NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 814/2013
ze dne 2. srpna 2013,
kterým se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/125/ES, pokud jde o požadavky na ekodesign ohřívačů vody a zásobníků teplé vody
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/125/ES ze dne 21. října 2009 o stanovení rámce pro určení požadavků na ekodesign výrobků spojených se spotřebou energie (1), a zejména na čl. 15 odst. 1 uvedené směrnice,
po poradě s konzultačním fórem o ekodesignu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle směrnice 2009/125/ES by měla Komise stanovit požadavky na ekodesign výrobků spojených se spotřebou energie, které mají významný objem prodeje, významný dopad na životní prostředí a významný potenciál ke zlepšení dopadu na životní prostředí prostřednictvím lepšího konstrukčního návrhu bez nepřiměřeně vysokých nákladů.
(2)
Ustanovení čl. 16 odst. 2 písm. a) směrnice 2009/125/ES stanoví, že v souladu s postupem podle čl. 19 odst. 3, s kritérii stanovenými v čl. 15 odst. 2 a po poradě s konzultačním fórem o ekodesignu zavede Komise ve vhodných případech prováděcí opatření pro výrobky s vysokým potenciálem pro nákladově efektivní snížení emisí skleníkových plynů, což zahrnuje zařízení pro ohřev vody.
(3)
Komise vypracovala přípravnou studii analyzující technické, environmentální a hospodářské aspekty ohřívačů vody a zásobníků teplé vody, které se obvykle používají v domácnostech a obchodním sektoru. Studie byla zpracována ve spolupráci se zúčastněnými a dotčenými stranami z Unie i ze třetích zemí a její výsledky byly zveřejněny.
(4)
Environmentálními aspekty ohřívačů vody, které jsou považovány za významné pro účely tohoto nařízení, jsou spotřeba energie ve fázi jejich používání a (u ohřívačů vody s tepelným čerpadlem) hladina akustického výkonu. U ohřívačů vody využívajících fosilní paliva byly navíc mezi významné environmentální aspekty zařazeny také emise oxidů dusíku, oxidu uhelnatého a uhlovodíků. Významným environmentálním aspektem zásobníků teplé vody je spotřeba energie související se statickými ztrátami.
(5)
Není účelné určovat požadavky na ekodesign pro emise oxidu uhelnatého a uhlovodíků, protože dosud nejsou k dispozici žádné vhodné evropské metody měření. S cílem vyvinout takové metody měření Komise pověřila evropské normalizační organizace, aby během přezkumu tohoto nařízení zvážily požadavky na ekodesign pro tento typ emisí. Dokud nevstoupí v platnost odpovídající požadavky Unie na ekodesign, mohou zůstat zachovány vnitrostátní právní předpisy s požadavky na ekodesign pro emise oxidu uhelnatého a uhlovodíků z ohřívačů vody. Ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/142/ES ze dne 30. listopadu 2009 o spotřebičích plynných paliv (2), jež omezují množství spalin produkovaných spotřebiči plynných paliv s ohledem na zdraví a bezpečnost, nejsou dotčena.
(6)
Přípravná studie ukazuje, že požadavky týkající se jiných parametrů ekodesignu uvedených v části 1 přílohy I směrnice 2009/125/ES nejsou v případě ohřívačů vody a zásobníků teplé vody potřebné. Zejména emise skleníkových plynů v souvislosti s chladivy využívanými v ohřívačích vody s tepelnými čerpadly pro vytápění dnešního evropského fondu budov se nejeví jako významné. Při přezkumu tohoto nařízení bude znovu posouzena vhodnost určení požadavků na ekodesign pro tyto skleníkové plyny.
(7)
Oblast působnosti tohoto nařízení by se neměla omezit na ohřívače vody sloužící pro dodávku teplé pitné a užitkové vody.
(8)
Ohřívače vody, které jsou navrženy pro využití plynných nebo kapalných paliv vyrobených převážně (tj. více než 50 %) z biomasy, mají zvláštní technické vlastnosti, jež vyžadují další technické, hospodářské a environmentální analýzy. V závislosti na výsledku těchto analýz by později měly být případně stanoveny požadavky na ekodesign ohřívačů vody tohoto typu.
(9)
Roční spotřeba energie spojená s ohřívači vody a zásobníky teplé vody v Unii byla za rok 2005 odhadnuta na 2 156 PJ (51 Mtoe), což odpovídá emisím ve výši 124 Mt CO2. Pokud nebudou přijata konkrétní opatření, předpokládá se, že v roce 2020 dosáhne roční spotřeba energie 2 243 PJ. Roční emise oxidů dusíku v souvislosti s ohřívači vody a zásobníky teplé vody v Unii v roce 2005 podle odhadů činily 559 kt ekvivalentu SOx. Pokud nebudou přijata konkrétní opatření, předpokládá se, že v roce 2020 dosáhnou roční emise 603 kt ekvivalentu SOx. Přípravná studie ukazuje, že spotřebu energie ve fázi používání a emise oxidů dusíku ohřívačů vody lze podstatně snížit.
(10)
Spotřeba energie ohřívačů vody a zásobníků teplé vody může být snížena uplatněním existujících nákladově efektivních nechráněných technologií, což povede ke snížení úhrnných nákladů spojených se zakoupením a používáním těchto výrobků.
(11)
Předpokládá se, že kombinovaný účinek požadavků na ekodesign stanovených v tomto nařízení a v nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 812/2013 ze dne 18. února 2013, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/30/EU, pokud jde o uvádění spotřeby energie na energetických štítcích ohřívačů vody, zásobníků teplé vody a na soupravách sestávajících z ohřívače vody a solárního zařízení (3), povede do roku 2020 ve srovnání se situací bez přijetí zvláštních opatření k odhadovaným ročním úsporám energie přibližně ve výši 450 PJ (11 Mtoe), což odpovídá emisím přibližně 26 Mt CO2, a ke snížení ročních emisí oxidů dusíku o přibližně 130 kt ekvivalentu SOx.
(12)
Požadavky na ekodesign by měly harmonizovat požadavky na spotřebu energie, hladinu akustického výkonu a emise oxidů dusíku ohřívačů vody a požadavky na statické ztráty zásobníků teplé vody v celé Unii, což přispěje k lepšímu fungování vnitřního trhu a ke zlepšení vlivu těchto výrobků na životní prostředí.
(13)
Požadavky na ekodesign by neměly ovlivnit funkčnost nebo cenovou dostupnost ohřívačů vody nebo zásobníků teplé vody z hlediska koncového uživatele ani nepříznivě ovlivňovat zdraví, bezpečnost a životní prostředí.
(14)
Požadavky na ekodesign by měly být zaváděny postupně, aby výrobci měli dostatek času na potřebné změny konstrukce výrobků podléhajících tomuto nařízení. Časový průběh by měl být takový, aby byly zohledněny dopady na náklady pro výrobce, zejména pak na malé a střední podniky, a aby bylo zároveň zajištěno včasné dosažení cílů tohoto nařízení.
(15)
Měření a výpočty parametrů výrobků je nutno provádět za použití spolehlivých, přesných a opakovatelných metod, které zohledňují uznávané nejmodernější metody měření a výpočtů, včetně harmonizovaných norem (pokud jsou k dispozici) přijatých evropskými organizacemi pro normalizaci na žádost Komise v souladu s postupy stanovenými v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1025/2012 ze dne 25. října 2012 o evropské normalizaci (4).
(16)
V souladu s čl. 8 odst. 2 směrnice 2009/125/ES určuje toto nařízení, jaké postupy se použijí pro posuzování shody.
(17)
Pro usnadnění kontrol shody by výrobci měli v technické dokumentaci uvádět informace podle příloh IV a V směrnice 2009/125/ES, pokud se tyto informace týkají požadavků stanovených tímto nařízením.
(18)
V zájmu dalšího omezení dopadu ohřívačů vody a zásobníků teplé vody na životní prostředí by výrobci měli poskytovat informace o demontáži, recyklaci a/nebo likvidaci výrobku.
(19)
Kromě právně závazných požadavků stanovených tímto nařízením by měly být určeny orientační referenční hodnoty nejlepších dostupných technologií, aby bylo zajištěno, že informace o vlivu ohřívačů vody a zásobníků teplé vody na životní prostředí během jejich celého životního cyklu budou široce dostupné a snadno přístupné.
(20)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 19 odst. 1 směrnice 2009/125/ES,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení stanovuje požadavky na ekodesign pro uvádění na trh a/nebo do provozu ohřívačů vody o jmenovitém tepelném výkonu ≤ 400 kW a zásobníků teplé vody s užitným objemem ≤ 2 000 litrů včetně těch, které jsou začleněny do souprav sestávajících z ohřívače vody a solárního zařízení ve smyslu definice v článku 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 812/2013.
2. Toto nařízení se nevztahuje na:
a)
ohřívače vody konkrétně navržené pro využití plynných nebo kapalných paliv vyrobených převážně z biomasy;
b)
ohřívače vody využívající pevná paliva;
c)
ohřívače vody v oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU (5);
d)
kombinované ohřívače vody, jak je definuje článek 2 nařízení Komise (EU) č. 813/2013 (6);
e)
ohřívače vody, které nedosahují alespoň zátěžového profilu s nejmenší referenční energií uvedeného v tabulce 1 přílohy III;
f)
ohřívače vody navržené pouze pro výrobu teplých nápojů a/nebo potravin;
g)
zdroje tepla navržené pro ohřívače vody a pláště ohřívačů vody, jež mají být takovými zdroji tepla vybaveny, které budou uvedeny na trh před 1. lednem 2018 náhradou za identické zdroje tepla a identické pláště ohřívačů vody. Na náhradním výrobku nebo jeho obalu musí být jasně uvedeno, pro jaký ohřívač vody je určen.
Článek 2
Definice
Kromě definic stanovených v článku 2 směrnice 2009/125/ES se pro účely tohoto nařízení použijí tyto definice:
1)
„ohřívačem vody“ se rozumí zařízení, které:
a)
je připojeno na vnější přívod pitné nebo užitkové vody;
b)
vyrábí a předává teplo pro dodávku teplé pitné nebo užitkové vody o dané teplotě a v daném množství a průtoku v daném časovém období a
c)
může být vybaveno jedním nebo více zdroji tepla;
2)
„zdrojem tepla“ se rozumí ta část ohřívače vody, která vyrábí teplo za využití jednoho nebo více z následujících procesů:
a)
spalování fosilních paliv a/nebo paliv z biomasy;
b)
využití Jouleova jevu v prvcích elektrického odporového ohřevu;
c)
zachycování tepla okolního prostředí ze vzdušného, vodního nebo zemního zdroje a/nebo tepla odpadního;
z toho plyne, že zdroj tepla navržený pro ohřívač vody a plášť ohřívače vody, který má být takovým zdrojem tepla vybaven, musí být také považován za ohřívač vody;
3)
„pláštěm ohřívače vody“ se rozumí ta část ohřívače vody, která je určena na zabudování zdroje tepla;
4)
„jmenovitým tepelným výkonem“ se rozumí deklarovaný tepelný výkon ohřívače vody během procesu ohřívání vody za standardních jmenovitých podmínek vyjádřený v kW;
5)
„užitným objemem“ (V) se rozumí jmenovitý objem zásobníku teplé vody vyjádřený v litrech;
6)
„standardními jmenovitými podmínkami“ se rozumí provozní podmínky ohřívačů vody využívané při stanovení jmenovitého tepelného výkonu, energetické účinnosti ohřevu vody, hladiny akustického výkonu a emisí oxidu dusíku a u zásobníků teplé vody při stanovení statických ztrát;
7)
„biomasou“ se rozumí biologicky rozložitelná část výrobků, odpadů a zbytků biologického původu ze zemědělství (včetně rostlinných a živočišných látek), lesnictví a souvisejících odvětví, včetně rybolovu a akvakultury, jakož i biologicky rozložitelná část průmyslového a obecního odpadu;
8)
„palivem z biomasy“ se rozumí plynné nebo kapalné palivo vyrobené z biomasy;
9)
„fosilním palivem“ se rozumí plynné nebo kapalné palivo fosilního původu;
10)
„konvenčním ohřívačem vody“ se rozumí ohřívač vody, který vyrábí teplo za využití spalování fosilních paliv a/nebo paliv z biomasy a/nebo Jouleova jevu v prvcích elektrického odporového ohřevu;
11)
„ohřívačem vody s tepelným čerpadlem“ se rozumí ohřívač vody, který k výrobě tepla využívá teplo okolního prostředí ze vzdušného, vodního nebo zemního zdroje a/nebo odpadní teplo;
12)
„solárním ohřívačem vody“ se rozumí ohřívač vody vybavený jedním nebo více solárními kolektory, solárními zásobníky teplé vody, zdroji tepla, popřípadě čerpadly v kolektorovém okruhu a jinými částmi; solární ohřívač vody je uváděn na trh jako jedna jednotka;
13)
„zásobníkem teplé vody“ se rozumí nádoba pro uchovávání teplé vody za účelem ohřevu vody a/nebo vytápění vnitřních prostor, včetně jakýchkoli přídatných látek, která není vybavena žádným zdrojem tepla, s možnou výjimkou jednoho nebo více záložních ponorných ohřívačů;
14)
„záložním ponorným ohřívačem“ se rozumí elektrický odporový ohřívač pracující na bázi Jouleova jevu, který je součástí zásobníku teplé vody a vyrábí teplo, pouze když je vnější zdroj tepla přerušen (a to i v době údržby) nebo je mimo provoz nebo je součástí solárního zásobníku teplé vody, a poskytuje teplo, když solární zdroj tepla není dostačující pro dosažení požadované úrovně tepelné pohody;
15)
„energetickou účinností ohřevu vody“ (ηwh ) se rozumí poměr mezi užitečnou energií poskytovanou ohřívačem vody a energií potřebnou pro její výrobu, vyjádřený v %;
16)
„hladinou akustického výkonu“ (LWA ) se rozumí hladina akustického výkonu vážená váhovou funkcí A ve vnitřním anebo venkovním prostředí, vyjádřená v dB;
17)
„statickou ztrátou“(S) se rozumí topný výkon, který unikne ze zásobníku teplé vody za daných teplot vody a okolního prostředí vyjádřený ve W;
18)
„převodním koeficientem“ (CC) se rozumí koeficient vyjadřující odhadovanou 40 % průměrnou účinnost při výrobě energie v EU uvedenou ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2012/27/EU (7); hodnota převodního koeficientu je CC = 2,5.
Další definice pro účely příloh II až VI jsou uvedeny v příloze I.
Článek 3
Požadavky na ekodesign a harmonogram
1. Požadavky na ekodesign ohřívačů vody a zásobníků teplé vody jsou stanoveny v příloze II.
2. Požadavky na ekodesign se použijí podle tohoto harmonogramu:
a)
od 26. září 2015:
i)
ohřívače vody musí splňovat požadavky stanovené v bodě 1.1 písm. a) a dále v bodech 1.2, 1.3, 1.4 a 1.6 přílohy II,
ii)
zásobníky teplé vody musí splňovat požadavky stanovené v bodě 2.2 přílohy II;
b)
od 26. září 2017:
i)
ohřívače vody musí splňovat požadavky stanovené v bodě 1.1 písm. b) přílohy II,
ii)
zásobníky teplé vody musí splňovat požadavky stanovené v bodě 2.1 přílohy II;
c)
od 26. září 2018:
i)
ohřívače vody musí splňovat požadavky stanovené v bodě 1.1 písm. c) přílohy II,
ii)
ohřívače vody musí splňovat požadavky stanovené v bodě 1.5 písm. a) přílohy II.
3. Splnění požadavků na ekodesign bude měřeno a vypočteno podle požadavků stanovených v příloze III a příloze IV.
Článek 4
Posuzování shody
1. Postupem posuzování shody uvedeným v čl. 8 odst. 2 směrnice 2009/125/ES se rozumí systém interní kontroly designu stanovený v příloze IV uvedené směrnice nebo systém řízení stanovený v příloze V uvedené směrnice.
2. Pro účely posuzování shody musí technická dokumentace obsahovat informace o výrobcích stanovené v bodě 1.6 přílohy II tohoto nařízení.
Článek 5
Postup ověřování pro účely dohledu nad trhem
Při provádění kontrol v rámci dohledu nad trhem podle čl. 3 odst. 2 směrnice 2009/125/ES za účelem splnění požadavků stanovených v příloze II tohoto nařízení použijí orgány členských států postup ověřování popsaný v příloze V tohoto nařízení.
Článek 6
Orientační referenční hodnoty
Orientační referenční hodnoty ohřívačů vody a zásobníků teplé vody s nejlepšími výkonnostními parametry, které jsou dostupné na trhu v době, kdy toto nařízení vstupuje v platnost, jsou uvedeny v příloze VI.
Článek 7
Přezkum
1. Komise přezkoumá toto nařízení s ohledem na technický pokrok v oblasti ohřívačů vody a zásobníků teplé vody a výsledek tohoto přezkumu předloží konzultačnímu fóru o ekodesignu nejpozději do pěti let od vstupu tohoto nařízení v platnost. Tento přezkum bude zahrnovat zejména posouzení následujících aspektů:
a)
vhodnost stanovení požadavků na ekodesign pro emise skleníkových plynů vzniklé v souvislosti s chladivy;
b)
jakou úroveň požadavků na ekodesign pro emise oxidu uhelnatého a uhlovodíků lze zavést na základě vyvíjených metod měření;
c)
vhodnost stanovení přísnějších požadavků na ekodesign pro emise oxidů dusíku;
d)
vhodnost stanovení požadavků na ekodesign ohřívačů vody konkrétně navržených pro využití plynných nebo kapalných paliv vyrobených převážně z biomasy;
e)
platnost hodnoty převodního koeficientu;
f)
vhodnost certifikace třetí stranou.
2. Komise rovněž přezkoumá toto nařízení na základě technického pokroku u ohřívačů vody a výsledek uvedeného přezkumu předloží nejpozději tři roky ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost konzultačnímu fóru o ekodesignu. Přezkum obsahuje pouze posouzení toho, zda je vhodné stanovit samostatné požadavky na ekodesign různých typů ohřívačů vody.
Článek 8
Přechodná ustanovení
1. Až do 26. září 2015 mohou členské státy povolit uvádění na trh a/nebo do provozu ohřívačů vody, které splňují vnitrostátní předpisy, týkající se energetické účinnosti při ohřevu vody a hladiny akustického výkonu, platné v době přijetí tohoto nařízení.
2. Až do 26. září 2018 mohou členské státy povolit uvádění na trh a/nebo do provozu ohřívačů vody, které splňují vnitrostátní předpisy týkající se emisí oxidů dusíku platné v době přijetí tohoto nařízení.
3. Až do 26. září 2017 mohou členské státy povolit uvádění na trh a/nebo do provozu zásobníků teplé vody, které splňují vnitrostátní předpisy týkající se statických ztrát platné v době přijetí tohoto nařízení.
Článek 9
Vstup v platnost
Tato nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém svém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 2. srpna 2013.
KOMISIJOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 814/2013
2013 m. rugpjūčio 2 d.
kuriuo įgyvendinant Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2009/125/EB nustatomi vandens šildytuvų ir karšto vandens talpyklų ekologinio projektavimo reikalavimai
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2009 m. spalio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2009/125/EB, nustatančią ekologinio projektavimo reikalavimų su energija susijusiems gaminiams nustatymo sistemą (1), ypač į jos 15 straipsnio 1 dalį,
pasikonsultavusi su Ekologinio projektavimo konsultacijų forumu,
kadangi:
(1)
pagal Direktyvą 2009/125/EB Komisija turėtų nustatyti ekologinio projektavimo reikalavimus su energija susijusiems gaminiams, kurių pardavimo ir prekybos apimtis yra didelė ir kurie daro didelį poveikį aplinkai ir turi didelį poveikio aplinkai gerinimo be pernelyg didelių išlaidų patobulinant konstrukciją potencialą;
(2)
Direktyvos 2009/125/EB 16 straipsnio 2 dalies a punkte numatyta, kad laikydamasi 19 straipsnio 3 dalyje nurodytos tvarkos, atsižvelgdama į 15 straipsnio 2 dalyje nustatytus kriterijus ir pasitarusi su Ekologinio projektavimo konsultacijų forumu, prireikus Komisija turėtų nustatyti įgyvendinimo priemones gaminiams, turintiems didelių rentabilaus išmetamųjų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekio mažinimo galimybių, pvz., vandens šildymo įrangai;
(3)
Komisija atliko parengiamąjį tyrimą siekdama išnagrinėti techninius, aplinkosauginius ir ekonominius vandens šildytuvų ir karšto vandens talpyklų, įprastai naudojamų namų ūkių ir komerciniame sektoriuose, aspektus. Tyrimas parengtas drauge su suinteresuotosiomis šalimis iš Sąjungos ir trečiųjų valstybių, o rezultatai paskelbti viešai;
(4)
nustatyta, kad šio reglamento tikslais svarbūs vandens šildytuvų aplinkosauginiai aspektai yra energijos suvartojimas gaminio naudojimo etapu ir garso galios lygis (vandens šildytuvams su šilumos siurbliais). Be to, jei vandens šildytuvas naudoja iškastinį kurą, jo išmetamų azoto oksidų, anglies monoksido ir angliavandenilio kiekiai taip pat yra laikomi svarbiais aplinkosauginiais aspektais. Svarbus karšto vandens talpyklų aplinkosauginis aspektas yra energijos vartojimas dėl jų savaiminio nuostolio;
(5)
nedera nustatyti su anglies monoksido ir angliavandenilių išmetimu susijusių ekologinio projektavimo reikalavimų, nes nėra tinkamų europinių matavimo metodų. Kad tokie metodai būtų parengti, Komisija įgaliojo Europos standartizacijos organizacijas peržiūrint šį reglamentą apsvarstyti su šių medžiagų išmetimu susijusius ekologinio projektavimo reikalavimus. Kol įsigalios Sąjungos ekologinio projektavimo reikalavimai, gali būti laikomasi nacionalinių ekologinio projektavimo reikalavimų, susijusių su vandens šildytuvų išmetamu anglies monoksidu ir angliavandeniliu, nuostatų. Tai neturi įtakos 2009 m. lapkričio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/142/EB, susijusios su dujas deginančiais prietaisais (2), nuostatoms, kuriomis dujas deginančių prietaisų degimo produktai ribojami sveikatos ir saugos atžvilgiais;
(6)
iš parengiamojo tyrimo matyti, kad vandens šildytuvų ir karšto vandens talpyklų atveju reikalavimai dėl kitų Direktyvos 2009/125/EB I priedo 1 dalyje nurodytų ekologinio projektavimo kriterijų nebūtini. Išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų, susijusių su vandens šildytuvų, naudojamų dabartinio Europos pastatų fondo objektams šildyti, šilumos siurblių šaldalais, kiekis nelaikomas reikšmingu. Ar dera nustatyti su šiomis išmetamosiomis šiltnamio efektą sukeliančiomis dujomis susijusius ekologinio projektavimo reikalavimus, bus dar kartą apsvarstyta peržiūrint šį reglamentą;
(7)
šis reglamentas turėtų būti taikomas tik vandens šildytuvams, kurių paskirtis - tiekti karštą geriamąjį ir sanitarinį vandenį;
(8)
vandens šildytuvai, suprojektuoti naudoti daugiausia (daugiau nei 50 %) iš biomasės gautą dujinį arba skystąjį kurą, turi ypatingų techninių charakteristikų, kurias reikia išsamiau išanalizuoti techniniu, ekonominiu ir aplinkosaugos atžvilgiais. Priklausomai nuo analizės rezultato, tokių vandens šildytuvų ekologinio projektavimo reikalavimai prireikus turėtų būti nustatyti vėliau;
(9)
apskaičiuota, kad 2005 m. Sąjungoje metinis energijos suvartojimas, susijęs su vandens šildytuvais ir karšto vandens talpyklomis, buvo apie 2 156 PJ (51 mln. t naftos ekvivalento), o tai atitinka 124 mln. t išmesto CO2. Prognozuojama, kad 2020 m. per metus bus suvartojama 2 243 PJ energijos, jei nebus imtasi specialių priemonių. Apskaičiuota, kad 2005 m. Sąjungoje metinis išmetamų azoto oksidų, susijusių su vandens šildytuvais ir karšto vandens talpyklomis, kiekis buvo apie 559 kt SOx ekvivalento. Prognozuojama, kad 2020 m. per metus bus išmetama 603 kt SOx ekvivalento, jei nebus imtasi specialių priemonių. Parengiamojo tyrimo duomenimis, naudojamų vandens šildytuvų suvartojamos energijos ir išmetamų azoto oksidų kiekiai gali būti gerokai sumažinti;
(10)
vandens šildytuvų ir karšto vandens talpyklų suvartojamos energijos kiekį galima sumažinti taikant turimas nenuosavybines rentabilias technologijas, kurios padeda sumažinti bendras šių gaminių pirkimo ir naudojimo išlaidas;
(11)
numatoma, kad dėl bendro šiame reglamente ir 2013 m. vasario 18 d. Komisijos deleguotajame reglamente (ES) Nr. 812/2013, kuriuo papildoma Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/30/ES, nustatant vandens šildytuvų, karšto vandens talpyklų, vandens šildytuvo ir saulės energijos įrenginio komplektų energijos vartojimo efektyvumo ženklinimo reikalavimus (3), nustatytų ekologinio projektavimo reikalavimų poveikio iki 2020 m. per metus būtų sutaupoma 450 PJ (11 mln. t naftos ekvivalento), o tai prilygsta 26 mln. t CO2, ir sumažėtų metinis išmetamų azoto oksidų kiekis (apie 130 kt SOx ekvivalento), palyginti su tuo, jei nebūtų imtasi priemonių;
(12)
pagal ekologinio projektavimo reikalavimus visoje Sąjungoje turėtų būti suderinti reikalavimai, susiję su vandens šildytuvų energijos vartojimu, garso galios lygiu ir išmetamų azoto oksidų kiekiu, taip pat reikalavimai, taikomi karšto vandens talpyklų savaiminiam nuostoliui, todėl tokie reikalavimai padėtų sklandžiau veikti vidaus rinkai ir pagerinti šių gaminių aplinkosauginį veiksmingumą;
(13)
ekologinio projektavimo reikalavimai neturėtų turėti poveikio galutinio vartotojo naudojamoms vandens šildytuvų arba karšto vandens talpyklų funkcijoms arba įperkamumui ir neigiamo poveikio sveikatai, saugai ar aplinkai;
(14)
ekologinio projektavimo reikalavimai turėtų būti diegiami laipsniškai, kad gamintojai turėtų pakankamai laiko gaminius perprojektuoti pagal šio reglamento reikalavimus. Terminai turėtų būti nustatyti atsižvelgiant į sąnaudų poveikį gamintojams, ypač mažosioms ir vidutinėms įmonėms, ir užtikrinant, kad šio reglamento tikslai būtų pasiekti laiku;
(15)
gaminio parametrai turėtų būti matuojami ir apskaičiuojami taikant patikimus, tikslius ir atkuriamus matavimo metodus, pagal kuriuos būtų atsižvelgiama į visuotinai pripažintus pažangiausius matavimo ir skaičiavimo metodus, įskaitant darniuosius standartus, jei tokių yra, kuriuos Komisijos prašymu priėmė Europos standartizacijos organizacijos pagal procedūras, nustatytas 2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. 1025/2012 dėl Europos standartizacijos (4);
(16)
pagal Direktyvos 2009/125/EB 8 straipsnio 2 dalį šiuo reglamentu nustatomos taikytinos atitikties vertinimo procedūros;
(17)
kad būtų lengviau tikrinti atitiktį reikalavimams, gamintojai turėtų Direktyvos 2009/125/EB IV ir V prieduose nurodytuose techniniuose dokumentuose pateikti informaciją, susijusią su šiame reglamente nustatytais reikalavimais;
(18)
siekdami labiau apriboti vandens šildytuvų ir karšto vandens talpyklų poveikį aplinkai, gamintojai turėtų pateikti informaciją, susijusią su išmontavimu, grąžinamuoju perdirbimu ir (arba) šalinimu;
(19)
be šiame reglamente nustatytų teisiškai privalomų reikalavimų, turėtų būti nurodyti geriausių turimų technologijų etalonai, siekiant užtikrinti, kad informacija apie vandens šildytuvų ir karšto vandens talpyklų aplinkosauginį veiksmingumą per jų gyvavimo ciklą būtų plačiai žinoma ir lengvai prieinama;
(20)
šiame reglamente nustatytos priemonės atitinka pagal Direktyvos 2009/125/EB 19 straipsnio 1 dalį įsteigto komiteto nuomonę,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Dalykas ir taikymo sritis
1. Šiame reglamente nustatomi rinkai tiekiamų ir (arba) atiduodamų eksploatuoti vandens šildytuvų, kurių vardinis šilumos atidavimas ≤ 400 kW, ir karšto vandens talpyklų, kurių talpa ≤ 2 000 litrų, įskaitant Deleguotojo reglamento (ES) Nr. 812/2013 2 straipsnyje apibrėžtus vandens šildytuvus ir karšto vandens talpyklas, integruotus vandens šildytuvo ir saulės energijos įrenginio komplektuose, ekologinio projektavimo reikalavimai.
2. Šis reglamentas netaikomas:
a)
vandens šildytuvams, kurie specialiai suprojektuoti naudoti daugiausia iš biomasės gautą dujinį arba skystąjį kurą;
b)
vandens šildytuvams, naudojantiems kietąjį kurą;
c)
vandens šildytuvams, kuriems taikoma Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/75/ES (5);
d)
kombinuotiesiems šildytuvams, kaip apibrėžta Komisijos reglamento (ES) Nr. 813/2013 (6) 2 straipsnyje;
e)
vandens šildytuvams, kurie neatitinka bent apkrovos profilio, kurio atskaitinė energija yra mažiausia, kaip nurodyta III priedo 1 lentelėje;
f)
vandens šildytuvams, kurie suprojektuoti tik karštiems gėrimams ir (arba) maistui ruošti;
g)
vandens šildytuvams skirtiems šilumos generatoriams, ir vandens šildytuvų korpusams, kuriuose įmontuojami tokie šilumos generatoriai, kurie rinkai tiekiami iki 2018 m. sausio 1 d., kad jais būtų pakeisti tapatūs šilumos generatoriai ir tapatūs vandens šildytuvų korpusai. Ant pakaitinio gaminio arba jo pakuotės aiškiai nurodyta, su kokiu vandens šildytuvu jis skirtas naudoti.
2 straipsnis
Apibrėžtys
Be nustatytųjų Direktyvos 2009/125/EB 2 straipsnyje, šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
1) vandens šildytuvas- įrenginys,
2) šilumos generatorius- vandens šildytuvo dalis, gaminanti šilumą vienu iš šių būdų arba keliais šiais būdais:
jei šilumos generatorius suprojektuotas vandens šildytuvui ir vandens šildytuvo korpusui, kuriame įmontuojamas toks šilumos generatorius, jis taip pat laikomas vandens šildytuvu;
3) vandens šildytuvo korpusas- vandens šildytuvo dalis, suprojektuota taip, kad joje būtų galima įrengti šilumos generatorių;
4) vardinis šilumos atidavimas- deklaruotas vandens šildytuvo šilumos atidavimas (kWh), kai vanduo šildomas standartinėmis veikimo sąlygomis;
5) talpa (V)- karšto vandens talpyklos arba kaupiamojo vandens šildytuvo vardinė talpa (litrais);
6) standartinės veikimo sąlygos- vandens šildytuvų veikimo sąlygos, kuriomis nustatomas vardinis šilumos atidavimas, energijos vandeniui šildyti vartojimo efektyvumas, garso galios lygis ir išmetamo azoto oksido kiekis; pagal standartines veikimo sąlygas nustatomas karšto vandens talpyklų savaiminis nuostolis;
7) biomasė- biologiškai skaidi biologinės kilmės produktų, atliekų ir liekanų, gaunamų žemės ūkyje (įskaitant augalinės ir gyvulinės kilmės medžiagas), miškų ūkyje ir susijusiose pramonės šakose, įskaitant žuvininkystę ir akvakultūrą, dalis, taip pat biologiškai skaidi pramoninių ir buitinių atliekų dalis;
8) biomasės kuras- iš biomasės pagamintas dujinis arba skystasis kuras;
9) iškastinis kuras- dujinis arba skystasis iškastinis kuras;
10) įprastas vandens šildytuvas- vandens šildytuvas, kuriuo šiluma gaminama deginant iškastinį ir (arba) biomasės kurą ir (arba) išgaunant kaitinimo elementų elektrinės varžos Džaulio šilumą;
11) vandens šildytuvas su šilumos siurbliu- vandens šildytuvas, kuriuo šiluma gaminama naudojant aplinkos šilumą iš oro šaltinio, vandens šaltinio arba grunto šaltinio ir (arba) šilumingųjų atliekų;
12) saulės energijos vandens šildytuvas- vandens šildytuvas, turintis vieną arba daugiau saulės energijos kolektorių, saulės energijos karšto vandens talpyklas, šilumos generatorius ir galintis turėti siurblius kolektoriaus kontūre bei kitas dalis. Saulės energijos vandens šildytuvas rinkai tiekiamas kaip blokas;
13) karšto vandens talpykla- rezervuaras, kuriame laikomas vandeniui ir (arba) patalpai šildyti naudojamas karštas vanduo (su visais priedais) ir kuriame neįrengtas šilumos generatorius, tačiau gali būti vienas arba daugiau pagalbinių panardinamųjų kaitintuvų;
14) pagalbinis panardinamasis kaitintuvas- kaitinimo elementų elektrinės varžos Džaulio šilumą duodantis šildytuvas, kuris yra karšto vandens talpyklos dalis ir gamina šilumą tik tada, kai išorinis šilumos šaltinis sutrikdomas (įskaitant techninės priežiūros laikotarpiais) arba neveikia; toks šildytuvas gali būti saulės energijos karšto vandens talpyklos dalis, tiekianti šilumą, kai saulės energijos šaltinio nepakanka būtinam patogumui pagal nustatytą lygį užtikrinti;
15) energijos vandeniui šildyti vartojimo efektyvumas (ηwh )- vandens šildytuvo tiekiamos naudingosios energijos ir jos gamybai būtinos energijos santykis (%);
16) garso galios lygis (LWA )- A svertinis garso galios lygis patalpoje ir (arba) lauke (dB);
17) savaiminis nuotolis (S)- esant tam tikrai vandens ir aplinkos temperatūrai prarasta karšto vandens talpyklos šiluminė galia (W);
18) perskaičiavimo koeficientas (CC)- koeficientas, atitinkantis Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2012/27/ES (7) nurodytą apskaičiuotą 40 % ES energijos gamybos efektyvumo vidurkį. Perskaičiavimo koeficiento reikšmė yra CC = 2,5.
Papildomos II ir VI prieduose vartojamų terminų apibrėžtys pateiktos I priede.
3 straipsnis
Ekologinio projektavimo reikalavimai ir jų taikymo tvarkaraštis
1. Vandens šildytuvų ir karšto vandens talpyklų ekologinio projektavimo reikalavimai pateikti II priede.
2. Ekologinio projektavimo reikalavimai taikomi pagal šį tvarkaraštį:
a)
nuo 2015 m. rugsėjo 26 d.:
i)
vandens šildytuvai atitinka II priedo 1.1 punkto a papunkčio, 1.2, 1.3, 1.4 ir 1.6 punktų reikalavimus;
ii)
karšto vandens talpyklos atitinka II priedo 2.2 punkto reikalavimus;
b)
nuo 2017 m. rugsėjo 26 d.:
i)
vandens šildytuvai atitinka II priedo 1.1 punkto b papunkčio reikalavimus;
ii)
karšto vandens talpyklos atitinka II priedo 2.1 punkto reikalavimus;
c)
nuo 2018 m. rugsėjo 26 d.:
i)
vandens šildytuvai atitinka II priedo 1.1 punkto c papunkčio reikalavimus;
ii)
vandens šildytuvai atitinka II priedo 1.5 punkto a papunkčio reikalavimus.
3. Atitiktis ekologinio projektavimo reikalavimams nustatoma ir reikalingas skaičiavimas atliekamas pagal III ir IV prieduose išdėstytus reikalavimus.
4 straipsnis
Atitikties vertinimas
1. Direktyvos 2009/125/EB 8 straipsnio 2 dalyje nurodyta atitikties vertinimo procedūra - tai tos direktyvos IV priede nustatyta projektavimo vidaus kontrolės sistema arba V priede nustatyta valdymo sistema.
2. Atliekant atitikties vertinimą į techninius dokumentus įtraukiama šio reglamento II priedo 1.6 punkte nurodyta informacija apie gaminį.
5 straipsnis
Rinkos priežiūros tikslais taikoma patikros procedūra
Atlikdamos Direktyvos 2009/125/EB 3 straipsnio 2 dalyje nurodytus patikrinimus, kuriuos privaloma atlikti vykdant rinkos priežiūrą ir kuriais nustatoma, ar laikomasi šio reglamento II priede nustatytų reikalavimų, valstybių narių institucijos taiko šio reglamento V priede aprašytą patikros procedūrą.
6 straipsnis
Etalonai
Įsigaliojant šiam reglamentui efektyviausių rinkoje esančių vandens šildytuvų ir karšto vandens talpyklų etalonai pateikti VI priede.
7 straipsnis
Peržiūra
1. Komisija ne vėliau kaip per penkerius metus nuo šio reglamento įsigaliojimo dienos jį peržiūri atsižvelgdama į vandens šildytuvų ir karšto vandens talpyklų technologijų pažangą ir pateikia tos peržiūros rezultatus Ekologinio projektavimo konsultacijų forumui. Peržiūrint reglamentą įvertinami visų pirma šie aspektai:
a)
ar dera nustatyti ekologinio projektavimo reikalavimus, taikomus su šaldalais susijusių išmetamųjų šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimui;
b)
kokio lygmens ekologinio projektavimo reikalavimai, taikomi anglies monoksido išmetimui, galėtų būti nustatyti atsižvelgiant į rengiamus matavimo metodus;
c)
ar dera nustatyti griežtesnius ekologinio projektavimo reikalavimus, susijusius su išmetamų azoto oksidų kiekiu;
d)
ar dera nustatyti ekologinio projektavimo reikalavimus, taikomus vandens šildytuvams, kurie specialiai suprojektuoti naudoti daugiausia iš biomasės gautą dujinį arba skystąjį kurą;
e)
ar pagrįsta perskaičiavimo koeficiento reikšmė;
f)
ar dera nustatyti trečiųjų šalių sertifikavimą.
2. Be to, Komisija ne vėliau kaip per trejus metus nuo šio reglamento įsigaliojimo dienos jį peržiūri atsižvelgdama į vandens šildytuvų technologijų pažangą ir pateikia tos peržiūros rezultatus Ekologinio projektavimo konsultacijų forumui. Peržiūrint reglamentą svarstoma tik tai, ar dera nustatyti skirtingus įvairių tipų vandens šildytuvų ekologinio projektavimo reikalavimus.
8 straipsnis
Pereinamojo laikotarpio nuostatos
1. Iki 2015 m. rugsėjo 26 d. valstybės narės gali leisti rinkai tiekti ir (arba) atiduoti eksploatuoti vandens šildytuvus, kurie atitinka šio reglamento priėmimo metu galiojusias nacionalines nuostatas dėl energijos vandeniui šildyti vartojimo efektyvumo ir garso galios lygio.
2. Iki 2018 m. rugsėjo 26 d. valstybės narės gali leisti rinkai tiekti ir (arba) atiduoti eksploatuoti vandens šildytuvus, kurie atitinka šio reglamento priėmimo metu galiojusias nacionalines nuostatas dėl išmetamų azoto oksidų.
3. Iki 2017 m. rugsėjo 26 d. valstybės narės gali leisti rinkai tiekti ir (arba) atiduoti eksploatuoti karšto vandens talpyklas, kurios atitinka šio reglamento priėmimo metu galiojusias nacionalines nuostatas dėl savaiminio nuostolio.
9 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2013 m. rugpjūčio 2 d.