РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 24 май 2011 година
относно държавна помощ, предоставена от Гърция за някои гръцки казина C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09)
(нотифицирано под номер C(2011) 3504)
(само текстът на гръцки език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/716/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 8 юли 2009 г. консорциумът DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (наричан по-долу „жалбоподателят“ или „Loutraki“) (2) подаде жалба до Комисията във връзка с гръцкото законодателство, с което се установява система от налози върху таксите за вход в казината, с мотива, че чрез системата е предоставена държавна помощ на трима оператори, а именно „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Regency Casino Thessaloniki“ (3). С електронно съобщение от 7 октомври 2009 г. жалбоподателят посочи, че не възразява да бъде разкрита самоличността му. На 14 октомври 2009 г. се проведе среща между служители на Комисията и представители на жалбоподателя. С писмо от 26 октомври 2009 г. жалбоподателят предостави допълнителни подробности в подкрепа на жалбата си.
(2)
На 21 октомври 2009 г. Комисията препрати жалбата на Гърция и поиска от Гърция да изясни повдигнатите в нея въпроси. С писмо от 17 ноември 2009 г. Гърция поиска повече време за отговор, което ѝ беше предоставено от Комисията с електронно съобщение от 18 ноември 2009 г. Гърция отговори на Комисията на 27 ноември 2009 г.
(3)
На 15 декември 2009 г. Комисията препрати на жалбоподателя отговора на Гърция. Жалбоподателят внесе коментар по отговора на Гърция на 29 декември 2009 г.
(4)
На 25 февруари, 4 и 23 март и на 13 април 2010 г. Комисията поиска допълнителна информация от Гърция, като Гърция отговори съответно на 10 март и на 1 и 21 април 2010 г.
(5)
С решение от 6 юли 2010 г. („решението за откриване на процедурата“) Комисията информира Гърция, че открива официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския Съюз, във връзка с мярка, която Гърция е привела в действие, а именно облагане на достъпа в някои казина с по-ниска данъчна ставка. Решението за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4) и заинтересованите страни бяха поканени да представят мненията си.
(6)
С писмо от 9 август 2010 г. Гърция поиска удължаване на крайния срок за отговор и Комисията даде разрешение за това с писмо от 18 август 2010 г. На 6 октомври 2010 г. Комисията получи мнението на Гърция относно решението за откриване на процедурата. На 12 октомври 2010 г. гръцките органи представиха допълнителна информация, свързана с оспорваната мярка.
(7)
След началото на разследването Комисията получи коментари от две заинтересовани страни: представителите на казино „Mont Parnès“, един от получателите на средства по мярката, изложиха своето мнение с писмо от 4 август 2010 г., а представителите на частното казино „Loutraki“ - с писма от 8 и 25 октомври 2010 г.
(8)
С писмо от 29 октомври 2010 г. Комисията препрати тези коментари на гръцките органи, за да им даде възможност да отговорят. С писмо от 6 декември 2010 г. гръцките органи представиха своето мнение по коментарите на третите страни, като целта, освен всичко друго, беше да се изяснят някои аспекти по прилагането на въпросната схема и по тълкуването на гръцкото законодателство, свързано с анализа на случая.
II. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА, ПРЕДМЕТ НА ОЦЕНКА
II.1. Мярка
(9)
Мярката, предмет на оценка, съдържа данъчна дискриминация в полза на някои казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременното прилагане на редица разпоредби (5), частично задължителни, с които:
-
се определя единен налог от 80 % върху цената на входния билет и
-
се определят различни регулирани цени за публичните и частните казина, а именно 6 EUR за публичните казина и 15 EUR за частните,
като по този начин частните казина са поставени в неравностойно конкурентно положение.
(10)
От мярката се възползват публични казина и едно частно казино, „Thessaloniki“, на което по изключение е разрешен същия режим като при публичните казина, както е обяснено по-подробно по-долу.
II.2. Получатели
(11)
Получателите на средства по анализираната мярка са следните гръцки казина: „Mont Parnès“ (6), „Thessaloniki“ (7), „Corfu“ (8) и „Rhodes“ (9).
(12)
Към датата на решението за откриване на процедурата по-ниската регулирана цена за вход от 6 EUR се е прилагала само за три гръцки казина: „Mont Parnès“, 49 % от което са приватизирани, като 51 % от дяловете остават под контрола на държавата; „Thessaloniki“ - частно казино, третирано като държавно; и „Corfu“ - държавно казино. Казината в Родос и Корфу престават да се ползват от мярката съответно през април 1999 г. (10) и август 2010 г. (11), тъй като когато са били изцяло приватизирани и са спрели да прилагат по-ниска цена за вход.
II.3. Съответни разпоредби на гръцкото право
(13)
Преди либерализирането на пазара през 1994 г. в Гърция са работили само три казина, а именно „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“. По онова време казината са били публични предприятия, управлявани като притежавани от държавата клубове от Гръцката служба по туризма (EOT) (12). Цената за вход в тези казина е установена с решение на главния секретар на EOT, както следва (13):
-
„Mont Parnès“: през 1991 г. EOT установява цена за вход в размер на 2 000 GRD (около 6 EUR) (14);
-
„Corfu“: през 1992 г. EOT установява цена за вход в размер на 1 500 GRD, а през 1997 г. я променя на 2 000 GRD;
-
„Rhodes“: през 1992 г. EOT установява цена за вход в размер на 1 500 GRD.
(14)
Пазарът беше либерализиран през 1994 г. със Закон 2206/1994, като към съществуващите публични казина се присъединиха шест новосъздадени частни казина (15). В закона от 1994 г. беше предвидено предоставянето на общо 14 лиценза на трите съществуващи публични казина „Rhodes“, „Mont Parnès“ и „Corfu“ и на 11 бъдещи частни казина (16). От предвидените 11 нови частни казина обаче само шест получават лиценз и започват дейност, а именно казината в Халкидики, Лутраки, Тесалоники, Рио (Ахея), Ксанти (Тракия) и Сирос (през 1995 г. и 1996 г.); останалите пет лиценза са отменени.
(15)
В член 2, параграф 10 от Закон 2206/1994 се предвижда цената за вход в казината в някои региони да бъде установена с министерско решение; в същото решение следва да се определи процентът от цената, който да представлява приход за гръцката държава. На 16 ноември 1995 г. с решение на министъра на финансите (17) се постановява, че от 15 декември 1995 г. всички оператори на казина, обхванати от Закон 2206/1994, следва да вземат такса за вход (18) в размер на 5 000 GRD (19) (около 15 EUR) (20). Решението изисква от операторите на казина да заплащат на държавата 80 % от номиналната стойност на всеки билет като обществен налог, докато останалите 20 %, включително съответният ДДС, са приход за казиното (21). Решението предвижда казината да могат да предоставят достъп без входна такса (22). Независимо от това дали те в действителност вземат такса от клиентите обаче казината трябва да плащат на държавата 80 % от регулираната цена (23). С решението се изисква казината да заплащат налозите ежемесечно (24). В него също така се предвиждат и конкретни отстъпки за билети, валидни за 15 или 30 дни (25).
(16)
Всички нови частни казина, създадени след 1995 г. съгласно Закон 2206/1994, прилагат министерското решение от 1995 г. и по правило вземат, както е обяснено в предходния параграф, входна такса от 15 EUR, с изключение на „Thessaloniki“, както е обяснено допълнително по-долу.
(17)
До предоставянето на предвидените по Закон 2206/1994 лицензи публичните казина „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“ обаче са продължили да функционират като клубове на EOT (26) и не са прилагали законодателните актове от 1994 г. и 1995 г.
(18)
От представените от гръцките органи коментари и обяснения относно националните правила Комисията разбира, че на практика системата работи по следния начин.
(19)
Гръцките органи обясняват, че експлоатацията на казината в Гърция като цяло е уредена със Закон 2206/1994. Специалните разпоредби, приложими за публичните казина, съществували преди Закон 2206/1994, се считат за изключения от приложението на общите разпоредби на закона (и от действието на министерското решение от 1995 г.), докато тече приватизацията на тези казина и до издаването на предвидените от закона лицензи.
(20)
Поради това до датата на лицензирането им по Закон 2206/1994 министерското решение от 1995 г. не се счита за приложимо спрямо публичните казина както по отношение на входната такса от 15 EUR, така и по отношение на изискването за изплащане на 80 % от тази цена за държавата. Публичните казина започват да плащат тези 80 % едва след като предвидените по Закон 2206/1994 лицензи са предоставени (вж. параграф 23 и следващите по-долу). Дори тогава обаче, тъй като се счита, че вече съществуващите решения на EOT, с които се определя входна цена от 6 EUR, формират конкретно изключение (вече съществуващ lex specialis), което не е изменено от общите разпоредби на Закон 2206/1994 и на министерското решение от 1995 г., цената за вход в публичните казина остава по изключение 6 EUR и тези казина плащат само 80 % от 6 EUR. Решенията на EOT са счетени за неприложими едва след приватизацията, когато казината вече не са изцяло собственост на държавата. Едва тогава казината започват да прилагат стандартна такса от 15 EUR и са задължени да плащат 80 % от 15 EUR като налог на държавата.
(21)
Въпреки че би следвало правилото да е такова, има изключение при частичната приватизация на казино „Mont Parnès“, потвърдено със Закон 3139/2003 (който предвижда възможност и за приватизацията на „Corfu“ на по-късна дата). В този закон изрично се постановява цената за вход в „Mont Parnès“ да остане 6 EUR.
(22)
През 2000 г. „Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis“ (гръцкото дружество за развитие на туризма, „ETA“), което е изцяло собственост на гръцката държава, сменя EOT като оператор на казината „Corfu“ и „Mont Parnès“ и от края на 2000 г. до 2003 г., когато управляваните от него казина са лицензирани съгласно Закон 2206/1994, ETA започва, първоначално доброволно, а по-късно в съответствие с член 24 от Закон 2919/2001, постепенно да се адаптира към определените със Закон 2206/1994 задължения на казината, за да подготви двата клуба, които преди това са били публична собственост, за пълно лицензиране и приватизация (27). През този преходен период ETA изплаща на държавата 80 % от цената на входните билети от 6 EUR за „Mont Parnès“ и „Corfu“.
(23)
През 2003 г. държавното казино „Mont Parnès“ е преобразувано в дружество с ограничена отговорност и 49 % от неговия капитал е продаден на частния сектор (28). Предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз за казино „Mont Parnès“ е даден в крайна сметка през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003 (член 1, параграф 1). Със същия закон се запазва входната цена за „Mont Parnès“ в размер на 6 EUR (член 1, параграф 1, vii).
(24)
В случая с казино „Corfu“ предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз първоначално е даден на ETA през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003 (член 1, параграф 3), така че ETA да може да го включи в по-късна приватизация. В същата разпоредба се предвижда входната цена за казино „Corfu“ да бъде определена с ново министерско решение, което предполага, че министерското решение от 1995 г. е неприложимо. Според информацията на Комисията не е издавано ново министерско решение и казино „Corfu“ е продължило да взема такса от 6 EUR до приватизация си през август 2010 г., когато е започнало да прилага цената от 15 EUR (29).
(25)
В случая с казино „Rhodes“ предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз е издаден през 1996 г. с Министерско решение Τ/633 от 29 май 1996 г. Казиното обаче е продължило да взема намалената входна такса и я променя на 15 EUR едва след своята приватизация през април 1999 г. До приватизацията му казиното работи под управлението на EOT и впоследствие прилага решението на EOT от 1992 г., с което се определя входна цена за казино „Rhodes“ в размер на 1 500 GRD (30).
(26)
Частното казино „Thessaloniki“ е създадено и лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1995 г. (31). То винаги е таксувало намалената цена от 6 EUR, прилагана от публичните казина („Mont Parnès“ и „Corfu“), въз основа на Законодателен указ 2687/1953 (32), с който се предвижда предприятията, учредени с чуждестранни инвестиции, да се ползват с режим, който е поне толкова благоприятен, колкото прилагания режим спрямо други подобни предприятия в страната (33). Когато въпросът е бил повдигнат в един момент, управителят на казиното (т.е. „Hyatt Regency“) е отправил искане входната цена за казино „Thessaloniki“ да бъде определена на същото ниво като тази в „Mont Parnès“, а именно 6 EUR. След получаване на становище от Държавния правен съвет (Становище 631/1997), искането е било прието. От издаването на лиценза през 1995 г. насам казино „Thessaloniki“ е длъжно да отчислява на държавата 80 % от номиналната стойност на входните билети (34).
III. ОСНОВАНИЕ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА РАЗСЛЕДВАНЕТО
(27)
Комисията започна официално разследване съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС поради наличието на сериозни съмнения за дискриминационен режим на данъчно облагане на няколко конкретно определени казина в Гърция, ползващи се с по-благоприятни данъчни условия спрямо други казина в страната.
(28)
Комисията счете, че оспорваната мярка се е отклонила от общите законови правила за установяване на нормалното ниво на облагане на таксите за вход в казината, което е подобрило конкурентната позиция на получателите.
(29)
Оспорваната мярка изглежда представлява загуба на публични приходи за гръцката държава и дава предимство на казината с по-ниска такса за вход. На аргумента на гръцките органи, че тези, които се възползват пряко от по-ниската цена за вход, са клиентите, Комисията отговори, че субсидирането на клиенти може да представлява държавна помощ за предприятие, при положение че е обвързано с условие за използването на конкретна стока или услуга, предоставена от това предприятие (35).
(30)
Комисията също така отбеляза, че степента на данъчно облагане не е определена според обстоятелствата, свързани с конкретните казина (36); Комисията временно заключи, че мярката е селективна (37).
(31)
Комисията счете, че е възможно оспорваната мярка да нарушава конкуренцията между казината в Гърция и на пазара за придобиване на предприятия в Европа. Комисията заяви, че напълно зачита правото на държавите-членки да регулират хазартната дейност на територията си, като спазват правото на ЕС, но не се съгласи, че от това следва, че разглежданата мярка не може да нарушава конкуренцията и да влияе на търговията между държавите-членки. Операторите в сектора често са международни хотелиерски групи, чието решение за инвестиране може да бъде повлияно от мярката, и казината могат да бъдат притегателно средство за туристи да посетят Гърция. Ето защо Комисията заключи, че мярката би могла да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки (38).
(32)
Комисията счете временно, че мярката представлява неправомерна помощ, тъй като е приведена в действие от гръцките органи без предварителното съгласие на Комисията и че помощта би могла да бъде възстановена съгласно разпоредбите на член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО („процедурният регламент“) (39).
(33)
Комисията не констатира наличието на основания да счита оспорваната мярка за съвместима с вътрешния пазар; мярката изглежда представлява необоснована оперативна помощ за казината, които са се възползвали от нея (40).
(34)
Комисията отбеляза, че ако се потвърдят нейните съмнения, че в мярката се съдържа несъвместима държавна помощ, съгласно член 14, параграф 1 от процедурния регламент тя ще бъде длъжна да разпореди Гърция да възстанови помощта от получателите, освен ако това не противоречи на общ принцип на правото (41).
IV. МНЕНИЯ, ПОЛУЧЕНИ ОТ ГРЪЦКИТЕ ОРГАНИ И ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ
(35)
В хода на официалното разследване Комисията получи мнения от Гърция, от представителя на „Elliniko Kazino Parnithas AE“ („Mont Parnès“) и от представителите на частното казино в Loutraki („Loutraki“).
IV.1. Мнения на Гърция и на казино „Mont Parnès“
(36)
Мненията, внесени от представителя на казиното получател „Mont Parnès“, и тези, получени от гръцките органи, са идентични по същество и ще бъдат обобщени заедно в този раздел.
IV.1.1. Наличие на помощ
(37)
Както гръцките органи, така и казино „Mont Parnès“ отричат наличието на каквато и да било държавна помощ. Те твърдят, че държавата не пропуска никакви приходи, а ако пропуска, казината не печелят никакво предимство.
(38)
Гръцките органи твърдят, че диференцирането на цената е въпрос само на ценова регулация, тъй като събираният данък представлява еднакъв дял от съответната цена на издадените билети за вход.
(39)
Според гръцките органи целта при определянето на цена за вход и изискването за плащане към държавата не е да се съберат приходи за държавата, а да се възпрат лицата с ниски доходи да участват в хазартни игри. Фактът, че таксата за вход носи и държавен приход не променя характера ѝ на контролна мярка. Поради това гръцките органи са на мнение, че изискването входният билет да се издава с определена цена за клиентите, посещаващи игралните зони в казината, е административна контролна мярка, с която се налага такса, но която по същността си не е данък и не може да бъде считана за данъчна тежест, както е постановено в решение № 4027/1998 на Държавния съвет, Върховния административен съд в Гърция (42).
(40)
Що се отнася до разликите в цените за отделните казина, Гърция твърди, че икономическите и социалните обстоятелства в отделните казина са различни и не са съпоставими. Гръцките органи поддържат становището, че разликата в таксите е оправдана от съображения за обществения ред. По-специално те твърдят, че обстоятелствата на отделните казина оправдават и са в пълно съответствие с практиката за определяне на различна цена на билетите за казина, разположени в близост до големи градски центрове, и за казина в малките населени места, където живее най-вече селско население, което в по-голямата си част е с по-ниски доходи и степен на образование и което трябва да бъде разубедено да участва в хазартни игри в по-голяма степен, отколкото населението на градските региони.
(41)
Жалбоподателят „Loutraki“ отбелязва, че когато казино „Corfu“ е било приватизирано през 2010 г., цената за вход е била повишена от 6 EUR на 15 EUR, което според „Loutraki“ по-скоро противоречи на аргументите за обществения ред; гръцките органи отговарят, че отдалеченото географско местоположение на остров Корфу означава, че то не в конкуренция с никое от другите гръцки казина, така че конкуренцията не може да бъде нарушена. Освен това гръцките органи твърдят, че е наложително цената за вход да бъде възпираща, за да са защитени жителите на Корфу, тъй като промяната в условията за дейност на казиното след приватизацията неизбежно ще доведе до значително увеличаване на работното му време, общото му ниво на активност и привлекателността му.
(42)
Ако на казината с по-ниски цени е предоставено някакво предимство, в резултат на което те привличат повече клиенти, гръцките органи и „Mont Parnès“ оспорват гледната точка, че непременно трябва да е налице загуба на държавни приходи. Също така не е сигурно, че ако цената за вход беше по-висока, предполагаемите получатели на помощ щяха да генерират повече приходи за държавата, така че предполагаемата загуба на приходи е хипотетична. Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че ползата от по-ниската цена за вход е за клиента и че делът от цената, който казиното запазва, е по-голям в казината с такса за вход от 15 EUR, което е в полза на казината с по-високи цени.
(43)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че няма влияние върху конкуренцията или търговията, тъй като всяко казино обслужва местен пазар. Те оспорват възможността за конкуренция с други форми на хазарт, която се посочва като предполагаем вариант в решението за откриване на процедурата, и изтъкват, че понастоящем в Гърция хазартните игри по интернет са незаконни.
(44)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ поддържат становището, че дори и да се приеме, че намалената цена за вход от 6 EUR може да е повлияла или все още да влияе на решението на дадено чуждестранно дружество да инвестира в казино в Гърция, чуждестранното дружество винаги може да се възползва от Законодателен указ 2687/1953, както направи „Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE“ с казино „Thessaloniki“.
(45)
Жалбоподателят твърди, че получателите имат възможност да предоставят безплатен вход, но въпреки това трябва да заплатят налога от 80 %, което според него показва много ясно, че мярката представлява държавна помощ; гръцките органи отговарят, че тази практиката се прилага по изключение, тъй като казината използват тази възможност, за да предложат безплатен вход най-вече на клиенти, които са VIP или известни личности, и че тази практика противоречи на данъчното право (Закон 2238/1994), защото плащането на 80 % от цената на билета на държавата от собствените ресурси на предприятието не се признава за продуктивен разход и не може да бъде приспаднат от приходите на дружеството, така че дружество, което прилага такава практика, понася съществена данъчна тежест.
(46)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ насочват допълнително вниманието на Комисията към други разлики между казината съгласно различни данъчни и регулаторни мерки. Според тях тези разлики са в полза на жалбоподателя „Loutraki“ и компенсират предимствата, от които се възползват получателите по мярката благодарение на по-ниската цена за вход. По-специално, всяко казино заплаща на държавата процент от годишната си брутна печалба, но съгласно закона „Loutraki“ заплаща по-малък процент от останалите. Комисията подчертава, че ако другите мерки, посочени от гръцките органи и „Mont Parnès“, наистина съществуват, те могат да представляват отделна мярка за помощ за „Loutraki“, при условие че са изпълнени всички условия на приложимото право на ЕС за държавните помощи. Във всеки случай обаче тези мерки са различни от оценяваната мярка и са извън обхвата на настоящото решение.
(47)
Накрая Гърция е посочила, че обмисля възможността за промяна в ценовата си политика за казината, за да няма дискриминация между тях. Тя обаче все още не е информирала Комисията, че се осъществява подобна промяна.
(48)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ не са представили никакви коментари във връзка със съвместимостта и законността на помощта.
IV.1.2. Количествено изражение и възстановяване на помощта
(49)
От друга страна, гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че дори да бъде констатирано, че оценяваната мярка е неправомерна и несъвместима държавна помощ, възстановяването на тази помощ би било в разрез с два принципа.
-
Възстановяването би било в разрез с принципа за разумните очаквания на гражданите. Въпросът за цената за вход в казината, и по-специално степента, до която цената за вход следва да представлява финансова тежест за казината, беше поставен пред Държавния съвет преди около 15 години (43). Държавният съвет постанови съгласно националното право, че цената за вход няма характера на данък, което непряко доказва, че тя не представлява икономическа тежест за казината. Така казината получатели можеха с основание да действат, като допускат, че не може да става въпрос за държавна помощ, произтичаща от диференцираните цени, които не са счетени за икономическа тежест съгласно националното право.
-
Възстановяването би било в разрез с принципа, че не трябва да се злоупотребява с дадено право. Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че като подава жалба пред Комисията цели петнадесет години след приемането на спорната мярка (през 1995 г.), „Loutraki“ злоупотребява с правото си да се обръща към Комисията, за да защитава интересите и правата си съгласно правилата за държавната помощ от ДФЕС.
(50)
Относно изчисляването на сумата, подлежаща на възстановяване, гръцките органи и „Mont Parnès“ оспорват предложеното от „Loutraki“ изчисление, според което разликата в данъка за клиент, таксуван в казината с висока цена и в казината с по-ниска цена, се умножава по броя на клиентите, посетили казината получатели. Те твърдят, че това изчисление е неправилно и произволно, тъй като не е сигурно дали въпросните казина получатели „Mont Parnès“, „Thessaloniki“ и „Corfu“ (44) биха имали същата клиентела при по-висока цена на билета.
IV.2. Мнения, получени от „Loutraki“
(51)
„Loutraki“ твърди, че мерките, предвидени от националното законодателство, представляват данъчна дискриминация в полза на някои казина, дотолкова доколкото към различни данъчни основи, а именно две различни цени за вход, определени от държавата, се прилага един данък в размер на 80 %, който трябва да се отчисли за държавата върху входа за казината. Цената за вход в казината получатели е значително по-ниска от цената в другите казина (6 EUR вместо 15 EUR), което представлява пропуснати приходи за държавата и предвид нарушената конкуренция, до която води, е равнозначна на държавна помощ.
(52)
По-нататък „Loutraki“ твърди, че мярката не е обективно обоснована, тъй като налагането на по-ниска цена за вход на казината получатели в действителност противоречи на социалната цел и на обосновката и спецификата на определянето на цена за вход в казината, което бе разгледано в Решение № 4027/1998 на Държавния съвет. „Loutraki“ е на мнение, че не може логично да се твърди, че е възможно да се постигнат административен контрол и социална защита чрез различно таксуване на билетите за вход - в казино „Mont Parnès“, само на около 20 км от центъра на Атина, входът струва 6 EUR, а в „Loutraki“, на около 85 км от центъра на Атина, входът струва 15 EUR; в казино „Thessaloniki“, само на 8 км от центъра на Солун, входът струва 6 EUR, а в Халкидики, на около 120 км от центъра на Солун, входът струва 15 EUR.
(53)
„Loutraki“ коментира, че преди Гърция е твърдяла, че намалената цена от 6 EUR за вход е оправдана от специалните обстоятелства за всяко казино получател, свързани главно с географското разположение (което определя дадени икономически, социални, демографски и други конкретни характеристики), но след приватизацията си през август 2010 г. казино „Corfu“ е започнало да прилага цена от 15 EUR без никакво обяснение защо тези специални обстоятелства вече не важат.
(54)
Що се отнася до количественото изражение на сумата, подлежаща на възстановяване, „Loutraki“ отстоява мнението, че въпросната сума е разликата в отчисления данък за всеки клиент, умножена по броя на клиентите, посещаващи в казината получатели.
(55)
Що се отнася до отделните мерки, посочени от Гърция и „Mont Parnès“, които по тяхно мнение са в полза на „Loutraki“, основната мярка от които е, че „Loutraki“ плаща по-малък дял годишна брутна печалба на държавата отколкото други казина, „Loutraki“ е на мнение, че на практика то е платило същата сума като конкурентите си съгласно отделно споразумение с органите.
V. ОЦЕНКА
(56)
Мярката, подложена на оценка, съдържа данъчна дискриминация в полза на определени казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременно прилагане на редица разпоредби (45), чрез които се определят единен налог от 80 % върху цената за вход в казината и различни регулирани цени за публичните и частните казина, а именно 6 EUR за публичните казина и 15 EUR за частните, като по този начин частните казина се поставят в неблагоприятно конкурентно положение (46).
V.1. Наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(57)
За да установи дали дадена мярка представлява държавна помощ, попадаща в приложното поле на Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), Комисията трябва да прецени дали са изпълнени условията на член 107, параграф 1 от Договора. Член 107, параграф 1 гласи, че: „освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(58)
Съответно Комисията ще прецени дали оспорваната мярка изпълнява всички четири необходими условия, за да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1.
V.1.1. Предоставено предимство
(59)
Дадена мярка представлява държавна помощ, ако предоставя на получателите предимство, освобождаващо ги от такси, които по принцип трябва да бъдат поети от техните собствени бюджети.
(60)
Първоначално гръцките органи заявиха, че мярката е извън обхвата на правилата за държавна помощ, тъй като равнището на вноската, която всички работещи казина в Гърция трябва да плащат на държавата е еднакво - 80 % от стойността на всеки билет за вход, като се има предвид, че елементът на разлика в режимите идва от ценовата политика, предвидена от законодателството от 1994 г. и 1995 г., с което се определя цена за вход от 15 EUR в лицензираните съгласно Закон 2206/1994 казина.
(61)
Гръцките органи твърдят също така, че таксата за вход е само административна контролна мярка и не представлява данък, тъй като съгласно Решение № 4025/1998 на Държавния съвет определянето на цена за вход в казината има социален характер и не е данъчна мярка.
(62)
Преди всичко следва да се отбележи, че определянето на цените със Закон 2206/1994 не може да бъде описано просто като типична ценова политика, тъй като изглежда всички казина са свободни да таксуват клиентите с по-ниска цена за вход или дори да предоставят безплатен вход, въпреки че във всички случаи остават подчинени на задължението да плащат на държавата 80 % от стойността на издадения билет за вход, независимо колко в действителност е платил клиентът.
(63)
Във всеки случай, когато се прилагат правилата на ЕС за държавна помощ, няма значение дали мярката, предмет на оценка, е данък или мярка за ценообразуване, тъй като член 107 се отнася за помощ „под каквато и да било форма“, която предоставя предимство. Фактът, че нейната основна цел не е да генерира данъчен приход, сам по себе си не е достатъчен, за да създаде предпоставка такава мярка да не бъде определена като държавна помощ.
(64)
Дори да се приеме, че определянето на цена за вход в казината може да има социална цел, въпросът дали това представлява предимство, равнозначно на държавна помощ, трябва да бъде оценен от гледна точка на ефекта върху отделните предприятия, за да се определи дали някои предприятия участват с по-малък дял в публичните приходи. Предвид факта, че освобождаването от прилагане на общата цена за вход от 15 EUR е предоставено индивидуално на конкретни казина, и по-специално че налогът от 80 % следва да се плаща на държавата въз основа на по-ниската цена, която тези казина са длъжни да изискват (по принцип, вж. по-горе), налице е предоставено предимство на тези казина.
(65)
Комисията признава правото на държавите-членки да определят дадена мярка като данъчна или друга мярка съгласно националното си законодателство. Оценката на Комисията не е насочена по-никакъв начин към тълкуване на националното законодателство. При все това ефектът от тази мярка е възможността за редовно постоянно плащане на държавата на 80 % от цената на всеки билет за вход, издаден от всяко казино. Освен това Комисията отбелязва, че съгласно националното законодателство (по-специално Закон 2206/1994 и министерското решение от 1995 г.) дължимите суми следва да бъдат внасяни в съответната служба за данък върху приходите (47). Поради това, докато определението на мярката според националното законодателство остава незасегнати, Комисията е на мнение, че мярката има ефект, подобен на този от данъчна мярка. Съответно, единствено за целите на настоящото решение и на оценката съгласно правото на ЕС в областта на публичните помощи Комисията ще нарича мярката „данъчна мярка“, „данък“ или „данъчно облагане“.
(66)
Оценяваната мярка, а именно данъчната дискриминация в резултат на общия ефект от единния данък вход, наложен върху различни регулирани цени за вход, предоставя предимство на публичните казина в Гърция в сравнение с частните казина. Общият ефект от двете предприети от държавата действия е, че докато частните казина трябва да плащат на държавата данък вход от 12 EUR на човек (80 % от 15 EUR), публичните казина плащат само 4,80 EUR (80 % от 6 EUR). (48)
(67)
С тази мярка гръцката държава облекчава публичните казина от тежест, която те би трябвало да поемат, при положение че данъчното облагане е недискриминационно и неутрално по отношение на конкуренцията. По принцип в Гърция е въведено недискриминационно и неутрално по отношение на конкуренцията данъчно облагане със Закон 2206/1994 за създаване, организация, експлоатация и контрол на казината, с който се определя цена за вход от 15 EUR и дължим данък на държавата - 80 % от тази сума. Гръцката държава обаче не прилага тази недискриминационна и неутрална по отношение на конкуренцията система на данъчно облагане спрямо публичните казина (или частното казино „Thessaloniki“, което се третира по същия начин), и вместо това им е позволила да плащат само 4,80 EUR данък вход, като по този начин е облагодетелствала тези предприятия. Въпросните казина е трябвало да понасят по-лека данъчна тежест на посетител от общите си приходи. Общите им приходи включват не само приходи от вход (единствено от цената на билетите за вход), но и от другите им източници на доход като хазартни игри, настаняване, услуги, предоставяни от барове и ресторанти, представления и др.
(68)
Установена съдебна практика е концепцията за помощ да обхваща не само ползите, но и мерките, които в една или друга форма облекчават таксите, обикновено включени в бюджета на предприятието, и които по тази причина не са субсидии в строгия смисъл на думата, но са близки по характер и имат същия ефект (49). Такова предимство може да бъде предоставено чрез различни видове намаляване на данъчната тежест за предприятието, включително намаляване на данъчната основа.
(69)
В този случай казината „Corfu“, „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“ (и казино „Rhodes“ до 1999 г.) (50) са получили предимство, подобно на намаляване на данъчната основа, тъй като, както беше обяснено по-горе, за тези казина има специални разпоредби, съгласно които данъкът, който плащат на посетител, е определен на по-ниско равнище от наложеното на другите казина.
(70)
Гръцките органи коментират, че клиентите пряко се облагодетелстват от по-ниската данъчна тежест. При все това, дори при положение че може да се твърди, че клиентите също са облагодетелствани в резултат от намалената данъчна тежест за вход, тъй като плащат по-ниска крайна цена, това не възпрепятства мярката да предоставя предимство на съответните предприятия, в този случай казината получатели, тъй като те плащат по-нисък по размер данък на посетител.
(71)
В свързаните с данъци дела е доказано, че освобождаването от данъци, които номинално се плащат от клиента, но се събират от доставчика, може евентуално да представлява държавна помощ, както могат да представляват такава помощ и други облекчения за клиентите при закупуване на определени стоки и услуги (51).
(72)
В съответствие с досегашната практика (52) Комисията смята, че намаленията на данъците за клиентите могат да представляват държавна помощ за предприятията, когато намалението зависи от използването на определена стока или услуга, предоставена от определено предприятие. Следователно аргументът, че клиентът се облагодетелства пряко, не е пречка да бъде констатирано наличие на държавна помощ.
(73)
Освен това, при положение че казината в Гърция спазват обичайната търговска практика да не таксуват входен билет и същевременно плащат данък вход на държавата (80 % от номиналната стойност на билета), предоставеното предимство на публичните казина от данъчната дискриминация е още по-голямо, тъй като разходът за допускане на клиент е значително по-висок за частните казина, където дължимият данък вход е 12 EUR, отколкото в публичните казина, които трябва да отчислят само 4,80 EUR от общите приходи от своята дейност.
(74)
Гръцките органи твърдят, че практиката да се предоставя безплатен вход в казината получатели в определени дни от седмицата е изключение. Тази практика обаче е специално предвидена в националното законодателство (министерското решение от 1995 г.). Гърция твърди, че практиката е предназначена за VIP лица или знаменитости, но Комисията има доказателства под формата на обществено достъпна информация, като листовки, предлагащи безплатен вход, разпространявани във вестници и в интернет, което показва, че безплатен вход се предоставя на всички клиенти в определени дни от седмицата всяка седмица като обичайна практика (казино „Thessaloniki“ например рекламира на своята интернет страница, че предоставя безплатен вход без прекъсване от неделя до четвъртък) (53). В такъв случай практиката за безплатен вход в казината получатели не изглежда изключение.
(75)
Гърция твърди, че практиката противоречи на националното данъчно право; Комисията посочва, че разрешението да се предоставя безплатен вход е изрично предвидено в националното законодателство относно казината и казината получатели очевидно се възползват от него.
(76)
Гърция твърди, че плащаните на държавата 80 % от цената на билета от собствените ресурси на казиното не се признават като продуктивни разходи и съгласно гръцкото данъчно законодателство не могат да бъдат приспаднати от приходите на дружеството, така че дружество, прилагащо такава практика, поема значителна данъчна тежест. Комисията е на мнение, че това разсъждение в действителност подкрепя твърдението на жалбоподателя, че поради значителната данъчна тежест в резултат от плащането на данък от собствените си приходи едно частно казино на практика не може да си позволи да предостави безплатен вход; това подкрепя аргумента, че е налице предимство за казината с по-ниска цена.
(77)
Гърция също така твърди, че тъй като казината запазват 20 % от неравностойната цена за вход, предимството се предоставя на казината с по-висока такса, което осигурява 3 EUR нетен приход, в сравнение с 1,20 EUR, получени от публичните казина. Този аргумент е подвеждащ, тъй като пренебрегва два факта от съществено значение за правилното разбиране на действителното антиконкурентно въздействие на мярката. От друга страна, фактът, че органите са определили по-ниско ниво на цените на билетите, включително данък вход, за някои казина, прави тези казина по-привлекателни за клиентите и това i) отклонява търсенето от модела, който би преобладавал, ако казината се конкурираха само според собствените си качества въз основа на индивидуалния обхват и качество на предлаганите услуги, и ii) ако се приеме, че всички останали условия са еднакви, това увеличава изкуствено броя на посетителите. От друга страна, както беше обяснено по-рано, приходите от вход са само ограничен дял от общите приходи, които привлеченият от казиното клиент генерира за предприятието, и от които казината трябва да плащат данък вход.
(78)
На последно място фактът, че данъчната дискриминация предоставя предимство, се признава в самите национални разпоредби в тази връзка. Както съобщават гръцките органи, на казино „Thessaloniki“ е позволено да взема по-ниска такса вход и да плаща по-нисък данък въз основа на Законодателния декрет от 1953 г., според който на предприятия, учредени с чуждестранен капитал, следва да бъде позволен най-благоприятният режим, определен за местните предприятия. Въпреки че гръцките органи отстояват мнението, че разглежданата мярка не предоставя предимство, те прилагат този законодателен акт по отношение на казино „Thessaloniki“ въз основа на това, че това е най-благоприятният режим, предоставен на местните предприятия, за разлика от по-тежкия, прилаган за частните казина.
(79)
От друга страна, гръцките органи и казино „Mont Parnès“ насочват вниманието към други различия между казината по отношение на данъчни или регулаторни мерки, които според тях са в полза на жалбоподателя „Loutraki“ и по този начин компенсират евентуалните предимства, от които се възползват получателите в резултат на по-ниската цена за вход (54). Комисията е на мнение, че твърдението, че една мярка (разлика в общото данъчно облагане) трябва да бъде компенсация за друга (разлика в цените за входни билети и съответно налагане на специален данък) не може да бъде приета като аргумент в подкрепа на становището, че оценяваната мярка не представлява помощ. Във всеки случай, както вече беше споменато, тези аспекти са различни от оценяваната мярка и са извън обхвана на настоящото решение (вж. параграф 46).
(80)
Комисията стига до заключението, че оценяваната мярка, а именно данъчната дискриминация в резултат на общия ефект от прилагането на единен данък вход към различни регулирани цени, предоставя предимство за казината с по-ниски цени.
V.1.2. Публични ресурси и участие на държавата
(81)
Посоченото по-горе предимството може да се припише на държавата и се финансира с публични ресурси.
(82)
Както беше обяснено по-горе, данъчната дискриминация е в резултат на поредица от административни актове, укази и нормативни разпоредби, приети от гръцката държава, включително по-специално: Закон 2206/1994; Министерското решение от 1995 г.; Закон 3139 от 30 април 2003 г.; Законодателен декрет 2687/1953; решенията на главния секретар на EOT (който управлява публичните казина), издадени в съответствие със Закон 1624/1951 и Декрет 4109/1960, а именно Решение № 535633 на EOT от 21 ноември 1991 г., с което се определя цена за вход в казино „Mont Parnès“ в размер на 2 000 GRD, и Решение № 508049 на EOT от 24 март 1992 г., с което се определя цена за вход в казината „Corfu“ и „Rhodes“ в размер на 1 500 GRD (в случая на „Corfu“ по-късно цената е променена на 2 000 GRD с Решение № 532691 от 24 ноември 1997 г.); както и на лицензите, предоставени на всяко от казината съгласно националното законодателство, в които се потвърждава съответната цена за вход и задължението за плащане на 80 % от цената, приложима за всяко конкретно казино.
(83)
Освен това данъчната дискриминация се финансира с публични ресурси. Ако държавата пропусне приходи, които би трябвало да събере от дадено предприятие при нормални обстоятелства, съответната мярка се финансира с публични ресурси.
(84)
По отношение на данъците предоставеното предимство на публичните казина в този случай е в резултат на изкуственото намаляване на данъчната основа, върху която се начислява 80 % данък вход, от обща номинална стойност 15 EUR за входен билет до 6 EUR при публичните казина.
(85)
Съдът постанови, че такова дискриминационно намаляване на данъчната основа води до загуба на данъчни приходи за държавата, което е равностойно на използване на публични ресурси в съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС (55). Като цяло в оценявания случай гръцката държава пропуска данъчни приходи от публичните казина в размер на 7,20 EUR на посетител, което представлява разликата между данъка в размер на 12 EUR на посетител, плащан на държавата от частните казина, и данъка в размер на 4,80 EUR на посетител, плащан на държавата от публичните казина. При оценката на предимството, получено от всяко казино получател, обаче могат да бъдат взети предвид някои изменения (обяснени по-подробно в раздел V.4 „Количествено изражение и възстановяване“: по-специално, изглежда, че до 2000 г. „Mont Parnès“ и „Corfu“ не са плащали никакъв данък вход на държавата, така че в този случай предимството възлиза на данъка от 12 EUR на посетител, плащан на държавата от частните казина).
(86)
Гърция твърди, че тъй като казината, прилагащи по-ниска цена, могат да привлекат повече клиенти, не е сигурно, че държавата пропуска приходи. Гърция е на мнение, че поради това мярката не представлява държавна помощ.
(87)
Както вече беше споменато в решението за откриване на процедурата, Комисията не приема този аргумент. В съответствие с досегашната си практика (56) Комисията счита, че фактът, че дадено намаление на данък по отношение на определени данъкоплатци може да доведе до увеличение на цялостното ниво на приходите, събрани чрез този данък, не означава непременно, че мярката не е финансирана от публични ресурси.
(88)
Аргументът на гръцките органи е погрешен по отношение на това, че критерият за сравнение, по който изпитват въздействието от данъчната дискриминация върху публичния бюджет, е повлиян от съдържащото се в мярката предимство. В доводите си гръцките органи вземат предвид динамичния ефект от намаление на цените, който би могъл да увеличи търсенето и в крайна сметка събрания данък, тъй като събраният данък е пропорционален на броя на посетителите. Но това сравнение е неточно, защото причината за нарастване на търсенето е самата неравнопоставеност, създадена от предимството, а именно фактът, че е налице по-ниска цена и от там по-ниска данъчна тежест на посетител.
(89)
Във всеки случай гръцките органи не представиха никакви доказателства, че чрез схемата за различни цени общите данъчни приходи от данък вход за казината се увеличават в максимална степен. Ако Комисията трябваше да приеме доводите, че намаляването на цената за вход на 6 EUR води до увеличаване на събирания данък, данъчните приходи щяха да са увеличени в максимална степен, ако всички билети за вход във всички казина, публични и частни, струват 6 EUR, което противоречи на гръцкото становище, че до това положение се достига в резултат на данъчната дискриминация, възникнала от различните цени.
(90)
Следователно оспорваното предимство е финансирано с публични ресурси.
V.1.3. Селективност
(91)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС, за да представлява дадена мярка държавна помощ, тя трябва да бъде конкретна или селективна, тоест да поставя в по-благоприятно положение „определени предприятия или производството на някои стоки“.
(92)
Съгласно съдебната практика на Съда (57), „що се отнася до оценката на условието за селективност, което е съставна част от концепцията за държавна помощ, от установената съдебна практика става ясно, че член 87, параграф 1 от ДЕО [настоящ член 107, параграф 1 от ДФЕС] изисква оценка на всяка помощ под каквато и да било форма съгласно конкретна законова схема, която „поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки“ в сравнение с други предприятия, които са в правно и фактическо положение, съвместимо по смисъла на преследваната цел от въпросната система“ (58). Според постоянната съдебна практика на Съда в член 107, параграф 1 от ДФЕС не се прави разлика между причините или целите на държавната помощ, а те се определят въз основа на резултатите си (59). Съгласно опита на Комисията и съдебната практика на ЕС в данъчните спорове съответното селективното предимство може да възниква в резултат на изключение от данъчните разпоредби от законодателен, регулаторен или административен характер или от дискреционна практика на данъчните органи. От друга страна, селективният характер на дадена мярка може да бъде обоснован от „характера или общата схема на системата“ (60) и в такъв случай може да бъде счетено, че мярката не представлява държавна помощ.
(93)
На първо място Комисията констатира, че в случая, който се оценява, общата данъчна система е системата, която по принцип се прилага по отношение на всички казина, и е предвидена в Закон 2206/1994 и в решението на Министерския съвет за нейното прилагане от 1995 г. (факт, потвърден от гръцките органи; вж. параграф 19).
(94)
На второ място Комисията констатира, че въпросната мярка е в нарушение на общата данъчна система. Както е потвърдено от гръцките органи, специалните разпоредби, които се прилагат по отношение на публичните казина (и за частното казино „Thessaloniki“), се считат за изключения от общите разпоредби на Закон 2206/1994 и решението на Министерския съвет за неговото прилагане от 1995 г. (вж. по-горе параграф 19 и следващите).
(95)
Комисията посочва, че изискването да се плаща 80 % от цената за вход не се е прилагало по отношение на казината „Mont Parnès“ и „Corfu“ до 2003 г. Както бе отбелязано по-горе, изискването е започнало да се прилага по отношение на казината „Thessaloniki“ и „Rhodes“ след лицензирането им съгласно Закон 2206/1994, както следва - „Thessaloniki“ през 1995 г. и „Rhodes“ през 1996 г. Цената за вход от 6 EUR се запазва до настоящия момент за „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“ и е останала 6 EUR до приватизацията на „Corfu“ през август 2010 г. и на „Rhodes“ през 1999 г. Изискването за плащане на 80 % и цената от 15 EUR за вход са станали обаче задължителни по закон за другите казина през 1995 г. и се изпълняват от този момент насам.
(96)
Поради това Комисията счита, че мярката е селективна.
(97)
На трето място Комисията констатира, че селективният характер на дадена мярка може да бъде обоснован от „характера или общата схема на системата“, тоест от степента, до която изключенията от данъчната система или разграниченията в рамките на системата възникват пряко от основните или от ръководните принципи на системата в съответната държавата-членка (това е третата стъпка от анализа на селективността). В съответствие с установената съдебна практика на Съда (61) Комисията счита, че мерки, създаващи разграничаване между предприятията, не представляват държавна помощ, когато това разграничаване произтича от характера и общата схема на системата на облагане, към която принадлежат. Тази обосновка въз основа на характера или цялостната структура на данъчната система отразява съответствието на конкретна данъчна мярка на присъщата логика на данъчната система като цяло. От друга страна, при практиката на Комисията и съдебната практика на Съда се използва тясно ограничен подход при такъв тип обосновка. Основанието, на което се позовават, трябва да е присъщо на данъчната система.
(98)
Гръцките органи заявяват, че индивидуалните особености на всяко едно казино са различни и че цените за вход са определени във връзка с тях, като целта е да се определи цена, която да възпира лица с ниски доходи да участват в хазартни игри.
(99)
Комисията не може да приеме тези аргументи. Доводът, че размерът на цената е определен и обоснован въз основа на особеностите на всяко едно казино, като целта е да се възпрат лица с ниски доходи да участват в хазартни игри, е несъвместим с факта, че и двете казина „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“, които прилагат цена от 6 EUR, са в близост до големи населени места. Този довод е несъвместим и с разпоредбата, която изрично позволява допускането на клиенти без заплащане, при условие че 80 % от цената така или иначе се плаща на държавата.
(100)
Комисията констатира също така, че не е ясно защо тази по-ниска цена е необходима специално в случая с тези казина, а не се налага по отношение на останалите. Гръцките органи не обясняват икономическите изчисления за определяне на по-ниската цена за вход от 6 EUR вместо друга междинна сума или, ако се приеме, че все пак има специфични особености - които според Гърция се състоят главно в географското местоположение на конкретното казино - защо всички казина получатели са задължени да прилагат еднаква цена за вход (като общо правило, вж. по-горе) вместо цена, определена според тяхната индивидуална ситуация. Например, ако се твърди, че по-ниската цена за вход е обоснована от фактори, характерни за географското местоположение на всяко едно казино, тази причина по никакъв начин не може да се отнесе към казино „Thessaloniki“, което се ползва от този режим не във връзка с географското си местоположение, а във връзка с национална разпоредба, която позволява на предприятия, създадени с чуждестранен капитал, възможно най-благоприятния режим, прилаган спрямо местните предприятия. Следователно при определяне на цената за вход в казино „Thessaloniki“ неговото географско местоположение изглежда не е взето под внимание в нито един момент. Като друг пример казино „Corfu“ е започнало да прилага цена от 15 EUR за вход след приватизацията си през август 2010 г. Гръцките органи не обясниха по задоволителен начин защо специалните условия, посочени по-горе, вече не се прилагат и съответно защо по-ниската цена на билетите за вход вече не е била необходима.
(101)
Комисията заключава, че селективният характер на мярката, предмет на оценка, не се обосновава от характера или от общата схема на системата. Комисията счита, че оспорваната мярка включва елемент на дискриминация под формата на намаляване на данъчната основа, което води до създаване на данъчно предимство в полза на отделни избрани казина, и че тази дискриминация не се обосновава от логиката на съответната обща данъчна система в Гърция.
(102)
Комисията прави заключение, че е изпълнен критерият за селективност за целите на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
V.1.4. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията
(103)
Дадена мярка представлява държавна помощ, ако засяга конкуренцията и търговията между държавите-членки. Независимо от правния статут на получателя или от начините на финансиране този критерий предполага, че получателят на средства по мярката извършва стопанска дейност.
(104)
Съгласно съдебната практика на Съда „за целта на категоризирането на дадена национална мярка като забранена държавна помощ, не е необходимо да се установи, че помощта има реално въздействие върху търговията между държавите-членки и че конкуренцията е действително нарушена, а само да се провери дали е възможно помощта да засегне тази търговия и да наруши конкуренцията. По-конкретно, когато помощ, предоставена от дадена държава-членка, укрепва позицията на едно предприятие в сравнение с другите предприятия, конкуриращи се в търговията в рамките на Общността, то тази търговия трябва да бъде считана за засегната от помощта. … Освен това не е необходимо самото предприятие получател да извършва търговска дейност в рамките на Общността. Помощ, предоставена от държава-членка на дадено предприятие, може да помогне за поддържане или разрастване на дейността в рамките на държавата и в резултат на това предприятия, създадени в друга държава-членка, имат по-малък шанс да навлязат на пазара на въпросната държава-членка“ (62). Освен това съгласно установената съдебна практика (63), за да се счита, че дадена мярка нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите-членки, е достатъчно получателят на помощта да се конкурира с други предприятия на пазари, отворени за конкуренция в рамките на вътрешния пазар (64). Комисията счита, че условията, определени в съдебната практика, са налице в конкретния случай поради следните причини.
(105)
Оспорваната мярка облекчава данъците, които получателят трябва да плаща в сравнение с другите казина в Гърция, като по този начин засилва относителната им финансова позиция и увеличава печалбата от инвестициите им в сравнение с положението, което би възникнало, ако се основават само на собствените си качества.
(106)
Както вече бе споменато, съгласно установената съдебна практика критерият, че помощта трябва да може да засяга търговията, е изпълнен, ако предприятието получател извършва стопанска дейност, която включва търговия между държавите-членки. За да се направи заключението, че е засегната търговията в рамките на Общността, е достатъчно помощта да укрепва позицията на предприятието в сравнение с тази на други дружества, конкуриращи се в търговията в рамките на Общността. Помощта може да е относително малка по размер, предприятието получател може да е средно по мащаб или неговият дял от пазара на Общността да е много малък, а би могло и получателят да не извършва износ или да изнася почти цялата си продукция извън пазара на Европейския съюз - нито едно от тези неща по никакъв начин не променя този извод (65).
(107)
Гърция твърди, че местоположението на казината и разстоянията между тях означава, че всяко обслужва определен местен пазар и следователно мярката не може да наруши конкуренцията или да засегне търговията между държавите-членки. Съгласно съдебната практика обаче не съществува праг, който да определя действителното или потенциалното въздействие върху конкуренцията и търговията между държавите-членки и поради това критерият за приложимостта на член 107, параграф 1 не зависи от местния или регионалния характер на предоставените услуги, нито от обхвата на сферата на въпросната дейност (66).
(108)
Гърция твърди също така, че пазарът на хазартни игри не е хармонизиран между държавите-членки, които следователно са свободни да го регулират на национално ниво. Гърция цитира съдебната практика на Съда, която позволява ограничаване на единния пазар за хазартни услуги с цел защита на потребителите от измама и престъпления (67).
(109)
Комисията напълно уважава правото на държавите-членки да определят целите на своите политики в сферата на хазарта, при условие че всички ограничения на свободата за предоставяне на услуги са уместни за постигане на набелязаните цели, не надхвърлят границата на необходимото за постигането им и се прилагат по недискриминационен начин. При все това Комисията не е съгласна с извода, че въпросната мярка не може да наруши конкуренцията и че не засяга търговията между държавите-членки.
(110)
Операторите в тази икономическа сфера на дейност често са международни групи хотели (68), конкуриращи се помежду си, чиито решения да инвестират в казина или в други хотелски съоръжения могат да бъдат засегнати от мярката, тъй като тя оказва влияние върху относителната рентабилност на групите и техните инвестиции. Казината често се отбелязват в туристическите дестинации, което показва, че наличието на казино може да привлече туристите да посетят Гърция. Министерството, което отговаря за казината в Гърция, е Министерството на туризма. Комисията отбелязва също така, че има и известно трансгранично движение на клиенти. Казината работят и в трансгранични условия - например казина, които предоставят подобни услуги на круизни кораби, свързващи Гърция с Италия и с други дестинации. В по-общ план лицата, които желаят да участват в хазартни игри, биха могли да избират дали да правят това в казино или по интернет. Хазартът по интернет е международен бизнес и участниците в Гърция могат да получат достъп до такъв вид услуги, предоставяни от оператори в други държави-членки. Всъщност хазартът по интернет е предмет на решението, на което се позовава Гърция (вж. параграф 108). Гръцките органи оспорват възможността за конкуренция с други форми на хазарт, цитирани в решението за откриване на процедурата, като посочват, че хазартът по интернет е незаконен в Гърция. При все това въпреки настоящата законодателна уредба в Гърция гръцките органи сами признават че хазартът по интернет е придобил „неконтролируеми размери“ (69). Трябва да се направи позоваване и на решението на Съда по дело Комисия/Гърция C-65/05, в което Съдът постанови, че Закон 3037/2002, предвиждащ забрана на хазарта по интернет в Гърция, поставя необосновано ограничение пред свободното създаване на дружества и пред свободното предоставяне на услуги (70).
(111)
Освен това общата икономическа криза засяга навиците на потребителите и средствата, с които разполагат за развлечения, като например ползването на услугите на казината. В този конкретен смисъл разграничаването в цените за вход има дори още по-силно неблагоприятно въздействие върху избора на потребителите и така дори е по-вероятно да се наруши конкуренцията на пазара на казината.
(112)
Органите и „Mont Parnès“ твърдят, че дори да се приеме, че намалената цена за вход от 6 EUR може да е повлияла или все още да повлияе на решението на дадено чуждестранно дружество дали да инвестира в казино в Гърция, чуждестранното дружество винаги би могло да се възползва от Законодателен указ 2687/1953; Комисията отбелязва, че прилагането на указа не се извършва автоматично и всъщност би позволило по-благоприятен режим за казината получатели (т.е. по-ниската цена за вход от 6 EUR) да бъде предоставен и на други предприятия. Така тази мярка може да задълбочи дори в по-голяма степен данъчната дискриминация, която се оценява тук Освен това Комисията отбелязва, че макар други казина да са могли да се позоват на Законодателен указ 2687/1953, ако са внесли капитал от чужбина и са подали заявление в указания срок, неговото прилагане е предмет на специфични произволни правила, което го превръща в селективна мярка. Единственият друг пример за потенциалното прилагане на закона, представен на вниманието на Комисията, се отнася за казиното на о. Сирос, което е подало заявление, но е получило отказ, тъй като заявлението е подадено след внасяне на чуждия капитал, а не преди това.
(113)
Освен това при приватизацията на казино „Mont Parnès“ договорът за продажба предвижда конкретно възможността за лиценз за второ казино в същия регион. Несъмнено вероятността за инвестиции в подобна дейност би зависила от условията за конкуренция със съществуващия оператор. Тъй като не може да се изключи възможността, че казината могат да се конкурират със сходни предприятия в други държави-членки, условието в член 107, параграф 1 от ДФЕС трябва да бъде счетено за изпълнено.
(114)
Комисията прави заключение, че оспорваната мярка може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки, като потенциално подобрява оперативните условия на получателите, участващи пряко в стопанска дейност и задължени да плащат този данък вход за казината в Гърция.
V.1.5. Заключение
(115)
Комисията заключава, че критериите за наличието на помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС са изпълнени и че мярката представлява държавна помощ в полза на казината с по-ниска цена за вход. Това са казината „Mont Parnès“, „Corfu“, „Thessaloniki“ и „Rhodes“. Комисията разбира, че казино „Rhodes“ вече не е получател, тъй като е прекратило налагането на по-ниска цена за вход, след като е приватизирано през април 1999 г. Комисията счита, че нито гръцките органи, нито „Mont Parnès“ са представили някакви доказателства, които да са достатъчни за промяна на това заключение.
V.2. Съвместимост на държавната помощ
(116)
Както е заявено в решението за откриване на процедурата, Комисията счита, че мярката не отговаря на нито едно от изключенията, описани в член 106 или в член 107 от ДФЕС.
(117)
До момента Гърция твърди, че не става въпрос за държавна помощ и не е предложила никакъв аргумент, с който да покаже защо определена помощ може да е съвместима.
(118)
Както беше обяснено по-горе, Комисията признава правото на държавите-членки да регламентират хазарта на своята територия при спазване на законодателството на ЕС и приема, че такова регламентиране, целящо да контролира и да ограничава хазарта, е законосъобразна цел на обществения ред. От друга страна, дори ако все пак това е била целта на помощта, Комисията не счита, че тя попада в приложното поле на член 106, параграф 2 от ДФЕС. Така или иначе, както беше отбелязано по-горе, аргументът, че мярката има за цел да ограничи хазарта, не може да се съвмести с факта, че казината, прилагащи 6 EUR за вход, са разположени най-близо до основни населени места в Гърция. Това не може да се съвмести и с изричната разпоредба, която позволява на казината да допускат клиенти без заплащане, предвид факта, че 80 % от цената така или иначе се внася в държавата.
(119)
Изключенията, предвидени в член 107, параграф 2 от ДФЕС, които се отнасят за помощи със социален характер, предоставени на отделни потребители, помощи за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или извънредни събития, и помощи, предоставяни на отделни региони на Федерална република Германия, не са приложими в този случай.
(120)
Изключението, предвидено в член 107, параграф 3, буква а), което допуска отпускането на помощи за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на безработица, също е неприложимо, тъй като мярката, предмет на оценка, не съдържа условие получателите да извършват някаква дейност в региони със специални условия (71).
(121)
По същия начин оспорваната мярка не може да бъде считана за насърчаваща изпълнението на проект от общоевропейски интерес или че е насочена към преодоляване на сериозни затруднения в гръцката икономика, както е предвидено в член 107, параграф 3, буква б). Освен това мярката няма за цел да насърчава културата и опазването на наследството, както е предвидено в член 107, параграф 3, буква г).
(122)
Оспорваната мярка на последно място трябва да се разгледа по смисъла на член 107, параграф 3, буква в), с който се урежда разрешаването на помощи, имащи за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговията до степен, която противоречи на общия интерес. Трябва обаче да се отбележи, че оспорваната мярка не попада в никой от случаите, за които Комисията приема, че се отнася тази буква, или в насоките или рамките, определящи условията, при които даден вид помощи могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар.
(123)
Оспорваната мярка представлява оперативна помощ, която изкуствено засилва конкурентната позиция на определени предприятия в сравнение с други подобни предприятия и която не зависи от извършването от страна на получателите на някакво конкретно действие, насочено към постигането на цели на политика от общ интерес.
(124)
По-конкретно, предимството, предоставено от оспорваната мярка, не е свързано с инвестиции, със създаване на работни места или с конкретни проекти. Мярката само облекчава въпросните предприятията от таксите, които по принцип се плащат от подобни предприятия, и поради това трябва да бъде считана за оперативна помощ. Като общо правило, оперативната помощ не отговаря на критериите на член 107, параграф 3, буква в), тъй като нарушава конкуренцията в секторите, в които се отпуска, и същевременно поради своята същност не може да постигне нито една от целите, предвидени в тази разпоредба (72). Въпреки че по изключение такава помощ може да бъде предоставена в региони, които са допустими съгласно изключението в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, и въпреки че определени региони в Гърция са допустими по този член, Комисията има сериозни съмнения дали критериите, които биха позволили подобна оперативна помощ да бъде считана за съвместима, са изпълнени в този случай. В стандартната практика на Комисията такава помощ не може да бъде считана за съвместима с вътрешния пазар, тъй като тя не улеснява развитието на никакви дейности или икономически региони, не е ограничена във времето, не е планирано постепенно намаляване и не е пропорционална на това, което е необходимо, за да се разреши конкретен икономически проблем на въпросните региони.
(125)
Трябва да се направи заключение, че мярката, предмет на оценка, е несъвместима с вътрешния пазар.
V.3. Законосъобразност на помощта
(126)
Както е заявено в решението за откриване на процедурата, първите закони, пораждащи данъчната дискриминация между казината, са от 1994 г. и 1995 г. и съобразно с това Комисията разгледа въпроса дали мярката в нейната цялост представлява „съществуваща помощ“ по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС.
(127)
Данъчната дискриминация е била въведена незаконно - тоест от гледна точка на законодателството на ЕС относно публичните помощи - когато през 1995 г. гръцките органи решиха да освободят определени казина от общото правило, произтичащо от Закон 2206/1994 и от Министерското решение от 1995 г. По-конкретно, гръцките органи разрешиха на публичните казина „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“ да продължат да налагат по-ниска цена за вход от 6 EUR вместо стандартната цена от 15 EUR и през 1995 г. също така специално предоставиха такъв по-благоприятен режим на казино „Thessaloniki“ съгласно Законодателния указ за чуждестранния капитал от 1953 г. Стандартната сума от 15 EUR беше наложена и действително е била спазвана от останалите пет частни казина, създадени и лицензирани съгласно Закон 2206/1994 от 1995 г. Освен това съгласно Закон 3139/2003 по-ниската цена за вход от 6 EUR специално се запази за казината „Mont Parnès“ и „Corfu“, което доведе до незаконно удължаване и утвърждаване на данъчната дискриминация. Казино „Thessaloniki“ се облагодетелства в резултат на дискриминацията, тъй като се ползва със същия режим като „Mont Parnès“ и „Corfu“, което е потвърдено с Указ 290/1995 на президента, издаден съгласно закона от 1953 г., както беше обяснено по-горе. Разпоредбите, които се прилагат за „Thessaloniki“, са тясно свързани с тези, прилагани за „Mont Parnès“ и „Corfu“. Гръцките органи съобщиха, че въпросът с цената за вход е бил повдигнат след 1995 г. и че управителят на казино „Thessaloniki“ е отправил молба цената в „Thessaloniki“ да бъде определена в същия размер като тази в „Mont Parnès“, а именно 6 EUR; след получаване на мнение от Държавния правен съвет (становище 631/1997) молбата му е била приета (73). Следователно може да се допусне, че ако режимът за „Mont Parnès“ и „Corfu“ беше променен през 2003 г., така че да бъдат задължени да прилагат цена от 15 EUR, тогава режимът за казино „Thessaloniki“ също щеше да бъде променен. Това обаче не се е случило и данъчната дискриминация е била запазена съгласно националните разпоредби.
(128)
Комисията никога не е била уведомявана и не е одобрявала никоя от гореописаните мерки, облагодетелствали конкретните казина, и със сигурност това не е извършено съгласно правилата на ЕС за публичните помощи.
(129)
Член 15 от Процедурния регламент (74) гласи, че правомощията на Комисията за възстановяване на помощ подлежат на давностен срок от 10 години. Давностният срок започва да тече в деня, в който неправомерната помощ бъде предоставена на получателя, било то като индивидуална помощ или като помощ по схема за помощи. Всяко действие, предприето от Комисията или от дадена държава-членка, която действа по искане на Комисията, по отношение на неправомерната помощ, прекъсва давностния срок. След всяко прекъсване срокът започва отново да тече. Давностният срок спира да тече, ако решението на Комисията е предмет на производство, висящо пред Съда на Европейския съюз. Всяка помощ, чийто давностен срок е изтекъл, се счита за „съществуваща помощ“. От друга страна, съгласно член 1, буква в) от същия регламент всички изменения на „съществуваща помощ“ представляват „нова помощ“.
(130)
Комисията констатира, че съгласно съдебната практика на съдилищата на ЕС „давностният срок, предвиден в член 15 от регламента за установяване на подробни правила за държавната помощ … по никакъв начин не изразява общ принцип, при който новата помощ се превръща в съществуваща помощ, а само изключва възможността за възстановяване на помощ, установена повече от 10 години преди Комисията да се намеси за първи път“ (75).
(131)
В настоящия случай нито Комисията е предприемала действие, нито Гърция е действала по искане на Комисията до 2009 г. Комисията предприема действие на 21 октомври 2009 г., когато препраща жалбата на Гърция и отправя искане към нея да поясни повдигнатите въпроси.
(132)
Следователно всяка помощ съгласно тази мярка, предоставена на 21 октомври 1999 г. или след тази дата (което е десет години преди датата, на която Комисията препраща жалбата на гръцката държава и отправя запитване за информация), е нова и неправомерна помощ, влязла в сила без предварително уведомление или решение на Комисията при спазване на член 15 от процедурния регламент относно възстановяването на помощта, както е обяснено подробно по-долу.
V.4. Количествено изражение и възстановяване на помощта
(133)
Оспорваната мярка е била въведена без предварително уведомяване на Комисията съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС. Следователно мярката представлява неправомерна помощ.
(134)
Член 14 от Процедурния регламент гласи, че когато се установи, че неправомерно предоставена държавна помощ е несъвместима с вътрешния пазар, помощта трябва да бъде възстановена от получателя, освен ако това не противоречи на общ принцип на правото. Възстановяването на помощта има за цел да възстанови конкурентното положение, съществувало преди предоставянето на помощта, доколкото това е възможно. Нито един от аргументите на гръцките органи или на „Mont Parnès“ не оправдават неспазването на този основен принцип.
(135)
Член 14, параграф 1 от процедурния регламент гласи, че „Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността“. В съдебната практика на Съда и практиката на Комисията във връзка с вземането на решения е установено по-специално, че дадено определение за възстановяване на помощ би нарушило общия принцип на правото на ЕС, ако с действията си Комисията е създала оправдани правни очаквания от страна на получателя, че помощта е предоставена съгласно правото на ЕС (76).
(136)
В определението на Първоинстанционния съд по дело Forum 187 asbl/Комисия е постановено, че „право да разчита на принципа за защита на оправданите правни очаквания има всяко лице в ситуация, в която органите на Общността са го накарали да има основателни очаквания. При все това дадено лице не може да пледира за нарушаване на принципа, освен ако не са му били дадени конкретни уверения от страна на администрацията … По същия начин, ако даден разумен и съзнателен оператор е могъл да предвиди приемането на мярка на Общността, която вероятно би засегнала интересите му, той не би могъл да пледира за този принцип, ако мярката е приета“ (77).
(137)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че всяко възстановяване на помощта в случая би било в противовес с принципа за оправданото доверие на гражданите в контекста на решение, прието от гръцкия Държавен съвет съгласно националното законодателство. Комисията констатира, че това е стъпка, предприета от националните органи, а не от органите на ЕС в рамките на съдебната практика, цитирана по-горе. Освен това решението на Държавния съвет се е основавало единствено на националното законодателство и в него не се разглеждат никакви въпроси за държавна помощ, нито класифицирането на мерки като публични помощи. Поради това Комисията не може да освободи страните от възстановяване на помощта въз основа на тези аргументи.
(138)
Гърция и „Mont Parnès“ твърдят, че „Loutraki“ се е забавило преди да подаде жалба до Комисията и по този начин е нарушило принципа, че не трябва да се злоупотребява с дадено право. Комисията заявява, че закъснението от страна на жалбоподателя по никакъв начин не може да попречи на възстановяването на неправомерната помощ, като се има предвид десетгодишният давностен срок, предвиден в член 15 от Процедурния регламент.
(139)
Съобразно с това Комисията не може да приеме аргументите, изложени от гръцките органи и „Mont Parnès“, за освобождаване от възстановяване на помощта по изключение.
(140)
Както е обяснено в настоящото решение, националните мерки от 1994 г. и 1995 г. налагат както изискването да се плаща на държавата 80 % от стойността на входните такси, така и стандартна цена от 15 EUR за входен билет за всички казина. От друга страна, нито изискването за плащане на 80 %, нито стандартната цена от 15 EUR са се прилагали за казината получатели, въпреки че и двете изисквания се прилагат за останалите казина от 1995 г. насам и се осъществяват на практика оттогава (всички частни казина получават лиценз през 1995 г. или през 1996 г. и започват да прилагат мярката по това време с изключение единствено на „Thessaloniki“). Тъй като данъчната дискриминация, породена от разликата в цените на входните билети и свързаните с нея плащания на 80 % на държавата, е започнала всъщност през 1995 г., може да се счита, че периодът, през който помощта е била предоставяна, е започнал през 1995 г.
(141)
Съгласно заключението, до което се стига в раздел V.3 „Законосъобразност на държавната помощ“, Комисията счита, че поради давностния срок от 10 години, предвиден в член 15 от Процедурния регламент, се изключва възстановяване на каквато и да е помощ, предоставена преди 21 октомври 1999 г.
(142)
Определянето на сумата за възстановяване трябва да се основава на факта, че, както е обяснено в настоящото решение (вж. също параграф 85), гръцката държава се е отказвала от приходи от данъци от публичните казина в размер на 7,20 EUR на входен билет, което представлява разликата между данъка от 12 EUR на входен билет, плащан на държавата от частните казина, и данъка от 4,80 EUR на входен билет, плащан на държавата от публичните казина.
(143)
При определянето на сумата, която да бъде възстановена от всяко казино, трябва обаче да се вземат под внимание определени аспекти, свързани със ситуацията на всяко отделно казино, както е обяснено по-долу:
-
Както бе обяснено в настоящото решение, изискването 80 % от цената за входен билет да се плащат на държавата, наложено с министерско решение от 1995 г., се е прилагало както за казино „Corfu“, така и за „Mont Parnès“ от датата, на която са били лицензирани съгласно Закон 2206/1994, т.е през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003. От друга страна, от края на 2000 г. до лицензирането му през 2003 г. предприятието ETA е започнало доброволно да внася в държавата 80 % от цената на входните билети (като тази цена е 6 EUR) (78). От тази информация, предоставена от гръцките органи и предмет на по-нататъшни констатации, които гръцките органи биха могли да направят (потвърждаващи или противоречащи на горното), може да се направи заключение, че до 2000 г. не е плащан никакъв данък вход, дори на по-ниската стойност (80 % от 6 EUR). Следователно през първия период (от 21 октомври 1999 г. до края на 2000 г.) сумата, която трябва да бъде възстановена, трябва да се определи въз основа на сумата от 12 EUR, която е пълният размер на данъка, плащан от частните казина по времето, когато публичните казина изобщо не са плащали никакъв данък, умножена по броя на издадените билети през този период.
-
Казино „Thessaloniki“ е било лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1995 г. (79) Изискването за плащане на държавата на 80 % от цената на билетите за вход се прилага за казино „Thessaloniki“ от лицензирането му през 1995 г. „Thessaloniki“ прилага по-ниската цена от 6 EUR за вход, каквато е в казината „Mont Parnès“ и „Corfu“. Сумата, която трябва да се възстанови от „Thessaloniki“, следва да бъде изчислена, като се умножи броят на издадените билети от 21 октомври 1999 г. насам по 7,20 EUR.
-
Казино „Rhodes“ е било лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1996 г. От този момент то е започнало да продава входните билети на цена от 6 EUR, но я променя на 15 EUR след приватизацията си през април 1999 г. От коментарите, направени по време на официалното разследване, Комисията разбира, че казино „Rhodes“ е престанало да бъде получател по тази мярка след приватизирането си през април 1999 г., така че възстановяването на помощ от това казино не може да бъде осъществено поради давностния срок, предвиден в член 15 от Процедурния регламент.
(144)
Комисията не разполага с достатъчно данни, за да може да определи с точност сумите, които следва да бъдат възстановени от всяко казино получател. Нито една разпоредба от законодателството на ЕС обаче не изисква от Комисията да определя точния размер на помощта, която да бъде възстановена, когато нарежда възстановяване на държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Достатъчно е решението на Комисията да включва информация, която дава възможност на държавата-членка и на предприятието получател да определят размера сами без излишни затруднения. По тази причина Комисията има законно право да се ограничи до това да изтъкне, че е налице задължение за връщане на въпросната помощ и да остави на националните органи да изчислят точните суми, които да бъдат изплатени въз основа на насоките, дадени от Комисията в нейното решение.
(145)
Въз основа на информацията, представена от държавата-членка, Комисията предоставя необходимите насоки за възстановяване на помощта, както е посочено по-долу.
(146)
В таблицата по-долу се представя общ преглед на броя на билетите, издадени от всяко казино през всяка година (както е отбелязано в таблицата, представената информация е непълна), и предварително изчисление на сумите, които следва да бъдат възстановени от всяко казино, като това е предмет на допълнителни доказателства, които Гърция може да предостави, след като направи своите изчисления относно възстановяването.
Предполагаем брой билети, издадени от всяко казино
ГОДИНА
КАЗИНО
„Mont Parnès“
„Corfu“
„Thessaloniki“
„Rhodes“
1999 г.
(22.10.1999 г. - 31.12.1999 г.)
Липсва информация
[…] (80)
[…]
[…] (81)
2000 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2001 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2002 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2003 г.
Липсва информация до 1 май 2003 г.
На 1 май 2003 г.:
[…]
[…]
[…]
[…]
2004 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2005 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2006 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2007 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2008 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2009 г. (до 22.10.2009 г.):
[…]
[…]
[…]
[…]
Общо до 22.10.2009 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
Билети, издадени след 22.10.2009 г.
Липсва информация
Липсва информация
Липсва информация
Липсва информация
Предварителна прогноза за сумата, която трябва бъде възстановена, по казина
(в млн. EUR, закръглено)
„Mont Parnès“
„Corfu“
„Thessaloniki“
„Rhodes“
Алгоритъм и изчисление
За 22.10.1999 г. -2000 г. (82):
брой билети
(х1) × 12 = A1
За 22.10.1999 г. -2000 г.:
брой билети
([…] билети) × 12 = A2 ([…] EUR)
За 22.10.1999 г. -22.10.2009 г.:
брой билети
([…] билети) × 7,20 = AB3 ([…] EUR)
Неприложимо
За 2000 г. - 22.10.2009 г.:
брой билети
(y1) × 7,20 = B1
За 2000 г. -22.10.2009 г.:
брой билети
([…] билети) × 7,20 = B2 ([…] EUR)
За 22.10.2009 г. -настоящия момент:
брой билети
(z1) × 7,20 = C1
За 22.10.2009 г. -настоящия момент:
брой билети
(z2) × 7,20 = C2
За 22.10.2009 г. -30.8.2010 г. (83):
брой билети
(z3) × 7,20 = C3
Обща сума за възстановяване
A1 + B1 + C1
Следва да се изчисли
A2 + B2 + C2
Следва да се изчисли
AB3 + C3
Следва да се изчисли
Неприложимо
Обща сума за възстановяване
Следва да се изчисли
(147)
В допълнение Комисията констатира, че член 108, параграф 3 от ДФЕС има суспензивно действие. Комисията не е получила никаква информация, с която да се потвърди, че оспорваната мярка е спряна до решението за откриване на процедурата. Следователно вероятно мярката се прилага от гръцките органи и към настоящия момент (84). Гърция следва да възстанови от получателите всяка помощ, предоставена до приемането на настоящото решение. Комисията отбелязва, че казино „Corfu“ е спряло да прилага цена от 6 EUR за вход и я увеличава на 15 EUR след приватизацията си през август 2010 г. Следователно при изчисляване на сумата, която следва да бъде възстановена, трябва да бъде взет под внимание само периодът до август 2010 г.
(148)
Предвид всички изложени по-горе аргументи Комисията следва да нареди на Гърция да възстанови несъвместимата държавна помощ, предоставена неправомерно на получателите. Комисията отбелязва, че Гърция трябва да прекрати всички останали данъчни облекчения, предоставени съгласно оценяваната мярка, считано от датата на приемане на настоящото решение.
(149)
Що се отнася до бъдещето, Гърция отбеляза, че проучва евентуално изменение в ценовата политика на казината, което ще има за цел да премахне дискриминацията между тях. Според Гърция оценяваната мярка ще бъде премахната с новия закон. При все това Гърция нито е уведомила Комисията за постигането на какъвто и да е напредък в тази насока, нито за осъществяването на някаква действителна промяна. Комисията счита, че приемането на такъв нов закон е изключително важно за разрешаването на проблемите с дискриминацията между казината в Гърция и насърчава Гърция незабавно да предприеме необходимите стъпки.
VI. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(150)
В контекста на съображенията, изложени по-горе, както и на съответната съдебна практика и характерните особености на случая, Комисията счита, че оспорваната мярка, представляваща данъчна дискриминация в полза на определени казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременното прилагане на няколко разпоредби, с които:
-
се определя еднакъв налог от 80 % върху цената на входните билети, и
-
се определят различни регулирани цени за публичните и за частните казината, а именно 6 EUR за публичните казината и 15 EUR за частните,
представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Комисията счита също така, че оспорваната мярка се прилага в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС и следователно представлява неправомерна помощ.
(151)
Комисията отбелязва, че съгласно член 14 от процедурния регламент всяка неправомерна помощ може да бъде възстановена от получателя и ще нареди на Гърция да възстанови неправомерната помощ, получена от всяко едно от казината получатели. Комисията отбелязва, че давностният срок от десет години, предвиден в член 15 от процедурния регламент, не позволява възстановяване на помощ, предоставена преди 21 октомври 1999 г. Гърция следва да прекрати всички останали данъчни облекчения, предоставени съгласно мярката, която е предмет на настоящото решение, считано от датата на приемане на настоящото решение,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, представляваща данъчна дискриминация в полза на определени казина, която Гърция е привела в действие чрез едновременното прилагане на няколко частично задължителни разпоредби, с които:
-
се определя еднакъв налог от 80 % върху цената на входните билети,
-
се определят различни регулирани цени за публичните и за частните казина съответно от 6 EUR и от 15 EUR,
е била приведена неправомерно в действие в разрез с член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз и е несъвместима с вътрешния пазар, тъй като е предоставила на казината получатели „Regency Casino Mont Parnès“, „Regency Casino Thessaloniki“ и „Corfu“ (като се приема, че казино „Rhodes“ е престанало да бъде получател през април 1999 г.) неправомерно конкурентно предимство.
Член 2
1. Гърция възстановява от казината получатели несъвместимата помощ, посочена в член 1, която е била предоставяна от 21 октомври 1999 г. насам.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с индексация съгласно глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (85).
4. Гърция прекратява цялата останала данъчна дискриминация, породена от помощта, посочена в член 1, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, е незабавно и ефективно.
2. Гърция гарантира прилагането на настоящото решение в срок от четири месеца от датата на уведомяване за него.
Член 4
1. В срок от два месеца от уведомяването за настоящото решение Гърция предоставя следната информация на Комисията:
а)
списък с получателите, които са получили помощ по схемата, описана в член 1, и общия размер на получената от всеки един от тях помощ по силата на оспорваната мярка, изчислен съгласно насоките, съдържащи се в настоящото решение;
б)
общата сума (главница и лихви), която следва да бъде възстановена от всеки получател;
в)
подробно описание на вече предприетите и на планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
г)
документи, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Гърция информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. При поискване от страна на Комисията Гърция предоставя незабавно информация за вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Гърция предоставя и подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Република Гърция.
Съставено в Брюксел на 24 май 2011 година.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. május 24.)
a Görögország által egyes görög kaszinóknak nyújtott állami támogatásról C 16/10 (korábbi NN 22/10, korábbi CP 318/09) számú állami támogatás
(az értesítés a C(2011) 3504. számú dokumentummal történt)
(Csak a görög nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2011/716/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután az említett rendelkezéseknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (1), tekintettel ezekre az észrevételekre,
mivel:
I. ELJÁRÁS
(1)
2009. július 8-án a DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE konzorcium (a továbbiakban: a panaszos vagy Loutraki) (2) panaszt nyújtott be a Bizottsághoz a kaszinók belépődíjaira kivetett illetékek rendszerét létrehozó görög jogszabályokat illetően, azt állítva, hogy a rendszer állami támogatást nyújtott három szolgáltató, mégpedig a Regency Casino Mont Parnès, a korfui kaszinó és a Regency Casino Thessaloniki (3) számára. 2009. október 7-i e-mailjében a panaszos jelezte, hogy nincs kifogása a személyének felfedése ellen. 2009. október 14-én találkozóra került sor a Bizottság munkatársai és a panaszos képviselői között. 2009. október 26-i levelében a panaszos tovább részletekkel szolgált a panasza alátámasztására.
(2)
2009. október 21-én a Bizottság továbbította a panaszt Görögországnak, és az általa felvetett kérdések tisztázását kérte Görögországtól. 2009. november 17-én kelt levelében Görögország haladékot kért a válaszadásra, amelyet a Bizottság 2009. november 18-i e-mailjében megadott. Görögország 2009. november 27-én válaszolt a Bizottságnak.
(3)
2009. december 15-én a Bizottság továbbította Görögország válaszát a panaszosnak. 2009. december 29-én a panaszos észrevételeket tett Görögország válaszát illetően.
(4)
2010. február 25-én, március 4-én és 23-án, illetve április 13-án a Bizottság további információkat kért Görögországtól, amelyre Görögország 2010. március 10-én, április 1-jén, illetve 21-én válaszolt.
(5)
2010. július 6-i határozatával (a továbbiakban: az eljárás megindításáról szóló határozat) a Bizottság tájékoztatta Görögországot, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikke (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást indít a Görögország által életbe léptetett intézkedést, mégpedig az egyes kaszinók belépődíjára kivetett alacsonyabb adómértéket illetően. Az eljárás megindításáról szóló határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában, és az érdekelt feleket felkérték, hogy tegyék meg észrevételeit (4).
(6)
2010. augusztus 9-i levelében Görögország a válaszadási határidő meghosszabbítását kérte, amelyet a Bizottság 2010. augusztus 18-i levelében engedélyezett. A Bizottság 2010. október 6-án kapta meg Görögországnak az eljárás megindításáról szóló határozatra vonatkozó észrevételeit. 2010. október 12-én a görög hatóságok további tájékoztatást nyújtottak a vitatott intézkedést illetően.
(7)
A vizsgálat megindítását követően a Bizottság két érintett féltől kapott észrevételeket: a Mont Parnès kaszinó, az intézkedés egyik kedvezményezettjének képviselői 2010. augusztus 4-én kelt levelükben tettek észrevételeket, a magántulajdonú Loutraki kaszinó képviselői pedig 2010. október 8-i és 25-i leveleikben tettek észrevételeket.
(8)
2010. október 29-i levelében a Bizottság továbbította ezeket az észrevételeket a görög hatóságoknak a válaszadás lehetőségének biztosítása érdekében. 2010. december 6-i levelükben a görög hatóságok észrevételeket tettek a harmadik felek észrevételeire, amelyek többek között a kérdéses támogatás alkalmazása egyes vonatkozásainak tisztázását és az ügyre vonatkozó görög jogszabályok értelmezését célozták.
II. A SZÓBAN FORGÓ INTÉZKEDÉS
II.1. Az intézkedés
(9)
A szóban forgó intézkedés a görög hatóságok által - számos más alább felsorolt, részben kötelező érvényű rendelkezés egyidejű alkalmazása mellett - életbe léptetett adóügyi megkülönböztetés egyes görög kaszinók javára:
-
egységes 80 %-os illeték kivetése a belépőjegyek árára, és
-
eltérő hatósági árak meghatározása állami tulajdonú és magántulajdonú kaszinók esetében, mégpedig 6 EUR állami tulajdonú kaszinók és 15 EUR magántulajdonú kaszinók esetében,
amely intézkedés következtében a magántulajdonú kaszinók versenyhátrányba kerülnek (5).
(10)
Az intézkedés az állami tulajdonú kaszinók és egy magántulajdonú kaszinó (thesszaloniki kaszinó) javára szolgál, amely az alább részletesen kifejtett módon kivételesen ugyanolyan elbánásban részesült, mint az állami tulajdonú kaszinók.
II.2. A kedvezményezettek
(11)
Az elemzett intézkedés kedvezményezettjei az alábbi görög kaszinók: a Mont Parnès (6), a thesszaloniki kaszinó (7), a korfui kaszinó (8) és a rodoszi kaszinó (9).
(12)
Az eljárás megindításáról szóló határozat idején az alacsonyabb 6 EUR-s hatósági belépőjegyár csak három görög kaszinóban került alkalmazásra: Mont Parnès, amelynek 49 %-át már privatizálták és a részvények fennmaradó 51 %-a állami tulajdonban maradt; a thesszaloniki, amely magántulajdonú, de olyan elbánásban részesült, mintha állami tulajdonú lenne; és a korfui, amely állami tulajdonú kaszinó volt. A korfui és rodoszi kaszinó 1999. április (10), illetve 2010. augusztus (11) óta már nem élvezik az intézkedés előnyeit, mivel a teljes privatizációjuk óta már nem az alacsonyabb belépési díjat alkalmazzák.
II.3. Az alkalmazandó görög jogszabályok
(13)
A piac 1994-ben történt liberalizációja előtt csak három kaszinó működött Görögországban, mégpedig a Mont Parnès, a korfui és a rodoszi kaszinó. Ekkor a kaszinók állami vállalatok voltak és állami tulajdonú klubokként működtette őket a Görög Idegenforgalmi Hivatal (EOT) (12). Ezekben a kaszinókban a belépőjegyárakat az EOT főtitkára határozatban szabta meg az alábbiak szerint (13):
-
Mont Parnès: 1991-ben az EOT a belépőjegyárat 2 000 drachma (körülbelül 6 EUR) összegben határozta meg (14);
-
korfui kaszinó: 1992-ben az EOT a belépőjegyárat 1 500 drachma összegben határozta meg, 1997-ben pedig 2 000 drachma összegre módosította;
-
rodoszi kaszinó: 1992-ben az EOT a belépőjegyárat 1 500 drachma összegben határozta meg.
(14)
A 2206/1994. számú törvény értelmében a piac liberalizációjára 1994-ben került sor, amikor a már működő állami tulajdonú kaszinók mellett hat magántulajdonú kaszinót hoztak létre (15). Az 1994. évi törvény értelmében összesen 14 engedélyt adtak ki a három már működő állami tulajdonú kaszinó (a rodoszi, a Mont Parnès és a korfui) és 11 később létrehozandó magántulajdonú kaszinó számára (16). A tervezett 11 új magántulajdonú kaszinóból azonban csak hat kapott működési engedélyt és kezdte meg a működését, mégpedig a Chalkidiki, a Loutraki, a Thessaloniki, a Rio (Achaia/Achája), a Xanthi (Thrace/Trákia) és a Syros (1995-ben és 1996-ban); a fennmaradó öt működési engedélyt visszavonták.
(15)
A 2206/1994. számú törvény 2. cikkének (10) bekezdése úgy rendelkezett, hogy a kaszinók belépődíjait egyes területeken miniszteri rendelet határozza meg. Ugyanez a rendelet határozza meg az ár százalékban kifejezett hányadát, amely a görög állam bevételét képezi. 1995. november 16-án egy pénzügyminiszteri határozat (17) kimondta, hogy 1995. december 15-től a 2206/1994. számú törvény hatálya alá tartozó minden kaszinó üzemeltetőjének 5 000 drachma (18) (körülbelül 15 EUR) belépődíjat (19) kell alkalmaznia (20). A határozat értelmében a kaszinó üzemeltetői a belépőjegy névértékének 80 %-át állami illetékként befizetik, míg a fennmaradó 20 % - az alkalmazandó áfával együtt - a kaszinó bevételét képezi (21). A határozat értelmében a kaszinók ingyenes belépést biztosíthatnak (22). A kaszinóknak azonban, függetlenül attól, hogy ténylegesen milyen díjat szednek be az ügyfelektől, a hatósági ár 80 %-át be kell fizetniük az államnak (23). A határozat értelmében a kaszinóknak az illetékeket havonta kell befizetniük (24). Ezenkívül 15 vagy 30 napos jegyek esetében bizonyos kedvezményekről rendelkezik a határozat (25).
(16)
1995 óta a 2206/1994. számú törvény értelmében létrehozott minden új magántulajdonú kaszinó az 1995. évi miniszteri határozatot alkalmazta és 15 EUR belépődíjat szedett be az előző bekezdésben kifejtett általános szabály szerint; az egyetlen kivétel a thesszaloniki kaszinó volt, az alább kifejtett okokból.
(17)
Az állami tulajdonú kaszinók (a Mont Parnès, a korfui és a rodoszi) azonban továbbra is EOT klubokként működtek, és nem alkalmazták az 1994. és 1995. évi jogszabályokat a 2206/1994. számú törvényben meghatározott engedélyek kiadásáig (26).
(18)
A görög hatóságok által tett észrevételek és a nemzeti szabályok magyarázata alapján a Bizottság úgy látja, hogy a rendszer a gyakorlatban az alábbiak szerint működött.
(19)
A görög hatóságok kifejtették, hogy Görögországban a kaszinók működését általánosságban a 2206/1994. számú törvény szabályozza. A 2206/1994. számú törvény hatálya előtt már működő állami tulajdonú kaszinókra vonatkozó különös rendelkezések a törvény (és az azt végrehajtó 1995. évi miniszteri határozat) általános rendelkezései alkalmazása alóli kivételnek tekintendők a kaszinóknak a törvényben előirányzott privatizációjáig és működési engedélyeik kibocsátásáig.
(20)
Ezért a működési engedélyeik 2206/1994. számú törvény értelmében történt kibocsátása napjáig az 1995. évi miniszteri határozat nem vonatkozott az állami tulajdonú kaszinókra sem az egységes 15 EUR-s belépőjegyárat, sem az ár 80 %-ának az állam számára történő befizetési kötelezettségét illetően. Az állami tulajdonú kaszinók a 80 %-os illetéket csak akkor kezdték fizetni, amikor megkapták a 2206/1994. számú törvényben előirányzott működési engedélyüket (lásd az alábbi (23) és azt követő preambulumbekezdéseket). Azonban még akkor is, mivel a már hatályban levő, a belépőjegyárat 6 EUR-ban megállapító EOT határozatok egyedi kivételnek számítottak (hatályban lévő lex specialis), amelyeket nem módosítottak a 2206/1994. számú törvény és az 1995. évi miniszteri rendelet általános rendelkezései, az állami tulajdonú kaszinókban a belépőjegyára kivételesen 6 EUR maradt, és ezek a kaszinók csak a 6 EUR 80 %-át fizették be. Az EOT határozatokat csak a privatizáció után tekintették alkalmazhatatlannak, amikor a kaszinók már nem 100 %-os állami tulajdonban voltak. Csak akkor kezdték a kaszinók alkalmazni a 15 EUR-s egységes belépőjegyárat és kellett a 15 EUR 80 %-át befizetniük állami illetékként.
(21)
Habár úgy tűnhet, hogy ez volt az általános szabály, volt egy kivétel a Mont Parnès kaszinó részletes privatizációja esetében, amelyet a 3139/2003. számú törvény hagyott jóvá (amely a korfui kaszinó később privatizációjáról is rendelkezett): a törvény kifejezetten úgy rendelkezett, hogy a Mont Parnès kaszinóban a belépőjegyára 6 EUR marad.
(22)
2000-ben az EOT, mint a korfui és a Mont Parnès kaszinó üzemeltetője, helyét átvette az Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis (Görög Idegenforgalom-fejlesztési Vállalat, ETA), amelynek 100 %-os tulajdonosa a görög állam volt. 2000 végétől 2003-ig, amikor a kaszinói a 2206/1994. számú törvény értelmében működési engedélyt kaptak, az ETA először önkéntes alapon, majd később a 2919/2001. számú törvény 24. cikke értelmében elkezdte fokozatosan alkalmazni a 2206/1994. számú törvény kaszinók számára meghatározott előírásait annak érdekében, hogy felkészítse a korábbi két állami tulajdonú klubot a teljes engedély alapján történő működésre és privatizációra (27). Az átmeneti időszak során az ETA a 6 EUR-s belépőjegyár 80 %-át fizette be az államnak a Mont Parnès és a korfui kaszinó esetében.
(23)
2003-ban az állami tulajdonú Mont Parnès kaszinót korlátolt felelősségi alapon működő társasággá alakították át, és a tőkéjének 49 %-át magántulajdonba adták (28). A Mont Parnès kaszinó 2206/1994. számú törvényben meghatározott működési engedélyét végül 2003-ban adták meg a 3139/2003. számú törvény (1. cikkének (1) bekezdése) értelmében. Ugyanezen törvény (1. cikke (1) bekezdésének vii. pontja) állapította meg, hogy a Mont Parnès kaszinó belépőjegyára 6 EUR marad.
(24)
A korfui kaszinó esetében a 2206/1994. számú törvényben meghatározott működési engedélyt először az ETA számára adták meg 2003-ban a 3139/2003. számú törvény (1. cikkének (3) bekezdése) értelmében azért, hogy egy későbbi privatizáció során az ETA rendelkezzen vele. Ugyanez a rendelkezés mondta ki, hogy a korfui kaszinó belépőjegyárát egy új miniszteri határozat fogja megállapítani, ezáltal közvetetten kimondva, hogy az 1995. évi miniszteri határozat nem alkalmazandó rá. A Bizottság tudomása szerint az új miniszteri határozatot soha nem hozták meg, és a korfui kaszinó továbbra is a 6 EUR-s árat alkalmazta a 2010. augusztusban végrehajtott privatizációjáig, amikor bevezette a 15 EUR-s árat (29).
(25)
A rodoszi kaszinó esetében a 2206/1994. számú törvényben előirányzott működési engedélyt 1996-ban adták ki az 1996. május 29-i Τ/633. számú miniszteri határozattal. A kaszinó azonban továbbra is a kedvezményes belépődíjat alkalmazta, és csak az 1999. áprilisban végrehajtott privatizációja után emelte meg 15 EUR-ra: a privatizációjáig az EOT felügyelete alatt működött, és ezért az EOT 1992. évi határozatát alkalmazta, amely a rodoszi kaszinó belépődíját 1 500 drachmában határozta meg (30).
(26)
A magántulajdonú thesszaloniki kaszinót 1995-ben hozták létre és kapott engedélyt a 2206/1994. számú törvény értelmében (31). Ez a kaszinó mindig az állami tulajdonú kaszinók (a Mont Parnès és a korfui) által alkalmazott 6 EUR-s kedvezményes belépőjegyárat érvényesítette a 2687/1953. számú törvényerejű rendelet (32) értelmében, amely úgy rendelkezik, hogy a külföldi tőkebevonás révén létrehozott vállalkozásoknak legalább olyan kedvezményes elbírálás alá kell esniük, mint az országban működő más hasonló vállalkozásoknak (33). Amikor egyszer ezt a kérdést felvetették, a kaszinó kezelője (azaz a Hyatt Regency) azt kérte, hogy a thesszaloniki kaszinó belépőjegyárát ugyanolyan szinten határozzák meg, mint a Mont Parnès kaszinóban, azaz 6 EUR-ban. Az Állami Jogi Tanács szakvéleményének a kikérése után (631/1997. számú vélemény) ennek a kérésnek helyt adtak. Amióta 1995-ben megkapta a működési engedélyét, a thesszaloniki kaszinóra az az előírás vonatkozott, hogy a belépőjegyek névértékének a 80 %-át be kell fizetnie az állam számára (34).
III. A VIZSGÁLAT MEGINDÍTÁSÁNAK OKAI
(27)
A Bizottság az EUMSZ 108. cikke (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálatot indított, mivel komoly kétségei voltak amiatt, hogy diszkriminatív adóügyi elbánásban részesíthetnek több konkrétan meghatározott kaszinót Görögországban, amelyek kedvezőbb adózási rendszer előnyeit élvezték, mint az országban működő többi kaszinó.
(28)
A Bizottság úgy ítélte meg, hogy a vitatott intézkedés eltért a kaszinók belépőjegyárainak szokásos szintjét megállapító általános jogszabályoktól, és ezáltal a kedvezményezettek versenyhelyzetét javította.
(29)
A vitatott intézkedés úgy tűnt, hogy görög állami bevételek kieséséhez vezetett, és előnyt biztosított az alacsonyabb árat alkalmazó kaszinóknak. A görög hatóságok érvelésére, miszerint az alacsonyabb belépőjegyárak közvetlen kedvezményezettjei a fogyasztók voltak, a Bizottság azt válaszolta, hogy egy fogyasztóknak nyújtott támogatás egy vállalkozásnak nyújtott állami támogatásnak minősülhet, ha annak feltétele egy, a vállalkozás által szolgáltatott adott áru vagy szolgáltatás használata (35).
(30)
A Bizottság azt is megjegyezte, hogy úgy tűnt, az adóteher szintjét nem az adott kaszinó körülményeinek megfelelően állapították meg (36); a Bizottság ideiglenesen megállapította, hogy az intézkedés szelektív volt (37).
(31)
A Bizottság úgy ítélte meg, hogy a vitatott intézkedés torzíthatta a versenyt a kaszinók között Görögországban, illetve az európai üzletszerzési piacon. A Bizottság kifejtette, hogy teljes mértékben tiszteletben tartja a tagállamok jogát, hogy a saját területükön szabályozzák a szerencsejátékokat az EU-jogra is figyelemmel, de nem ért egyet azzal a következtetéssel, hogy a jelen intézkedés nem torzíthatja a versenyt és nincs hatása a tagállamok közötti kereskedelemre. Az ágazat szolgáltatói gyakran nemzetközi szállodaláncok, amelyek beruházási döntéseit befolyásolhatja az intézkedés, és a kaszinók idegenforgalmi vonzerőt jelenthetnek Görögország számára. A Bizottság ezért megállapította, hogy a intézkedés torzíthatta a versenyt és hatással lehetett a tagállamok közötti kereskedelemre (38).
(32)
A Bizottság ideiglenesen azt a következtetést vonta le, hogy az intézkedés jogellenes támogatásnak minősül, mivel a görög hatóságok a Bizottság előzetes jóváhagyása nélkül hajtották végre, és hogy a támogatás visszatéríttetése lehet szükséges (39) az eljárási rendelet 15. cikkére is figyelemmel.
(33)
A Bizottság nem állapított meg olyan okot, amely miatt a vitatott intézkedés a belső piaccal összeegyeztethető lenne; úgy tűnt, hogy az intézkedés az annak előnyeit élvező kaszinóknak nyújtott indokolatlan működési támogatásnak minősül (40).
(34)
A Bizottság megjegyezte, hogy ha bebizonyosodik a gyanú, miszerint az intézkedés összeegyeztethetetlen állami támogatást tartalmazott, akkor az eljárási rendelet 14. cikke (1) bekezdése értelmében kötelessége lenne elrendelni, hogy Görögország téríttesse vissza a kedvezményezettekkel a támogatást, kivéve, ha ezen lépés ellentétes lenne egy általános jogi elvvel (41).
IV. A GÖRÖG HATÓSÁGOK ÉS AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(35)
A hivatalos vizsgálat folyamán a Bizottsághoz észrevételek érkeztek Görögországból az Elliniko Kazino Parnithas AE (Mont Parnès) képviselőitől és a magántulajdonú Loutraki kaszinó (Loutraki) képviselőitől.
IV.1. Görögország és Mont Parnès észrevételei
(36)
A kedvezményezett Mont Parnès kaszinó képviselője és a görög hatóságok által benyújtott észrevételek lényegében megegyeznek, ebben a pontban együttesen foglaljuk őket össze.
IV.1.1. Állami támogatás fennállása
(37)
Mind a görög hatóságok, mind a Mont Parnès tagadja az állami támogatás fennállását. Kijelentik, hogy az állam nem esik el semmilyen bevételtől, vagy ha igen, akkor a kaszinóknak nem származik semmilyen előnyük belőle.
(38)
A görög hatóságok kijelentik, hogy a differenciált árképzés csak árszabályozási kérdés, mivel a beszedett adó a kibocsátott belépőjegyek árainak egységes részaránya.
(39)
A görög hatóságok szerint a belépőjegyek árai megállapításának és az állami illeték fizetési előírásnak a célja nem az, hogy az állam bevételhez jusson, hanem az, hogy az alacsony jövedelmű személyeket visszatartsa a szerencsejátékoktól. Az a tény, hogy a belépőjegyárak állami bevételt is képeznek, nem változtat annak ellenőrző intézkedési jellegén. A görög hatóságok ennek megfelelően azon a véleményen vannak, hogy az előírás miszerint a kaszinók játéktermébe belépő ügyfelek meghatározott árú belépőjegyet vegyenek, olyan közigazgatási ellenőrző intézkedés, amely egy nem adójellegű díjat vet ki, amely nem tekinthető adótehernek, ahogyan azt a görög legfelsőbb közigazgatási bíróság, az Állami Tanács 4027/1998. számú ítélete kimondta (42).
(40)
A különböző kaszinók eltérő árait illetően Görögország kifejti, hogy a különböző kaszinók gazdasági és társadalmi körülményei eltérőek, és nem összehasonlíthatóak. A görög hatóságok szerint a díjak eltérő mértékét közpolitikai okok indokolják: különösen azzal érvelnek, hogy a különböző kaszinók körülményei indokolják, és teljes mértékben összhangban vannak azzal a gyakorlattal, hogy eltérő jegyárakat állapítanak meg a nagy városi központok közelében levő kaszinók és a vidéki kaszinók esetében, amelyek körzetében többségében alacsony jövedelemmel és iskolázottsági szinttel rendelkező emberek élnek, akiknek nagyobb szükségük van arra, hogy visszatartsák őket a szerencsejátékok játszásától, mint a városi területek lakóinak.
(41)
A panaszos Loutraki megjegyezte, hogy amikor a korfui kaszinót 2010-ben privatizálták, a belépőjegyára 6 EUR-ról 15 EUR-ra emelkedett, ami a Loutraki szerint meglehetősen ellentmond a közpolitikai érveknek. A görög hatóságok válasza szerint Korfu szigetének távoli földrajzi elhelyezkedése miatt nincs versenyhelyzetben más görög kaszinókkal, ezért a verseny nem torzulhatott. A görög hatóságok azt is kifejtik, hogy olyan belépőjegyárat szükséges alkalmazni Korfu lakóinak védelmében, amely visszatartja őket, mivel a privatizáció után a kaszinó működési feltételeiben beállt változás elkerülhetetlenül a nyitvatartási idő jelentős meghosszabbodásához, nagyobb forgalomhoz és vonzerőhöz fog vezetni.
(42)
Ha előnyhöz is jutnak az alacsonyabb árat alkalmazó kaszinók, mivel több ügyfelet vonzanak magukhoz, a görög hatóságok és a Mont Parnès vitatják azt a nézetet, hogy ez szükségképpen állami bevételkiesést jelentene. Az sem bizonyos, hogy magasabb belépőjegyár esetében a feltételezett kedvezményezettek több bevételt generálnának az állam számára, ezért a feltételezett bevételkiesés csak elméleti. A görög hatóságok és a Mont Parnès szerint az alacsonyabb belépőjegyár előnyét az ügyfelek élvezik, és az ár kaszinókat illető része magasabb a 15 EUR belépőjegyárat alkalmazó kaszinóban, ami a magasabb árat alkalmazó kaszinók haszna.
(43)
A görög hatóságok és a Mont Parnès fenntartják a véleményüket, hogy ez nincs hatással a versenyre vagy a kereskedelemre, mivel mindegyik kaszinó egy helyi piacot szolgál ki. Vitatják a szerencsejátékok más formáival való verseny lehetőségét, amelyet az eljárás megindításáról szóló határozat állított, és rámutatnak, hogy jelenleg Görögországban törvény tiltja az internetes szerencsejátékot.
(44)
A görög hatóságok és a Mont Parnès szerint, még ha el is fogadnánk, hogy a kedvezményes 6 EUR-s belépőjegyár befolyásolhatta vagy még befolyásolhatja egy külföldi vállalat görögországi kaszinóba történő befektetési döntését, a külföldi vállalat bármikor élhet a 2687/1953. számú törvényerejű rendelet által biztosított lehetőséggel, ahogyan azt tette a Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thesszaloniki) AE a thesszaloniki kaszinó esetében.
(45)
A panaszos állítása szerint a kedvezményezettek ingyenes belépést biztosíthatnak, de a 80 % illetéket akkor is be kell fizetniük, ami szerinte nyilvánvalóan mutatja, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősül. A görög hatóságok válasza szerint ez a gyakorlat kivételes, mivel a kaszinók ezt a lehetőséget arra használják, hogy tiszteletjegyet adjanak VIP-vendégeknek vagy hírességeknek, és ez a gyakorlat az adózási törvénnyel (2238/1994. számú törvény) szembemegy, mivel a jegyár 80 %-ának az állami költségvetésbe történő befizetése a vállalat forrásaiból nem minősül produktív kiadásnak és nem lehet levonni a vállalat bevételeiből, ezért az ilyen gyakorlatot folytató vállalat jelentős adóterhet visel.
(46)
A hatóságok és a Mont Parnès ezenkívül a kaszinók közötti eltérő adózási és szabályozási intézkedések miatti egyéb különbségekre is felhívják a Bizottság figyelmét. Szerintük ezek a különbségek a panaszos Loutraki számára jelentenek előnyt, és a belépőjegy alacsonyabb ára miatt a kedvezményezettek által élvezett előnyöket kiegyensúlyozzák. Különösen is igaz ez, mivel mindegyik kaszinó az éves bruttó nyereségének bizonyos hányadát fizeti be az államnak, és a törvény értelmében a Loutraki alacsonyabb hányadot fizet másoknál. A Bizottság mindenekelőtt rámutat, hogy ha a görög hatóságok és a Mont Parnès által hivatkozott egyéb intézkedések ténylegesen léteznek, akkor azok a Loutraki javát szolgáló önálló támogatásnak minősülhetnek, amennyiben az alkalmazandó állami támogatásról szóló EU-törvény minden feltételének megfelelnek. Ezek azonban mindenképpen elkülönülnek a szóban forgó intézkedéstől és a jelen határozat keretein kívül esnek.
(47)
Végezetül Görögország jelezte, hogy fontolóra vette a kaszinók árpolitikájának megváltoztatását a közöttük fennálló diszkrimináció megszüntetése érdekében. Eddig azonban még nem tájékoztatta a Bizottságot ilyen változtatás életbe léptetéséről.
(48)
A görög hatóságok és a Mont Parnès még nem tettek észrevételeket a támogatás összeegyeztethetőségével és jogszerűségével kapcsolatban.
IV.1.2. A támogatás számszerűsítése és visszatéríttetése
(49)
Ezzel szemben a görög hatóságok és a Mont Parnès állítása szerint, még ha a szóban forgó intézkedést jogszerűtlen és összeegyeztethetetlen állami támogatásnak is minősítenék, a támogatás visszatéríttetése két elvvel is ellentétes lenne.
-
Ellentétes lenne az állampolgárok indokolt várakozásainak az elvével. A kaszinók belépőjegyárainak a kérdését, különösen azt, hogy a belépőjegyára milyen mértékben jelentsen a kaszinók számára pénzügyi terhet, mintegy 15 évvel ezelőtt megtárgyalta az Állami Tanács (43). Az Állami Tanács határozata szerint a nemzeti jog szerint a belépőjegyára nem adójellegű, ami közvetetten mutatja, hogy a kaszinók számára nem jelent gazdasági terhet. A kedvezményezett kaszinók ezért indokoltan élhetnek azzal a feltevéssel, hogy a nemzeti jog szerint gazdasági tehernek nem minősülő eltérő árak nem jelenthetnek állami támogatást.
-
Ellentétes lenne azzal az elvvel, hogy egy jogot nem lehet visszaélésszerűen alkalmazni. A görög hatóságok és a Mont Parnès szerint, mivel a Loutraki csak tizenöt évvel a vitatott intézkedés (1995-ben történt) elfogadása után nyújtott be panaszt a Bizottsághoz, visszaélt azzal a jogosultságával, hogy a Bizottsághoz forduljon az EUMSZ állami támogatásra vonatkozó szabályai szerinti érdekei és jogai védelmében.
(50)
A visszatéríttetendő összeg kiszámítását illetően a görög hatóságok és a Mont Parnès vitatják a Loutraki által javasolt számítást, amely szerint a magasabb és az alacsonyabb árat alkalmazó kaszinók ügyfelenként fizetendő adója közti különbséget kellene megszorozni a kedvezményezett kaszinókba belépő ügyfelek számával. Szerintük ez a számítás hibás és önkényes, mivel nem bizonyos, hogy egy magasabb belépőjegyár esetében az állítólagos kedvezményezett kaszinók, azaz a Mont Parnès, a thesszaloniki és a korfui kaszinó (44) ugyanakkora ügyfélkörrel rendelkezne.
IV.2. Loutraki észrevételei
(51)
Loutraki szerint a nemzeti jogszabályokban meghatározott intézkedések egyes kaszinók javára történő adóügyi megkülönböztetésnek minősülnek, mivel az államnak befizetendő, a kaszinók belépőjegyára alapján számított egységes 80 %-os illeték különböző adóalapokra vonatkozik, mégpedig az állam által szabályozott eltérő belépőjegyárakra. A kedvezményezett kaszinók belépőjegyára jelentősen alacsonyabb, mint a többi kaszinó belépőjegyára (15 EUR helyett 6 EUR), ami bevételkiesést jelent az államnak, és mivel a verseny torzításához vezet, ezért állami támogatásnak minősül.
(52)
Loutraki továbbá állítja, hogy az intézkedés indoklása nem objektív, mivel az alacsonyabb belépőjegyár kedvezményezett kaszinók általi alkalmazása ténylegesen ellentétes a szociális céllal és az Állami Tanács 4027/1998. számú ítéletében tárgyalt kaszinó belépőjegyár-szabályozás indoklásával és jellemzőivel. Loutraki szerint nem lehet indokoltan azzal érvelni, hogy közigazgatási ellenőrzési és szociális célokat el lehet érni különböző belépőjegyárak alkalmazásával - a Mont Parnès kaszinóban, amely csak mintegy 20 km távolságra van Athén központjától, a belépőjegy ára 6 EUR, míg a Loutraki kaszinóban, amely mintegy 85 km távolságra van Athén központjától, a belépőjegy ára 15 EUR; a thesszaloniki kaszinóban, amely csak mintegy 8 km távolságra van Thesszaloniki központjától, a belépőjegyára 6 EUR, míg a Chalkidiki kaszinóban, amely mintegy 120 km távolságra van Thesszaloniki központjától, a belépőjegyára 15 EUR.
(53)
Loutraki megjegyzi, hogy korábban Görögország véleménye szerint a kedvezményes 6 EUR-s belépőjegyárat az egyes kedvezményezett kaszinók egyedi körülményei indokolták, főleg a földrajzi elhelyezkedésük (amely meghatározott bizonyos gazdasági, társadalmi, demográfiai és egyéb jellemzőket), de a korfui kaszinó privatizálásakor 2010. augusztusban 15 EUR-s árat kezdett alkalmazni anélkül, hogy magyarázatot adtak volna arra, miért változtak meg ezek az egyedi körülmények.
(54)
A visszatéríttetendő összeg kiszámítása kapcsán Loutraki fenntartja, hogy az érintett összeg az ügyfelenként kivetett adók közti különbség megszorozva a kedvezményezett kaszinókba belépő ügyfelek számával.
(55)
A Görögország és a Mont Parnès által hivatkozott önálló intézkedések kapcsán, amelyek véleményük szerint a Loutraki javát szolgálják, és amelyek között a legfontosabb az, hogy a Loutraki állítólagosan az éves bruttó nyeresége alacsonyabb hányadát fizeti be az államnak, mint a többi kaszinó, a Loutraki azt állítja, hogy a hatóságokkal kötött egyedi megállapodás alapján ugyanakkora összeget fizetett, mint a versenytársai.
V. ÉRTÉKELÉS
(56)
A szóban forgó intézkedés adóügyi megkülönböztetés egyes kaszinók javára, amelyet a görög hatóságok léptettek életbe számos rendelkezés (45) egyidejű alkalmazása révén, amelyek egységes 80 %-os illetéket róttak ki a kaszinók belépőjegyárára, és eltérő hatósági árakat határoztak meg a magántulajdonú és az állami tulajdonú kaszinók számára, mégpedig 6 EUR az állami tulajdonú kaszinók és 15 EUR a magántulajdonú kaszinók esetében, ezáltal versenyhátrányt okozva a magántulajdonú kaszinók számára (46).
V.1. EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szerinti állami támogatás fennállása
(57)
Annak eldöntése érdekében, hogy egy intézkedés az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) szerinti állami támogatásnak minősül-e, a Bizottságnak értékelnie kell, hogy a Szerződés 107. cikke (1) bekezdésének feltételeit teljesíti-e. A 107. cikk (1) bekezdése szerint, ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(58)
A Bizottság ennek megfelelően értékeli, hogy a vitatott intézkedés teljesíti-e a 107. cikk (1) bekezdés szerinti állami támogatásnak minősítés mind a négy feltételét.
V.1.1. Előny biztosítása
(59)
Az intézkedés akkor minősül állami támogatásnak, ha olyan előnyt biztosít a kedvezményezettek számára, amely révén a szokásosan a saját költségvetésükből fizetendő díjak megfizetése alól mentesülnek.
(60)
A görög hatóságok állítása szerint az intézkedés az állami támogatás szabályainak keretein kívül esik, mivel a Görögországban működő minden kaszinónak egységes szintű hozzájárulást kell fizetnie az államnak, amely a belépőjegy értékének 80 %-a, míg az elbánásbeli eltérés az 1994-ben és 1995-ben jogszabályban meghatározott árpolitikából ered, amely a 2206/1994. számú törvény értelmében működési engedélyt kapott kaszinók belépőjegyárát 15 EUR-ban szabta meg.
(61)
A görög hatóságok azt is állítják, hogy a belépőjegyár csak közigazgatási ellenőrző intézkedés, és nem adójellegű, mivel az Állami Tanács 4025/1998. számú ítélete szerint a kaszinók belépőjegyárának a meghatározása szociális jelleggel bír, és nem adóügyi intézkedés.
(62)
Mindenekelőtt rá kell mutatni, hogy az árak 2206/1994. számú törvény általi meghatározását nem lehet tipikus árpolitikának nevezni, mivel látszólag minden kaszinó szabadon dönthet alacsonyabb ár alkalmazásáról vagy akár ingyenes belépés engedélyezéséről, de minden esetben be kell fizetniük az állam számára a kibocsátott belépőjegy értékének a 80 %-át, függetlenül attól, hogy milyen árat alkalmaztak az ügyfelek felé.
(63)
Az állami támogatásról szóló EU-szabályok alkalmazásakor mindenképpen lényegtelen, hogy a szóban forgó intézkedés adóügyi vagy ármeghatározási intézkedés, mivel a 107. cikk bármilyen formában nyújtott támogatásra vonatkozik, amely előnyt biztosít. Az a tény, hogy az elsődleges célja nem adóbevétel generálása, önmagában nem elegendő ahhoz, hogy az intézkedés ne minősüljön állami támogatásnak.
(64)
Még ha el is fogadjuk, hogy a kaszinók belépőjegyár meghatározásának lehet szociális célja, annak meghatározásához, hogy egyes vállalkozások kevesebbel járulnak-e hozzá az állami bevételekhez, azt a kérdést kell megvizsgálni, hogy ez állami támogatásnak minősülő előnyt jelent-e az egyes vállalkozásokra kifejtett hatást illetően. Mivel az általános 15 EUR-s belépőjegyár alkalmazása alóli mentességet egyedileg adták meg egyes kaszinók számára és különösen mivel az államnak fizetendő 80 %-os illeték alapja az alacsonyabb ár, amelyet ezek a kaszinóknak alkalmazniuk kell (elvben, lásd fent), ezért ezek a kaszinók előnyben részesülnek.
(65)
A Bizottság elismeri a tagállamok jogát, hogy a nemzeti jog alapján adóügyi vagy más intézkedésként határozzanak meg egy intézkedést. A Bizottság általi értékelésnek semmiképpen nem célja a nemzeti jog értelmezése. Ez az intézkedés azonban lehetővé teszi az összes kaszinó által kibocsátott belépőjegy ára 80 %-ának megfelelő rendszeres folyamatos illeték fizetését az állam számára. Ezenkívül a Bizottság megjegyzi, hogy a nemzeti jog (különösen a 2206/1994. számú törvény és az 1995. évi miniszteri rendelet) értelmében a fizetendő összegeket az illetékes adóhivatalnak kell befizetni (47). Az intézkedés nemzeti jog szerinti minősítését nem érinti ugyan, de a Bizottság megállapítja, hogy az intézkedésnek hasonló hatásai vannak, mint egy adóügyi intézkedésnek. Ennek megfelelően kizárólag a jelen határozat és az állami támogatásról szóló EU-jogszabályok szerinti értékelés céljaira a Bizottság a továbbiakban az intézkedésre adóügyi intézkedés, adó vagy adózás szavakkal utal.
(66)
A szóban forgó intézkedés, azaz a belépőjegyek eltérő hatósági árai esetében a belépőjegyekre kivetett egységes adó közös hatása által kiváltott adóügyi megkülönböztetés Görögországban az állami tulajdonú kaszinóknak előnyt biztosít a magántulajdonú kaszinókkal szemben. A két állami intézkedés közös hatása az, hogy amíg a magántulajdonú kaszinók személyenként 12 EUR (15 EUR 80 %-a) belépőjegyekre kivetett adót fizetnek az állam számára, addig az állami tulajdonú kaszinók csak 4,8 EUR-t (6 EUR 80 %-a) (48).
(67)
Ezzel az intézkedéssel a görög állam leveszi az állami tulajdonú kaszinókról azt a terhet, amelyet egyébként viselniük kellene, ha az adózás megkülönböztetésmentes és versenysemleges lenne. A megkülönböztetésmentes és versenysemleges adózást elvben a kaszinók létrehozásáról, szervezetéről, működéséről és felügyeletéről szóló 2206/1994. számú törvény teremtette meg Görögországban, amely a belépőjegyárat 15 EUR-ban határozta meg, és az államnak fizetendő adó ennek 80 %-a volt. A görög állam azonban nem alkalmazta ezt a megkülönböztetésmentes és versenysemleges adózási rendszert az állami tulajdonú kaszinókra (illetve a magántulajdonú thesszaloniki kaszinóra, amely ugyanolyan elbírálásban részesül), és lehetővé tette számukra, hogy csak 4,8 EUR belépőjegyekre kivetett adót fizessenek, következésképpen előnyben részesítette ezeket a vállalkozásokat. Ezeknek a kaszinónak alacsonyabb fejenkénti adóterhet kellett viselniük a teljes jövedelmükből. A teljes jövedelmük nemcsak belépődíjakból (kizárólag belépőjegyek árából) tevődik össze, hanem más bevételi forrásokból is, mint például szerencsejáték, szállás, bár és éttermi szolgáltatások, előadások stb.
(68)
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a támogatás elve nemcsak pozitív előnyöket foglal magában, hanem olyan intézkedéseket is, amelyek különböző formában enyhítik a szokásos esetben a vállalkozás költségvetéséből fizetendő díjak mértékét, és amelyek a szigorúan vett megfogalmazás szerint nem támogatások ugyan, de hasonló jellegűek és ugyanolyan hatásuk van (49). Ilyen előnyt lehet biztosítani a vállalkozásoknak nyújtott különböző fajta adókedvezményekkel, beleértve az adóalap csökkentését.
(69)
Ebben az esetben a korfui, a Mont Parnès és a thesszaloniki kaszinó (és 1999-ig a rodoszi kaszinó is) (50) adóalap-csökkentéshez hasonló előnyben részesült, mivel a fent kifejtettek szerint az ezekre a kaszinókra egyedileg alkalmazott rendelkezések alapján a belépő személyenként fizetendő adó mértéke alacsonyabb, mint a többi kaszinóra kivetett adó.
(70)
A görög hatóságok megjegyezték, hogy az alacsonyabb adóteher közvetlen kedvezményezettje az ügyfél. Még ha lehet is azzal érvelni, hogy az alacsonyabb belépésenkénti adóteher az ügyfelek javát is szolgálja, mivel alacsonyabb teljes árat fizetnek, ez nem változtat azon, hogy az intézkedést előnyt biztosít az adott vállalkozásoknak, ebben az esetben a kedvezményezett kaszinóknak, mivel alacsonyabb összegű adót fizetnek fogadott ügyfelenként.
(71)
Adóügyi esetekben kimutatták, hogy a névlegesen az ügyfelek által fizetett, de a szolgáltató által beszedett adók alóli mentesség állami támogatásnak minősülhet, csakúgy, mint a fogyasztókat adott áruk vagy szolgáltatások vásárlására ösztönző intézkedések (51).
(72)
A múltbeli gyakorlatnak megfelelően a Bizottság véleménye szerint a fogyasztókra kivetett adók csökkentése vállalkozásoknak nyújtott állami támogatásnak minősülhet, ha a csökkentés feltétele egy adott vállalkozás által szolgáltatott áruk vagy nyújtott szolgáltatások használata (52). Ezért az érvelés, miszerint a közvetlen kedvezményezett az ügyfél, nem akadálya az állami támogatás megállapításának.
(73)
Ezenkívül, mivel a Görögországban a kaszinók által követett szokásos kereskedelmi gyakorlat az, hogy lemondanak a belépőjegy áráról, miközben kifizetik az államnak a belépőjegyekre kivetett adót (a jegyár névértékének a 80 %-a), ezért az állami tulajdonú kaszinóknak adóügyi megkülönböztetés révén biztosított előny még nagyobb, mivel a magántulajdonú kaszinók esetében a 12 EUR belépési adó megfizetésével az ügyfél belépésének a költsége jelentősen magasabb, mint az állami tulajdonú kaszinók esetében, amelyeknek csak 4,8 EUR adót kell fizetniük a teljes üzleti bevételükből.
(74)
A görög hatóságok állítása szerint a kedvezményezett kaszinókba ingyenes belépés biztosítása a hét bizonyos napjain kivételes gyakorlat. Erről azonban kifejezetten rendelkeznek a nemzeti jogszabályok (1995. évi miniszteri határozat). Görögország állítása szerint ez a gyakorlat VIP-vendégek és hírességek számára van fenntartva, de a Bizottságnak nyilvánosan hozzáférhető információ formájában, mint például újságokban terjesztett szórólapok révén és az interneten, amelyek szerint minden héten a hét bizonyos napján ingyenes a belépés (például a thesszaloniki kaszinó az internetes oldalán azt reklámozza, hogy vasárnaptól csütörtökig folyamatosan ingyenes belépést biztosít), bizonyítéka van arra, hogy ez szokásos gyakorlat (53). Ezért a kedvezményezett kaszinók esetében az ingyenes belépés gyakorlata nem tűnik kivételesnek.
(75)
Görögország állítása szerint ez a gyakorlat ellentétes a nemzeti adójogszabályokkal; a Bizottság megállapítja, hogy a kaszinókra vonatkozó nemzeti jogszabályok kifejezetten rendelkeznek az ingyenes belépésről, és a kedvezményezett kaszinók nyilvánvalóan élnek is vele.
(76)
Görögország azzal érvelt, hogy az államnak a kaszinók saját forrásaiból fizetett, a belépőjegyár 80 %-át kitevő adót nem ismerik el produktív kiadásnak, és a görög adójogszabályok értelmében nem lehet levonni a vállalat bevételéből, ezért az ilyen gyakorlatot folytató vállalat jelentős adóterhet visel. A Bizottság megállapítja, hogy ez az érvelés ténylegesen a panaszos állítását támasztja alá, miszerint a saját bevételből történő adófizetésből eredő jelentős adóteher miatt a magántulajdonú kaszinók ténylegesen nem tudják megengedni maguknak az ingyenes belépés biztosítását; ezért ez megerősíti azt az érvet, hogy az alacsonyabb árat alkalmazó kaszinók előnyben részesülnek.
(77)
Görögország azzal is érvelt, hogy mivel a kaszinók az eltérő belépőjegyárak 20 %-át tartják meg, a magasabb díjat alkalmazók részesülnek előnyben, mert 3 EUR nettó bevételük van, szemben az állami tulajdonú kaszinókkal, amelyeknek csak 1,2 EUR a bevételük. Ez az érvelés félrevezető, mivel nem vesz figyelembe két, az intézkedés versenyellenes hatásának megértése szempontjából nagyon fontos tényt. Egyrészt azt a tényt, hogy a hatóságok a jegyárakat, és ezzel együtt a belépőjegyekre kivetett adót alacsonyabb szinten határozták meg egyes kaszinók számára, ami vonzóbbá teszi ezeket a kaszinókat az ügyfelek számára, és ez i. a kereslet megoszlását megváltoztatja ahhoz képest, mintha a kaszinóknak csak az általuk nyújtott szolgáltatások köre és minősége alapján kellene versenyezniük; és ii. a többi feltétel egyenlősége esetén mesterségesen növeli a belépések számát. Másrészt a fent kifejtettek szerint a belépőjegyárakból származó bevétel a kaszinóba bevonzott ügyfél által a kaszinó számára generált teljes bevételnek, amelyből a kaszinóknak a belépőjegyekre kivetett adót fizetniük kell, csak egy korlátozott részét teszi ki.
(78)
Végezetül maguk a vonatkozó nemzeti jogszabályok is elismerik azt a tényt, hogy az adóügyi megkülönböztetés előnyt biztosít. A görög hatóságok tájékoztatása szerint a thesszaloniki kaszinónak engedélyezték az alacsonyabb belépőjegyár alkalmazását és az alacsonyabb adó fizetését az 1953. évi törvényerejű rendelet értelmében, amely szerint a külföldi tőkebevonással létrehozott vállalkozások a hazai vállalkozásoknak biztosított legkedvezőbb elbírálás alá esnek. Habár a görög hatóságok fenntartják, hogy a jelen rendszer nem előnyös, mégis alkalmazzák a jogszabályt a thesszaloniki kaszinóra azon az alapon, hogy ez jelenti a hazai vállalkozásoknak biztosított legkedvezőbb elbírálást, szemben a többi magántulajdonú kaszinóra alkalmazott, nagyobb terhet jelentő elbírálással.
(79)
Ezzel szemben a görög hatóságok és a Mont Parnès felhívják a figyelmet a kaszinók között adóügyi vagy szabályozói intézkedések tekintetében fennálló más különbségekre, amelyek szerintük a panaszos Loutraki javát szolgálják, és ezáltal ellensúlyozzák az alacsonyabb belépőjegyárak miatt a kedvezményezettek által élvezett előnyöket (54); ezzel kapcsolatban a Bizottság megállapítja, hogy az állítás, miszerint egy intézkedést (az általános adózásbeli különbség) ellensúlyoz egy másik (a belépőjegyárak és az azokra kivetett adók közti különbség), nem fogadható el annak a véleménynek az indoklására, hogy a szóban forgó intézkedés nem minősül állami támogatásnak. Ezek a szempontok a fent említettek szerint mindenképpen elkülönülnek a szóban forgó intézkedéstől, és a jelen határozat keretein kívül esnek (lásd a (46) preambulumbekezdést).
(80)
A Bizottság megállapítja, hogy a szóban forgó intézkedés, azaz a belépőjegyek eltérő hatósági árai mellett a belépőjegyekre kivetett egységes adó közös hatása által kiváltott adóügyi megkülönböztetés előnyt nyújt az alacsonyabb árat alkalmazó kaszinók számára.
V.1.2. Állami források és államnak tulajdoníthatóság
(81)
A fenti hivatkozott előny az államnak tulajdonítható és állami forrásokból finanszírozzák.
(82)
A fent kifejtettek szerint az adóügyi megkülönböztetés a görög állam által elfogadott számos közigazgatási intézkedés, rendelet és szabályozás eredménye, különösen tekintettel az alábbiakra: 2206/1994. számú törvény; 1995. évi miniszteri határozat; 2003. április 30-i 3139. számú törvény; 2687/1953. számú törvényerejű rendelet; az EOT (az állami tulajdonú kaszinók kezelője) főtitkára a 1624/1951. számú törvénnyel és a 4109/1960. számú rendelettel összhangban meghozott határozatai, mégpedig az 1991. november 21-i 535633. számú EOT határozat, amely a Mont Parnès kaszinó belépőjegyárát 2 000 drachmában határozta meg, és az 1992. március 24-i 508049. számú EOT határozat, amely a korfui és rodoszi kaszinó belépőjegyárát 1 500 drachmában határozta meg (a korfui kaszinó esetében az 1997. november 24-i 532691. számú határozat 2 000 drachmára emelte az árat); és az egyes kaszinóknak a nemzeti jog értelmében adott működési engedély, amely megerősíti az adott belépőjegyárat és az adott kaszinóban alkalmazott ár 80 %-ának befizetési kötelezettségét.
(83)
Ezenkívül az adóügyi megkülönböztetést állami forrásokból finanszírozzák. Ha az állam lemond olyan bevételekről, amelyeket szokásos körülmények között egy vállalkozástól kellene beszednie, akkor az adott intézkedést állami forrásokból finanszírozzák.
(84)
Adóügyi szempontból az állami tulajdonú kaszinók számára nyújtott előny abból ered, hogy az adóalapot, amelynek 80 %-át kell a belépőjegyekre kivetett adóként befizetni, mesterségesen csökkentették a 15 EUR-s belépőjegy névértékről 6 EUR-ra az állami tulajdonú kaszinókban.
(85)
A Bíróság határozata szerint egy ilyen fajta diszkriminatív adóalap-csökkentés állami bevételkieséshez vezet, amely egyenértékű az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szerinti állami forrás felhasználással (55). Általánosságban a szóban forgó esetben a görög állam belépésenként 7,2 EUR állami tulajdonú kaszinóktól beszedendő adóbevételről mond le, ami a magántulajdonú kaszinók által az államnak belépésenként fizetett 12 EUR adó és az állami tulajdonú kaszinók által az államnak belépésenként fizetett 4,8 EUR adó különbsége. Az egyes kedvezményezett kaszinók által kapott előny értékkelésekor azonban bizonyos kiigazításokat lehet tenni (további magyarázat az V.4. pontban, Számszerűsítés és visszatéríttetés: különösen úgy tűnik, hogy 2000-ig a Mont Parnès és a korfui kaszinó nem fizetett belépőjegyekre kivetett adót az államnak, ezért ebben az esetben az előny megegyezik a magántulajdonú kaszinók által az államnak belépésenként fizetett 12 EUR adóval).
(86)
Görögország azt állította, hogy mivel az alacsonyabb árat alkalmazó kaszinók ezáltal több ügyfelet vonzhatnak, nem bizonyos, hogy az állam lemond bevételről. Görögország fenntartja, hogy következésképpen az intézkedés nem minősül állami támogatásnak.
(87)
Ahogyan azt már az eljárás megindításáról szóló határozatban említettük, a Bizottság nem fogadja el ezt az érvet. A korábbi gyakorlatának megfelelően a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az a tény, miszerint az adócsökkentés egyes adófizetőket illetően az adott adó révén beszedett bevételek szintjét növelheti, nem jelenti szükségszerűen azt, hogy az intézkedést nem az állam finanszírozná (56).
(88)
A görög hatóságok érvelése annyiban hibás, hogy az adóügyi megkülönböztetés állami költségvetésre gyakorolt hatása vizsgálatakor alkalmazott összehasonlítási alap az intézkedésbe épített előny miatt torzult. A görög hatóságok érvelésükben figyelembe vették az árcsökkentés dinamikus hatását, amely növelheti a keresletet és végső soron a beszedett adót, mivel a beszedett adó a belépések számával arányos. Ez az összehasonlítás azonban hibás, mivel a keresletet maga az előny által létrehozott egyenlőtlenség, vagyis az a tény, hogy alacsonyabb az ár és ezért a belépésenkénti adóteher is alacsonyabb, növeli meg.
(89)
Mindenesetre a görög hatóságok nem adtak semmilyen bizonyítékot arra, hogy a kaszinók belépőjegyekre kivetett adójából származó teljes adóbevételt maximalizálnák az egyenlőtlen árak. Ha a Bizottság elfogadná azt az érvelést, hogy a belépőjegyár 6 EUR-ra csökkentése növeli a beszedett adót, akkor az adóbevételt maximalizálná az összes belépőjegyárának 6 EUR-ra csökkentése mind az állami tulajdonú kaszinók, mind a magántulajdonú kaszinók esetében, ami ellentmond a görög állításnak, hogy ezt a pontot az egyenlőtlen árakból eredő adóügyi megkülönböztetés révén lehet elérni.
(90)
Ennek megfelelően a megtámadott előnyt állami forrásokból finanszírozzák.
V.1.3. Szelektivitás
(91)
Az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése értelmében egy intézkedés akkor minősül állami támogatásnak, ha sajátos vagy szelektív abban az értelemben, hogy előnyben részesít bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos áruk termelését.
(92)
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint (57) a szelektivitás feltételének - amely az állami támogatás fogalmának előfeltétele - értékelését illetően az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy az EK 87. cikk (1) bekezdése [jelenleg az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése] alkalmazásában azt kell eldönteni, hogy adott jogi szabályozás keretén belül valamely nemzeti intézkedés alkalmas-e arra, hogy „bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos termékek előállítását” előnyben részesítse olyan vállalkozásokkal és termékekkel szemben, amelyek az intézkedés céljára tekintettel jogilag és tényszerűen azokkal összehasonlíthatóak (58). A Bíróság számos alkalommal úgy ítélte meg, hogy az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése nem tesz megkülönböztetést az állami támogatás okai és céljai között, hanem az általuk gyakorolt hatások szerint határozza meg azokat (59). A Bizottság saját gyakorlata és az EU adóügyi gyakorlata szerint ez a szelektív előny a törvényi, rendeleti vagy közigazgatási adórendelkezések alóli kivételekből vagy az adóhatóságok diszkrecionális gyakorlatából következhet. Mindazonáltal egy intézkedés szelektív jellegét a rendszer jellege vagy általános felépítése indokolhatja, amely esetben az intézkedés nem minősülhet állami támogatásnak (60).
(93)
Először, a Bizottság megállapítja, hogy a szóban forgó esetben az általános adórendszer az a rendszer, amely elvben minden kaszinóra vonatkozik és amelyet a 2206/1994. számú törvényben és az 1995. évi miniszteri végrehajtási határozatban határoztak meg (ezt megerősítették a görög hatóságok, lásd a (19) preambulumbekezdést).
(94)
Másodszor, a Bizottság megállapítja, hogy a kérdéses intézkedés az általános adórendszertől való eltérésnek minősül. A görög hatóságok is megerősítették, hogy az állami tulajdonú kaszinókra (és a magántulajdonú thesszaloniki kaszinóra) vonatkozó különös rendelkezések a 2206/1994. számú törvény általános rendelkezéseitől és az 1995. évi miniszteri végrehajtási határozattól való eltérésnek minősülnek (lásd a fenti (19) és az azt követő preambulumbekezdéseket).
(95)
A Bizottság kiemeli, hogy a belépőjegyár 80 %-a befizetésének a kötelezettsége 2003-ig nem vonatkozott a Mont Parnès és a korfui kaszinóra. A fent kifejtettek szerint ez a kötelezettség csak azután vonatkozott a thesszaloniki és a rodoszi kaszinóra, miután azok a 2206/1994. számú törvény értelmében megkapták a működési engedélyüket, a thesszaloniki 1995-ben és a rodoszi 1996-ban. A belépőjegyára 6 EUR maradt egészen a mai napig a Mont Parnès és a thesszaloniki kaszinó esetében, és ugyanúgy 6 EUR maradt a korfui kaszinó esetében 2010. augusztusáig, a rodoszi kaszinó esetében pedig 1999-ig, amikor privatizációjuk megtörtént. A 80 % befizetése és a 15 EUR-s belépőjegyár azonban kötelező volt, és alkalmazásra is került a többi kaszinó számára 1995-től.
(96)
A Bizottság ennek megfelelően úgy ítéli meg, hogy az intézkedés szelektív.
(97)
Harmadszor, a Bizottság megállapítja, hogy az intézkedés szelektív jellegét a rendszer jellege vagy általános felépítése indokolhatja, vagyis hogy az adott tagállamban az adóügyi rendszer alóli kivételek vagy a rendszeren belüli megkülönböztetések milyen mértékben következnek közvetlenül a rendszer alapelveiből vagy vezérelveiből (a szelektivitás elemzés harmadik lépése). A Bizottság a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően úgy ítéli meg, hogy a vállalkozások közötti megkülönböztetést bevezető intézkedés nem minősül állami támogatásnak, ha a megkülönböztetés a díjrendszer jellegéből vagy általános felépítéséből következik, amelynek részét képezi (61). Ez az adórendszer jellegén vagy általános felépítésén alapuló indoklás az adott adóügyi intézkedésnek az adórendszer általános belső logikájával való összhangját tükrözi. A Bizottság gyakorlata és a Bíróság ítélkezési gyakorlata azonban nagyon korlátozottan alkalmazza az ilyen indoklást. A felhozott indokoknak az adórendszer lényegéből kell fakadniuk.
(98)
A görög hatóságok kifejtették, hogy az egyes kaszinók egyedi körülményei eltérőek, és a belépőjegyárat ezeknek a körülményeknek a tükrében határozták meg, figyelembe véve azt a célt, hogy az ár visszatartsa az alacsony jövedelmű embereket a szerencsejátékoktól.
(99)
A Bizottság nem tudja elfogadni ezt az érvelést. Az az érv, hogy az árszintet az egyes kaszinók körülményei szerint határozták meg és azok indokolják, figyelembe véve azt a célt, hogy az ár visszatartsa az alacsony jövedelmű embereket a szerencsejátékoktól, nem egyeztethető össze azzal a ténnyel, hogy a Mont Parnès és a thesszaloniki kaszinó, amely 6 EUR-s árat alkalmaz, a legnépesebb települések közelében helyezkedik el. Azzal a rendelkezéssel sem egyeztethető össze, amely kifejezetten megengedi, hogy ügyfeleket ingyenesen engedjenek be azzal a feltétellel, hogy az ár 80 %-át befizetik az államnak.
(100)
A Bizottság azt is megállapítja, hogy nem világos, miért szükséges az alacsonyabb ár éppen ezekben a kaszinókban, és miért nem a többiek esetében. A görög hatóságok nem fejtették ki, hogy milyen gazdasági számítás szerint állapították meg a 6 EUR-s belépőjegyárat, és nem egy másik közepes árszintet, illetve feltéve, hogy tényleg vannak egyedi körülmények - amelyek Görögország szerint főleg az adott kaszinó földrajzi elhelyezkedéséből származnak -, hogy miért kell az összes kedvezményezett kaszinónak ugyanolyan belépőjegyárat alkalmazni (általános szabályként, lásd fentebb) ahelyett, hogy az egyedi helyzetükhöz igazított árat alkalmaznának. Például, ha az érvelés szerint az alacsonyabb belépőjegyárat az egyes kaszinók egyedi földrajzi helyzete indokolja, akkor ez az indoklás semmiképpen sem érvényes a thesszaloniki kaszinó esetében, amely, úgy tűnik, nem a földrajzi helyzete miatt élvezi ezt az elbánást, hanem egy nemzeti jogszabály alapján, amelynek értelmében a külföldi tőkebevonással létrehozott vállalkozások a hazai vállalkozásoknak biztosított legkedvezőbb elbírálás alá esnek. Ezért a thesszaloniki kaszinó belépőjegyárának meghatározásakor a földrajzi helyzete láthatóan egyáltalán nem került figyelembevételre. További példaként a korfui kaszinó 2010. augusztusban, a privatizációja után kezdte alkalmazni a 15 EUR-s belépőjegyárat. A görög hatóságok nem indokolták meg kielégítően, hogy a fent hivatkozott egyedi körülmények miért nem voltak továbbra is érvényben, és következésképpen az alacsonyabb belépőjegyárra miért nem volt már szükség.
(101)
A Bizottság megállapítja, hogy a szóban forgó intézkedés szelektív jellegét nem indokolja a rendszer jellege vagy általános felépítése. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a vitatott intézkedés diszkriminatív elemet tartalmaz adóalap-csökkentés formájában, amely egyedileg meghatározott kaszinók adóügyi előnyét eredményezi, és ezt a diszkriminációt nem indokolja az adott görögországi általános adórendszer logikája.
(102)
A Bizottság megállapítja, hogy a szelektivitás EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szerinti kritériuma teljesül.
V.1.4. A verseny torzulása és a kereskedelemre gyakorolt hatás
(103)
Egy intézkedés akkor minősül állami támogatásnak, ha hatással van a versenyre és a tagállamok közötti kereskedelemre. A kedvezményezett jogállásától vagy a finanszírozási forrásoktól függetlenül ez a kritérium azt vélelmezi, hogy az intézkedés kedvezményezettje gazdasági tevékenységet folytat.
(104)
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint annak értékelése keretében, hogy valamely nemzeti intézkedés tiltott állami támogatásnak minősítendő-e, nem azt kell megállapítani, hogy a támogatásoknak tényleges hatásuk van-e a tagállamok közötti kereskedelemre, és hogy a verseny ténylegesen torzul-e, hanem csak azt kell megvizsgálni, hogy e támogatások képesek-e hatást gyakorolni a kereskedelemre és torzítani a versenyt. Különösen, ha az állam által nyújtott támogatás valamely vállalkozás helyzetét megerősíti a Közösségen belüli kereskedelemben versenytársaival szemben, a támogatást olyannak kell tekinteni, mint ami befolyásolja ezt a kereskedelmet. Nem szükséges továbbá, hogy a kedvezményezett vállalkozás saját maga részt vegyen a Közösségen belüli kereskedelemben. Ugyanis amikor a tagállam támogatást nyújt valamely vállalkozásnak, a belföldi tevékenység ugyanazon a szinten maradhat, vagy növekedhet, ezáltal a többi tagállamban letelepedett vállalkozásoknak az e tagállam piacára való belépési esélyei csökkennek (62). Ezenkívül az állandó ítélkezési gyakorlat (63) szerint annak megállapításához, hogy egy intézkedés torzítja a versenyt és hatást gyakorolt a tagállamok közötti kereskedelemre, elegendő, ha a támogatás kedvezményezettje versenyhelyzetben van egy másik vállalkozással szemben a verseny előtt nyitott belső piacokon (64). A Bizottság úgy ítéli meg, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatban meghatározott feltételek itt teljesülnek az alábbi okokból.
(105)
A vitatott intézkedés csökkenti a kedvezményezettek által fizetendő adókat más görögországi kaszinókkal összehasonlítva, ezáltal erősíti a viszonylagos pénzügyi helyzetüket, és a beruházásaik nyereségessége nagyobb lesz, mint amilyen enélkül lenne.
(106)
A fent említetteknek megfelelően az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az a kritérium, hogy a támogatásnak képesnek kell lennie hatást gyakorolni a kereskedelemre, teljesül, ha a kedvezményezett vállalkozás a tagállamok közötti kereskedelmet magában foglaló üzleti tevékenységet folytat. Annak megállapításához, hogy az Európán belüli kereskedelemre hatást gyakorol, elegendő, hogy a támogatás erősítse a vállalkozás helyzetét az Európán belüli kereskedelemben versenytársaihoz képest. Hiába viszonylag alacsony összegű a támogatás, hiába kis méretű a vállalkozás vagy nagyon alacsony az európai piaci részesedése, hiába nem exportál a kedvezményezett vagy exportálja gyakorlatilag az összes termékét Európán kívüli piacra, ezek egyike sem változtat a megállapításon (65).
(107)
Görögország azt állította, hogy a kaszinók elhelyezkedése és a közöttük levő távolság miatt mindegyik egy helyi piacot szolgál ki, és ezért az intézkedés nem tudja torzítani a versenyt vagy hatást gyakorolni a tagállamok közötti kereskedelemre. Az ítélkezési gyakorlat szerint azonban nincs olyan határérték, amely meghatározná a versenyre vagy tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt tényleges vagy lehetséges hatást, következésképpen a 107. cikk (1) bekezdése alkalmazhatóságának ez a kritériuma nem függ a nyújtott szolgáltatások helyi vagy regionális jellegétől vagy az érintett tevékenységi terület kiterjedtségétől (66).
(108)
Görögország azt is állította, hogy a szerencsejáték-piac nem harmonizált a tagállamok között, amelyek ezért szabadon szabályozhatják azt nemzeti szinten. Görögország hivatkozik a Bíróság ítélkezési gyakorlatára, amely lehetővé teszi a szerencsejáték-szolgáltatások egységes piacának a korlátozását a fogyasztók csalás és bűncselekmény elleni védelme érdekében (67).
(109)
A Bizottság teljes mértékben elismeri a tagállamok jogát, hogy meghatározzák a szerencsejátékok területén követendő politikájuk céljait, feltéve, hogy a szolgáltatásnyújtási szabadság korlátozása alkalmas a meghatározott célok elérésére, nem haladja meg a célok eléréséhez szükséges mértéket, és diszkriminációmentes módon alkalmazzák. A Bizottság azonban nem ért egyet azzal a következtetéssel, hogy a kérdéses intézkedés nem torzíthatja a versenyt és nem gyakorol hatást a tagállamok közötti kereskedelemre.
(110)
Ebben az ágazatban a szolgáltatók gyakran egymással versenyben álló nemzetközi szállodaláncok (68), amelyeknek a kaszinókba vagy más szállodai létesítményekbe történő beruházási döntéseire hatást gyakorolhat az intézkedés, mivel hatással van az egymáshoz képest mutatkozó nyereségességükre és a beruházásaikra. A kaszinók gyakran idegenforgalmi célpontokban helyezkednek el, ami azt mutathatja, hogy egy kaszinó jelenléte idegenforgalmi vonzerőt jelenthet, ami miatt Görögországba látogathatnak a turisták. Görögországban a kaszinóként felelős minisztérium az Idegenforgalmi Minisztérium. A Bizottság megjegyzi, hogy létezik az ügyfelek bizonyos szintű határokon átnyúló mobilitása is. Emellett működnek kaszinószolgáltatások határokon átnyúló környezetben is, például a kaszinók nyújtanak ilyen szolgáltatásokat a Görögország és Olaszország vagy más célállomások között közlekedő hajókon. Általában a szerencsejátékokat igénybe venni szándékozó ügyfelek választhatnak, hogy egy kaszinóban vagy online módon teszik ezt meg. Az online szerencsejáték nemzetközi üzlet, és a szerencsejátékosok Görögországban a más tagállamok szolgáltatói által nyújtott ilyen szolgáltatásokat vehetik igénybe. Az online szerencsejáték egy Görögország által hivatkozott ítéletnek is tárgya volt (lásd a (108) preambulumbekezdést). A görög hatóságok vitatták a szerencsejátékok más formáival való verseny lehetőségét, amelyet az eljárás megindításáról szóló határozat állított, és rámutatnak, hogy jelenleg Görögországban az internetes szerencsejátékot a törvény tiltja. A jelenlegi görögországi jogi helyzet ellenére maguk a görög hatóságok is elismerték, hogy az internetes szerencsejáték ellenőrizhetetlen méreteket öltött (69). Hivatkozunk a Bíróság ítéletére a C-65/05. számú Bizottság kontra Görögország ügyben, amikor a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a 3037/2002. számú törvény, amelynek célja az internetes szerencsejátékok betiltása volt Görögországban, indokolatlanul korlátozta a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságát (70).
(111)
Ezenkívül az általános gazdasági válság hatással van a fogyasztási szokásokra és azon jövedelmekre is, amelyek a szabadidős tevékenységekre, így a kaszinó szolgáltatások használatára, rendelkezésre állnak. Ebben az összefüggésben a belépőjegyárak közötti megkülönböztetésnek még nagyobb torzító hatása van a fogyasztók választására, és ezért még inkább torzíthatja a versenyt a kaszinó szolgáltatások piacán.
(112)
A hatóságok és a Mont Parnès azt állították, hogy ha el is fogadnánk azt, hogy a kedvezményes 6 EUR-s belépőjegyár hatást gyakorolhatott vagy gyakorolhat egy külföldi vállalat görögországi kaszinóba történő beruházási döntésére, a külföldi vállalat még mindig élhet a 2687/1953. számú törvényerejű rendelettel; ezzel kapcsolatban a Bizottság megállapítja, hogy a rendelet alkalmazása nem automatikus, és ténylegesen lehetővé tenné a kedvezményezett kaszinók kedvezőbb elbírálásának (azaz az alacsonyabb 6 EUR-s árnak) a biztosítását más vállalkozások számára is. Az intézkedés ezért még jobban kiterjeszthetné a kérdéses adóügyi megkülönböztetés alkalmazását. Ezenkívül a Bizottság megállapítja, hogy habár a 2687/1953. számú törvényerejű rendelettel élhettek volna más kaszinók is külföldi tőkebevonás révén egy kérelem megfelelő időben történő benyújtásával, annak alkalmazása egyes önkényes szabályoktól függ, amelyek miatt az intézkedés szelektív. A Bizottság figyelmébe ajánlott törvény egyetlen másik lehetséges alkalmazása a Syros szigetén levő kaszinót érintette, amely kérelmet nyújtott be, de elutasították, mivel a külföldi tőke bevonása után és nem előtte nyújtották be.
(113)
Továbbá a Mont Parnès kaszinó privatizálásakor az adásvételi szerződés kifejezetten rendelkezett a lehetőségről, hogy ugyanabban a régióban egy második kaszinó is kaphat működési engedélyt. Egy ilyen vállalkozásba történő beruházás esélye egyértelműen a már működő szolgáltatóval folytatott verseny feltételeitől függ. Mivel nem lehet kizárni, hogy a kaszinók a más tagállamokban működő hasonló vállalatokkal versenyhelyzetben vannak, ezt az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szerinti feltételt teljesültnek kell tekinteni.
(114)
A Bizottság megállapítja, hogy a vitatott intézkedés torzíthatja a versenyt és hatást gyakorolhat a tagállamok közötti kereskedelemre azáltal, hogy javíthatja a gazdasági tevékenységben közvetlenül részt vevő kedvezményezettek működési feltételeit, amelyeknek Görögországban a kaszinó belépőjegyárára kivetett adót kell fizetniük.
V.1.5. Következtetés
(115)
A Bizottság megállapítja, hogy az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szerinti állami támogatás fennállásának a kritériuma teljesül, és az intézkedés az alacsonyabb belépőjegyárat alkalmazó kaszinók javára nyújtott állami támogatásnak minősül. Ezek a kaszinók a Mont Parnès, a korfui, a thesszaloniki és a rodoszi. A Bizottság úgy tudja, hogy a rodoszi kaszinó már nem kedvezményezett, mivel az 1999. áprilisban lefolytatott privatizációja óta már nem alkalmazza az alacsonyabb belépőjegyárat. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy sem a görög hatóságok, sem a Mont Parnès nem hozott fel olyan érvet, ami megváltoztatná ezt a következtetést.
V.2. A támogatás összeegyeztethetősége
(116)
Az eljárás megindításáról szóló határozatban leírtak szerint a Bizottság azon a véleményen van, hogy az intézkedésre az EUMSZ 106. vagy 107. cikke szerinti kivételek egyike sem vonatkozik.
(117)
Eddig Görögország azt állította, hogy nem történt állami támogatás, és nem hozott fel semmilyen érvet annak alátámasztására, hogy miért lenne összeegyeztethető bármiféle ilyen támogatás.
(118)
A fent kifejtettek szerint a Bizottság elismeri a tagállamok jogát, hogy a saját területükön szabályozzák a szerencsejátékokat az EU-jogra is figyelemmel, és elfogadja, hogy az ilyen szerencsejátékok ellenőrzésére és azoktól való visszatartásra irányuló szabályozás jogos közpolitikai cél. De még ha ez is volt a támogatás célja, a Bizottság szerint ettől még nem esne az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdése hatálya alá. Mindenesetre a fent kifejtettek szerint az az érvelés, hogy az intézkedés célja a szerencsejátékok űzésétől való visszatartás, nem egyeztethető össze azzal a ténnyel, hogy a 6 EUR-s belépőjegyárat alkalmazó kaszinók között vannak olyanok, amelyek Görögország legnépesebb települései közelében helyezkednek el. Azzal a rendelkezéssel sem egyeztethető össze, amely kifejezetten megengedi a kaszinók számára, hogy ügyfeleket ingyenesen engedjenek be azzal a feltétellel, hogy az ár 80 %-át befizetik az államnak.
(119)
Az EUMSZ 107. cikke (2) bekezdésében meghatározott kivételek, a magánszemély fogyasztóknak nyújtott szociális jellegű támogatás, a természeti csapások vagy más rendkívüli események által okozott károk helyreállítására nyújtott támogatás, és a Németországi Szövetségi Köztársaság egyes területein nyújtott támogatás, nem alkalmazhatóak ebben az esetben.
(120)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése a) pontjában meghatározott kivétel sem alkalmazható, amely engedélyezi az olyan térségek gazdasági fejlődésének előmozdítására nyújtott támogatást, ahol rendkívül alacsony az életszínvonal vagy jelentős az alulfoglalkoztatottság, mivel a szóban forgó intézkedésnek nem feltétele, hogy a kedvezményezettek bármilyen tevékenységet folytassanak az ilyen egyedi körülmények között levő régiókban (71).
(121)
Ugyanezért a vitatott intézkedés nem tekinthető a 107. cikk (3) bekezdése b) pontjában meghatározott valamely közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításának előmozdítására vagy Görögország gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetésére nyújtott támogatásnak. Továbbá nem célja a 107. cikk (3) bekezdése d) pontjában meghatározott kultúra és a kulturális örökség megőrzésének előmozdítása sem.
(122)
Végezetül a vitatott intézkedést meg kell vizsgálni a 107. cikk (3) bekezdése c) pontjának tükrében, amely az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatásról rendelkezik, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben. Ki kell azonban jelenteni, hogy a vitatott intézkedés nem tartozik egyik olyan esetbe sem, amelyre a Bizottság elfogadta ennek a pontnak az alkalmazását, vagy egyik olyan iránymutatás vagy keretszabály alá sem, amely a belső piaccal esetleg összeegyeztethető támogatás egyes típusainak a körülményeit határozza meg.
(123)
A vitatott intézkedés működési támogatásnak minősül, amely mesterségesen erősíti egyes vállalkozások versenyhelyzetét más hasonló vállalkozásokkal szemben, és amelynek nem feltétele, hogy a kedvezményezettek a közös érdeket szolgáló politikai célok elérését célzó tevékenységet folytassanak.
(124)
Különösen az állapítható meg, hogy a vitatott intézkedés által nyújtott előnyök nem kapcsolatosak beruházással, munkahelyteremtéssel vagy valamely meghatározott projekttel. Egyszerűen csökkenti az érintett vállalkozások szokásos esetben hasonló vállalkozások által viselendő terheit, ezért működési támogatásnak kell minősíteni. Általános szabályként a működési támogatás nem elégíti ki a 107. cikk (3) bekezdésének c) pontja szerinti vizsgálat feltételeit, mivel torzítja a versenyt azokban a szektorokban, ahol a támogatást nyújtották, és ugyanakkor természeténél fogva nem tudja elérni az abban a rendelkezésben meghatározott célok egyikét sem (72). Habár kivételes esetben ilyen támogatás nyújtható az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjában meghatározott kivétel alapján jogosult régiókban, és habár Görögország egyes régiói ilyen módon jogosultak, a Bizottságnak komoly kételyei vannak azt illetően, hogy ez az eset kielégítené-e az ilyen működési támogatás összeegyeztethetősége vizsgálatának a feltételeit. A Bizottság szokásos gyakorlata szerint az ilyen támogatás nem minősül a belső piaccal összeegyeztethetőnek, mivel nem mozdítja elő egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését, időben nem korlátozott, nincs tervbe véve a fokozatos csökkentése, és nem áll arányban azzal, ami a kérdéses területeken valamely meghatározott gazdasági hátrány orvoslásához szükséges.
(125)
Meg kell állapítani, hogy a szóban forgó intézkedés összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
V.3. A támogatás jogszerűsége
(126)
Az eljárás megindításáról szóló határozatban leírtak szerint az első kaszinók közötti adóügyi megkülönböztetést eredményező lépések 1994-ben és 1995-ben történtek, és a Bizottság ennek megfelelően ítélte meg, hogy az intézkedés teljes egészében az EUMSZ 108. cikke (1) bekezdésében meghatározott létező támogatásnak minősül-e.
(127)
Az adóügyi megkülönböztetést jogszerűtlenül - azaz az EU állami támogatásról szóló jogszabályai szerinti célokra - vezették be 1995-ben, amikor a görög hatóságok engedélyezték egyes kaszinók számára a 2206/1994. számú törvényből és az 1995. évi miniszteri határozatból eredő általános szabály alóli kivételt. Az adott esetben a görög hatóságok engedélyezték a Mont Parnès, a korfui és a rodoszi állami tulajdonú kaszinó számára a kedvezményes 6 EUR-s belépőjegyár alkalmazását az egységes 15 EUR-s ár helyett, és 1995-ben ezt a kedvezményesebb elbírálást biztosították a thesszaloniki kaszinó számára is az 1953. évi külföldi tőkebevonásról szóló törvényerejű rendelet alapján. Az 1995 óta a 2206/1994. számú törvény alapján létrehozott öt másik magántulajdonú kaszinót az egységes 15 EUR-s ár alkalmazására kötelezték, és ezt ténylegesen be is tartották. A 3139/2003. számú törvény alapján viszont az alacsonyabb 6 EUR-s belépőjegyárat egyedileg alkalmazták a Mont Parnès és a korfui kaszinóban azzal az eredménnyel, hogy ez az adóügyi megkülönböztetés jogszerűtlenül meghosszabbításra és megerősítésre került. A megkülönböztetés a thesszaloniki kaszinónak is a javát szolgálja, mivel ugyanolyan elbírálásban részesül, mint a Mont Parnès és a korfui kaszinó, amelyet megerősített az 1953. évi törvény alapján kibocsátott 290/1995. számú elnöki rendelet a korábban kifejtettek szerint. A thesszaloniki kaszinóra alkalmazott megállapodás szorosan kapcsolódik a Mont Parnès és a korfui kaszinóra alkalmazottakhoz. A görög hatóságok tájékoztatása szerint 1995 után a belépőjegyár kérdése felvetődött, és a thesszaloniki kaszinó kezelője azt kérte, hogy a thesszaloniki kaszinó belépőjegyárát ugyanolyan szinten határozzák meg, mint a Mont Parnès kaszinóban, azaz 6 EUR-ban. Az Állami Jogi Tanács szakvéleményének a kikérése után (631/1997/EK vélemény) ennek a kérésnek helyt adtak (73). Ezért feltételezhető, hogy ha a Mont Parnès és a korfui kaszinó esetében alkalmazott elbánást 2003-ban oly módon változtatták volna meg, hogy a belépőjegyért 15 EUR-t kellett volna kérniük, akkor a thesszaloniki kaszinónak is változtatnia kellett volna. De ez nem történt meg, és a nemzeti jogszabályok alapján az adóügyi megkülönböztetést fenntartották.
(128)
A fent leírt egyes kaszinók javát szolgáló intézkedések egyikét sem jelentették be a Bizottságnak, illetve hagyta jóvá a Bizottság, semmiképpen sem az állami támogatásról szóló EU-szabályok szerint.
(129)
Az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (eljárási rendelet) (74) 15. cikke szerint a Bizottság támogatás-visszatéríttetésre vonatkozó hatásköre tízéves jogvesztő határidőn belül érvényesíthető. A jogvesztő határidő azon a napon kezdődik, amikor a jogellenes támogatást a kedvezményezettnek egyedi támogatás formájában vagy támogatási program részét képező támogatás formájában nyújtják. A Bizottság vagy a Bizottság kérésére eljáró tagállam jogellenes támogatással kapcsolatos intézkedései megszakítják a jogvesztő határidőt. A jogvesztő határidő minden megszakítástól számítva újra indul. A jogvesztő határidőt fel kell függeszteni, amíg a Bizottság határozata az Európai Közösségek Bírósága előtt függőben lévő eljárás alá tartozik. Minden támogatást, amellyel kapcsolatban a jogvesztő határidő lejárt, létező támogatásnak kell tekinteni. Azonban ugyanezen rendelet 1. cikke c) pontja szerint egy létező támogatás módosítása új támogatásnak minősül.
(130)
A Bizottság megállapítja, hogy az EU bíróságok ítélkezési gyakorlata szerint az állami támogatásokra vonatkozó eljárási rendelet 15. cikkében előírt jogvesztő határidő (…) messze nem egy olyan általános elv kifejeződése, amely egy új támogatást meglévő támogatássá tesz, csak a több mint tíz évvel a Bizottság első beavatkozása előtt intézményesített támogatások visszafizettetését zárja ki (75).
(131)
A jelen ügyben a Bizottság nem járt el, és Görögország sem tett lépéseket a Bizottság kérésére 2009-ig. A Bizottság 2009. október 21-én járt el, amikor továbbította a panaszt Görögországnak, és az általa felvetett kérdések tisztázását kérte Görögországtól.
(132)
Következésképpen az 1999. október 21-én (azaz tíz évvel azután, hogy a Bizottság a panaszt továbbította a görög államnak és tájékoztatást kért) vagy azután az intézkedést keretében nyújtott támogatás új és jogellenes támogatás, amelyet a Bizottságnak tett előzetes bejelentés vagy a Bizottság határozata nélkül léptettek életbe, az eljárási rendelet 15. cikkére is figyelemmel a visszatéríttetést illetően, az alábbiakban részletesen kifejtettek szerint.
V.4. Számszerűsítés és visszatéríttetés
(133)
A vitatott intézkedést az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdése szerint a Bizottság számára előzetesen tett bejelentés nélkül hajtották végre. Ezért az intézkedés jogellenes támogatásnak minősül.
(134)
Az eljárási rendelet 14. cikke szerint amennyiben a jogellenesen nyújtott állami támogatást a belső piaccal összeegyeztethetetlennek minősítik, a támogatást vissza kell téríttetni a kedvezményezettel, kivéve, ha az ellentétes a jog valamelyik általános elvével. A támogatás visszatéríttetésének a célja a támogatás nyújtása előtti versenyhelyzet helyreállítása, amennyire az lehetséges. A görög hatóságok vagy a Mont Parnès által felhozott érvek nem indokolják az ettől az alapelvtől való eltérést.
(135)
Az eljárási rendelet 14. cikke (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a Bizottság nem követeli meg a támogatás visszatérítését, amennyiben az ellentétes a közösségi jog valamelyik általános elvével. A Bíróság ítélkezési gyakorlata és a Bizottság saját döntéshozatali gyakorlata különösen azt állapította meg, hogy egy támogatás visszatérítésének az elrendelése megsértené a közösségi jog valamelyik általános elvét, ha a Bizottság az eljárása révén olyan jogos elvárásokat keltett a kedvezményezettben, hogy a támogatást az EU-jognak megfelelően nyújtották (76).
(136)
A Forum 187 ügyben hozott ítéletében a Bíróság kifejtette, hogy a bizalomvédelem elvére való hivatkozás joga minden jogalanyt megillet, amennyiben valamely közösségi intézmény benne megalapozott várakozásokat kelt. Továbbá senki nem hivatkozhat erre az elvre anélkül, hogy ne jelölné meg a közigazgatási szerv által neki tett pontos ígéreteket (…) Hasonlóképpen, amennyiben az elővigyázatos és körültekintő gazdasági szereplő számíthat az érdekeit esetleg érintő közösségi intézkedés elfogadására, annak elfogadása esetén nem hivatkozhat az említett elvre (77).
(137)
A görög hatóságok és a Mont Parnès szerint ebben az esetben a támogatás visszatérítése ellentétes lenne az állampolgárok indokolt bizalmának az elvével a Görög Állami Tanács nemzeti jog alapján hozott ítélete tükrében. A Bizottság megállapítja, hogy az egy nemzeti hatóság által hozott nemzeti lépés, és nem egy EU-hatóság által a fent említett ítélkezési gyakorlat keretében hozott lépés. Tovább az Állami Tanács ítélete kizárólag nemzeti jogon alapult, és nem vette figyelembe az állami támogatás kérdését vagy az intézkedés állami támogatásnak minősítését. Ennek megfelelően a Bizottság nem mondhat le ezeknek az érveknek az alapján a visszatérítésről.
(138)
Görögország és a Mont Parnès azzal érvelt, hogy a Loutraki késlekedett a panasz Bizottsághoz történő benyújtásával, és ezáltal megsértette azt az elvet, hogy egy jogot nem lehet visszaélésszerűen alkalmazni. A Bizottság megállapítja, hogy a panaszos késedelme semmiképpen sem akadályozhatja meg a jogellenes támogatás visszatérítését, figyelembe véve az eljárási rendelet 15. cikkében meghatározott tízéves jogvesztő határidőt.
(139)
Ennek megfelelően a Bizottság nem fogadhatja el a görög hatóságok és a Mont Parnès által a visszatérítésről való kivételes lemondásra vonatkozóan előadott érveket.
(140)
A jelen határozatban kifejtettek szerint az 1994-ben és 1995-ben hozott nemzeti intézkedések a belépőjegyárak 80 %-ának befizetési kötelezettségét és az egységes 15 EUR-s belépőjegyár minden kaszinóban történő alkalmazását írták elő. Azonban sem a 80 %-os befizetési kötelezettséget, sem az egységes 15 EUR-s belépőjegyárat nem alkalmazták a kedvezményezett kaszinók esetében, habár mindkettő érvényes volt a többi kaszinó számára 1995-től, és a gyakorlatban azóta is (az összes magántulajdonú kaszinó 1995-ben vagy 1996-ban kapta meg a működési engedélyét, és akkor kezdte meg az intézkedés alkalmazását, az egyedüli kivétel a thesszaloniki kaszinó volt). Mivel a differenciált belépőjegyárakból és a kapcsolódó 80 %-os állami befizetésekből eredő adóügyi megkülönböztetés ténylegesen 1995-ben kezdődött, úgy tekinthető, hogy a támogatásnyújtási időszak 1995-ben kezdődött.
(141)
Az V.3. pontban a támogatás jogszerűsége levont következtetésével összhangban a Bizottság megállapítja, hogy az eljárási rendelet 15. cikkében meghatározott tízéves jogvesztő határidő miatt az 1999. október 21. előtt nyújtott támogatásokat nem lehet visszatéríttetni.
(142)
A visszatérítendő összeg kiszámításának azon a tényen kell alapulnia, ahogyan korábban a jelen határozatban kifejtettük (lásd még a (85) preambulumbekezdést), a görög állam belépésenként 7,2 EUR állami tulajdonú kaszinóktól beszedendő adóbevételről mondott le, ami a magántulajdonú kaszinók által az államnak belépésenként fizetett 12 EUR adó és az állami tulajdonú kaszinók által az államnak belépésenként fizetett 4,8 EUR adó különbsége.
(143)
Az egyes kaszinóktól visszatéríttetendő összeg kiszámításakor azonban figyelemmel kell lenni az adott kaszinó helyzetére vonatkozó szempontokra, az alábbiakban kifejtettek szerint.
-
A jelen határozatban kifejtettek szerint a belépőjegyár 80 %-a állam számára történő befizetésének az előírása az 1995. évi miniszteri határozatban a korfui és a Mont Parnès kaszinóra attól a naptól fogva volt érvényes, amikor a 2206/1994. számú törvény alapján megkapták a működési engedélyüket, azaz 2003-ban a 3139/2003. számú törvény alapján. Azonban 2000 végétől egészen addig, amíg 2003-ban megkapta a működési engedélyét, az ETA önkéntes alapon befizette az állam számára a belépőjegyár 80 %-át (az ár 6 EUR volt) (78). Ebből a görög hatóságoktól kapott információból a görög hatóságok által még később teendő további észrevételekre is figyelemmel (amelyek megerősítik vagy cáfolják a fentieket), arra lehet következtetni, hogy 2000-ig belépőjegyekre kivetett adót nem fizettek, még az alacsonyabb összeggel sem (6 EUR 80 %-a). Ezért az első időszak során (1999. október 21-től 2000 végéig) a visszatérítendő összeget 12 EUR alapján kell kiszámítani, ami a magántulajdonú kaszinók által abban az időszakban fizetett teljes adó, amikor az állami tulajdonú kaszinók egyáltalán nem fizettek adót, és ezt meg kell szorozni az abban az időszakban kibocsátott belépőjegyek számával.
-
A thesszaloniki kaszinó a 2206/1994. számú törvény alapján 1995-ben kapta meg a működési engedélyét (79). A belépőjegyár 80 %-a államnak történő befizetésére vonatkozó előírás azóta volt érvényes a thesszaloniki kaszinóra, hogy megkapta a működési engedélyét 1995-ben. A thesszaloniki kaszinó a kedvezményes 6 EUR-s belépőjegyárat alkalmazta, amelyet a Mont Parnès és a korfui kaszinó is. Ezért a thesszaloniki kaszinó által visszatérítendő összeg az 1999. október 21. után kibocsátott jegyek száma megszorozva 7,2 EUR-val.
-
A rodoszi kaszinó a 2206/1994. számú törvény alapján 1996-ban kapta meg a működési engedélyét. Akkor a 6 EUR-s belépőjegyárat kezdte el alkalmazni, de az 1999. áprilisban lefolytatott privatizációjakor áttért a 15 EUR-s árra. A hivatalos vizsgálat során benyújtott észrevételekből a Bizottság úgy tudja, hogy a rodoszi kaszinó az 1999. áprilisban lefolytatott privatizációja után már nem volt kedvezményezett, ezért az eljárási rendelet 15. cikkében meghatározott tízéves jogvesztő határidő miatt a kaszinótól nem lehet visszatéríttetni a támogatást.
(144)
A Bizottságnak nem áll rendelkezésére elegendő adat az egyes kedvezményezett kaszinók által visszatérítendő összeg pontos megbecsléséhez. Az EU-jogszabályok azonban előírják a Bizottság számára, hogy a belső piaccal összeegyeztethetetlennek minősített támogatás visszatérítésének elrendelésekor állapítsa meg a visszatérítendő támogatás pontos összegét. Elegendő a Bizottság határozatában olyan információkat nyújtani, amelyek alapján a tagállam és a kedvezményezett vállalkozás viszonylag könnyen maguk ki tudják számolni az összeget. A Bizottság ezért jogszerűen csak arra korlátozhatja a megállapítást, hogy a kérdéses támogatás visszafizetésének kötelezettségét kimondja, és a nemzeti hatóságokra hagyja a visszafizetendő összeg pontos kiszámítását a Bizottság által a határozatában megadott útmutatás alapján.
(145)
A tagállam által szolgáltatott információk alapján a Bizottság a visszatérítéshez szükséges útmutatást az alábbiakban adja meg.
(146)
Az alábbi táblázat mutatja az egyes kaszinók által az egyes években kibocsátott jegyek számát (a táblában jelzettek szerint a bemutatott információk nem teljesek), és az egyes kaszinók által visszatérítendő összegek előzetes becslését a Görögország által a visszatérítésre vonatkozó számításainak elvégzése után esetlegesen teendő további észrevételekre is figyelemmel.
Egyes kaszinók által kibocsátott jegyek becsült száma
Év
KASZINÓ
Mont Parnès
korfui
thesszaloniki
rodoszi
1999
(1999.10.22. - 1999.12.31.)
nincs információ
[…] (80)
(…)
[…] (81)
2000
nincs információ
(…)
(…)
(…)
2001
nincs információ
(…)
(…)
(…)
2002
nincs információ
(…)
(…)
(…)
2003
nincs információ 2003. május 1-jéig
2003. május 1-jén:
(…)
(…)
(…)
(…)
2004
(…)
(…)
(…)
(…)
2005
(…)
(…)
(…)
(…)
2006
(…)
(…)
(…)
(…)
2007
(…)
(…)
(…)
(…)
2008
(…)
(…)
(…)
(…)
2009.10.22-ig:
(…)
(…)
(…)
(…)
Összesen 2009.10.22.-ig
(…)
(…)
(…)
(…)
2009.10.22. után kibocsátott jegyek
nincs információ
nincs információ
nincs információ
nincs információ
Az egyes kaszinók által visszatérítendő előzetesen becsült összeg
(millió EUR, kerekítve)
Mont Parnès
korfui
thesszaloniki
rodoszi
Algoritmus és számítás
1999.10.22.-2000 (82):
jegyek száma
(x1) × 12 = A1
1999.10.22.-2000:
jegyek száma
([…] jegy) × 12 = A2 ([…] EUR)
1999.10.22.-2009.10.22.:
jegyek száma
([…] jegy) × 7,2 = AB3 ([…] EUR)
n.a.
2000-2009.10.22.:
jegyek száma
(y1) × 7,2 = B1
2000-2009.10.22.:
jegyek száma
([…] jegy) × 7,2 = B2 ([…] EUR)
2009.10.22.-mai nap:
jegyek száma
(z1) × 7,2 = C1
2009.10.22.-mai nap:
jegyek száma
(z2) × 7,2 = C2
2009.10.22.-2010.8.30. (83):
jegyek száma
(z3) × 7,2 = C3
Teljes visszatérítendő összeg
A1 + B1 + C1
Kiszámítandó
A2 + B2 + C2
Kiszámítandó
AB3 + C3
Kiszámítandó
n.a.
Teljes visszatérítendő összeg
Kiszámítandó
(147)
A Bizottság továbbá megállapítja, hogy az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdése felfüggesztő hatállyal bír. A Bizottság nem kapott olyan információt, hogy a vitatott intézkedést felfüggesztették volna az eljárás megindításáról szóló határozat óta. Ezért feltehetően az intézkedést a görög hatóságok egészen a mai napig folyamatosan érvényesítik (84). A jelen határozat elfogadásáig nyújtott minden támogatást Görögországnak vissza kell téríttetnie a kedvezményezettel. A Bizottság megállapítja, hogy a korfui kaszinó a 6 EUR-s belépőjegyárat már nem alkalmazza, és a 2010. augusztusban lefolytatott privatizációjakor áttért a 15 EUR-s árra. A visszatérítendő összeg kiszámításakor ezért csak a 2010. augusztusig terjedő időszakot kell figyelembe venni.
(148)
A fenti érvek alapján a Bizottságnak el kell rendelnie a kedvezményezettek számára jogszerűtlenül nyújtott összeegyeztethetetlen állami támogatás Görögország általi visszatéríttetését. A Bizottság emlékeztet rá, hogy Görögországnak a jelen határozat elfogadása napjától érvényes hatállyal a szóban forgó intézkedés alapján nyújtott összes még fennálló adóelőnyt meg kell szüntetnie.
(149)
A jövő vonatkozásában Görögország jelezte, hogy a kaszinókra vonatkozó árpolitika lehetséges változtatását vizsgálja, amelynek a célja a kaszinók közötti megkülönböztetés megszüntetése. Görögország szerint az új jogszabály megszünteti a szóban forgó intézkedést. Görögország azonban még nem tájékoztatta a Bizottságot az ebben az irányban tett előrehaladásról vagy bármely ténylegesen tett változtatásról. A Bizottság szerint ilyen új jogszabály elfogadása kritikus fontosságú lépés lesz a Görögországban működő kaszinók közötti megkülönböztetés kérdésének a megoldásában, és arra bátorítja Görögországot, hogy haladéktalanul tegye meg a szükséges lépéseket.
VI. KÖVETKEZTETÉS
(150)
A fent felsorolt megfontolások, a vonatkozó ítélkezési gyakorlat és az ügy egyedi jellemzői alapján a Bizottság megállapítja, hogy a vitatott intézkedés, amely a görög hatóságok által - számos rendelkezés egyidejű alkalmazása mellett - egyes kaszinók javára foganatosított adóügyi megkülönböztetést jelent, és amely
-
egységes 80 %-os adót vetett ki a belépőjegyek árára, és
-
eltérő hatósági árakat határozott meg az állami tulajdonú és a magántulajdonú kaszinók esetében, mégpedig 6 EUR-t az állami tulajdonú kaszinók és 15 EUR-t a magántulajdonú kaszinók esetében,
az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak minősül. A Bizottság azt is megállapítja, hogy a vitatott intézkedést az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdése megsértése révén hozták meg, és ezért jogellenes támogatásnak minősül.
(151)
A Bizottság megállapítja, hogy a 659/1999/EK rendelet 14. cikke szerint minden jogszerűtlen támogatást vissza lehet téríttetni a kedvezményezettől, és elrendeli az egyes kedvezményezett kaszinók számára nyújtott jogellenes támogatás Görögország általi visszatéríttetését. A Bizottság megjegyzi, hogy az eljárási rendelet 15. cikkében meghatározott tízéves jogvesztő határidő miatt az 1999. október 21. előtt nyújtott támogatásokat nem lehet visszatéríttetni. Görögországnak a jelen határozat elfogadása napjától érvényes hatállyal a jelen határozat tárgyát képező intézkedés alapján nyújtott összes még fennálló adóelőnyt meg kell szüntetnie,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
Az állami támogatás, amely magában foglalja a Görögország által számos más, részben kötelező érvényű rendelkezés egyidejű alkalmazása mellett hatályba léptetett, egyes görög kaszinók számára alkalmazott adóügyi megkülönböztetést, és amely:
-
egységes 80 %-os adót vetett ki a belépőjegyek árára, és
-
eltérő hatósági árakat határozott meg az állami tulajdonú kaszinók és a magántulajdonú kaszinók számára, 6 EUR-t, illetve 15 EUR-t,
jogellenesen lépett hatályba az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével, összeegyeztethetetlen a belső piaccal, mivel a kedvezményezett Regency Casino Mont Parnèst, Regency Casino Thessalonikit és korfui kaszinót (azzal, hogy a rodoszi kaszinó 1999. április óta már nem kedvezményezett) jogtalan üzleti előnyhöz juttatta.
2. cikk
(1) Görögországnak vissza kell téríttetnie a kedvezményezett kaszinóktól az 1. cikkben hivatkozott 1999. október 21. óta nyújtott összeegyeztethetetlen támogatást.
(2) A visszatérítendő összeg a kamatot is tartalmazza, amely az összeg kedvezményezett javára történő átadásának és a visszatérítés dátuma közötti időszakra kerül felszámításra.
(3) A kamatot a 794/2004/EK (85) rendelet V. fejezete szerinti kamatos kamatszámítással kell meghatározni.
(4) Görögországnak a jelen határozat elfogadása napjától érvényes hatállyal az 1. cikkben hivatkozott támogatás által okozott összes még fennálló adóelőnyt meg kell szüntetnie.
3. cikk
(1) Az 1. cikkben említett támogatást azonnal és ténylegesen vissza kell fizettetni.
(2) Görögország biztosítja, hogy e határozatot az értesítés napjától számított négy hónapon belül végrehajtják.
4. cikk
(1) Az e határozatról szóló értesítéstől számított két hónapon belül Görögország az alábbi információkat adja át a Bizottságnak:
a)
az 1. cikkben hivatkozott rendszer alapján támogatásban részesült kedvezményezettek listája és az egyes kedvezményezettek által a vitatott intézkedés alapján kapott, a jelen határozatban foglalt útmutatásnak megfelelően kiszámított, teljes támogatási összeg;
b)
az egyes kedvezményezettekkel visszatéríttetendő teljes összeg (főösszeg és kamatok);
c)
a jelen határozat végrehajtása érdekében már megtett és tervezett intézkedések részletes leírása;
d)
azt igazoló dokumentumok, hogy a kedvezményezettet felszólították a támogatás visszafizetésére.
(2) Görögország naprakészen tájékoztatja a Bizottságot a nemzeti szinten a jelen határozat végrehajtása érdekében alkalmazott eszközökről az 1. cikkben említett támogatás visszatérítéséig. A Bizottság kérésére Görögország haladéktalanul átadja az információkat a jelen határozat végrehajtása érdekében már alkalmazott és tervezett eszközökről. Görögország továbbá részletes információkkal szolgál a kedvezményezett által már visszatérített támogatási összegről és kamatokról.
5. cikk
E határozat címzettje a Görög Köztársaság.
Kelt Brüsszelben, 2011. május 24-én.