příděly obdržet, přičemž o skutečných přídělech se rozhodne na základě pokroku při budování pevné a udržitelné demokracie a při naplňování dohodnutých cílů reforem, které k dosažení tohoto cíle přispívají.
7. Je-li-to zapotřebí k účinnějšímu provádění opatření ke společnému prospěchu Unie i partnerských zemí v oblastech, jako je nadnárodní spolupráce a propojování, lze financování podle tohoto nařízení sloučit s financováním, na které se vztahují jiná příslušná nařízení Unie zřizující finanční nástroje. V takovém případě Komise rozhodne, který soubor pravidel se má jako jediný použít k provádění.
8. Do programového procesu jsou zapojeny členské státy v souladu s čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Obzvláště úzce se zapojí ty členské státy a jiní dárci, kteří se zavázali, že budou svou podporu programovat společně s Unií. V programových dokumentech může být také případně stanoven jejich příspěvek.
9. Pokud se členské státy a jiní dárci zavázali ke společnému programování své podpory, mohou být jednotný rámec podpory a programové dokumenty uvedené v odstavcích 3 a 4 nahrazeny společným víceletým programovým dokumentem, který musí splňovat požadavky stanovené v uvedených odstavcích.
10. V případě krizí či ohrožení demokracie, právního státu nebo lidských práv a základních svobod nebo v případě přírodních či člověkem způsobených katastrof mohou být programové dokumenty podrobeny přezkumu ad hoc. Tento nouzový přezkum zajistí zachování soudržnosti mezi politikami Unie, podporou Unie poskytovanou podle tohoto nařízení a podporou poskytovanou podle jiných nástrojů Unie pro financování vnější činnosti. Nouzový přezkum může vést k přijetí revidovaných programových dokumentů. V takovém případě Komise zašle revidované programové dokumenty do jednoho měsíce od jejich přijetí pro informaci Evropskému parlamentu a Radě.
11. Při veškerém programování nebo přezkumech programů probíhajících po zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období uvedené v článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 (dále jen „zpráva o přezkumu v polovině období“) se zohlední její výsledky, zjištění a závěry.
HLAVA III
PŘESHRANIČNÍ SPOLUPRÁCE
Článek 8
Zeměpisná způsobilost
1. Programy přeshraniční spolupráce uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. c) lze zavést:
a)
pro pozemní hranice v územních jednotkách odpovídajících úrovni 3 v klasifikaci územních statistických jednotek (NUTS) nebo rovnocenné úrovni podél pozemních hranic mezi členskými státy a dalšími zeměmi účastnícími se přeshraniční spolupráce, aniž jsou dotčeny případné úpravy nutné pro zajištění soudržnosti a návaznosti opatření v oblasti spolupráce a v souladu s čl. 9 odst. 4;
b)
pro námořní hranice v územních jednotkách odpovídajících úrovni NUTS 3 nebo rovnocenné úrovni podél námořních hranic mezi členskými státy a dalšími zeměmi účastnícími se přeshraniční spolupráce, pokud jsou od sebe vzdálené nejvíce 150 km, aniž jsou dotčeny případné úpravy nutné pro zajištění soudržnosti a návaznosti opatření v oblasti spolupráce;
c)
v přímořských oblastech v pobřežních územních jednotkách odpovídajících úrovni NUTS 2 nebo rovnocenné úrovni, jež leží u moře společného členským státům a dalším zemím účastnícím se přeshraniční spolupráce.
2. V zájmu zajištění návaznosti stávajících režimů spolupráce a v jiných odůvodněných případech a s cílem přispět k cílům programu lze povolit, aby se přeshraniční spolupráce účastnily i územní jednotky, jež přiléhají k jednotkám uvedeným v odstavci 1. Podmínky, za nichž se tyto přilehlé územní jednotky mohou spolupráce účastnit, se stanoví ve společných operačních programech.
3. V řádně odůvodněných případech se do přeshraniční spolupráce mohou zapojit i významná společenská, hospodářská či kulturní střediska v členských státech nebo v dalších zemích účastnících se přeshraniční spolupráce, která ke způsobilým územním jednotkám nepřiléhají, pokud jejich účast přispěje k cílům stanoveným v programovém dokumentu. Podmínky, za nichž se tato střediska mohou spolupráce účastnit, se stanoví ve společných operačních programech.
4. Při zavádění programů podle odst. 1 písm. b) může Komise po dohodě s účastníky navrhnout, aby se zeměpisná způsobilost rozšířila na celou územní jednotku úrovně NUTS 2, na jejímž území se nachází územní jednotka úrovně NUTS 3.
5. Při přeshraniční spolupráci se usiluje o soudržnost s cíli stávajících a budoucích makroregionálních strategií.
Článek 9
Programování a přidělování prostředků na přeshraniční spolupráci
1. Připraví se programový dokument, jehož účelem je vymezit:
a)
strategické cíle, které má přeshraniční spolupráce sledovat, a priority a očekávané výsledky této spolupráce;
b)
seznam společných operačních programů, které budou zavedeny;
c)
orientační rozčlenění zdrojů mezi programy týkající se pozemních a námořních hranic uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) a programy pro přímořské oblasti uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. c);
d)
orientační víceleté příděly pro jednotlivé společné operační programy;
e)
územní jednotky, jež jsou způsobilé k účasti v jednotlivých společných operačních programech, a územní jednotky a střediska uvedené v čl. 8 odst. 2, 3 a 4;
f)
orientační příděl určený na podporu horizontálních opatření k budování kapacit, popřípadě na podporu vytváření sítí a výměny zkušeností mezi programy;
g)
příspěvky do nadnárodních programů zřízených podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1299/2013 (12), na nichž se podílejí partnerské země nebo Ruská federace.
Programový dokument se vztahuje na období sedmi let a Komise ho přijme přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Přezkoumá se v polovině období nebo vždy v případě potřeby a může být revidován týmž postupem.
2. Společné operační programy jsou spolufinancovány z EFRR. Celková výše příspěvku z EFRR se určí podle čl. 4 odst. 4 nařízení (EU) č. 1299/2013. Použití tohoto příspěvku se řídí tímto nařízením.
3. Společné operační programy mohou být používány ke spolufinancování z nástroje předvstupní pomoci (NPP II), zřízeného nařízením (EU) č. 236/2014, pokud se jich účastní příjemci uvedení v příloze I uvedeného nařízení. Použití tohoto spolufinancování se řídí tímto nařízením.
4. Orientační příděly finančních prostředků na společné operační programy jsou založeny na objektivních kritériích, zejména počtu obyvatel ve způsobilých územních jednotkách vymezených v čl. 8 odst. 1 písm. a), b) a c). Při určování orientačních přídělů je možné provést úpravy, aby se zohlednila potřeba vyváženosti mezi příspěvky z EFRR a příspěvky poskytovanými podle tohoto nařízení, jakož i další faktory ovlivňující intenzitu spolupráce, jako jsou zvláštní rysy hraničních oblastí a jejich schopnost, pokud jde o správu a schopnost využití podpory Unie.
Článek 10
Společné operační programy
1. Přeshraniční spolupráce se provádí prostřednictvím víceletých společných operačních programů, které se týkají spolupráce na jedné či více hranicích a zahrnují víceletá opatření, která jsou zaměřena na jednotný soubor priorit a mohou se provádět za podpory Unie. Společné operační programy vycházejí z programového dokumentu uvedeného v čl. 9 odst. 1. Jejich součástí je souhrnný popis řídicích a kontrolních systémů, který se týká prvků uvedených v čl. 11 odst. 2 a v čl. 12 odst. 2.
2. Společné operační programy pro pozemní a námořní hranice se stanoví pro každou hranici na vhodné územní úrovni a zahrnují způsobilé územní jednotky náležející jednomu nebo více členským státům a jedné nebo více z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce.
3. Společné operační programy v přímořských oblastech jsou mnohostranné, zavádějí se na vhodné územní úrovni a zahrnují způsobilé územní jednotky, které leží u moře společného několika zúčastněným zemím, mezi nimi nejméně jednomu členskému státu a jedné další zemi účastnící se přeshraniční spolupráce. Mohou zahrnovat dvojstranné činnosti podporující spolupráci mezi jedním členským státem a jednou z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce.
4. Zúčastněné země do jednoho roku od schválení programového dokumentu uvedeného v čl. 9 odst. 1 a po přijetí prováděcích pravidel obsahujících specifická ustanovení o provádění přeshraniční spolupráce společně předloží Komisi návrhy společných operačních programů. Komise ve lhůtě stanovené v prováděcích pravidlech přijme každý společný operační program po posouzení jeho souladu s tímto nařízením, programovým dokumentem a prováděcími pravidly. Komise společné operační programy do jednoho měsíce od jejich přijetí předloží pro informaci Evropskému parlamentu a členským státům.
5. Oblasti jiných zemí, než jsou členské státy nebo další země účastnící se přeshraniční spolupráce, které přiléhají ke způsobilým oblastem vymezeným v čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) nebo leží při společném moři, kde se zavádí společný operační program, mohou být do společného operačního programu zahrnuty a přijímat podporu Unie podle tohoto nařízení za podmínek stanovených v programovém dokumentu uvedeném v čl. 9 odst. 1.
6. Komise a zúčastněné země přijmou vhodná opatření, aby zajistily, aby se programy přeshraniční spolupráce, zejména programy pro přímořské oblasti, zavedené podle tohoto nařízení a programy nadnárodní spolupráce zavedené podle nařízení (EU) č. 1299/2013, jež mají částečně shodnou zeměpisnou působnost, plně doplňovaly a vzájemně posilovaly.
7. Společné operační programy mohou být z podnětu zúčastněných zemí nebo Komise revidovány například z důvodu:
a)
změn v prioritách spolupráce nebo socioekonomického vývoje,
b)
výsledků v provádění dotčených opatření a výsledků monitorovacího a hodnotícího procesu,
c)
potřeby upravit částky dostupných finančních prostředků a přerozdělit zdroje.
8. Do konce kalendářního roku následujícího po roce, v němž byly společné operační programy přijaty, uzavře Komise s dalšími zeměmi účastnícími se přeshraniční spolupráce dohodu o financování. Tato dohoda musí obsahovat právní ustanovení nezbytná pro provádění společných operačních programů a mohou ji spolupodepsat i ostatní zúčastněné země a řídící orgán uvedený v čl. 12 odst. 2 písm. c) nebo hostitelská země, v níž má řídící orgán sídlo.
V případě potřeby uzavřou zúčastněné země a řídící orgán dohodu, například ve formě memoranda o porozumění, v níž stanoví dotčeným zemím konkrétní finanční povinnosti a způsoby provádění programu, včetně jejich řídicích a správních úkolů a odpovědnosti.
9. Společný operační program týkající se více než jedné z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce se zavede tehdy, pokud alespoň jedna z těchto zemí podepíše dohodu o financování. Další země účastnící se přeshraniční spolupráce, na které se zavedený program vztahuje, se mohou k programu kdykoli připojit tím, že podepíší dohodu o financování.
10. Jestliže se zúčastněná země rozhodne společný operační program spolufinancovat, v tomto programu se jasně stanoví postupy a nezbytné ochranné mechanismy týkající se auditu, poskytování, využívání a monitorování tohoto spolufinancování. Související dohodu o financování podepíšou všechny zúčastněné země a řídící orgán společného operačního programu nebo hostitelská země, v níž má řídící orgán sídlo.
11. Společné operační programy mohou rovněž stanovit finanční příspěvek z nástrojů a do finančních nástrojů, který by mohl být s výhradou pravidel platných pro tyto nástroje kombinován s granty, pokud se tím přispěje k dosažení priorit těchto programů.
12. Podle zásady partnerství zúčastněné země a případně i jejich místní orgány vyberou společně pro podporu Unie činnosti, jež jsou v souladu s prioritami a opatřeními společného operačního programu.
13. Ve zvláštních a řádně odůvodněných případech, kdy
a)
společný operační program není možné předložit v důsledku problémů vzniklých ve vztazích mezi zúčastněnými zeměmi nebo mezi Unií a některou z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce;
b)
společný operační program není možné provádět v důsledku problémů vzniklých ve vztazích mezi zúčastněnými zeměmi;
c)
zúčastněné země nepředloží společný operační program Komisi do 30. června 2017; nebo
d)
žádná z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce a uvedených v programu nepodepíše do konce roku následujícího po přijetí programu příslušnou dohodu o financování,
učiní Komise po konzultacích s dotčeným členským státem nebo státy kroky nezbytné k tomu, aby mohl tento dotčený členský stát nebo státy využít příspěvku z EFRR na společný operační program podle čl. 4 odst. 7 a 8 nařízení (EU) č. 1299/2013.
14. Rozpočtové závazky na činnosti nebo programy v rámci přeshraniční spolupráce, které trvají déle než jeden rozpočtový rok, mohou být rozděleny na roční splátky v průběhu několika let.
Článek 11
Řízení společných operačních programů
1. Společné operační programy se obvykle provádějí ve sdíleném řízení s členskými státy. Zúčastněné země však mohou navrhnout provádění v nepřímém řízení subjektem uvedeným v nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 v souladu s prováděcími pravidly uvedenými v čl. 12 odst. 2 tohoto nařízení.
2. Komise se na základě dostupných informací ujistí, že daný členský stát v případě sdíleného řízení nebo další země účastnící se přeshraniční spolupráce nebo mezinárodní organizace v případě nepřímého řízení zavedly a provozují systémy řízení a kontroly, které jsou v souladu s nařízením (EU, Euratom) č. 966/2012, tímto nařízením a prováděcími pravidly k němu uvedenými v čl. 12 odst. 2 tohoto nařízení.
Dotčené členské státy, další země účastnící se přeshraniční spolupráce a mezinárodní organizace zajistí účinné fungování svých systémů řízení a kontroly, legalitu a správnost uskutečněných operací a dodržování zásady řádného finančního řízení. Odpovídají za řízení a kontrolu programů.
Komise může vyžadovat, aby daný členský stát nebo další země účastnící se přeshraniční spolupráce nebo mezinárodní organizace prošetřovaly stížnosti podané Komisi v souvislosti s výběrem či prováděním operací podporovaných podle této hlavy nebo v souvislosti s fungováním systému řízení a kontroly.
3. Aby se mohlo odpovídajícím způsobem připravit provádění společných operačních programů, jsou výdaje vynaložené po předložení těchto programů Komisi způsobilé ode dne 1. ledna 2014.
4. Je-li způsobilost omezena v souladu s čl. 8 odst. 7 nařízení (EU) č. 236/2014, je subjekt uvedený v odstavci 1 tohoto článku, který může vydávat výzvy k předkládání návrhů a nabídek, v souladu s čl. 8 odst. 2 a čl. 9 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 oprávněn přijímat žadatele a uchazeče z nezpůsobilých zemí jakožto způsobilé uchazeče nebo přijímat zboží nezpůsobilého původu.
Článek 12
Prováděcí pravidla pro přeshraniční spolupráci
1. Prováděcí pravidla, jež stanoví konkrétní ustanovení k provedení této hlavy, se přijmou přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014.
2. Prováděcí pravidla zahrnují podrobná ustanovení týkající se mimo jiné těchto otázek:
a)
míry a způsobů spolufinancování;
b)
obsahu, přípravy, změn a uzavírání společných operačních programů;
c)
úlohy a funkce struktur programu, například společného monitorovacího výboru, řídícího orgánu a jeho společného technického sekretariátu včetně jejich postavení, účinné identifikace, odpovědnosti a povinností, popisu systémů řízení a kontroly a podmínek upravujících technické a finanční řízení podpory Unie včetně způsobilosti výdajů;
d)
postupů pro zpětné získání prostředků ve všech zúčastněných zemích;
e)
monitorování a hodnocení;
f)
propagačních a informačních činností;
g)
sdíleného a nepřímého řízení podle čl. 6 odst. 2 nařízení (EU) č. 236/2014.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 13
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 14 měnící přílohu II. Komise zejména do 31. března 2018 přijme akt v přenesené pravomoci, kterým se příloha II mění v návaznosti na zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období a na základě doporučení v ní obsažených.
Článek 14
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 13 je svěřena Komisi do 31. prosince 2020.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 13 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 13 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 15
Výbor
Komisi je nápomocen Výbor pro evropský nástroj sousedství. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 16
Účast třetích zemí, na které se nevztahuje článek 1
1. V řádně odůvodněných případech a k zajištění soudržnosti a účinnosti financování Unie nebo na podporu regionální či nadregionální spolupráce může Komise v souladu s článkem 2 nařízení (EU) č. 236/2014 v jednotlivých případech rozhodnout o rozšíření způsobilosti určitých opatření na země, území a oblasti, jež by jinak nebyly pro financování způsobilé.
Do postupů provádějících taková opatření se bez ohledu na čl. 8 odst. 1 nařízení (EU) č. 236/2014 mohou zapojit fyzické a právnické osoby z dotyčných zemí, území a oblastí.
2. Možnosti uvedené v odstavci 1 tohoto článku mohou být stanoveny v programových dokumentech uvedených v článku 7.
Článek 17
Finanční krytí
1. Finanční krytí pro provádění tohoto nařízení na období 2014-2020 činí 15 432 634 000 EUR v běžných cenách. Až 5 % z finančního krytí se přidělí na programy přeshraniční spolupráce uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. c).
2. Roční rozpočtové prostředky schvaluje Evropský parlament a Rada v mezích víceletého finančního rámce.
3. V souladu s čl. 18 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1288/2013 (13) se z různých nástrojů pro financování vnější činnosti, totiž nástroje pro rozvojovou spolupráci, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 233/2014 (14), evropského nástroje sousedství, nástroje předvstupní pomoci (NPP II), zřízeného nařízením (EU) č. 231/2014, a nástroje partnerství, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 234/2014 (15), přiděluje orientační částka ve výši 1 680 000 000 EUR na opatření v oblasti mobility ve vzdělávání do partnerských zemí nebo z partnerských zemí ve smyslu nařízení (EU) č. 1288/2013 a na spolupráci a politický dialog s orgány, institucemi a organizacemi z těchto zemí. Použití těchto finančních prostředků se řídí nařízením (EU) č. 1288/2013.
Finanční prostředky se poskytnou ve dvou víceletých přídělech, z nichž první se bude vztahovat na první čtyři roky, druhý pak na tři zbývající roky. S přidělením těchto finančních prostředků počítá programování stanovené v tomto nařízení v souladu se zjištěnými potřebami a prioritami dotčených zemí. V případě závažných nepředvídaných okolností nebo významných politických změn mohou být tyto příděly přehodnoceny v souladu s prioritami vnější činnosti Unie.
Článek 18
Evropská služba pro vnější činnost
Toto nařízení se uplatňuje v souladu s rozhodnutím 2010/427/EU.
Článek 19
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2014 do dne 31. prosince 2020.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 11. března 2014.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 232/2014
2014 m. kovo 11 d.
kuriuo sukuriama Europos kaimynystės priemonė
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 209 straipsnio 1 dalį ir 212 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę (2),
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (3),
kadangi:
(1)
šiuo reglamentu sukuriama Europos kaimynystės priemonė, kaip viena iš priemonių, kuriomis tiesiogiai remiama Europos Sąjungos išorės politika. Juo pakeičiamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1638/2006 (4), kurio galiojimas baigėsi 2013 m. gruodžio 31 d.;
(2)
Europos Sąjungos sutarties (toliau - ES sutartis) 8 straipsnyje numatyta, kad Sąjunga plėtoja ypatingus santykius su kaimyninėmis šalimis siekdama sukurti Sąjungos vertybėmis grindžiamą gerovės ir geros kaimynystės erdvę, kuriai būdingi artimi ir taikūs bendradarbiavimo santykiai;
(3)
pagal Europos kaimynystės politiką (EKP) Sąjunga Europos kaimynystėje dalyvaujančioms šalims siūlo privilegijuotus santykius, grindžiamus abipusiu įsipareigojimu laikytis demokratijos vertybių ir žmogaus teisių, teisinės valstybės, gero valdymo, rinkos ekonomikos principų ir tvaraus bei integracinio vystymosi principų bei visa tai propaguoti. Joje taip pat nustatyta atitinkamais atvejais taikytina sistema, skirta didesniam judumui ir glaudesniems žmonių tarpusavio ryšiams užtikrinti, visų pirma sudarant vizų režimo supaprastinimo bei readmisijos susitarimus ir, kiekvienu atveju atskirai, liberalizuojant vizų režimą;
(4)
nuo tada, kai buvo pradėta įgyvendinti, EKP padėjo sustiprinti santykius su šalimis partnerėmis ir duoti apčiuopiamos naudos tiek Sąjungai, tiek jos partnerėms, be kita ko, pradėtos įgyvendinti regioninės iniciatyvos ir teikiama parama demokratizacijos procesui Europos kaimynystės priemonėje dalyvaujančiose šalyse. Europos kaimynystės priemonėje dalyvaujančiose šalyse įvyko nemažai esminių pokyčių, kurie paskatino 2011 m. atlikti visapusišką strateginę peržiūrą. Toje peržiūroje, inter alia, numatoma didesnė parama partnerėms, kurios įsipareigojo kurti demokratinę visuomenę ir vykdyti reformas laikantis paskatomis grindžiamo požiūrio „daugiau paramos už didesnę pažangą“ bei tarpusavio atskaitomybės principo, taip pat numatoma partnerystė su visuomene ir labiau diferencijuotas atskiroms šalims partnerėms konkrečiai pritaikytas požiūris. Šiuo reglamentu turėtų būti nustatytos aiškios EKP sistemos ir paramos, kuri turi būti teikiama pagal šį reglamentą, sąsajos;
(5)
šiuo reglamentu turėtų būti remiamas politinių iniciatyvų, kurios padėjo formuoti EKP, Rytų partnerystės, t. y. Sąjungos ir jos rytinių kaimynių, Partnerystės siekiant demokratijos ir bendros gerovės bei Viduržemio jūros šalių sąjungos pietinėse kaimyninėse šalyse, įgyvendinimas. Visos tos iniciatyvos yra strategiškai svarbios ir jomis sukuriamas vienodos reikšmės politinis pagrindas, kuriuo remiantis galima plėtoti tarpusavio atskaitomybės, bendrų įsipareigojimų ir atsakomybės principais grindžiamus santykius su šalimis partnerėmis ir jų tarpusavio santykius. Šiuo reglamentu taip pat turėtų būti remiamas regionų bendradarbiavimo įgyvendinimas visoje Europos kaimynystėje, inter alia, pagal Šiaurės dimensijos politiką arba Juodosios jūros sinergiją, taip pat, visų pirma tarpvalstybinio bendradarbiavimo atveju, atitinkamų makroregioninių strategijų išoriniai aspektai;
(6)
šio reglamento tikslų turėtų būti siekiama Sąjungos paramos rengimo, įgyvendinimo ir stebėsenos procese tinkamai dalyvaujant išorės veiksmų partneriams, įskaitant pilietinės visuomenės organizacijas ir vietos valdžios institucijas, atsižvelgiant į jų vaidmenų svarbą. Šiuo reglamentu taip pat turėtų būti remiamas pilietinės visuomenės organizacijų gebėjimų stiprinimas, kad būtų užtikrinta veiksminga viešojo sektoriaus atskaitomybė bei vietos savarankiškumas ir kad jos atliktų visavertį vaidmenį demokratizacijos procese;
(7)
šiuo reglamentu pripažįstamas ypatingas Rusijos Federacijos - kaip Sąjungos kaimynės ir kaip strateginės regiono partnerės - statusas;
(8)
parama tiek pagal šį reglamentą, tiek iš Europos regioninės plėtros fondo (ERPF) turėtų būti teikiama tarpvalstybinio bendradarbiavimo programoms, kurias prie Sąjungos išorės sienų vykdo valstybės narės su šalimis partnerėmis ir (arba) Rusijos Federacija (toliau - kitos tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančios šalys), siekiant remti integruotą ir tvarią kaimyninių pasienio teritorijų regioninę plėtrą bei bendradarbiavimą ir sklandžią teritorinę integraciją visoje Sąjungoje bei su kaimyninėmis šalimis. Siekiant užtikrinti veiksmingą tarpvalstybinio bendradarbiavimo įgyvendinimą svarbu, kad, kai taikytina, procedūros būtų suderintos su procedūromis, taikomomis Europos teritoriniam bendradarbiavimui;
(9)
be to, svarbu skatinti Sąjungos ir jos partnerių bei kitų dalyvaujančių šalių bendradarbiavimą ir sudaryti jam palankesnes sąlygas bendram jų labui, visų pirma vykdant geriausią ir veiksmingiausią suteiktų išteklių koordinavimą, taip pat telkiant įnašus pagal Sąjungos biudžeto vidaus ir išorės priemones, visų pirma siekiant, kad tai suteiktų naudos tarpvalstybinio ir regioninio bendradarbiavimo projektams, Sąjungos interesus atitinkantiems infrastruktūros projektams, kurie apima kaimynines šalis, ir kitoms bendradarbiavimo sritims;
(10)
teritoriniai vienetai prie sienų, priklausančių Europos ekonominės erdvės (EEE) šalims, ir atitinkami teritoriniai vienetai, esantys Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 231/2014 (5) I priede išvardytų paramos gavėjų teritorijoje, taip pat turėtų turėti galimybę dalyvauti tarpvalstybiniame bendradarbiavime. EEE šalių dalyvavimas tarpvalstybinio bendradarbiavimo programose toliau turėtų būti grindžiamas jų nuosavais ištekliais;
(11)
tikimasi, kad valstybės narės, šalys partnerės ir kitos tarpvalstybiniame ir regioniniame bendradarbiavime dalyvaujančios šalys teiks bendrą finansavimą. Taip bus stiprinamas šalių savarankiškumas, didinami programų finansiniai ištekliai ir sudaromos palankesnės sąlygos vietos suinteresuotiesiems subjektams dalyvauti;
(12)
siekiant suderinti šiame reglamente vartojamą terminiją su Europos teritorinio bendradarbiavimo srities terminija, tarpvalstybinio bendradarbiavimo programų įgyvendinimo dokumentai turėtų būti vadinami bendromis veiklos programomis;
(13)
parama, kuri kaimyninėms šalims bus teikiama pagal EKP nustatytą struktūrą, turėtų atitikti Sąjungos išorės politikos, ypač jos vystymosi politikos ir bendros užsienio ir saugumo politikos, tikslus ir principus. Taip pat turėtų būti užtikrintas suderinamumas su Sąjungos vidaus politikos ir priemonių išorės aspektais;
(14)
Sąjunga turėtų siekti kuo efektyviau naudoti turimus išteklius, kad jos išorės veiksmų poveikis būtų optimalus. Tai turėtų būti pasiekta užtikrinant Sąjungos išorės veiksmų priemonių suderinamumą ir papildomumą, taip pat sukūrus Europos kaimynystės priemonės, kitų Sąjungos išorės veiksmų finansavimo priemonių ir kitų Sąjungos politikos sričių sinergiją. Be to, tai turėtų apimti abipusį pagal išorės veiksmų finansavimo priemones parengtų programų stiprinimą;
(15)
bendra ES ir Afrikos strategija yra svarbi santykiams su Viduržemio jūros regiono Šiaurės Afrikos kaimynėmis;
(16)
Sąjunga ir jos valstybės narės turėtų gerinti atitinkamos savo bendradarbiavimo su kaimyninėmis šalimis politikos suderinamumą, veiksmingumą ir papildomumą. Siekiant užtikrinti, kad Sąjungos bendradarbiavimas ir valstybių narių bendradarbiavimas papildytų ir stiprintų vienas kitą, tikslinga numatyti bendrą programavimą, kuris turėtų būti vykdomas tada, kai tai įmanoma ir aktualu. Turėtų būti užtikrinamas tinkamas koordinavimas ir bendradarbiavimas su kitais Sąjungai nepriklausančiais paramos teikėjais;
(17)
Sąjungos parama pagal šį reglamentą iš esmės turėtų būti suderinta su atitinkamomis šalių partnerių nacionalinėmis ar vietos strategijomis bei priemonėmis ir, kai taikytina, taip pat su atitinkamomis Rusijos Federacijos strategijomis ir priemonėmis;
(18)
Komisija turėtų siekti, kad būtų kuo veiksmingiau panaudojami turimi ištekliai, naudojant finansines priemones su sverto poveikiu. Tokį poveikį būtų galima padidinti suteikiant galimybę naudoti ir pakartotinai panaudoti pagal finansines priemones investuotas ir gautas lėšas;
(19)
kova su klimato kaita yra vienas iš didžiųjų uždavinių, su kuriais susiduria Sąjunga, todėl reikalingi skubūs tarptautiniai veiksmai. Atsižvelgiant į 2011 m. birželio 29 d. Komisijos komunikate „Biudžetas 'Europai 2020 m.“ pareikštą ketinimą padidinti su klimatu susijusią Sąjungos biudžeto dalį bent iki 20 %, šis reglamentas turėtų padėti pasiekti tą tikslą;
(20)
stabilia bendradarbiavimo su kaimyninėmis šalimis energijos ir išteklių srityje sistema, suderinta su Sąjungos vidaus rinkos taisyklėmis, prisidedama stiprinant Sąjungos saugumą minėtoje srityje;
(21)
lyčių lygybė, mažumoms priklausančių asmenų teisės ir kova su diskriminacija bei nelygybe yra kompleksiniai tikslai imantis visų veiksmų pagal šį reglamentą;
(22)
palaikydama santykius su savo partneriais visame pasaulyje Sąjunga yra įsipareigojusi propaguoti deramą darbą ir socialinį teisingumą, taip pat tarptautiniu mastu pripažintų darbo standartų, įskaitant vaikų darbo panaikinimą, bei daugiašalių aplinkos apsaugos susitarimų ratifikavimą ir veiksmingą įgyvendinimą;
(23)
šiuo reglamentu jo taikymo laikotarpiui nustatomas finansinis paketas, kuris Europos Parlamentui ir Tarybai metinės biudžeto procedūros metu turi būti svarbiausia orientacinė suma, kaip apibrėžta 2013 m. gruodžio 2 d. Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos tarpinstitucinio susitarimo dėl biudžetinės drausmės, bendradarbiavimo biudžeto klausimais ir patikimo finansų valdymo (6) 17 punkte;
(24)
Sąjungos finansiniai interesai turėtų būti apsaugoti per visą išlaidų ciklą taikant proporcingas priemones, įskaitant pažeidimų prevenciją, nustatymą ir tyrimą, prarastų, neteisingai išmokėtų ar netinkamai panaudotų lėšų susigrąžinimą ir, atitinkamais atvejais, sankcijų skyrimą. Tos priemonės turėtų būti vykdomos pagal taikomus susitarimus, sudarytus su tarptautinėmis organizacijomis ir trečiosiomis šalimis;
(25)
siekiant pritaikyti Sąjungos paramą pagal šį reglamentą, pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 290 straipsnį Komisijai turėtų būti deleguoti įgaliojimai priimti aktus dėl Sąjungos paramos pagal šį reglamentą prioritetų sąrašo ir finansinių asignavimų pagal programos rūšį dalinio pakeitimo. Ypač svarbu, kad atlikdama parengiamąjį darbą Komisija tinkamai konsultuotųsi, taip pat ir su ekspertais. Atlikdama su deleguotaisiais aktais susijusį parengiamąjį darbą ir rengdama jų tekstus Komisija turėtų užtikrinti, kad atitinkami dokumentai būtų vienu metu, laiku ir tinkamai perduodami Europos Parlamentui ir Tarybai;
(26)
siekiant užtikrinti vienodas šio reglamento įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai;
(27)
įgyvendinimo įgaliojimais, susijusiais su atskiromis daugiametėmis bendros paramos sistemomis, kitais programavimo dokumentais ir įgyvendinimo taisyklėmis, kuriomis nustatomos konkrečios tarpvalstybinio bendradarbiavimo įgyvendinimo nuostatos, turėtų būti naudojamasi pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 182/2011 (7);
(28)
nagrinėjimo procedūra turėtų būti iš esmės taikoma tokiems įgyvendinimo aktams priimti, atsižvelgiant į tų įgyvendinimo aktų pobūdį, ypač į tai, kad jais nustatomos politikos gairės, arba jų finansinį poveikį, išskyrus nedidelio finansinio poveikio priemonių atveju;
(29)
bendros Sąjungos išorės veiksmų finansavimo priemonių įgyvendinimo taisyklės ir procedūros nustatytos Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. 236/2014 (8);
(30)
Europos išorės veiksmų tarnybos (EIVT) struktūra ir veikimas nustatyti Tarybos sprendime 2010/427/ES (9);
(31)
Europos kaimynystės priemonėje dalyvaujančios šalyse, kuriose derinimas su Sąjungos taisyklėmis ir standartais yra vienas iš pagrindinių politikos tikslų, Sąjunga gali geriausiai suteikti šią paramą. Tam tikra konkreti parama gali būti teikiama tik Sąjungos lygmeniu. Valstybių narių pereinamojo laikotarpio patirtis taip pat gali būti naudinga, siekiant, kad Europos kaimynystės priemonėje dalyvaujančiose šalyse vykdomos reformos būtų sėkmingos ir jomis būtų propaguojamos visuotinės vertybės;
(32)
kadangi šio reglamento tikslų valstybės narės negali deramai pasiekti, tačiau dėl veiksmo masto ir poveikio tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi ES sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti;
(33)
tikslinga šio reglamento taikymo trukmę suderinti su Tarybos reglamento (ES, Euratomas) Nr. 1311/2013 (10) taikymo trukme. Todėl šis reglamentas turėtų būti taikomas nuo 2014 m. sausio 1 d. iki 2020 m. gruodžio 31 d.,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
I ANTRAŠTINĖ DALIS
TIKSLAI IR PRINCIPAI
1 straipsnis
Bendrasis tikslas ir taikymo sritis
1. Šiuo reglamentu sukuriama Europos kaimynystės priemonė, kad plėtojant ypatingus bendradarbiavimu, taika ir saugumu, tarpusavio atskaitomybe ir bendru įsipareigojimu ginti visuotines vertybes - demokratiją, teisinės valstybės principą ir pagarbą žmogaus teisėms - grindžiamus santykius, kaip tai numatyta ES sutartyje, būtų toliau kuriama bendros gerovės ir geros kaimynystės erdvė, apimanti Sąjungą ir I priede išvardytas šalis bei teritorijas (toliau - šalys partnerės).
2. Sąjungos parama pagal šį reglamentą naudojama šalių partnerių ir tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančių teritorijų labui. Ji taip pat gali būti naudojama bendram Sąjungos ir šalių partnerių labui.
3. Sąjungos parama pagal šį reglamentą taip pat gali būti naudojama tam, kad būtų sudarytos sąlygos Rusijos Federacijai dalyvauti tarpvalstybiniame bendradarbiavime bei regioniniame bendradarbiavime, kuriame dalyvauja Sąjunga, ir dalyvauti atitinkamose daugiašalėse programose, įskaitant bendradarbiavimą švietimo, visų pirma studentų mainų, srityje.
4. Sąjunga, vesdama dialogą ir bendradarbiaudama su trečiosiomis šalimis, laikydamasi tarptautinės teisės principų propaguoja, plėtoja ir įtvirtina laisvės, demokratijos, žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių universalumo bei nedalomumo vertybes ir pagarbą šioms teisėms ir laisvėms, taip pat lygybės ir teisinės valstybės principus, kuriais ji grindžiama. Todėl pagal šį reglamentą skiriamas finansavimas atitinka tas vertybes ir principus, taip pat Sąjungos įsipareigojimus pagal tarptautinę teisę, atsižvelgiant į atitinkamas Sąjungos politikos kryptis ir pozicijas.
2 straipsnis
Konkretūs Sąjungos paramos tikslai
1. Teikiant Sąjungos paramą pagal šį reglamentą daugiausia dėmesio skiriama Sąjungos ir šalių partnerių tvirtesnio politinio bendradarbiavimo, tvirtos ir tvarios demokratijos, laipsniškos jų ekonominės integracijos ir tvirtesnės partnerystės su visuomene skatinimui, ypač partnerystės ir bendradarbiavimo susitarimų, asociacijos susitarimų ar kitų esamų ir būsimų susitarimų ir bendrai sutartų veiksmų planų ar lygiaverčių dokumentų įgyvendinimui.
2. Sąjungos paramos pagal šį reglamentą tikslas visų pirma yra:
a)
propaguoti žmogaus teises ir pagrindines laisves, teisinę valstybę, lygybės principus ir kovą su visų formų diskriminacija, kurti tvirtą ir tvarią demokratiją, skatinti gerą valdymą, kovoti su korupcija, stiprinti institucinius gebėjimus visais lygiais ir kurti klestinčią pilietinę visuomenę, įtraukiant socialinius partnerius;
b)
siekti laipsniškos integracijos į Sąjungos vidaus rinką ir tvirtesnio bendradarbiavimo sektoriuose bei įvairių sektorių bendradarbiavimo, be kita ko, derinant teisės aktus ir priartinant reglamentavimą prie Sąjungos bei kitų atitinkamų tarptautinių standartų, taip pat suteikiant geresnes galimybes patekti į rinką, be kita ko, pasitelkiant išsamias ir visapusiškas laisvosios prekybos erdves, susijusį institucijų stiprinimą ir investicijas, visų pirma tarpusavio ryšių srityje;
c)
sudaryti sąlygas teisėtai migracijai geriau organizuoti ir tinkamai valdomam žmonių judumui skatinti, esamiems arba būsimiems susitarimams, sudarytiems laikantis visuotinio požiūrio į migraciją ir judumą, įgyvendinti, taip pat žmonių tarpusavio ryšiams, visų pirma susijusiems su kultūrine, švietimo, profesine ir sporto veikla, skatinti;
d)
remti išmanų, tvarų ir integracinį vystymąsi visais aspektais; mažinti skurdą, be kita ko, vystant privatųjį sektorių, ir mažinti socialinę atskirtį; skatinti gebėjimų stiprinimą mokslo, švietimo ir ypač aukštojo mokslo, technologijų, mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje; skatinti vidaus ekonominę, socialinę ir teritorinę sanglaudą, kaimo plėtrą, visuomenės sveikatą, aplinkos apsaugą, kovos su klimato kaita veiksmus ir atsparumą nelaimėms;
e)
skatinti pasitikėjimo stiprinimą, gerus kaimynystės santykius ir kitas priemones, kuriomis būtų prisidedama prie visų formų saugumo ir konfliktų, įskaitant užsitęsusius konfliktus, prevencijos ir sprendimo;
f)
stiprinti subregioninio, regioninio ir Europos kaimynystės lygmens bendradarbiavimą, taip pat tarpvalstybinį bendradarbiavimą.
3. Konkrečių tikslų, išdėstytų 1 ir 2 dalyse, pasiekimas vertinamas visų pirma remiantis atitinkamais periodiniais Sąjungos pranešimais apie EKP įgyvendinimą; 2 dalies a, d ir e punktų atžvilgiu - tarptautinių organizacijų ir kitų atitinkamų įstaigų nustatytais atitinkamais rodikliais; 2 dalies b, c ir d punktų atžvilgiu vertinama pagal tai, kiek šalys partnerės atitinkamai įsisavino Sąjungos reglamentavimo sistemą; 2 dalies c ir f punktų atžvilgiu - pagal atitinkamų susitarimų ir bendradarbiavimo veiksmų skaičių.
Rodikliai, naudojami įvertinti konkrečių tikslų pasiekimą, turi būti iš anksto apibrėžti, aiškūs, skaidrūs ir, prireikus, skirti konkrečiai šaliai bei išmatuojami, ir jie, inter alia, apima tinkamai stebimus demokratinius rinkimus, pagarbą žmogaus teisėms ir pagrindinėms laisvėms, nepriklausomą teismų sistemą, bendradarbiavimą teisingumo, laisvės ir saugumo klausimais, korupcijos lygį, prekybos srautus, lyčių lygybę, taip pat rodiklius, pagal kuriuos galima vertinti vidaus ekonominius skirtumus, įskaitant užimtumo lygį, kurie turi būti išmatuojami.
4. Sąjungos parama pagal šį Reglamentą gali būti naudojama ir kitose susijusiose srityse, kai tai atitinka bendruosius EKP tikslus.
3 straipsnis
Politikos struktūra
1. Šio reglamento bendrą politikos struktūrą, nustatytą paramos pagal šį reglamentą programavimui ir įgyvendinimui, kartu laikantis savarankiškumo principo, sudaro partnerystės ir bendradarbiavimo susitarimai, asociacijos susitarimai ir kiti galiojantys arba būsimi susitarimai, kuriais nustatomi santykiai su šalimis partnerėmis, atitinkami Komisijos komunikatai, Europos Vadovų Tarybos išvados ir Tarybos išvados, taip pat atitinkamos aukščiausiojo lygio susitikimų deklaracijos arba ministrų susitikimų su EKP šalimis partnerėmis, be kita ko, Rytų partnerystės ir Viduržemio jūros šalių sąjungos kontekste, išvados ir susijusios Europos Parlamento rezoliucijos.
2. Pagrindinės gairės dėl Sąjungos paramos pagal šį reglamentą prioritetų nustatymo ir 2 straipsnio 3 dalyje nurodyto pažangos vertinimo yra: veiksmų planai arba kiti lygiaverčiai bendrai sutarti dokumentai, pavyzdžiui, šalių partnerių ir Sąjungos asociacijos darbotvarkės dvišaliu ir daugiašaliu formatais, įskaitant, prireikus, kiek tai susiję su Rytų partneryste ir EKP Pietų dimensija.
3. Jei nėra 1 dalyje nustatytų Sąjungos ir šalių partnerių susitarimų, Sąjungos parama pagal šį reglamentą gali būti teikiama, jei ji naudinga siekiant Sąjungos politikos tikslų, ir ji turi būti programuojama remiantis tokiais tikslais ir atsižvelgiant į atitinkamos šalies poreikius.
4 straipsnis
Diferenciacija, partnerystė ir bendras finansavimas
1. Sąjungos parama pagal šį reglamentą, teikiama kiekvienai šaliai partnerei pagal 6 straipsnio 1 dalies a punktą, turi būti grindžiama paskatomis ir jos forma bei sumos diferencijuojamos atsižvelgiant į visus toliau išvardytus elementus ir atspindi šalies partnerės:
a)
poreikius, pasitelkiant tokius rodiklius, kaip pavyzdžiui, gyventojų skaičius ir išsivystymo lygis;
b)
įsipareigojimą įgyvendinti bendrai sutartus politinių, ekonominių ir socialinių reformų tikslus ir juos įgyvendinant padarytą pažangą;
c)
įsipareigojimą kurti tvirtą bei tvarią demokratiją ir šioje srityje padarytą pažangą;
d)
partnerystę su Sąjunga, įskaitant tos partnerystės ambicijų mastą;
e)
gebėjimą panaudoti Sąjungos paramą pagal šį reglamentą ir galimą jos poveikį.
Tokia parama atsispindi 7 straipsnyje nurodytuose daugiamečiuose programavimo dokumentuose.
2. Priėmus 7 straipsnyje nurodytus programavimo dokumentus ir nedarant poveikio kitiems šio straipsnio 1 dalyje išdėstytiems elementams, turimų lėšų, skirtų šalims partnerėms, dalis pritaikoma, visų pirma atsižvelgiant į jų pažangą kuriant ir stiprinant tvirtą bei tvarią demokratiją ir įgyvendinant sutartus politinių, ekonominių ir socialinių reformų tikslus, laikantis paskatomis grindžiamo požiūrio.
Kalbant apie daugiašales bendras programas, ta dalis nustatoma atsižvelgiant į šalių partnerių pažangą kuriant tvirtą bei tvarią demokratiją, tai pat atsižvelgiant į jų pažangą įgyvendinant sutartus reformų tikslus, kuriais prisidedama pasiekiant minėtą tikslą.
Šalių partnerių pažanga reguliariai vertinama, visų pirma pasitelkiant EKP pažangos ataskaitas, kuriose, be kita ko, išdėstomos tendencijos, palyginti su ankstesniais metais.
Padėčiai smarkiai pablogėjus arba nuolat blogėjant, tokią paramą galima padidinti.
3. Paskatomis grindžiamas požiūris netaikomas paramai, skirtai pilietinei visuomenei, žmonių tarpusavio ryšiams, įskaitant vietos valdžios institucijų tarpusavio bendradarbiavimą, paramai žmogaus teisių padėčiai gerinti arba su krize susijusioms paramos priemonėms. Padėčiai smarkiai pablogėjus arba nuolat blogėjant, tokią paramą galima padidinti.
4. Europos Parlamente ir Taryboje reguliariai keičiamasi nuomonėmis apie pagal šį reglamentą įgyvendinamą paskatomis grindžiamą požiūrį.
5. Sąjungos parama pagal šį reglamentą iš esmės nustatoma bendradarbiaujant su paramos gavėjais. Rengiant, įgyvendinant ir kontroliuojant Sąjungos paramą tokiu būdu atitinkamai bendradarbiauja šie suinteresuotieji subjektai:
a)
nacionalinės ir vietos valdžios institucijos, ir
b)
pilietinės visuomenės organizacijos;
be kita ko, konsultuodamosi bei laiku susipažindamos su atitinkam informacija ir dėl to galėdamos atlikti svarbų vaidmenį tame procese.
6. Šalys partnerės ir kitos dalyvaujančios šalys Sąjungos paramą pagal šį reglamentą iš esmės bendrai finansuoja iš viešųjų lėšų, paramos gavėjų įnašų ar kitų šaltinių. Bendro finansavimo reikalavimų gali būti atsisakoma tinkamai pagrįstais atvejais ir kai tai būtina siekiant remti pilietinės visuomenės vystymąsi ir nevalstybinius subjektus, visų pirma smulkias pilietinės visuomenės organizacijas, nedarant poveikio Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 (11) išdėstytų kitų sąlygų laikymuisi.
5 straipsnis
Suderinamumas ir paramos teikėjų veiklos koordinavimas
1. Įgyvendinant šį reglamentą užtikrinamas suderinamumas su visomis Sąjungos išorės veiksmų sritimis ir kitomis atitinkamomis Sąjungos politikos kryptimis. Tuo tikslu pagal šį reglamentą finansuojamos priemonės, įskaitant Europos investicijų banko (EIB) valdomas priemones, grindžiamos 3 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytais bendradarbiavimo politikos dokumentais, taip pat konkrečiais Sąjungos interesais, politikos prioritetais ir strategijomis. Tokiomis priemonėmis atsižvelgiama į įsipareigojimus pagal daugiašalius susitarimus ir tarptautines konvencijas, kurių šalys yra Sąjunga ir šalys partnerės.
2. Sąjunga, valstybės narės ir EIB užtikrina, kad pagal šį reglamentą teikiama parama derėtų su kita parama, kurią teikia Sąjunga, valstybės narės ir Europos finansų įstaigos.
3. Sąjunga ir valstybės narės, siekdamos didinti teikiamos paramos ir politinio dialogo veiksmingumą bei rezultatyvumą ir užkirsti kelią dvigubam finansavimui, koordinuoja atitinkamas savo paramos programas, vadovaudamosi nustatytais išorės paramos srities veiklos koordinavimo stiprinimo ir politikos bei procedūrų derinimo principais. Koordinavimas vyksta rengiant reguliarias konsultacijas ir dažnai keičiantis atitinkama informacija įvairiais paramos ciklo etapais, ypač vietos lygmeniu. Kai įmanoma ir aktualu, vykdomas bendras programavimas. Jei to pasiekti neįmanoma, siekiant užtikrinti aukščiausią koordinavimo lygį svarstomos kitokios tvarkos, pavyzdžiui, įgaliojamojo bendradarbiavimo ir lėšų pervedimo, galimybės.
Bendro programavimo su valstybėmis narėmis rezultatus Komisija išdėsto pagal Reglamento (ES) Nr. 236/2014 17 straipsnį teikiamoje ataskaitoje, be kita ko, pateikia rekomendacijų dėl tų atvejų, kai nebuvo pasiekti visi bendro programavimo rezultatai.
4. Sąjunga kartu su valstybėmis narėmis imasi reikiamų veiksmų, įskaitant konsultacijas ankstyvuoju programavimo proceso etapu, kad užtikrintų papildomumą, tinkamą koordinavimą ir bendradarbiavimą su daugiašalėmis ir regioninėmis organizacijomis bei subjektais, įskaitant Europos finansų įstaigas, tarptautines finansų įstaigas, Jungtinių Tautų agentūras, fondus ir programas, privačius bei politinius fondus ir Sąjungai nepriklausančius paramos teikėjus.
5. 7 straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodytuose dokumentuose taip pat kiek įmanoma labiau aptariama kitų Sąjungos paramos teikėjų veikla.
II ANTRAŠTINĖ DALIS
ORIENTACINIS PROGRAMAVIMAS IR LĖŠŲ PASKIRSTYMAS
6 straipsnis
Programų rūšys
1. Sąjungos parama pagal šį reglamentą programuojama šiomis priemonėmis:
a)
dvišalėmis programomis, apimančiomis Sąjungos paramą vienai šaliai partnerei;
b)
daugiašalėmis programomis, kuriomis sprendžiami visoms arba daugeliui šalių partnerių bendri uždaviniai, remiantis Rytų partnerystės bei EKP Pietų dimensijos prioritetais ir atsižvelgiant į darbą, atliktą Viduržemio jūros šalių sąjungos kontekste, taip pat regioninio bei subregioninio bendradarbiavimo, visų pirma tarp dviejų arba daugiau šalių partnerių, klausimai, be kita ko, taip pat pagal Šiaurės dimensijos ir Juodosios jūros sinergijos politiką. Tai, remiantis 1 straipsnio 3 dalimi, gali apimti Rusijos Federaciją;
c)
tarpvalstybinio bendradarbiavimo programomis, kuriomis sprendžiami vienos ar daugiau valstybių narių ir vienos ar daugiau šalių partnerių ir (arba) Rusijos Federacijos (toliau - kitos tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančios šalys) bendradarbiavimo klausimai ir kurios vykdomos su Sąjungos išorės siena besiribojančiuose regionuose.
2. Sąjungos paramos pagal šį reglamentą prioritetai yra išdėstyti II priede.
3. Sąjungos parama pagal šį reglamentą įgyvendinama pagal Reglamentą (ES) Nr. 236/2014, o šio reglamento 6 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytų programų atveju - taip pat pagal įgyvendinimo taisykles, kuriomis nustatomos konkrečios tarpvalstybinio bendradarbiavimo įgyvendinimo nuostatos, kaip nurodyta šio reglamento 12 straipsnyje.
7 straipsnis
Programavimas ir orientacinis lėšų paskirstymas šalies ir daugiašalėms orientacinėms programoms
1. Orientaciniai finansiniai asignavimai šalies programoms nustatomi pagal 4 straipsnio 1 dalyje nustatytus kriterijus.
2. Šalims, kurioms galioja šio reglamento 3 straipsnio 2 dalyje nurodyti dokumentai, visapusiška daugiametė bendros paramos sistema patvirtinama pagal Reglamento (ES) Nr. 236/2014 16 straipsnio 3 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą. Toje sistemoje:
a)
apžvelgiama su politikos struktūra susijusi padaryta pažanga, įvertinama, ar pasiekti anksčiau sutarti tikslai ir Sąjungos bei šalies partnerės santykių padėtis, įskaitant šalies partnerės partnerystės su Sąjunga tikslų mastą;
b)
išdėstomi Sąjungos paramos tikslai ir prioritetai, daugiausia pasirenkant iš tų, kurie pateikiami šio reglamento 3 straipsnio 2 dalyje nurodytuose dokumentuose ir šalių partnerių strategijose arba planuose, jeigu tos strategijos ar planai suderinami su bendra politikos struktūra, ir kurių atveju Sąjunga reguliariai vertindama nustatė, kad reikalinga parama;
c)
nurodomi rezultatai, kurių tikimasi; ir
d)
nustatomas finansavimo, suskirstyto pagal prioritetus, orientacinis dydis.
Orientaciniai finansiniai asignavimai kiekvienai bendros paramos sistemai pateikiami intervalo, kurio kraštinės vertės skiriasi ne daugiau kaip 20 % tų asignavimų, forma.
Bendros paramos sistemos galiojimo trukmė iš esmės atitinka šio reglamento 3 straipsnio 2 dalyje nurodyto atitinkamo dokumento galiojimo trukmę.
3. Šalims, kurioms šio reglamento 3 straipsnio 2 dalyje nurodyti dokumentai negalioja, išsamus programavimo dokumentas, įskaitant strategiją ir daugiametę orientacinę programą, priimamas pagal Reglamento (ES) Nr. 236/2014 16 straipsnio 3 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą. Tame dokumente:
a)
remiantis atitinkamos šalies padėties, jos santykių su Sąjunga ir šalių partnerių strategijų arba planų analize nustatoma Sąjungos atsako strategija, jeigu tos strategijos ar planai suderinami su bendra politikos struktūra;
b)
nustatomi Sąjungos paramos tikslai ir prioritetai;
c)
nurodomi rezultatai, kurių tikimasi; ir
d)
nustatomas finansavimo, suskirstyto pagal prioritetus, orientacinis dydis.
Atitinkami orientaciniai finansiniai asignavimai pateikiami intervalo, kurio kraštinės vertės skiriasi ne daugiau kaip 20 % tų asignavimų, forma. Programavimo dokumentas turėtų būti tinkamos daugiametės trukmės.
4. Kalbant apie daugiašales programas, išsamus programavimo dokumentas, įskaitant strategiją ir daugiametę orientacinę programą, priimamas pagal Reglamento (ES) Nr. 236/2014 16 straipsnio 3 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą. Jame:
a)
nustatomi Sąjungos paramos regionui arba subregionui tikslai ir prioritetai, kuriuose prireikus atsispindi pagal Rytų partnerystę arba Viduržemio jūros šalių sąjungos sistemą nustatyti prioritetai;
b)
nurodomi rezultatai, kurių tikimasi; ir
c)
nustatomas finansavimo, suskirstyto pagal prioritetus, orientacinis dydis.
Orientaciniai finansiniai asignavimai daugiašalėms programoms nustatomi pagal skaidrius ir objektyvius kriterijus.
Atitinkama programavimo dokumento trukmė - keleri metai.
5. Bendros paramos sistemos dokumentai prireikus peržiūrimi, be kita ko, atsižvelgiant į atitinkamus periodinius Sąjungos pranešimus ir jungtinių organų, įsteigtų pagal susitarimus su šalimis partnerėmis, atliktą darbą, ir gali būti tikslinami pagal Reglamento (ES) Nr. 236/2014 16 straipsnio 3 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą. Šio straipsnio 3 ir 4 dalyse nurodyti programavimo dokumentai peržiūrimi įgyvendinimo jų galiojimo laikotarpio viduryje arba kai būtina, ir gali būti tikslinami pagal tą pačią procedūrą.
6. Kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos įgyvendinti 4 straipsnio 2 dalyje nurodytą paskatomis grindžiamą požiūrį, daugiašalėms bendroms programoms skiriama lėšų, sudarančių apytiksliai 10 % 17 straipsnio 1 dalyje nustatyto finansinio paketo, kurios papildo 7 straipsnio 2 ir 3 dalyse nurodytus finansinius asignavimus šalims. Atitinkamuose Komisijos sprendimuose, kuriais nustatomos tos bendros programos, nurodomos šalys, kurioms gali būti skiriama asignavimų, o sprendimas dėl faktinių asignavimų bus priimamas remiantis pažanga, padaryta kuriant tvirtą ir tvarią demokratiją ir įgyvendinant sutartus reformų tikslus, kuriais prisidedama pasiekiant tą tikslą.
7. Kai reikia veiksmingiau įgyvendinti priemones bendram Sąjungos ir šalių partnerių labui tokiose srityse, kaip tarpvalstybinis bendradarbiavimas ir tarpusavio ryšiai, finansavimą pagal šį reglamentą galima sujungti su finansavimu, numatytu pagal kitus atitinkamus Sąjungos reglamentus. Tuo atveju Komisija sprendžia, kuris bendras taisyklių rinkinys turi būti taikomas įgyvendinimui.
8. Valstybės narės dalyvauja programavimo procese pagal Reglamento (ES) Nr. 236/2014 16 straipsnio 3 dalį. Tos valstybės narės ir kiti paramos teikėjai, įsipareigoję savo paramą programuoti bendrai su Sąjunga, programavimo procese dalyvauja itin aktyviai. Prireikus programavimo dokumentai taip pat gali apimti jų įnašą.
9. Tais atvejais, kai valstybės narės ir kiti paramos teikėjai įsipareigoja bendrai programuoti savo paramą, bendru daugiamečiu programavimo dokumentu galima pakeisti bendrą paramos sistemą ir 3 bei 4 dalyse nurodytus programavimo dokumentus, jeigu jis atitinka tose dalyse nustatytus reikalavimus.
10. Ištikus krizei ar kilus grėsmei demokratijai, teisinei valstybei ar žmogaus teisėms ir pagrindinėms laisvėms, arba kilus gaivalinėms ar žmogaus sukeltoms nelaimėms, gali būti atlikta programavimo dokumentų ad hoc peržiūra. Tokia skubia peržiūra užtikrinama, kad būtų išlaikytas Sąjungos politikos krypčių, Sąjungos paramos pagal šį reglamentą ir paramos, teikiamos pagal kitas Sąjungos išorės veiksmų finansavimo priemones, tarpusavio suderinamumas. Atlikus skubią peržiūrą gali būti priimti patikslinti programavimo dokumentai. Tokiu atveju per vieną mėnesį nuo jų priėmimo Komisija siunčia patikslintus programavimo dokumentus susipažinti Europos Parlamentui ir Tarybai.
11. Jeigu programavimas arba programų peržiūros atliekamos paskelbus Reglamento (ES) Nr. 236/2014 17 straipsnyje nurodytą laikotarpio vidurio peržiūros ataskaitą, atsižvelgiama į toje ataskaitoje pateiktus rezultatus, nustatytus faktus ir išvadas.
III ANTRAŠTINĖ DALIS
TARPVALSTYBINIS BENDRADARBIAVIMAS
8 straipsnis
Geografinė atitiktis reikalavimams
1. 6 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytos tarpvalstybinio bendradarbiavimo programos gali būti nustatytos:
a)
sausumos sienoms, apimant Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūros (NUTS) 3 ar atitinkamą lygį atitinkančius teritorinius vienetus, esančius prie sausumos sienų tarp valstybių narių ir kitų tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančių šalių, nedarant poveikio galimiems koregavimams, kurie būtini bendradarbiavimo veiksmų suderinamumui bei tęstinumui užtikrinti, ir laikantis 9 straipsnio 4 dalies;
b)
jūrų sienoms, apimant NUTS 3 ar atitinkamą lygį atitinkančius teritorinius vienetus, esančius prie jūrų sienų tarp valstybių narių ir kitų tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančių šalių, kuriuos skiria ne daugiau kaip 150 km, nedarant poveikio galimiems koregavimams, kurie būtini bendradarbiavimo veiksmų suderinamumui ir tęstinumui užtikrinti;
c)
aplink jūros baseiną, apimant NUTS 2 ar atitinkamą lygį atitinkančius pakrantės teritorinius vienetus, besiribojančius su valstybėms narėms ir kitoms tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančioms šalims bendru jūros baseinu.
2. Siekiant užtikrinti esamų bendradarbiavimo schemų tęstinumą ir kitais pagrįstais atvejais, taip pat siekiant prisidėti prie programos tikslų įgyvendinimo, teritoriniams vienetams, besiribojantiems su 1 dalyje nurodytais teritoriniais vienetais, gali būti leista dalyvauti tarpvalstybinio bendradarbiavimo veikloje. Sąlygos, kurių laikantis gretimi teritoriniai vienetai gali dalyvauti bendradarbiavimo veikloje, nustatomos bendrose veiklos programose.
3. Tinkamai pagrįstais atvejais valstybėse narėse arba kitose tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančiose šalyse esantys svarbūs socialiniai, ekonominiai arba kultūros centrai, nesiribojantys su reikalavimus atitinkančiais teritoriniais vienetais, gali būti įtraukti su sąlyga, kad toks dalyvavimas padės siekti programavimo dokumente nustatytų tikslų. Sąlygos, kurių laikantis tokie centrai gali dalyvauti bendradarbiavimo veikloje, nustatomos bendrose veiklos programose.
4. Kai programos nustatomos pagal 1 dalies b punktą, Komisija, susitarusi su dalyviais, gali pasiūlyti išplėsti geografinių teritorijų atitikties reikalavimams kriterijų ir jį taikyti visam NUTS 2 lygio teritoriniam vienetui, kurio teritorijoje yra NUTS 3 lygio teritorinis vienetas.
5. Siekiama, kad tarpvalstybinis bendradarbiavimas būtų suderintas su esamų ir būsimų makroregioninių strategijų tikslais.
9 straipsnis
Tarpvalstybinio bendradarbiavimo programavimas ir lėšų paskirstymas
1. Parengiamas programavimo dokumentas, siekiant nustatyti:
a)
strateginius tikslus, kurių turi būti siekiama tarpvalstybiniu bendradarbiavimu, ir tokio bendradarbiavimo prioritetus bei rezultatus, kurių tikimasi;
b)
bendrų veiklos programų, kurias reikia parengti, sąrašą;
c)
orientacinį išteklių paskirstymą sausumos ir jūrų sienų programoms, nurodytoms 8 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose, ir jūros baseino programoms, nurodytoms 8 straipsnio 1 dalies c punkte;
d)
orientacinį daugiametį lėšų paskirstymą kiekvienai bendrai veiklos programai;
e)
teritorinius vienetus, atitinkančius reikalavimus dalyvauti kiekvienoje bendroje veiklos programoje, ir 8 straipsnio 2, 3 bei 4 dalyse nurodytus teritorinius vienetus bei centrus;
f)
orientacinį lėšų paskirstymą siekiant prireikus remti horizontaliuosius gebėjimų stiprinimo veiksmus, tinklų kūrimą ir keitimąsi vykdant programas įgyta patirtimi;
g)
įnašus į tarpvalstybines programas, nustatytas pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1299/2013 (12), kuriose dalyvauja šalys partnerės ir (arba) Rusijos Federacija.
Programavimo dokumentas apima septynerių metų laikotarpį ir Komisija jį priima pagal Reglamento (ES) Nr. 236/2014 16 straipsnio 3 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą. Jis yra peržiūrimas jo galiojimo laikotarpio viduryje arba kai būtina, ir gali būti patikslintas pagal tą procedūrą.
2. Bendros veiklos programos bendrai finansuojamos iš ERPF. Bendra įnašų iš ERPF suma nustatoma pagal Reglamento (ES) Nr. 1299/2013 4 straipsnio 4 dalį. Šis reglamentas taikomas to įnašo naudojimui.
3. Pasirengimo narystei paramos priemonė (PNPP II), nustatyta Reglamentu (ES) Nr. 236/2014, gali būti naudojama bendrai finansuojuoti bendros veiklos programas, kuriose dalyvauja to reglamento I priede išvardytos paramos gavėjos. Šis reglamentas taikomas to bendro finansavimo naudojimui.
4. Orientacinis lėšų paskirstymas bendroms veiklos programoms grindžiamas objektyviais kriterijais, visų pirma reikalavimus atitinkančių teritorinių vienetų gyventojų skaičiumi, kaip apibrėžta 8 straipsnio 1 dalies a, b ir c punktuose. Apibrėžiant orientacinius asignavimus gali būti daromi koregavimai, siekiant atspindėti reikalingą pusiausvyrą tarp įnašų iš ERPF ir įnašų, skirtų pagal šį reglamentą, taip pat atsižvelgti į kitus veiksnius, turinčius įtakos bendradarbiavimo intensyvumui, pavyzdžiui, specifinius pasienio regionų ypatumus ir jų gebėjimą valdyti ir įsisavinti Sąjungos paramą.
10 straipsnis
Bendros veiklos programos
1. Tarpvalstybinis bendradarbiavimas įgyvendinamas vykdant daugiametes bendras veiklos programas, taikomas pasienio zonos arba pasienio zonų grupių bendradarbiavimui ir sudarytas iš daugiamečių priemonių, kuriomis įgyvendinami nuoseklūs prioritetai ir kurios gali būti įgyvendinamos pasinaudojant Sąjungos parama. Bendros veiklos programos grindžiamos 9 straipsnio 1 dalyje nurodytu programavimo dokumentu. Jose pateikiama valdymo ir kontrolės sistemų aprašo santrauka, apimanti 11 straipsnio 2 dalyje ir 12 straipsnio 2 dalyje nurodytus elementus.
2. Bendros veiklos programos, skirtos sausumos ir jūrų pasienio zonoms, yra nustatomos kiekvienai pasienio zonai atitinkamu teritoriniu lygiu ir apima reikalavimus atitinkančius vienos ar daugiau valstybių narių ir vienos ar daugiau kitų tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančių šalių teritorinius vienetus.
3. Teritorijoms aplink jūrų baseinus skirtos bendros veiklos programos yra daugiašalės, nustatomos atitinkamu teritoriniu lygiu ir apima reikalavimus atitinkančius teritorinius vienetus, besiribojančius su bendru jūros baseinu, priklausančiu kelioms dalyvaujančioms valstybėms, įskaitant bent vieną valstybę narę ir vieną iš kitų tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančių šalių. Jos gali apimti dvišalius veiksmus, kuriais remiamas vienos valstybės narės ir vienos iš kitų tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančių šalių bendradarbiavimas.
4. Per vienerius metus nuo 9 straipsnio 1 dalyje nurodyto programavimo dokumento patvirtinimo ir priėmus įgyvendinimo taisykles, kuriomis nustatomos konkrečios tarpvalstybinio bendradarbiavimo įgyvendinimo nuostatos, dalyvaujančios šalys Komisijai kartu pateikia pasiūlymus dėl bendrų veiklos programų. Komisija kiekvieną bendrą veiklos programą patvirtina per įgyvendinimo taisyklėse nustatytą laikotarpį, įvertinusi, ar ji atitinka šį reglamentą, programavimo dokumentą ir įgyvendinimo taisykles. Per vieną mėnesį nuo tų programų priėmimo Komisija tas programas pateikia susipažinti Europos Parlamentui ir valstybėms narėms.
5. Šalių, išskyrus valstybes nares arba kitas tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančias šalis, teritorijos, besiribojančios su reikalavimus atitinkančiomis teritorijomis, kaip apibrėžta 8 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose, arba su bendru jūros baseinu, dėl kurio yra parengiama bendra veiklos programa, gali būti įtrauktos į bendrą veiklos programą ir gali pasinaudoti Sąjungos parama pagal šį reglamentą 9 straipsnio 1 dalyje nurodytame programavimo dokumente nustatytomis sąlygomis.
6. Komisija ir dalyvaujančios šalys imasi tinkamų priemonių užtikrinti, kad tarpvalstybinio bendradarbiavimo programos, visų pirma skirtos jūros baseinui, nustatytos pagal šį reglamentą, ir tarpvalstybinės bendradarbiavimo programos, nustatytos pagal Reglamentą (ES) Nr. 1299/2013, kurios apima iš dalies tas pačias geografines teritorijas, visapusiškai papildytų ir stiprintų viena kitą.
7. Dalyvaujančių šalių arba Komisijos iniciatyva bendros veiklos programos gali būti tikslinamos, pavyzdžiui, dėl tokių priežasčių:
a)
pasikeitusių bendradarbiavimo prioritetų, socialinės ir ekonominės raidos;
b)
atitinkamų priemonių įgyvendinimo rezultatų ir stebėsenos bei vertinimo proceso rezultatų;
c)
būtinybės koreguoti turimų lėšų sumas ir perskirstyti išteklius.
8. Komisija ne vėliau kaip iki kalendorinių metų, einančių po metų, kuriais buvo priimtos bendros veiklos programos, pabaigos sudaro finansavimo susitarimą su kitomis tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančiomis šalimis. Į tą finansavimo susitarimą įtraukiamos teisinės nuostatos, būtinos bendrai veiklos programai įgyvendinti, ir jį gali bendrai pasirašyti kitos dalyvaujančios šalys ir 12 straipsnio 2 dalies c punkte nurodyta valdymo institucija arba šalis, kurioje yra valdymo institucija.
Prireikus sudaromas dalyvaujančių šalių ir valdymo institucijos susitarimas, pavyzdžiui, susitarimo memorandumas, siekiant nustatyti konkrečius atitinkamų šalių finansinius įsipareigojimus ir programos įgyvendinimo tvarką, įskaitant jų valdymo bei administravimo užduotis ir pareigas.
9. Jeigu bent viena iš kitų tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančių šalių pasirašo finansavimo susitarimą, nustatoma bendra veiklos programa, kurioje dalyvauja daugiau nei viena iš kitų tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančių šalių. Pagal nustatytą programą numatytos kitos tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančios šalys gali bet kuriuo metu prisijungti prie programos pasirašydamos finansavimo susitarimą.
10. Jeigu dalyvaujanti šalis įsipareigoja bendrai finansuoti bendrą veiklos programą, toje programoje paaiškinama bendro finansavimo audito atlikimo, tokio finansavimo teikimo, naudojimo bei stebėsenos tvarka ir būtinos apsaugos priemonės. Atitinkamą finansavimo susitarimą pasirašo visos dalyvaujančios šalys ir bendros veiklos programos valdymo institucija arba šalis, kurioje yra valdymo institucija.
11. Bendrose veiklos programose taip pat gali būti numatytas finansavimo priemonių įnašas ir įnašas finansavimo priemonėms, su kuriomis būtų galima derinti dotacijas laikantis toms priemonėms taikomų taisyklių, jeigu taip būtų padedama įgyvendinti tų programų prioritetus.
12. Laikydamosi partnerystės principo, dalyvaujančios šalys ir, kai taikoma, jų vietos valdžios institucijos kartu pasirenka veiksmus, atitinkančius bendros veiklos programos prioritetus bei priemones, kuriems būtų teikiama Sąjungos parama.
13. Ypatingais ir tinkamai pagrįstais atvejais, kai:
a)
bendra veiklos programa negali būti pateikta dėl dalyvaujančių šalių santykiuose arba Sąjungos ir kitos tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančios šalies santykiuose kilusių problemų;
b)
bendra veiklos programa negali būti įgyvendinta dėl dalyvaujančių šalių santykiuose kilusių problemų;
c)
dalyvaujančios šalys iki 2017 m. birželio 30 d. nepateikia Komisijai bendros veiklos programos; arba
d)
nė vienas programos dalyvis iš kitų tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančių šalių iki metų, einančių po metų, kuriais buvo priimta programa, pabaigos nepasirašė atitinkamo finansavimo susitarimo,
Komisija, pasikonsultavusi su atitinkama (-omis) valstybe (-ėmis) nare (-ėmis), imasi būtinų veiksmų, kad šiai (šioms) valstybei (-ėms) narei (-ėms) pagal Reglamento (ES) Nr. 1299/2013 4 straipsnio 7 ir 8 dalis būtų leidžiama naudotis ERPF įnašu į bendrą veiklos programą.
14. Biudžetiniai įsipareigojimai tarpvalstybinio bendradarbiavimo veiksmams arba programoms, kurių trukmė yra ilgesnė nei vieni finansiniai metai, gali būti išskirstomi keleriems metams į kasmetines dalis.
11 straipsnis
Bendrų veiklos programų valdymas
1. Bendros veiklos programos paprastai įgyvendinamos pagal pasidalijamojo valdymo su valstybėmis narėmis principą. Vis dėlto dalyvaujančios šalys gali pasiūlyti, kad programą pagal netiesioginio valdymo principą įgyvendintų Reglamente (ES, Euratomas) Nr. 966/2012 nurodytas subjektas, laikantis šio reglamento 12 straipsnio 2 dalyje nurodytų įgyvendinimo taisyklių.
2. Komisija, remdamasi turima informacija, įsitikina, kad valstybė narė pasidalijamojo valdymo atveju arba kita tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujanti šalis ar tarptautinė organizacija netiesioginio valdymo atveju yra įdiegusi ir naudoja valdymo ir kontrolės sistemas, kurios atitinka Reglamentą (ES, Euratomas) Nr. 966/2012, šį reglamentą ir jo įgyvendinimo taisykles, nurodytas šio reglamento 12 straipsnio 2 dalyje.
Atitinkamos valstybės narės, kitos tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujančios šalys ir tarptautinės organizacijos užtikrina veiksmingą savo valdymo ir kontrolės sistemos veikimą, pagrindinių operacijų teisėtumą ir tvarkingumą ir patikimo finansų valdymo principo laikymąsi. Jos atsako už programų valdymą ir kontrolę.
Komisija gali pareikalauti, kad atitinkama valstybė narė, kita tarpvalstybiniame bendradarbiavime dalyvaujanti šalis arba tarptautinė organizacija išnagrinėtų Komisijai pateiktą skundą dėl pagal šią antraštinę dalį remiamų operacijų pasirinkimo ar įgyvendinimo arba dėl valdymo ir kontrolės sistemos veikimo.
3. Kad bendros veiklos programos būtų tinkamai parengtos įgyvendinti, išlaidos, patirtos po bendros veiklos programos pateikimo Komisijai, laikomos atitinkančiomis reikalavimus nuo 2014 m. sausio 1 d.
4. Kai atitiktis reikalavimams ribojama pagal Reglamento (ES) Nr. 236/2014 8 straipsnio 7 dalį, šio straipsnio 1 dalyje nurodytas subjektas, galintis skelbti kvietimus teikti paraiškas ir kvietimus dalyvauti konkursuose, turi teisę pripažinti atitinkančiais reikalavimus konkurso dalyvius, pareiškėjus ir kandidatus iš reikalavimų neatitinkančių šalių arba reikalavimų neatitinkančios kilmės prekes pagal Reglamento (ES) Nr. 236/2014 8 straipsnio 2 dalį ir 9 straipsnio 3 dalį.
12 straipsnis
Tarpvalstybinio bendradarbiavimo įgyvendinimo taisyklės
1. Įgyvendinimo taisyklės, kuriomis nustatomos konkrečios šios antraštinės dalies įgyvendinimo nuostatos, priimamos laikantis Reglamento (ES) Nr. 236/2014 16 straipsnio 3 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
2. Įgyvendinimo taisyklėse numatyti dalykai apima išsamias nuostatas, inter alia, dėl:
a)
bendro finansavimo procentinio dydžio ir metodų;
b)
bendrų veiklos programų turinio, rengimo, keitimo ir baigimo;
c)
vaidmens ir funkcijų, kurias atlieka programos struktūros, pavyzdžiui, bendras stebėsenos komitetas, valdymo institucija ir jos bendras techninis sekretoriatas, įskaitant jų statusą, veiksmingą identifikavimą, atskaitomybę ir atsakomybę, valdymo bei kontrolės sistemų aprašą ir Sąjungos paramos techninį ir finansinį valdymą reglamentuojančias sąlygas, įskaitant išlaidų atitiktį reikalavimams;
d)
susigrąžinimo procedūrų visose dalyvaujančiose šalyse;
e)
stebėsenos ir vertinimo;
f)
matomumo ir informavimo veiklos;
g)
pasidalijamojo ir netiesioginio valdymo, kaip nurodyta Reglamento (ES) Nr. 236/2014 6 straipsnio 2 dalyje.
IV ANTRAŠTINĖ DALIS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
13 straipsnis
Įgaliojimų delegavimas
Komisijai pagal 14 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, kuriais iš dalies keičiamas II priedas. Visų pirma, paskelbus laikotarpio vidurio peržiūros ataskaitą ir remiantis toje ataskaitoje pateiktomis rekomendacijomis, Komisija iki 2018 m. kovo 31 d. priima deleguotąjį aktą, kuriuo iš dalies keičiamas II priedas.
14 straipsnis
Įgaliojimų delegavimas
1. Įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus Komisijai suteikiami šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis.
2. 13 straipsnyje nurodyti įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus Komisijai suteikiami iki 2020 m. gruodžio 31 d.
3. Europos Parlamentas arba Taryba gali bet kada atšaukti 13 straipsnyje nurodytus deleguotuosius įgaliojimus. Sprendimu dėl įgaliojimų atšaukimo nutraukiami tame sprendime nurodyti įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus. Sprendimas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje arba vėlesnę jame nurodytą dieną. Jis nedaro poveikio jau galiojančių deleguotųjų aktų galiojimui.
4. Apie priimtą deleguotąjį aktą Komisija nedelsdama vienu metu praneša Europos Parlamentui ir Tarybai.
5. Pagal 13 straipsnį priimtas deleguotasis aktas įsigalioja tik tuo atveju, jeigu per du mėnesius nuo pranešimo Europos Parlamentui ir Tarybai apie šį aktą dienos nei Europos Parlamentas, nei Taryba nepareiškia prieštaravimų arba jeigu dar nepasibaigus šiam laikotarpiui ir Europos Parlamentas, ir Taryba praneša Komisijai, kad prieštaravimų nereikš. Europos Parlamento arba Tarybos iniciatyva šis laikotarpis pratęsiamas dviem mėnesiais.
15 straipsnis
Komitetas
Komisijai padeda Europos kaimynystės priemonės komitetas. Tas komitetas - tai komitetas, kaip nustatyta Reglamente (ES) Nr. 182/2011.
16 straipsnis
Trečiosios šalies, kuriai netaikomas 1 straipsnis, dalyvavimas
1. Deramai pagrįstais atvejais ir siekdama užtikrinti Sąjungos finansavimo darnumą ir veiksmingumą arba skatinti regioninį ar tarpregioninį bendradarbiavimą, Komisija pagal Reglamento (ES) Nr. 236/2014 2 straipsnį gali kiekvienu konkrečiu atveju nuspręsti išplėsti konkrečių veiksmų atitiktį reikalavimams ir laikyti juos atitinkančiais reikalavimus šalyse, teritorijose ir vietovėse, kurios priešingu atveju neatitiktų finansavimo reikalavimų.
Nepaisant Reglamento (ES) Nr. 236/2014 8 straipsnio 1 dalies, fiziniai ir juridiniai asmenys iš atitinkamų šalių, teritorijų ir vietovių gali dalyvauti procedūrose, kuriomis įgyvendinami tokie veiksmai.
2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytos galimybės gali būti numatytos 7 straipsnyje nurodytuose programavimo dokumentuose.
17 straipsnis
Finansinis paketas
1. Šiam reglamentui įgyvendinti skirtas finansinis paketas 2014-2020 m. laikotarpiu yra 15 432 634 000 EUR dabartinėmis kainomis. Iki 5 % finansinio paketo skiriama tarpvalstybinio bendradarbiavimo programoms, nurodytoms 6 straipsnio 1 dalies c punkte.
2. Metinius asignavimus tvirtina Europos Parlamentas ir Taryba, neviršydami daugiametėje finansinėje programoje nustatytų ribų.
3. Kaip nurodyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1288/2013 (13) 18 straipsnio 4 dalyje, orientacinė 1 680 000 000 EUR suma pagal skirtingas išorės veiksmų finansavimo priemones, t. y. Vystomojo bendradarbiavimo priemonę, nustatytą Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 233/2014 (14), Europos kaimynystės priemonę, Pasirengimo narystei paramos priemonę (PNPP II), nustatytą Reglamentu (ES) Nr. 231/2014, ir Partnerystės priemonę, nustatytą Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 234/2014 (15), skiriama veiksmams, susijusiems su besimokančiųjų judumu į šalis partneres arba iš jų, kaip apibrėžta Reglamente (ES) Nr. 1288/2013, ir bendradarbiavimui bei politiniam dialogui su tų šalių valdžios institucijomis, įstaigomis ir organizacijomis. Naudojant tas lėšas taikomas Reglamentas (ES) Nr. 1288/2013.
Lėšos skiriamos dviem daugiamečiais asignavimais: tik atitinkamai pirmiesiems ketveriems metams ir likusiems trejiems metams. Tų lėšų skyrimas numatomas daugiamečiame orientaciniame programavime, kaip nustatyta šiame reglamente, atsižvelgiant į nustatytus atitinkamų šalių poreikius ir prioritetus. Nenumatytų svarbių aplinkybių arba svarbių politinių pokyčių atveju asignavimus galima tikslinti, atsižvelgiant į Sąjungos išorės veiksmų prioritetus.
18 straipsnis
Europos išorės veiksmų tarnyba
Šis reglamentas taikomas laikantis Sprendimo 2010/427/ES.
19 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis reglamentas įsigalioja kitą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Jis taikomas nuo 2014 m. sausio 1 d. iki 2020 m. gruodžio 31 d.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Strasbūre 2014 m. kovo 11 d.