РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 23 февруари 2011 година
относно държавна помощ, предоставена от Италия на Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA и Syndial SpA (мерки за държавна помощ C 38/B/04 (ex NN 58/04) и C 13/06 (ex N 587/05)
(нотифицирано под номер C(2011) 956)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/746/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
1.1. Дело C 38/B/04
(1)
С писмо от 4 декември 2003 г. адвокатска кантора, представляваща жалбоподател, представи на вниманието на Комисията редица статии, публикувани в италианската преса относно намерението на италианското правителство да въведе преференциални тарифи за електроенергия за някои предприятия, разположени в Сардиния.
(2)
Тарифите бяха въведени с член 1 от Указа на председателя на Министерския съвет от 6 февруари 2004 г. (наричан по-долу „Указът от 2004 г.“). Указът доведе до две отделни последици: a) въвеждането на нови преференциални тарифи за електроенергия за предприятията Portovesme Srl, ILA SpA и Eurallumina SpA, и б) удължаването на съществуващата преференциална тарифа, с която се ползва предприятието Alcoa Trasformazioni (производител на първичен алуминий, наричано по-долу „Alcoa“).
(3)
С писма от 22 януари 2004 г. и 19 март 2004 г. Комисията поиска допълнителна информация относно тези мерки. Италианските власти отговориха с писма от 9 февруари 2004 г. и 9 юни 2004 г. Италия изпрати допълнителна информация с писмо от 20 септември 2004 г.
(4)
С писмо от 16 ноември 2004 г. Комисията уведоми Италия, че е решила да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС по отношение на мярката за помощ.
(5)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си относно мерките.
(6)
Италия представи мнението си с писма от 4 и 11 февруари 2005 г.
(7)
Комисията също така получи мнения от други заинтересовани страни, включително от три от предприятията, които се възползват от мерките, и от конкурентно на Portovesme предприятие. С писмо от 22 март 2005 г. Комисията препрати тези мнения на Италия, на която беше предоставена възможността да представи коментари. Коментарите на Италия бяха получени с писмо от 20 септември 2005 г.
(8)
На 29 октомври 2008 г. делото C 38/04 беше разделено на част A, отнасяща се до предприятие Alcoa, и част Б, отнасяща се до предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina.
(9)
На 19 ноември 2009 г. Комисията прие окончателно отрицателно решение, съгласно което помощта за предприятието Alcoa трябва да бъде възстановена (3).
1.2. Дело C 13/06
(10)
С член 11, параграф 12 от Наредба-закон № 35 от 14 март 2005 г., преобразувана в Закон № 80/2005 от 14 май 2005 г., в който се определят неотложни мерки в рамките на плана за действие за икономическото, социалното и териториалното развитие (наричан по-долу „Закон № 80/2005“), италианските власти удължиха до 2010 г. преференциалната тарифа за електроенергия, предоставена на предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina, и разшириха обхвата на тарифата, така че от нея да се ползва и Syndial SpA - производител на хлор, също намиращ се в Сардиния.
(11)
С писмо от 22 юли 2005 г. Комисията получи жалба от дружество - конкурент на Syndial, последвана от допълнителни коментари от същото дружество от 7 октомври 2005 г. и 7 декември 2005 г.
(12)
С писмо от 23 ноември 2005 г. Италия подаде уведомление до Комисията относно мярката. С писмо от 28 ноември 2005 г. Италия предостави допълнителна информация.
(13)
С писмо от 22 декември 2005 г. Комисията поиска допълнителна информация, която Италия предостави с писмо от 3 март 2006 г.
(14)
Междувременно с писмо от 20 януари 2006 г. същият конкурент на Portovesme, който беше представил мнение по дело C 38/B/04, изрази недоволство от новата мярка.
(15)
С писмо от 26 април 2006 г. Комисията уведоми Италия, че е решила да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, по отношение на промените и удължаването на срока на действие на специалния тарифен режим, въведен със Закон № 80/2005.
(16)
С писмо от 22 август 2006 г. Комисията поиска от Италия допълнително разяснение; Италия отговори с писмо от 28 септември 2006 г.
(17)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си относно мерките.
(18)
Комисията получи мнения от заинтересовани страни, включително от получателите на мерките, от двамата конкуренти на Portovesme и Syndial и от един производител на възобновяема енергия. С писмо от 5 октомври 2006 г. Комисията препрати тези мнения на Италия, на която беше предоставена възможността да представи коментари. Коментарите на Италия бяха получени с писмо от 1 декември 2006 г.
(19)
Италия предостави допълнителна информация с писма от 16 април 2007 г., 10 май 2007 г., 14 май 2007 г. и 22 юни 2010 г.
1.3. Обхват на настоящото решение
(20)
Настоящото решение обхваща както тарифите, въведени с член 1 от Указа от 2004 г. за получатели, различни от Alcoa („тарифите от 2004 г.“), така и тези, въведени с член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 и впоследствие изложени в решенията, взети от Органа за електроенергия и газ (Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas - наричан по-долу „AEEG“) („тарифите от 2005 г.“).
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
2.1. Оспорваните тарифи от 2004 г.
(21)
С член 1 от Указа от 2004 г. се разширява обхватът на „[тарифното] третиране, предвидено в член 2 от Указа на Министерството на промишлеността, търговията и занаятите от 19 декември 1995 г. [наричан по-долу „Указът за Alcoa“], към доставките на енергия, предназначени за производството и преработката на алуминий, олово, сребро и цинк, но само за съществуващите към датата на влизане в сила на настоящия указ структури, които се намират на островните територии, характеризиращи се с липсваща или недостатъчна междусистемна връзка с националните електро- и газоразпределителни мрежи.“
(22)
Това тарифно третиране е трябвало да бъде преходно: очаквало се е да приключи „при завършване или подобряване на връзките с националните електро и газоразпределителни мрежи“ и не по-късно от 30 юни 2007 г.
(23)
На практика Указът от 2004 г. разширява обхвата на преференциалната тарифа, която вече се прилага за производителя на алуминий Alcoa, към три енергоемки дружества в Сардиния: Portovesme, производител на цинк, сребро и олово (5); ILA, производител на продукти от преработен алуминий; и Eurallumina, производител на алуминий (6).
(24)
На регулаторно ниво тарифата е приложена с решения (delibere) на AEEG (Органът за електроенергия и газ).
(25)
Решение № 110/04 на AEEG предвижда преференциалните тарифи да се прилагат само ако процедурата по уведомяване е имала положителен резултат. Въпреки това, следвайки инструкциите от кабинета на министър-председателя, в които се посочва, че за Указа от 2004 г. не е било изпратено официално уведомление в съответствие с правилата за държавна помощ, а само е бил „представен“ на Комисията в рамките на „предварително запитване“ (indagine conoscitiva preliminare), AEEG привежда в действие Указа от 2004 г. с Решение № 148/04 (7).
(26)
Системата позволява на получателите да получават компенсаторни плащания при условията, определени в Указа за Alcoa. За дадено предприятие, обхванато от режима, компенсаторното плащане е равно на разликата между платената цена на дружеството, снабдяващо предприятието с електроенергия, и преференциална цена, определена от държавата, умножена по потреблението на електроенергия на предприятието. Използваният метод за изчисляване на преференциалната цена (или „преференциалната тарифа“) е посочен в Решение CIP № 15/1993. Цената подлежи на механизъм за индексиране на базата на изменението в разходите за производство на електроенергия в Италия („компонент Ct“). През 2004 г. преференциалната цена, прилагана за получателите от Сардиния, варира между 26 EUR и 35 EUR за MWh.
(27)
Административното управление на режима е възложено на Изравнителната каса на електроенергийния отрасъл (Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico) (8). На практика тарифната система работи по следния начин: получателите изпращат на Изравнителната каса ежемесечни подробни данни за количествата електроенергия, които са употребили, и цените, които са платили на доставчиците. След това те получават от Изравнителната каса плащания, изчислени по гореспоменатия начин (9).
(28)
Средствата, необходими за финансиране на компенсаторните плащания, са събирани чрез парафискален налог върху всички италиански потребители на електроенергия чрез компонент А4 от стандартната тарифа за електроенергията (10).
(29)
Тарифният режим е трябвало да приключи на 30 юни 2007 г. Въпреки това прилагането му е преустановено по нареждане на AEEG малко след като Комисията откри официалната процедура по разследване през ноември 2004 г. (11)
(30)
Данните, предоставени от Италия, показват, че предприятията Portovesme и Eurallumina са получили субсидии за електроенергията, изразходвана между април и октомври 2004 г., а предприятието ILA е получило субсидии за електроенергията, изразходвана между април и септември 2004 г. Общият размер на плащанията, извършени от Изравнителната каса към тези три предприятия по режима, е посочен по-долу (в евро).
Portovesme Srl
12 845 892,82
Eurallumina SpA
5 208 152,05
ILA SpA
291 120,27
2.2. Оспорваните тарифи от 2005 г.
(31)
С член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 италианските власти разширяват „тарифното третиране, установено в Указа на Министерството на промишлеността, търговията и занаятите от 19 декември 1995 г. […] към доставчиците на електроенергия за производството и преработката на алуминий, олово, сребро и цинк, както и за цикъла за производство на хлор и сода каустик във връзка с цени, прилагани за подобни доставки на европейските пазари, но само по отношение на предприятията, които вече съществуват към датата на влизане в сила на настоящия указ, разположени в Сардиния и свързани към мрежата за високо напрежение. Това тарифно третиране подлежи на дългосрочни ангажименти, които следва да бъдат договорени между получателите, местните власти на Сардиния и съответните министерства.“
(32)
Така Закон № 80/2005 по същество въвежда отново тарифния режим, приложен през 2004 г., който разширява третирането на Alcoa към други енергоемки получатели в Сардиния. На практика законът се прилага само за предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina, както и за предприятието Syndial, производител на хлор и сода каустик, което преди не се е ползвало от преференциални цени.
(33)
Следва да се отбележи, че от 2005 г. нататък преференциалната цена вече не се определя според историческата тарифа, която първоначално е установена в Указа за Alcoa от 1995 г., а се определя независимо от AEEG, така че да отговаря на средните цени за електроенергия, заплащани от конкурентите на получателите на европейския пазар (12). Цената подлежи на годишна актуализация: съгласно член 11, параграф 13 от закона „тарифните условия, посочени в член 11 (13) и член 12, се прилагат от 1 януари 2005 г. и се актуализират от AEEG, който всяка година следва да увеличава номиналните стойности на тарифите с 4 % или, ако последната стойност е по-висока, с процентното увеличение на средната цена на едро за електроенергия, регистрирана на главните европейски борси за електроенергия, най-вече тези във Франкфурт и Амстердам“. В Решение № 217/05 AEEG предоставя тълкувание на този механизъм за актуализация, което е по-благоприятно за получателите на помощта, тъй като постановява, че годишното увеличение на тарифата не може да надвишава 4 %.
(34)
В същото решение AEEG установява преференциалните цени, приложими за различните промишлени отрасли за 2005 г., както следва:
Промишлени отрасли, отговарящи на условията за преференциални тарифи
Преференциална цена
EUR/MWh
Преработка на алуминий
50
Олово и цинк
23
Производство на алуминий
27
Цикъл за производство на хлор
27
(35)
Както тарифите от 2004 г., така и тарифите от 2005 г. е трябвало да бъдат финансирани от парафискален налог, с който се таксуват всички крайни потребители на електроенергия чрез компонент A4 от стандартната тарифа за електроенергия. Управлението на финансовите потоци на системата отново е поверено на Изравнителната каса.
(36)
Правото за възползване от тарифата зависи от ангажимента на получателите да направят производствени инвестиции в Сардиния на базата на промишлени планове, които следва да бъдат представени на регионалните власти. Например, предприятието Portovesme пое ангажимент да инвестира в самопроизводството на електроенергия или да участва в изграждането на нови електроцентрали.
(37)
Италия изпрати уведомление относно член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 в съответствие с член 108, параграф 3 от ДФЕС. Изплащането на тарифите от 2005 г. подлежи на разрешаването на тарифния режим от Комисията. Тарифите от 2005 г. впоследствие не са били приложени.
2.3. Производства пред националните съдилища
(38)
Solvay Chimica Italia и Solvay Chimica Bussi SpA, които се намират извън Сардиния и чиято дейност е свързана с цикъла за производство на хлор и сода каустик, сезират Регионалния административен съд на Ломбардия (14), като оспорват решенията на AEEG за прилагане на член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 на основанието, че те водят до предоставянето на неправомерни държавни помощи и че нарушават други разпоредби на италианското право (15). На 27 ноември 2006 г. съдът отлага производството в очакване на приключване на разследването относно наличието на държавна помощ, започнато от Комисията по дело C 13/06.
2.4. Комбинация с предишна несъвместима помощ - Deggendorf
(39)
След откриването на производството Италия посочи, че предприятието Eurallumina не е възстановило несъвместимата помощ, която е предмет на дело C 80/01 (помощ за производството на диалуминиев триоксид) (16), но че според дружеството регионалните власти на Сардиния са издали нареждане за възстановяване във връзка с тази мярка на 8 май 2006 г.
3. РЕШЕНИЕ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА, ПРЕДВИДЕНА В ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДФЕС
(40)
Комисията реши да открие официалната процедура по разследване поради следните основания.
3.1. Дело C 38/B/04
(41)
В решението си за откриване на официалната процедура по разследване (17) Комисията разгледа възможността тарифите от 2004 г. за предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina да не представляват държавна помощ въз основа на това, че са подобни на преференциалната тарифа, предоставена на Alcoa през 1996 г., за която Комисията в решението си от 4 декември 1996 г. (наричано по-долу „Решението Alumix“) (18) е установила, че не представлява държавна помощ.
(42)
Комисията отбеляза, че новата тарифа изглежда различна от тарифата Alumix, тъй като последната е била предоставена пряко от ENEL, италианския монополен доставчик на електроенергия, докато новата тарифа включва избирателна намеса на държавата за компенсиране на разликата между пазарната цена, договорена от получателите на помощта с техните доставчици на електроенергия, и преференциалната цена, определена през 1996 г. Комисията заключи, че Указът от 2004 г. не просто разширява към нови получатели обхвата на съществуваща мярка, която не представлява държавна помощ, а по-скоро въвежда нов режим в полза на трите разглеждани предприятия с финансов механизъм, който е много различен от тарифата Alumix.
(43)
В решението за откриване на официалната процедура по разследване тарифите, въведени с Указа от 2004 г., бяха класифицирани като оперативна помощ и бе оценено дали тази помощ би могла да бъде разрешена въз основа на Насоките за национална регионална помощ (наричани по-долу „Насоките за регионална помощ“) (19), предвид факта, че до края на 2006 г. Сардиния е била подпомаган регион по смисъла на член 107, параграф 3, буква а). Комисията изрази съмнения дали помощта би могла да бъде разрешена на това основание, като се има предвид, че такъв вид ad hoc помощ, предоставена на ограничен брой предприятия, изглежда не насърчава регионалното развитие.
(44)
Комисията изрази също така опасения, че мярката е можела да доведе до намаляване на данъчната ставка, приложима към електроенергията. Всяко такова намаляване би трябвало да има за правно основание Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 г. относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (20).
3.2. Дело C 13/06
(45)
В решението си от 27 април 2006 г. за откриване на официалната процедура по разследване Комисията определя тарифния режим от 2005 г. като нова оперативна помощ.
(46)
Комисията разгледа дали преференциалната тарифа би могла да бъде разрешена като регионална оперативна помощ въз основа на Насоките за регионална помощ предвид факта, че до края на 2006 г. Сардиния е трябвало да бъде подпомаган регион по смисъла на член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(47)
Въпреки настояването на италианските власти, че високите цени на електроенергията в Сардиния пречат на развитието на острова, Комисията смята, че Италия не е доказала, че цените в Сардиния са значително по-високи, независимо дали като средна величина, или по-конкретно за енергоемките потребители (21). Комисията изтъкна, че производственият свръхкапацитет, съществуващ при производството на електроенергия в Сардиния, би могъл само да доведе до насърчаване на производителите на електроенергия да продават електроенергия на възможно най-ниска цена до момента на завършването на проектите за междусистемни връзки, даващи им възможност да изнасят електроенергия от Сардиния, което е било планирано за 2010 г.
(48)
Освен това Италия не обяснява защо по-високите цени следва да се считат за неблагоприятен регионален фактор, нито защо въпросната тарифа би допринесла за регионалното развитие. Поради това Комисията изрази съмнения по отношение на необходимостта от помощта.
(49)
Комисията също така изрази съмнения дали такъв вид ad hoc помощ е пропорционална на отрицателните регионални фактори, по-специално като се има предвид използваният метод за изчисляване на преференциалната цена, който няма никаква връзка с прилаганите в останалата част на Италия цени, а се основава на средните цени в Европа за енергоемките потребители.
(50)
Комисията отбеляза, че продължителността на мярката надвишава пет години, какъвто обикновено е максималният период, за който регионалната оперативна помощ би била разрешена, и че помощта не е постепенно намаляваща в реално изражение, тъй като повишаването на тарифата е ограничено до 4 %.
(51)
По отношение на периода, обхванат от Насоките за национална регионална помощ за 2007-2013 г. (22), Комисията установи, че Сардиния ще престане да отговаря на условията за ползване на помощ съгласно член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, и по-конкретно за оперативна помощ. Насоките предвиждат възможност за преходен период от две години за линейното постепенно премахване на съществуващите режими за оперативна помощ, но не изглежда уместно да се позволи да бъде въведена нова оперативна помощ за няколко месеца, която после постепенно да бъде премахната, най-вече предвид изразените съмнения и нарушаващия конкуренцията характер на помощта.
(52)
В заключение Комисията изрази съмнение дали предоставената преференциална тарифа на предприятията Portovesme, ILA, Eurallumina и Syndial би могла да бъде разрешена като регионална помощ или на някакви други основания, които във всеки случай Италия не е посочила.
(53)
По отношение на Eurallumina, Комисията отбеляза, че дружеството все още не е възстановило неправомерната и несъвместима държавна помощ, която е получило (23), както и че съгласно правилото в решението Deggendorf (24), то следователно не би могло да получава помощ при която и да било нова мярка.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
4.1. Дело C 38/B/04
(54)
В отговор на поканата на Комисията за представяне на мнения по решението от 2004 г. за започване на задълбочено разследване бяха получени мнения от първоначалния жалбоподател, няколко от получателите (Portovesme, Eurallumina и Alcoa) и други заинтересовани страни. В настоящия текст са обобщени само мненията, свързани с преференциалната тарифа за предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina. Мненията на Alcoa не са включени, тъй като те са обстойно разгледани в окончателното решение, конкретно свързано с това дружество (25).
4.1.1. Мнение на Portovesme
(55)
Според предприятието Portovesme преференциалната тарифа е целяла да облекчи пазарната неефективност, а именно неспособността на наскоро либерализирания пазар на електроенергия в Сардиния да доставя електроенергия на конкурентни цени, поради значителната пазарна сила на историческите оператори. Portovesme твърди, че ENEL и Endesa (чиито активи за производство на електроенергия в Сардиния впоследствие са продадени на E.ON) са образували дуопол и изкуствено са поддържали цените на електроенергията в Сардиния на нивото на средните италиански цени, докато реално цените в Сардиния трябва да са много по-ниски, особено за големите потребители на електроенергия, като се има предвид свръхкапацитетът за производство на електроенергия, който би трябвало да насърчава производителите да продават на конкурентни цени.
(56)
Portovesme твърди, че съответната преференциална цена отговаря на цената, която дружеството би получило при нормални пазарни условия, т.е. ако пазарът на електроенергия функционира правилно.
(57)
Според Portovesme компенсаторните плащания, получени от Изравнителната каса (в размер на 37 EUR на MWh), привеждат цената, изплатена от Portovesme, на нивото на цените за електроенергия, плащани от неговите конкуренти, и не нарушават конкуренцията, тъй като всички производители на цинк от ЕС са платили еквивалентни цени и мярката просто компенсира неблагоприятната конкурентна позиция на дружеството, дължаща се на структурните проблеми в Сардиния (които включват липсата на природен газ).
(58)
Металите като цинк, алуминий и олово са стоки, за които има една световна цена, установена на Лондонската борса за метали. Разликите в местните разходи за производство не водят до разлики в световните цени. По-специално производството на цинк на предприятието Portovesme е прекалено малко (по-малко от 1 % от световното производство), за да може да повлияе на световната цена.
(59)
Без тарифата предприятието Portovesme ще трябва да затвори завода си, като това затваряне няма да е в полза на другите производители на цинк от ЕС, които няма да са в състояние да увеличат производителността, а недостигът ще трябва да се запълни с внос от трети страни. Portovesme стига до заключението, че преференциалната тарифа не е засегнала конкуренцията или търговията в ЕС.
(60)
Освен това според Portovesme компенсаторните плащания от Изравнителната каса не са включвали държавни ресурси, тъй като Изравнителната каса просто преразпределя частните средства, които са получени от крайните потребители на електроенергия.
(61)
Portovesme посочва, че потреблението на електроенергия от енергоемките промишлени отрасли е от значение за гарантирането на сигурността и непрекъснатостта на доставките в Сардиния и за избягването на недостиг в производството на електроенергия, който би довел до по-високи разходи за електроенергия на крайните потребители.
(62)
В заключение дружеството посочва, че ако е задължено да затвори завода си, последствията за производствената база на Сардиния ще са много сериозни, тъй като 790 преки и 500 косвени работни места ще бъдат загубени.
4.1.2. Мнение на Eurallumina
(63)
Предприятието Eurallumina твърди, че разходите за производство на диалуминиев триоксид в Европа са по-високи, отколкото в други региони на света, главно заради по-високите цени на електроенергията и горивата, както и заради разходите за транспортиране на боксит (26). По-високите разходи не могат да бъдат компенсирани от по-високи цени, тъй като цената на диалуминиевия триоксид е установена на Лондонската борса за метали и отделните производители не могат да оказват въздействие върху нея. Следователно европейското производство на диалуминиев триоксид е в конкурентно неизгодно положение спрямо останалия свят.
(64)
Освен общите проблеми, оказващи влияние върху европейските преработвателни предприятия за диалуминиев триоксид, Eurallumina също така посочва специфичните проблеми в Сардиния, които не позволяват на местните промишлени отрасли да се възползват от предимствата на либерализирането на пазара на електроенергия, най-вече пазарната сила на историческите оператори (вж. мнението на Portovesme в съображение 55 по-горе). Eurallumina също така твърди, че липсата на природен газ е в ущърб на производството на диалуминиев триоксид в Сардиния, тъй като огромните количества пара, необходими за процеса, трябва да се набавят чрез по-скъпия мазут.
(65)
Според Eurallumina след либерализацията пазарната сила на производителите на електроенергия в Сардиния е довела до увеличаване на цените на електроенергията: без тарифата Eurallumina ще трябва да плаща 65,95 EUR за MWh за доставките на електроенергия спрямо 44 EUR за MWh, които е плащала преди либерализацията. Тарифата от 2004 г. снижава цената до 35 EUR за MWh.
(66)
Както Portovesme, Eurallumina твърди, че ако бъде принудена да прекрати своята дейност, другите производители на диалуминиев триоксид в ЕС няма да могат да се намесят, тъй като те вече работят при максимален капацитет, а недостигът ще трябва да се запълни с внос от трети страни. Затварянето ще доведе до загуба на 400 преки и 250 косвени работни места (27). Като се има предвид, че дружеството е единственият доставчик на диалуминиев триоксид за топилната пещ на Alcoa, Eurallumina счита, че затварянето на завода за диалуминиев триоксид може да застраши животоспособността на Alcoa в Сардиния.
(67)
Eurallumina стига до извода, че тарифата, въведена с Указа от 2004 г., е необходима с оглед развитието на новата инфраструктура, която ще отстрани основните фактори на конкурентното неизгодно положение, оказващо влияние върху промишления отрасъл на Сардиния.
4.1.3. Мнения на други заинтересовани страни
(68)
Един от конкурентите на Portovesme - същото дружество, което първоначално представи случая на вниманието на Комисията - отново писа на Комисията след откриването на официалната процедура по разследване. Това дружество представи анализ на преференциалната тарифа от 2004 г., в който се стига до заключението, че тарифата представлява неправомерна държавна помощ. Оспорваният тарифен режим е съвсем различен от тарифата Alumix, предоставена на Alcoa: не е възможно да се твърди, че той не представлява държавна помощ. Помощта трябва да се разглежда като несъвместима с общия пазар, тъй като не може да се одобри нито като регионална оперативна помощ, нито като помощ за преструктуриране.
(69)
Предприятията Solvay Chimica Italia и Solvay Chimica Bussi, чиято дейност е свързана с промишления отрасъл за производство на хлор и сода каустик, представиха мненията си за тарифите от 2004 г. през юли 2005 г. след изтичането на едномесечния краен срок за представяне на мнения в отговор на решението за откриване на официалната процедура по разследване. Въпреки забавянето, тези дружества помолиха да бъдат разглеждани като заинтересовани страни. В своите мнения те посочват, че тарифите от 2004 г. и 2005 г. представляват неправомерна и несъвместима държавна помощ.
4.1.4. Мнение на Италия
(70)
Италия изрази твърдение, че пазарът за електроенергия в ЕС все още не е напълно конкурентен, както Комисията сама е признала в четвъртия си Годишен доклад за изграждането на вътрешния пазар за газ и електроенергия (28). Предприятията, по-конкретно тези с голямо потребление на електроенергия, не са в състояние свободно да избират доставчиците си на електроенергия при сравними условия в отделните държави-членки. Тези трудности не са свързани с предприемаческата политика на самите предприятия, а са резултат от структурните недостатъци на енергийните пазари. Настоящата ситуация на енергийния пазар на ЕС оказва отрицателно въздействие върху свободната конкуренция на продуктовите пазари на енергоемките потребители.
(71)
В Италия въпреки либерализирането на отрасъла съществуват специфични структурни недостатъци като например липсата на междусистемна връзка между различните части на националните мрежи и концентрирана пазарна структура. При тези обстоятелства либерализацията не е довела до по-добри цени за енергоемките потребители. Проблемите са особено остри в Сардиния, където междусистемната връзка е ограничена.
(72)
Ето защо Италия твърди, че специален тарифен режим, отразяващ профила на търсенето, следва да се счита за оправдан като регулаторна мярка, симулираща механизмите, които би трябвало да са налице при един напълно конкурентен пазар. Мярката е възстановила равенството на условията между енергоемките потребители, които функционират в различните държави-членки, като е премахнала неблагоприятните географски фактори, които засягат предприятията, разположени в Сардиния. В режима са предвидени очакваните последици от процеса на либерализация. Според Италия подобни мерки са приложени в други държави-членки, в които енергоемките потребители са били облагодетелствани в резултат на регламентирани тарифи за електроенергия.
(73)
Според Италия Указът от 2004 г. е целял постигането на две допълнителни цели: да се насърчи заетостта в Сардиния, където е съсредоточен металургичният отрасъл, и да се поддържа достатъчно добро равнище на търсенето на производство на електроенергия в Сардиния, която е страда от свръхкапацитет.
(74)
Италия твърди, че новият тарифен режим е de facto равностоен на тарифата Alumix, за която Комисията е установила, че не представлява държавна помощ. Разликите между стария и новия режим се дължат единствено на новата „тарифна структура“, изисквана след въвеждането на либерализирания енергиен пазар.
(75)
Италия изрази мнение, че тарифният режим не представлява държавна помощ. По отношение на използването на държавни ресурси тарифната система е напълно сравнима със системата, разглеждана в делото Preussen-Elektra, в което Съдът постановява, че не е налице използване на държавни ресурси (29). Изравнителната каса е техническият счетоводен орган на системата и не може свободно да разполага с финансовите средства, които управлява. Фактът, че AEEG и Министерството на финансите са упражнявали известен контрол върху нейните дейности не означава обаче, че държавата е можела свободно да разполага с тези средства. Следователно, според Италия, ресурсите, използвани за финансирането на тарифните механизми, са изцяло частни средства.
(76)
Италия също така заяви, че тарифата не оказва въздействие върху търговията в рамките на Съюза и не би могла да наруши конкуренцията, поради причини, свързани с наличието на световна цена за продуктите, които представляват стоки (вж. мнението на Portovesme, съображение 55). Освен това, както производството на ЕС, така и производството на Италия не е успяло да върви в крак с нарастващото търсене на съответните метали. През 2005 г. националното производство е покривало едва 12 % от търсенето на алуминий в Италия, 55 % от търсенето на цинк в Италия и 80 % от търсенето на олово в Италия. Съществувал е нарастващ дефицит в производството на тези метали в ЕС и в Италия, като търсенето е било задоволявано във все по-голяма степен чрез внос от трети държави. Ако италианският металургичен отрасъл изчезне, нито един нов участник на пазара на ЕС не би могъл да замени загубения капацитет в Италия, тъй като производствените съоръжения на ЕС вече работят с пълен капацитет и нито един новодошъл или вече установил се производител не би имал стимул да увеличи капацитета си, тъй като перспективите за наличието на електроенергия на разумни цени в дългосрочен план са несигурни. Поради това поддържането в Италия на тези производствени възможности не би могло да навреди на конкурентите. Тъй като преференциалната тарифа не е била по-ниска от средните цени на електроенергията, плащани от конкурентите на дружествата, тя не е насърчавала износа от Сардиния към други държави-членки.
(77)
Италия заяви, че дори ако Комисията заключи, че мярката наистина е държавна помощ, тарифата може да се счита за съвместима с вътрешния пазар на основание, че тя е регионална оперативна помощ, която е допустима в Сардиния въз основа на дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(78)
Според Италия недостатъците на електроенергийния пазар на Сардиния (концентрация на пазара, лоша междусистемна връзка, свръхкапацитет в производството на електроенергия) и липсата на достъп до газопреносна инфраструктура представляват неблагоприятен регионален фактор и тарифата е целяла да облекчи последиците от него.
(79)
Цените на електроенергията в Италия са били с 38 % по-високи от средните за ЕС за енергоемки потребители. Това е създало проблем по отношение на конкурентоспособността, който е бил изострен в Сардиния от недостатъците на местния пазар на електроенергия и липсата на достъп до газопреносната мрежа.
(80)
Италия твърди, че мярката е допринесла за регионалното развитие, тъй като металургичният отрасъл значително е допринесъл за икономиката и заетостта в Сардиния: металургичният отрасъл съставлява 12 % от заетата работна ръка и 12,2 % от регионалния БНП в производствения сектор. Тарифата е оказала положително влияние върху заетостта и върху запазването на социалната и икономическата обстановка на острова.
(81)
Според Италия тарифата е пропорционална на неблагоприятните фактори, на които са изложени получателите, тъй като тя само е изравнила цените на електроенергията, заплащани от производители от Сардиния, спрямо средните цени, заплащани от техните конкуренти от ЕС.
(82)
Тарифата също така е с кратковременен и преходен характер, тъй като прилагането ѝ е предвидено да приключи със завършването на инфраструктурните проекти, насочени към подобряване на междусистемната връзка с националните електро- и газоразпределителни мрежи (новия междусистемен електропровод SAPEI и газопровода GALSI) (30).
(83)
Според Италия мярката също е постепенно намаляваща, тъй като преференциалната цена е била индексирана на основата на промените в цените на горивата и само би могла да бъде увеличавана или да остане непроменена.
4.2. Дело C 13/06
4.2.1. Мнение на Portovesme
(84)
Portovesme счете, че тарифите от 2005 г. не нарушават конкуренцията, че те са необходими, за да се гарантира оцеляването на съответните промишлени отрасли и че биха могли да се считат за съвместими като регионална помощ. Доводите на дружеството са подобни на тези, изложени от Италия, на които може да се направи позоваване (вж. съображения 87-104).
4.2.2. Мнение на Eurallumina
(85)
Eurallumina също счете, че тарифите от 2005 г. не нарушават конкуренцията, че те са необходими, за да се гарантира оцеляването на съответните промишлени отрасли и че биха могли да се считат за съвместими като регионална помощ. Доводите на дружеството са подобни на тези, изложени от Италия, на които може да се направи позоваване.
4.2.3. Мнения на други заинтересовани страни
(86)
Двамата конкуренти на предприятията Portovesme и Syndial, които бяха представили мнения по дело C 38/B/04, представиха мнения и по това дело. И двамата заявиха, че оспорваната мярка представлява оперативна помощ, която следва да се счита за несъвместима с вътрешния пазар.
4.2.4. Мнение на Италия
(87)
Италия твърди, че тарифите от 2005 г. са много различни от тарифите, приложени през 2004 г., тъй като сега те отговарят на изискванията на Насоките за регионална помощ.
(88)
Според Италия въз основа на повърхностна оценка тарифите може да се класифицират като оперативна помощ, но реално те са част от поредица от мерки, предвидени в полза на регионалното развитие в Сардиния. По-специално, Италия насочва вниманието към близката връзка между тарифите и ангажимента за извършване на дългосрочни инвестиции, който се изисква да бъде поет от получателите на помощта. Според Италия клаузата за временно преустановяване, съгласно която изпълнението на мярката подлежи на разрешение от Комисията, свидетелства за нейния характер на регионална помощ.
(89)
Меморандумът за разбирателство (protocollo d’intesa), подписан от регионалните власти и получателите на помощта, е съществената част от тази стратегия. Той включва следното:
a)
производствени инвестиции, описани в промишлените планове, представени от получателите;
б)
ускореното упълномощаване на инфраструктура за междусистемна връзка между енергийни системи, която да позволява на получателите да получават енергия на конкурентни цени (газопроводът GALSI и междусистемния електропровод SAPEI);
в)
присъждането на интегрирана концесия за експлоатацията на каменовъглената мина в областта Sulcis и изграждането/експлоатацията на нова електроцентрала, работеща на въглища и предназначена за доставяне на електроенергия на получателите; и
г)
преференциални тарифи.
(90)
Италия твърди, че тарифите следва да се разглеждат като политически инструмент, който има за цел да предпази секторите, застрашени от високи цени на електроенергията, които в противен случай ще трябва да се преместят извън Италия и Европа с оглед на агресивната конкуренция от дружества извън ЕС с по-ниски производствени разходи. Тарифите следва да се прилагат до завършването на планираната инфраструктура и постигането на конкурентен вътрешен пазар на електроенергия. Мярката е в съответствие със същността на регионалните помощи, тъй като насърчава икономическото развитие и заетостта на остров, където енергоемкото производство е в конкурентно неизгодно положение не само заради несъвършеното състояние на либерализацията на пазара на електроенергия, но също и заради изключителните инфраструктурни недостатъци в Сардиния по отношение на междусистемната връзка с националните електро- и газоразпределителни мрежи.
(91)
В подкрепа на този интегриран подход Италия цитира Първия доклад на Групата на високо равнище за конкурентоспособност, енергия и околна среда (31), в който се установява, че процесът на либерализация в енергийния сектор не е довел до задоволителни резултати, че е необходима по-добра междусистемна връзка и че е желателно да се сключат дългосрочни договори с предвидими цени или партньорства между клиентите и доставчиците на електроенергия. Италия твърди, че мерките, планирани за Сардиния, отбелязват напредък в това направление, но че са необходими също така и краткосрочни мерки като тарифите, за да се запази конкурентоспособността на промишления отрасъл на Сардиния и да се гарантира оцеляването му, докато се направят планираните инвестиции и се решат структурните проблеми.
(92)
Италия твърди, че не е възможно да се сравняват цените за електроенергия, платени от получателите на помощта в Сардиния, със средните цени за електроенергия, платени от сходни предприятия от италианския полуостров, тъй като енергоемките предприятия са закупували електроенергия чрез двустранни договори, които не са били обществено достояние. Според Италия Комисията е сбъркала при извършването на сравнение, базирано на цените, регистрирани на енергийните борси, тъй като само минимална част от доставките на електроенергия на тези предприятия са получени от борсите.
(93)
Според Италия цените, договорени с двустранни договори, ще бъдат благоприятни за потребителите, само ако потребителите могат свободно да избират доставчиците и източника на електроенергия, произведена с конкурентни технологии. Това не е възможно в Сардиния, където централите за производство на електроенергия не могат да произвеждат евтина електроенергия заради липсата на достъп до природен газ. Освен това ограничената междусистемна връзка между енергийните системи обезкуражава новите инвестиции в съвременно производство на електроенергия, което прави изнасянето на електроенергия невъзможно. Друг фактор е пазарната концентрация и ролята на историческите оператори.
(94)
При тези обстоятелства, според Италия, е разумно да се прилагат тарифи, които стабилизират цените на електроенергията, докато не се постигне по-ефективна конкуренция на електроенергийния пазар. Италия отново посочи, че преференциалните тарифи симулират механизма на изцяло конкурентен пазар.
(95)
По отношение на производствения свръхкапацитет на електроенергия, който беше причината Комисията да се съмнява, че цените на електроенергията в Сардиния са по-високи от тези на италианския полуостров (тъй като свръхкапацитетът по-скоро следва да насърчава производителите на електроенергия да продават на конкурентни цени на големите консуматори - вж. съображение 47), Италия представи следните доводи. Свръхкапацитетът на мощностите за производство на електроенергия в Сардиния не може да доведе до по-ниски цени за потребителите, тъй като в този специфичен случай свръхкапацитетът е резултат от ограничената междусистемна връзка което налага установяването на много голям резерв от мощности, за да се обезпечи непрекъснатостта на доставките на електроенергия на острова (32). Тъй като този резерв при всички случаи е изплатен чрез налози върху всички крайни потребители на електроенергия, доставчиците на електроенергия нямат интерес да продават произведената с тази резервна мощност електроенергия на по-конкурентни цени.
(96)
Според Италия мярката е пропорционална, тъй като цената, фиксирана от AEEG за 2005 г. (вж. съображение 34 по-горе) отговаря на средната цена, плащана в ЕС от конкурентите на получателите и изчислена обективно от регулатора. Италия също така посочва, че в държавите-членки с регулирани тарифи големите промишлени потребители са плащали цени от порядъка на 25 EUR за MWh за доставките на електроенергия през 2005 г.
(97)
Следователно Италия оспорва данните, представени от жалбоподателите, които според нея са методологично погрешни, тъй като надценяват средните цени на електроенергията, плащани от конкурентите на получателите в ЕС.
(98)
Според Италия срокът на режима от шест години вместо пет години е оправдан от необходимостта да се изчака завършването на енергийната инфраструктура.
(99)
Италия също така твърди, че изискването за постепенно намаляване е спазено: тарифите са постепенно намаляващи, тъй като са адаптирани въз основа на средната стойност на промените на амстердамската и франкфуртската енергийна борса и могат само да се увеличават, но не и да намаляват.
(100)
Тарифите се определят според промените в цените на енергийните борси, тъй като според Италия това е обективен критерий, който достатъчно добре характеризира тенденциите в цените на електроенергията. Въпреки това Италия твърди, че реалните увеличения на цените за енергоемки потребители от ЕС обикновено са много по-ниски от увеличенията, регистрирани на борсите, тъй като тези потребители плащат цени, договорени с двустранни договори или установени от държавата, когато става дума за регулирани тарифи, и за тези цени е по-малко вероятно да се променят.
(101)
Италия стига до заключението, че годишното увеличение от 4 %, приложено за тарифите в Сардиния, отговаря на увеличенията в цените на електроенергията, приложени за преките им конкуренти от ЕС.
(102)
Италия насочва вниманието към съществуването в ЕС на мерки, които имат въздействие, еквивалентно на оспорваните преференциални тарифи, и твърди, че всички те трябва да се оценяват по един и същ начин, независимо от формата им, тъй като общата им цел е да се гарантира оцеляването на енергоемките промишлени отрасли в ЕС и да се предотврати тяхното преместване извън националната територия.
(103)
Въпреки че от 2007 г. насам Сардиния не би могла да се ползва повече от регионална оперативна помощ, Италия твърди, че в Насоките за регионална помощ е предвидена разпоредба за постепенно премахване на режимите, съществуващи по времето, когато регионът е престанал да отговаря на условията за дерогация, предвидени в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС. Следователно Комисията все още е била в позиция да разреши мярката съгласно Насоките за регионална помощ от 2007 г. Във всеки случай Италия заявява, че оспорваната мярка не следва да се разглежда като обикновена оперативна помощ.
(104)
Италия отново заяви, че тарифите не засягат търговията между държавите-членки въз основа на вече изложените в съображение 76 доводи по отношение на алуминия, цинка и оловото. Според Италия същата логика важи и за химическия промишлен отрасъл. Италия изтъкна, че през 2003 г. вносът на химически продукти в Италия е надвишавал износа, а производството на ЕС и производството на Италия рязко са спаднали от 2001 г. насам. По-специално по отношение на производството на PVC, което е основното приложение на хлора, Италия подчерта наличието на производствен дефицит в страната: през 2002 г. само 470 000 тона PVC са били произведени в Италия, докато потреблението е било 970 000 тона.
5. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА
5.1. Наличие на държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС
(105)
По смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС една мярка представлява държавна помощ, ако отговаря едновременно на всички следни условия: мярката a) предоставя икономическо предимство на получателя; б) се предоставя от държавата или чрез държавни ресурси; в) е избирателна; и г) засяга търговията между държавите-членки и е в състояние да наруши конкуренцията в рамките на ЕС.
5.1.1. Наличие на предимство
(106)
Съгласно тарифните режими от 2004 г. и 2005 г. държавата се намесва, за да субсидира цената на електроенергията, договорена от получателите и техните доставчици. Например, през 2004 г. въз основа на действащите по това време двустранни договори за доставка и при липсата на компенсаторни плащания, предприятието Portovesme би трябвало да плати 63 EUR за MWh (33), а предприятието Eurallumina - 65,95 EUR. Тези данни бяха предоставени от Италия и от самите получатели и поради това не се оспорват.
(107)
През 2005 г. според данните, предоставени от Италия, цената на електроенергията, договорена от Syndial с неговия доставчик надвишава 60 EUR за MWh, докато тарифата би я свалила на 27 EUR за MWh. Логическата обосновка на двете мерки е, че държавата ще възстанови на получателите допълнителните разходи, които са понесли за купуването на електроенергия в Сардиния, в сравнение със средните цени, плащани от техните конкуренти в ЕС.
(108)
Portovesme твърди, че преференциалната цена отговаря на цената, която би преобладавала на един напълно конкурентен пазар и следователно не предоставя предимство. Комисията вече отхвърли този довод в делото Alcoa, което се отнасяше до идентични на практика тарифи. При оценяване наличието на предимство, нито съдилищата на Съюза, нито Комисията някога са взимали предвид условията, които биха преобладавали на един хипотетичен, по-ефективно функциониращ пазар. Референтната рамка винаги са били условията, преобладаващи на съответните реални пазари (34).
(109)
Този довод също така предполага, че при неправилно функциониране на пазара, би било оправдано дадена държава-членка да определя цени, симулиращи условията на ефективна конкуренция (вж. коментара на Италия в съображение 72 по-горе).
(110)
Подобна логика не може да бъде приета, тъй като противоречи на принципа, установен в съдебната практика на ЕС, според който „обстоятелството, че една държава-членка се опитва да доближи чрез едностранни мерки условията на конкуренцията, съществуващи в даден икономически отрасъл, до условията, които преобладават в други държави-членки, не следва да отнема характера на помощи на тези мерки“ (35). Комисията счита, че същият принцип се прилага към случаи, в които дадена държава-членка се опитва да доближи условията на конкуренцията до условията, които биха преобладавали на един напълно конкурентен пазар.
(111)
Освен това, ако се приеме този довод, то отпуснатата от държава-членка субсидия за запълване на разликата между дадена свободно договорена цена от двама пазарни оператори и дадена теоретичната цена, върху която те биха се споразумели при условията на пълна конкуренция, не би представлявала държавна помощ, което би обезсмислило основната цел на контрола на държавната помощ.
(112)
Италия твърди, че тези тарифи са идентични на тарифата Alumix, за която Комисията е установила, че не представлява държавна помощ (вж. съображение 74 по-горе) и по същия начин следва да се счита, че те не представляват държавна помощ.
(113)
Комисията подчертава, че ситуацията, относно която Комисията е взела позиция в делото Alumix е била много различна. В делото Alumix тарифата е била предоставена от ENEL, който тогава е бил публичен доставчик на електроенергия с монополен дял на един все още нелиберализиран енергиен пазар (36). В тази ситуация Комисията е трябвало да провери дали дружеството ENEL е продавало на изкуствено ниска цена или е имало поведение на рационален оператор в условията на пазарна икономика. Поради монопола, който дружеството ENEL е имало над производството и доставката на електроенергия, Комисията не е разполагала с конкурентна пазарна цена, с която да направи сравнение, за да прецени дали е имало наличие на предимство или не. Ето защо тя е разработила метод, чрез който да определи най-ниската теоретична пазарна цена, на която един разумен доставчик би искал да продава на „най-добрия си клиент“.
(114)
Въпреки това, този метод не може да се прилага в случаите, когато цените се договарят от крайните потребители с доставчиците на електроенергия на един либерализиран пазар и се субсидират с ex post компенсаторни плащания. Следователно анализът в решението Alumix и констатациите на Комисията по това дело са очевидно неуместни в настоящия случай. Това беше подкрепено от Решението на Първоинстанционния съд, който потвърди решението за откриване на официална процедура по разследване в делото Alcoa (37) (точка 132 от решението).
(115)
В настоящия случай принципът за оператор в условия на пазарна икономика не е приложим. Случаят би трябвало да бъде оценен с оглед на критерия за оператор в условията на пазарна икономика, ако държавата е продавала електроенергия на съответните дружества пряко или чрез държавно дружество, както е бил случаят с Alumix. Но в настоящия случай електроенергията се доставя от частни дружества. Поради това не е необходимо, за разлика от делото Alumix, да се провери дали поведението на държавата е сравнимо с това на рационален пазарен оператор.
(116)
Трябва да се заключи, че системите за компенсаторни плащания от 2004 г. и 2005 г. облекчават разходите, дължими по договорите за доставка, сключени от получателите, които принципно биха утежнили бюджета на дружествата. Следователно, съгласно утвърдената съдебна практика, оспорваната мярка предоставя икономическо предимство на получателите (38).
5.1.2. Избирателен характер
(117)
Тъй като преференциалните тарифи за електроенергия в Италия се предоставят изключително на предприятия, експлоатиращи съществуващи производствени съоръжения, разположени в Сардиния, и принадлежащи към ограничен списък на промишлени отрасли, определени в законодателни и регулаторни инструменти, които съставляват правната основа на мерките, предоставяното от тях предимство е избирателно.
5.1.3. Държавни ресурси и отговорност на държавата
(118)
Съгласно установената съдебна практика дадено предимство представлява държавна помощ съгласно обхвата на член 87, параграф 1 от ДФЕС, само ако е пряко или косвено предоставено чрез държавни ресурси (39) и може да се вмени на държавата (40).
(119)
Както беше обяснено в съображение 28, разглежданите компенсаторни плащания се финансират от парафискален налог, събиран от Изравнителната каса чрез компонент A4 от тарифата за електроенергия. Този налог е задължителен, тъй като е наложен с решения на AEEG, изпълняващи националното законодателство. Изравнителната каса е публичен орган, установен със закон, който изпълнява функциите си съгласно точни инструкции, определени в решенията на AEEG.
(120)
Също съгласно установената съдебна практика приходът от налога, който е задължителен съгласно националното законодателство и се изплаща на създаден със закон орган, представлява държавен ресурс по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора, когато е предназначен за финансирането на мярка, отговаряща на останалите критерии, посочени в същия член (41).
(121)
Италия се позовава на решението на Съда по делото PreussenElektra (42), за да докаже тезата си, че въпросната мярка не е финансирана с държавни ресурси. Италия твърди, че необходимите средства за финансирането на тарифата са били осигурени от частни лица (потребителите на електроенергия) на частни лица (получателите), както и че ролята на държавата е ограничена до приемането на закон, налагащ плащането на изискваните суми, без да се предоставя дискреционна власт за разполагане със средствата, освен ако не е за прилагане на законно предвидения режим. По-конкретно, според Италия и някои от получателите Изравнителната каса не може да упражнява контрол върху средствата и е само счетоводен посредник.
(122)
В делото PreussenElektra Съдът постанови, че задължението, наложено на частните електроразпределителни дружества да закупуват електроенергия, произведена от възобновяеми източници на енергия, на минимални цени, по-високи от реалната икономическа стойност на този вид енергия, не представлява държавна помощ, тъй като мярката не включва пряко или косвено прехвърляне на държавни ресурси.
(123)
Комисията изтъква, че в делото PreussenElektra необходимите ресурси за финансирането на мярката са били пряко предоставени от електроразпределителните дружества на производителите на енергия от възобновяеми източници, без да се преминава през публичен орган. При тази система сумите, които се прехвърлят, никога не биха могли да бъдат на разположение на органите на държавата-членка. В разглеждания случай обаче средствата преминават през публичен орган - Изравнителната каса, преди да бъдат изплатени на крайния получател. Поради това делото PreussenElektra разглежда различни фактически обстоятелства и не е приложимо в настоящия случай.
(124)
Решението по делото Pearle (43) не може да помогне нито на Италия, нито на получателите. В делото Pearle Съдът установи, че при някои определени условия приходът от налог, преминаващ през публичен орган, не представлява държавни ресурси. В това дело мерките са били изцяло финансирани от производителите от определен отрасъл единствено по тяхна собствена инициатива. Средствата са били събирани чрез парафискален налог, който преминава през публичен орган, който в нито един момент не е можел да разполага с тях свободно. Освен това страните, които са плащали налога, са били тези, които са се ползвали от мярката.
(125)
Италия твърди, че Изравнителната каса не разполага с дискреционна власт по отношение на изразходването на средствата, които са определени за финансирането на тарифите и те в нито един момент не попадат в „периметъра на публичните финанси“. Следователно държавата не може свободно да разполага с тези средства и следователно те не представляват държавни ресурси.
(126)
Като предварителна забележка следва да се подчертае, че макар и някои от критериите от делото Pearle да могат субективно да се считат за по-важни от други, нито един от тях не може да се счита за „основен критерий“ по това дело. Изброените в съдебното решение критерии са кумулативни. Това е и тълкуването на Първоинстанционния съд в решението по делото Earl Salvat, където той разглежда оспорвания в това дело парафискален налог спрямо всеки един от критериите по делото Pearle (44).
(127)
Преди да разгледа ролята на Изравнителната каса, Комисията провери дали някои от останалите изброени в делото Pearle критерии са изпълнени. Ясно е, че в настоящия случай, за разлика от делото Pearle, оспорваните тарифи са били установени по инициатива на държавата, а не по инициатива на даден икономически отрасъл. Още повече, в делото Pearle получателите на мярката са били и единствените, които допринасят за финансирането на използваните ресурси, така че намесата на публичния орган не е имала тенденцията да създаде предимство, което би представлявало допълнителна тежест за държавата. В разглеждания случай получателите не носят финансовата тежест от налога, плащането на който се поема единствено от потребителите на електроенергия. Следователно позоваване на решението по делото Pearle е недействително, независимо от евентуалната обосновка на довода, че Изравнителната каса изпълнява функцията единствено на счетоводен посредник.
(128)
По отношение на самата Изравнителната каса Комисията изтъква, че съгласно установената съдебна практика не следва да се прави разграничение между случаите, в които помощта е предоставена пряко от държавата, и тези, в които тя е предоставена посредством публичен или частен орган, предназначен или създаден от държавата (45). Следователно публичният или частният статут на Изравнителната каса не е определящ фактор за целите на прилагането на правилата за държавна помощ. Фактът, че Изравнителната каса е публичен орган не означава автоматично, че член 107 от ДФЕС е приложим (46); по същия начин намесата на публичен орган не изключва сама по себе си прилагането на този член.
(129)
Анализът обаче не може да бъде ограничен до предоставените на Изравнителната каса правомощия в качеството ѝ на публичен орган. Това, което по-скоро трябва да се провери, е по-общият въпрос дали държавата, пряко или посредством друг, определен от нея орган, може да упражнява контрол върху средствата, използвани за финансирането на тарифата. Такава проверка би трябвало да се направи и ако Изравнителната каса беше частен орган.
(130)
Наскоро постановеното решение на Съда по делото Essent (47) предоставя окончателни указания по тази точка. В делото Essent Нидерландия беше въвела със закон тарифна добавка върху цените на електроенергията. Добавката е била плащана от потребителите на електроенергия на операторите на електропреносната мрежа, които на свой ред са изплащали съответните суми на определено дружество - SEP. Последното не е разполагало с никаква дискреционна власт по отношение управлението на средствата и е функционирало под прекия контрол на органите. Съдът стигна до заключението, че приходите от тази добавка са представлявали държавни ресурси, защото добавката върху цената на електроенергията е била наложена с национален закон и следователно е представлявала налог. Дружеството SEP не е имало право да използва приходите от този налог за други цели, освен предвидените от закона, и поради това средствата са били под публичен контрол и националните органи са можели да разполагат с тях. Съдът прецени, че това е достатъчно за определянето на разглежданите средства като държавни ресурси.
(131)
Приликите с разглеждания случай са очевидни. Тарифната добавка върху цената на електроенергията, използвана за финансирането на оспорваните тарифи, в настоящия случай е наложена със закон, какъвто е случаят и в делото Essent. Изравнителната каса изпълнява същата функция като SEP, тъй като централизира и управлява приходите от парафискалния налог и подлежи на същите ограничения, тъй като не може да използва приходите от налога за други цели, освен за предвидените в закона (финансирането на преференциалните тарифи). Държавата е в позиция да контролира и насочва използването на средствата: Изравнителната каса изпълнява счетоводните си функции съгласно точни инструкции на AEEG, който действа в рамките на законовите си регулаторни правомощия и/или в изпълнение на националното законодателство. Поради това управляваните от Изравнителната каса средства са постоянно под публичен контрол.
(132)
Този анализ е в съответствие с решението на Комисията по италианското дело за трудно възстановимите разходи, в което средствата, управлявани от Изравнителната каса в сметка A6, са определени като държавни ресурси (48).
(133)
Определянето на средствата, управлявани от Изравнителната каса, като държавни ресурси, бе потвърдено в решението на Първоинстанционния съд по делото Iride (49).
(134)
Върховният касационен съд на Италия вече е постановил, че юридическата правосубектност на Изравнителната каса не е отделена от италианската държава и че прехвърлените средства на Изравнителната каса следва да се считат за собственост на държавата, дори и да произхождат от частни лица и да са били предназначени за частни предприятия (Решение № 11632/03 от 3 април 2003 г.). В делото Iride жалбоподателите, а именно Iride Spa и Iride Energia Spa, са сезирали Първоинстанционния съд срещу решение на Комисията, в което тя е определила като държавни ресурси средствата, управлявани от Изравнителната каса в сметка А6. Изложените от жалбоподателите доводи са много сходни. Те оспорват по същество решението на Върховния касационен съд, изтъквайки, че Изравнителната каса изпълнява само функцията на счетоводен посредник между гражданите, подлежащи на финансово задължение, и получателите на съответните суми - функция, която не ѝ позволява да използва внесените суми, дори и за кратък период от време. Жалбоподателите също така заявяват, че установената съдебната практика в делото PreussenElektra е приложима.
(135)
След като подчерта, че не е компетентен да разглежда тълкуването на италианското законодателство, направено от Върховния касационен съд, Първоинстанционният съд потвърди, че депозираните по сметка A6 на Изравнителната каса суми трябва да се квалифицират като държавни ресурси, не само защото са собственост на държавата, но също така защото са под постоянен публичен контрол (50).
(136)
Това заключение се отнася до сметка A6 на Изравнителната каса, използвана за финансиране на трудно възстановимите разходи в електроенергийния сектор на Италия. Въпреки това то може да се отнесе съвсем логично и към компонент A4, от който се финансират оспорваните тарифи. Решението на Върховния касационен съд се основава на анализ на юридическата правосубектност на Изравнителната каса и поради това заключението му, потвърждаващо собствеността на държавата, важи за всички средства, внасяни в Изравнителната каса. Същото важи и за заключението на Първоинстанционния съд, според което държавата може да контролира средствата, управлявани от Изравнителната каса. Няма никаква разлика между сметка A6 и компонент A4, освен предназначението на средствата (сметка А6 - за покриване на трудно възстановими разходи, а компонент А4 - за финансиране на преференциални тарифи). Следователно сумите, прехвърляни на получателите от Сардиния от компонент A4, също трябва да бъдат определени като държавни ресурси.
(137)
Освен че се финансират чрез държавни ресурси, отговорността за оспорваните тарифи може да се вмени на държавата, тъй като правното основание на мерките е определено в националното законодателство и в решенията на AEEG, който е публичен орган, взети при изпълнението на неговите публични функции (51).
5.1.4. Въздействие върху търговията и нарушаване на конкуренцията
(138)
Що се отнася до въздействието на мерките върху търговията между държавите-членки и произтичащото от това нарушаване на конкуренцията, безспорно е, че съответните пазари (на олово, цинк, сребро, алуминий и хлор/сода каустик) са напълно отворени за конкуренцията. Това само по себе си е достатъчно, за да се установи, че тарифите оказват въздействие върху търговията в рамките на Съюза.
(139)
При все това Комисията взе предвид изложения от получателите и от Италия довод, според който в металургичния отрасъл (доводът не е изрично представен по отношение на производството на хлор) тарифата не оказва въздействие върху търговията и не нарушава конкуренцията, тъй като няма реални търговски потоци между държавите-членки, развиването на такива потоци е малко вероятно, а предвид на конкретните характеристики на този отрасъл тарифите не вредят на конкурентите на получателите в Съюза.
(140)
В решенията на Комисията и решенията на Съда липсата на реални търговски потоци никога не е била приемана като доказателство за липсата на въздействие на дадена мярка за помощ върху търговията в рамките на Съюза. В действителност Съдът винаги е постановявал, че помощта за дадено предприятие може да е такава, че да засяга търговията между държавите-членки и да нарушава конкуренцията, дори и самото предприятие - получател на помощта да не участва в търговията в рамките на Съюза. Когато дадена държава-членка предоставя помощ на дадено предприятие, националното производство може поради това да се запази на същото ниво или да нарасне, в резултат на което установените в други държави-членки предприятия ще имат по-малко възможности да изнасят продуктите си на пазара на съответната държава-членка (52).
(141)
Освен това ситуацията, характеризираща се с намаляване на производството в ЕС и увеличаване на вноса от държави извън Съюза при ограничени или несъществуващи търговски потоци между държавите-членки, не е рядко срещана: дори е типична за отраслите, изправени пред структурни трудности или подложени на силен конкурентен натиск. Тези промишлени отрасли са особено чувствителни към приеманите от държавите-членки мерки за подобряване на конкурентната позиция на техните национални промишлени отрасли.
(142)
Фактът, че производството на цинк, олово и сребро в Италия е твърде скромно, за да повлияе на референтната цена, не е от значение. Фактът, че съществува референтна цена за тези метали, която не се влияе лесно от производствените условия в една-единствена държава-членка, не изключва съществуването на конкуренция между предприятията, които са се установили в ЕИП и продават продукцията си на световните пазари на метали. Разбираемо е, че помощта, предоставена на получателите от Сардиния, не им дава възможност да намалят световната цена за продуктите си и да изместят пазарните си конкуренти, както и че другите европейски производители могат да продължат дейността си, докато са в състояние да продават на световната цена, като реализират печалба. Въпреки това печалбите, придобити в Италия благодарение на субсидираните тарифи на електроенергията, като цяло засилват конкурентната позиция на дружествата. Например, натрупаните капиталови резерви могат да се използват за поглъщане на конкурентите и за увеличаване на пазарния дял. Този довод е още по-уместен, като се има предвид, че някои от получателите принадлежат към многонационални дружества (53).
(143)
Противно на твърденията на получателите, фактът, че цената, заплащана в Италия в разглежданите сектори, съответства на стандартната цена на електроенергията, заплащана в Европа от конкурентни производители, не може да се счита за доказателство, че интересите на други европейски производители не са застрашени от италианската тарифа. В решението по дело C-372/97 Италия/Комисия бе ясно установено, че едностранните мерки, целящи да доближат условията на конкуренцията, съществуващи в една държава-членка, до преобладаващите в други държави-членки, действително засягат търговията (и следователно не могат да не бъдат определени като помощ). Освен това е възможно някои от действащите споразумения за доставка на електроенергия в други държави-членки да включват държавна помощ и Комисията е започнала задълбочени разследвания на няколко мерки от този вид (54). Макар и този защитен довод да не е изрично представен нито от Италия, нито от Alcoa, Комисията счита за полезно да привлече вниманието към утвърдения принцип, според който наличието на неправомерна помощ в някои държави-членки не може да оправдае приемането на подобни мерки от страна на друга държава-членка.
(144)
Във всеки случай получените жалби от конкурентите на получателите показват, че оспорваните тарифи действително пораждат проблеми относно конкуренцията и засягат търговията в рамките на Съюза.
(145)
Освен това Италия не е уведомила за тарифите от 2004 г. Съгласно установената съдебна практика в случаите, когато за помощта не е изпратено уведомление, Комисията не е длъжна да доказва нагледно действителните последици от мярката върху конкуренцията и търговията между държавите-членки. „Ако в решението си Комисията трябва да докаже нагледно действителните последици от вече предоставена помощ, това би довело до привилегироване на държавите-членки, които предоставят помощ в нарушение на задължението за уведомяване, определено в член 93, параграф 3 от Договора [за ЕО], което ще е в ущърб на онези, които уведомяват за помощта на етапа на планиране“ (55).
(146)
Трябва да се заключи, че оспорваните преференциални тарифи за електроенергия са в състояние да подобрят конкурентните позиции на техните получатели в сравнение с позициите на техните конкуренти в ЕС. Установена съдебна практика е при такива обстоятелства да се счита, че търговията между държавите-членки е засегната и конкуренцията е нарушена (56).
5.1.5. Заключения относно наличието на помощ
(147)
Комисията заключава, че оспорваните тарифи от 2004 г. и 2005 г. представляват държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от ДФЕС и могат да бъдат разрешени, само ако отговарят на условията за някое от изключенията, предвидени в Договора. Това заключение е в съответствие със заключението, достигнато в делото Alcoa, което се отнасяше до идентични на практика тарифи.
5.2. Нова помощ или съществуваща помощ
(148)
Случаите, при които дадена мярка представлява съществуваща помощ, са подробно изброени в член 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (57).
(149)
Безспорно е, че оспорваните мерки не са били въведени в действие преди присъединяването на Италия към Съюза (член 1, буква б), подточка i) от регламента), че те не могат да се считат за разрешени поради липсата на приемане на решение от Комисията в предвидените срокове от процедурата (член 1, буква б), подточка iii), и че не могат да се считат за съществуваща помощ поради изтичането на давностните срокове (член 1, буква б), подточка iv). Те не са станали помощ поради еволюцията на общия пазар и без да са били изменяни от държавата-членка (член 1, буква б), подточка v), първо изречение).
(150)
С оглед на гореизложеното Комисията счита, че оспорваните тарифи представляват нова помощ.
5.3. Правомерност на помощта
(151)
Съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС държавите-членки са длъжни да уведомяват Комисията за плановете за предоставяне или изменение на дадена помощ и не могат да прилагат предложените мерки, докато уведомителната процедура не приключи с постановяването на окончателно решение.
(152)
Тъй като Италия не е подала уведомление относно член 1 от Указа от 2004 г., тарифите от 2004 г. представляват неправомерна помощ.
(153)
Италия обаче действително е подала уведомление относно член 11, параграф 12 от Закон № 80/2005 и се е въздържала от прилагането на тази мярка. Следователно,тя е изпълнила задълженията си съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС.
6. СЪВМЕСТИМОСТ НА ПОМОЩТА
(154)
Чрез дерогация от общата забрана за предоставяне на държавна помощ, предвидена в член 107, параграф 1 от ДФЕС, дадена помощ може да бъде обявена за съвместима, ако отговаря на едно от посочените в Договора изключения.
(155)
Тарифите от 2004 г. и 2005 г. представляват оперативна помощ. Твърдението на Италия, че тарифите от 2005 г. не следва да се считат за оперативна помощ, защото са част от стратегия за регионална подкрепа и подлежат на условие за производствени инвестиции, следва да бъдат отхвърлени. Въпреки че меморандумът за разбирателство предвижда, че получателите на помощта трябва да извършат определени инвестиции, компонентът на помощ в преференциалните тарифи от 2005 г. не е част от допустимите разходи и не подлежи на максимален интензитет на помощта. Няма данни, показващи, че мярката отговаря на критериите за инвестиционна помощ или че помощта е пропорционална. Вместо това мярката е ясно обвързана с потреблението на електроенергия и е насочена към ограничаване на разходите за доставка на електроенергия, които са оперативни разходи, направени от съответните дружества. Следователно тя не може да се разглежда като инвестиционна помощ.
(156)
Оперативната помощ по принцип е несъвместима с вътрешния пазар. В решението по дело C-86/89 Италия/Комисия Съдът установи, че „разглежданата помощ, която се предоставя без конкретни условия и единствено според използваните количества, би следвало да се счита за оперативна помощ за въпросните предприятия и като такава засяга условията на търговията в степен, която противоречи на общия интерес“ (58).
(157)
В решението по дело T-459/93 Siemens/Комисия Първоинстанционният съд припомни принципа, според който „оперативната помощ, а именно помощта, предназначена да облекчи едно предприятие от разходите, които обикновено би трябвало да понесе само в процеса на ежедневното му управление или обичайните му дейности, по принцип не попада в обхвата на гореспоменатия член 92, параграф 3, [понастоящем член 107, параграф 3 от ДФЕС] […]. Съгласно съответната съдебна практика въздействието на такава помощ по принцип нарушава конкуренцията в отраслите, в които тя е предоставена, без обаче да може, поради самия си характер, да постигне някоя от целите на гореспоменатите изключения“.
(158)
Съществуват обаче ясно определени случаи, в които може да се предоставя оперативна помощ. По-специално, оперативна помощ може да се предоставя за цели, свързани с околната среда, въз основа на Насоките на Общността относно държавната помощ за защита на околната среда (59). По същия начин в подпомаганите региони оперативната помощ може по изключение да бъде разрешена като регионална помощ. Комисията прецени дали оспорваните тарифи би могло да попаднат в една от тези категории.
(159)
Комисията отбелязва, че тарифите нямат свързани с околната среда цели и поради това не могат да бъдат разрешени като помощ за околната среда.
6.1. Съвместимост с Насоките за регионална помощ от 1998 г.
(160)
По изключение, оперативна помощ може да се предоставя в подпомаганите региони, които отговарят на условията за предоставяне на помощ съгласно дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС. Регион Сардиния е отговарял на условията за предоставяне на такава помощ до края на 2006 г. Ето защо Комисията провери дали през този период преференциалните тарифи от 2004 г. и 2005 г. биха могли да бъдат разрешени въз основа на Насоките за регионална помощ от 1998 г.
(161)
Съгласно точка 4.15 от насоките, оперативна помощ може да бъде предоставена по изключение, при условие че: i) е обоснована от гледна точка на приноса ѝ към регионалното развитие и характера ѝ, и че: ii) размерът ѝ е пропорционален на неблагоприятните фактори, които цели да облекчи. Държавата-членка е тази, която трябва да докаже съществуването на неблагоприятни фактори и да измери значимостта им. Съгласно точка 4.17 от същите насоки оперативната помощ трябва да бъде ограничена във времето и постепенно да намалява.
(162)
Съгласно точка 2 от насоките „индивидуално ad hoc плащане, предоставено на едно-единствено предприятие, или помощ, ограничена до една единствена област на дейност, могат да окажат значително въздействие върху конкуренцията на съответния пазар, като същевременно е вероятно техните последици върху регионалното развитие да бъдат прекалено ограничени […]. Следователно въпросните дерогации [от общата забрана за предоставяне на помощ] принципно се предоставят само за многосекторни схеми за помощ, достъпни за всички предприятия от засегнатите сектори в даден регион.“ Тарифа за електроенергия, избирателно предоставена на няколко отделни предприятия от определени сектори явно не съответства на същността на регионалната помощ, която се очаква да бъде многосекторна. Все пак, тъй като не съществува абсолютна забрана за предоставянето на ad hoc регионална помощ, Комисията разгледа дали съществуват някакви извънредни обстоятелства, които биха могли да обосноват предоставянето на тарифата.
(163)
По-специално Комисията разгледа недостатъците на електроенергийния отрасъл в Сардиния въз основа на предоставените от Италия и получателите данни, за да оцени дали те биха могли да представляват неблагоприятен регионален фактор.
6.1.1. Електроенергийният пазар на Сардиния в контекста на италианския пазар
(164)
Като цяло италианският пазар на електроенергия е силно концентриран, с малки изключения в северната част на страната. Операторът с господстващо положение във всички региони на страната е някогашният монополист ENEL, освен в Сардиния, където предприятието има дуопол с E.ON. ENEL има значителна пазарна сила, с която италианският орган по конкуренция е установил, че е злоупотребил в няколко случая. Цените на електроенергията в Италия са като цяло високи, което се дължи на структурата на електропроизводството, базирана до голяма степен на изкопаеми горива (главно газ), липсата на ядрени мощности и претоварването на междусистемните електропроводи към останалата част на Европа.
(165)
В Сардиния, която съставлява 4,1 % от нетната инсталирана мощност в Италия (60), електроенергията се произвежда главно от топлоелектрически централи, захранвани с изкопаеми горива (въглища, мазут и битум от рафинериите). Островът не разполага с газоразпределителна инфраструктура за природен газ.
(166)
Сардиния страда от производствен свръхкапацитет, най-вече в сегмента с високи разходи (работещи на мазут централи), дължащ се на неосъществените планове на правителството да концентрира отрасъла на тежката промишленост в Италия на острова, които са подтикнали ENEL да направи свръхинвестиции в електроцентрали. Освен че тези централи са структурно по-скъпи, те също така бързо остаряват от техническа гледна точка. През разглеждания период износът на електроенергия от Сардиния към италианския полуостров е ограничен поради ниския капацитет на междусистемния електропровод, който често се претоварва (61).
(167)
Две електроенергийни дружества, ENEL и E.ON, притежават заедно пазарен дял, равен на 95 % от електроенергийните доставки в Сардиния (E.ON притежава около 58 %, а ENEL - около 42 %). Според проучването на електроенергийния отрасъл (62) по отношение на конкуренцията Сардиния може да се определи като дуопол с колективно господстващо положение. Пазарът е силно концентриран, макар и равнището на концентрация да не е най-високото в Италия (63). Като се има предвид, че те контролират на практика всички централи със средно висока или висока производителност, E.ON и ENEL определят цената на практика за повечето части от денонощието. Независимо от това положението в Сардиния изглежда по-малко критично, отколкото в южната част на Италия, където ENEL сам определя цената за цялото денонощие (64).
(168)
Цените на едро на електроенергията в Италия са едни от най-високите в Европа (65), а цените в Сардиния са сред най-високите в Италия. През 2007 г. средната национална цена (PUN) е била 70,99 EUR/MWh, докато средната цена в Сардиния - 75 EUR/MWh, спаднала от 80 EUR/MWh през 2006 г. (66) Тенденцията към повишаване на средните регионални цени в Сардиния продължава през 2008 г. и 2009 г. През първото полугодие на 2009 г. цените в Сардиния постоянно са били над средната стойност за страната (средна цена от 106,60 EUR/MWh при средна цена в страната от 60,50 EUR/MWh).
(169)
Цените, плащани в Сардиния от получателите на тарифите през 2004/2005 г., на базата на двустранни договори, са варирали от 60 EUR до 65 EUR за MWh. Не е възможно тези цени да бъдат сравнени с цените, регистрирани на италианския полуостров, тъй като Комисията не разполага с необходимите данни (които Италия твърди, че не е в състояние да предостави - вж. съображение 92 по-горе). Въпреки това, въз основа на горепосочения анализ на общите ценови тенденции, които могат да бъдат до голяма степен представителни за ценовите тенденции в двустранните договори, изглежда е възможно да се предположи, че през разглеждания период енергоемките предприятия в Сардиния за заплащали по-висока цена от цената на италианския полуостров.
(170)
В заключение електроенергийният пазар в Сардиния се характеризира с редица проблеми, включително високи цени, силна степен на пазарна концентрация, пазарна сила на доминиращите оператори, производствен свръхкапацитет в сегмента с високи разходи, относителна неефективност на електроцентралите, които бързо остаряват, липса на достъп до газоразпределителна инфраструктура за природен газ и недостатъчна междусистемна връзка. Тези проблеми е вероятно да доведат до по-високи цени на електроенергията за крайните потребители, включително и за най-енергоемките.
6.1.2. Наличие на неблагоприятен регионален фактор
(171)
Първият въпрос, който трябва да се разгледа, е дали тези проблеми представляват неблагоприятен регионален фактор, т.е. дали засягат тежко икономическото развитие на Сардиния. В решението си по дело C 34/02 Комисията не приема, че липсата на междусистемни връзки представлява неблагоприятен регионален фактор (67). Макар и да е вярно, че малките и средните предприятия са по-малко засегнати от високите цени на електроенергията в сравнение с големите енергоемки потребители, то благосъстоянието на един единствен отрасъл не може автоматично да се равнява на благосъстоянието на цял един регион. Комисията счита, че Италия не е доказала в достатъчна степен, че състоянието на електроенергийния пазар на Сардиния представлява неблагоприятен регионален фактор.
(172)
Но дори и да се предположи, че е налице неблагоприятен регионален фактор, то определените в Насоките за регионалните помощи критерии трябва да бъдат изпълнени. Поради това Комисията разгледа дали тези критерии са изпълнени.
6.1.3. Принос за регионалното развитие
(173)
Помощта трябва да допринася по устойчив начин за регионалното развитие и да бъде пропорционална на неблагоприятните фактори, които цели да облекчи. Оперативната помощ за даден подпомаган регион не може да бъде разрешена поради трудностите, които изпитва един единствен отрасъл, а трябва да се докаже, че тя допринася дълготрайно за регионалното развитие. В разглеждания случай това не е вероятно. Дори и да се предположи, че поддържането на острова на някои промишлени производствени мощности би допринесло за заетостта и за запазването на промишлената база в Сардиния, този резултат не би бил дълготраен. Ако високите цени на електроенергията са структурен проблем в Сардиния, както твърди Италия, проблемите в енергоемките отрасли ще се появят отново, веднага след като тарифите бъдат премахнати.
(174)
Италианските органи представят тарифите като временна мярка, чието прилагане е предвидено да приключи със завършването през 2010 г. на инфраструктурните проекти, свързани с енергийното производство и междусистемните връзки (газопровода GALSI и подводния електропровод SAPEI), които в момента се изпълняват (68). Доводът на Италия е, че по-добрите междусистемни връзки ще доведат до намаляване на цените, налагани за тези дружества. Комисията счита, че макар новата инфраструктура да може да намали или изравни ценовите различия между Сардиния и полуострова, изглежда малко вероятно подобни проекти да могат да намалят наполовина цените на електроенергията, за да ги сведат до предполагаемото необходимо равнище, което би осигурило печалба на тези промишлени дейности в дългосрочен план.
(175)
Също така Комисията изтъква, че наличието на държавна субсидия, целяща да намали разходите за електроенергия на големите потребители, не насърчава доставчиците на електроенергия да снижат цените, за да не загубят големите си клиенти и не предотвратява влошаването на разходните им структури. Субсидията по-скоро засилва мотивацията на доставчиците на електроенергия да използват пазарната си сила. В резултат на това, макар и да е вярно, предвид съществуващия свръхкапацитет, че енергоемките дружества по принцип биха могли да получат конкурентна цена, ако за това не пречеше пазарната сила на доставчиците на електроенергия, (които според Италия и получателите могат да имат интерес да поддържат цените високи), Комисията счита, че преференциалната тарифа не е подходящият инструмент за ограничаване на тази пазарна сила.
6.1.4. Пропорционалност
(176)
Субсидията, предоставена на получателите на тарифите, не е изчислена по такъв начин, че да компенсира регионалните различия (т.е. разликата между цените на електроенергията на италианския полуостров и цените в Сардиния за същата категория клиенти), а по-скоро цели да изравни цените в Сардиния спрямо цените, плащани от конкурентите на получателите в ЕС. Цените, определени за получателите от Сардиния, са особено ниски и със сигурност са по-ниски от цените на италианския полуостров, които са сред най-високите в ЕС. Следователно тарифите не са пропорционални на неблагоприятния регионален фактор, който се предполага, че целят да облекчат.
(177)
Самият метод, избран за изчисляване на размера на субсидията, предполага, че тази мярка преследва цел на промишлената политика, а не регионална цел. Действително, аспектът на тарифите, свързан с промишлената политика, е изтъкван многократно от Италия в представените от нея мнения.
6.1.5. Постепенно намаляване
(178)
Регионалната оперативна помощ трябва постепенно да намалява (вж. точка 4.17 от Насоките за регионална помощ). Тъй като механизмите за актуализиране на тарифите от 2004 г. и 2005 г. са различни, те са оценени поотделно.
(179)
Тарифите от 2004 г. са индексирани на основата на промените в цените на горивата и само могат само да нарастват или да останат непроменени. Според Италия това гарантира, че помощта постепенно намалява. Комисията счита, че изискването за постепенно намаляване може да се счита за изпълнено, само ако се гарантира постепенното намаляване с течение на времето на компенсаторните плащания, които се равняват на действителния размер на помощта. Не е достатъчно, че тарифата следва да се увеличава с времето, тъй като по-високата тарифа може все пак да представлява по-голям размер на помощта, ако в същото време цените за крайните потребители на съответния пазар са нараснали по-бързо от тарифата. Италианският метод не предоставя никакви гаранции в това отношение (69).
(180)
Що се отнася до тарифите от 2005 г., Комисията оцени механизма за индексиране, въведен с член 11, параграф 13 от Закон № 80/2005, според тълкуванието на AEEG в Решение 217/05 (вж. съображение 33). В съответствие с правилата за прилагане, определени от AEEG, тарифата подлежи на ежегодно увеличение с процент, отразяващ промените в цените на електроенергията в ЕС, но това увеличение не може да надвишава 4 %. Според Италия този механизъм гарантира постепенното намаляване.
(181)
Комисията обаче е на мнение, че фактът, че номиналната тарифа подлежи на доста ограничено годишно увеличение, не означава, че нетният размер на помощта - измерен чрез компенсаторните плащания - ще намалее с течение на времето.
(182)
Ако се приеме, че ценовите тенденции на енергийните борси могат да се считат до голяма степен за показателни за промените в цените по двустранните договори, както предполага Италия, тарифите от 2005 г. ще са постепенно намаляващи само в случай на спад в средните цени на ЕС (тъй като тарифите не могат да бъдат намалявани, а само увеличавани). Във всички други случаи тарифите ще предоставят нарастващо предимство (70). Тъй като поне от 2004 г. до 2007 г. средните за ЕС цени на електроенергията са имали тенденция за рязко покачване (ръст от нас 4 % годишно), елементът на помощ, съдържащ се в тарифите от 2005 г., би нараснал с течение на времето.
(183)
Освен това Италия твърди, че в действителност двустранните договори в по-малка степен подлежат на увеличаване на цените в сравнение с цените на енергийните борси и поради това тарифите от 2005 г. са de facto постепенно намаляващи. Комисията изтъква, че представеният за оценка метод за индексиране се основава на промени в цените на енергийните борси и че Италия не е представила данни за развитието на цените по двустранните договори. Следователно твърдението на Италия не е достатъчно обосновано.
(184)
Всъщност ограничената информация, с която разполага Комисията, показва обратното, т.е. че цените по двустранните договори са се увеличили рязко в Сардиния (вж. например твърдението на предприятието Eurallumina, че в периода 2005-2006 г. то е плащало цена в размер на 80 EUR за MWh на свободния пазар, която е по-висока в сравнение с цената от 65 EUR за MWh през 2004 г.) При тези обстоятелства, ако тарифите са били приложени, компенсаторните плащания биха се увеличили с течение на времето.
(185)
Следователно нито тарифите от 2004 г., нито тарифите от 2005 г. отговарят на изискването за постепенно намаляване.
6.1.6. Заключения относно съвместимостта на мярката като регионална помощ
(186)
Комисията заключава, че оспорваните тарифи не могат да се считат за съвместими като регионална помощ съгласно Насоките за регионална помощ от 1998 г. Тъй като Сардиния е престанала да бъде подпомаган регион по смисъла на член 107, параграф 3, буква а) след декември 2006 г., не е необходимо да се разглежда съвместимостта на помощта с оглед на Насоките за регионална помощ за периода 2007-2013 г.
(187)
Комисията изрази подобно отрицателно становище през 2005 г. по отношение на мярка, предназначена да намали разходите за енергия на предприятието Eurallumina в Сардиния. Комисията счете тогава, че оспорваната мярка, която бе под формата на освобождаване от акциз на тежките масла, не може да бъде разрешена въз основа на Насоките за регионална помощ (71).
6.2. Други съображения относно съвместимостта на помощта
(188)
Италия и засегнатите предприятия твърдят, че тарифните режими имат за цел да компенсират недостатъците на електроенергийните пазари, които все още не предлагат конкурентни цени. Те твърдят, че цените на електроенергията застрашават конкурентоспособността на енергоемките отрасли. Те смятат, че помощта има стимулиращ ефект, тъй като без нея дружествата ще бъдат закрити.
(189)
Комисията не счита за възможно да приеме, че предоставянето на оперативна помощ на няколко промишлени предприятия е подходящ отговор на липсата на конкуренция на местния електроенергиен пазар, което засяга всички потребители на електроенергия.
(190)
Също така е съмнително дали помощта е подходящ и пропорционален начин за предотвратяване на преместването на предприятията извън ЕС. В решенията на Комисията и в съдебната практика на съдилищата на Съюза не съществува прецедентен случай, при който този довод да е бил приет като основание за предоставянето на държавна помощ. Решенията за цялостно или частично преместване на производството са част от бизнес стратегията на едно дружество и Комисията никога не е била на мнение, че те представляват пазарна неефективност. В решенията си по делата Terni (72) и Alcoa (73) Комисията изрази съмнения по отношение на подобни доводи, целящи да свържат мерките за помощ с целта да се възпрепятства преместването на предприятия извън ЕС.
(191)
Също така следва да се отбележи, че често цитираните в хода на процедурата заключения на специализирани инстанции като Групата на високо равнище за конкурентоспособност, енергия и околна среда (74), не предполагат, че конкретни държавни помощи следва да бъдат предоставяни за разрешаване на проблеми с конкурентоспособността, дължащи се на високи цени на електроенергията, а защитават необходимостта от пълно спазване на приложимите правила за държавна помощ (75).
(192)
С оглед на гореизложеното Комисията счита, че оспорваните тарифи от 2004 г. и 2005 г. не отговарят на условията на нито една от дерогациите, предвидени в член 107 от ДФЕС. Дерогациите, предвидени в член 107, параграф 2 от ДФЕС не са приложими, тъй като помощта няма социален характер, не е предназначена да компенсира вреди, причинени от природни бедствия или други извънредни събития, и тя не е била предоставена, за да компенсира икономическите затруднения, причинени от разделението на Германия. Дерогациите, посочени в член 107, параграф 3, букви б) и г) от ДФЕС, също са неприложими, тъй като мярката не е предназначена за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес, преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава-членка или за насърчаването на културата и опазването на културното наследство. По отношение на дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, направеният по-горе анализ в съображения 160-187 показва, че тарифата не може да бъде одобрена като помощ, предназначена за насърчаване на икономическото развитие на регион, в който жизненото равнище е необичайно ниско или където има сериозни проблеми с безработицата. По отношение на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, оперативната помощ по принцип не отговаря на условията за такава дерогация, както е посочено в съображения 155-158, а Комисията не успя да установи някакви конкретни обстоятелства, които биха могли да обосноват предоставянето на такава помощ в настоящия случай.
(193)
Поради това Комисията счита, че както тарифите от 2004 г., така и тарифите от 2005 г. са несъвместими с вътрешния пазар.
(194)
След като Комисията стигна до това заключение, не е необходимо да разглежда възможния кумулативен ефект на новата помощ и старата несъвместима помощ, посочена в съображение 31 с оглед на решението по делото Deggendorf.
7. ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(195)
В съответствие с член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 при отрицателно решение относно неправомерна помощ, несъвместима с общия пазар, е уместно да се възвърне ефективната конкуренция, освен ако възстановяването не противоречи на общ принцип от правото на Общността.
(196)
В настоящия случай само тарифите от 2004 г. (дело C 38/A/04) подлежат на възстановяване, тъй като тарифите от 2005 г. (дело C 13/06) не са били приложени.
7.1. Оправдани правни очаквания и други общи принципи на правото на Общността, които могат да попречат на възстановяването
(197)
Съгласно установената съдебна практика, когато дадена помощ е предоставена без изпращането на предварително уведомление съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС, получателят на помощта не може да има оправдани правни очаквания, че нейното предоставяне е правомерно (76). Едно съвестно предприятие следва да бъде в състояние да установи дали процедурата по уведомяване е била спазена и дали помощта е правомерна.
(198)
При все това не следва да се изключи възможността получателят на неправомерно предоставена помощ да се позове на изключителни обстоятелства, които са могли да създадат у него оправдани правни очаквания относно правомерния характер на помощта, и следователно да се противопостави на нейното възстановяване (77).
(199)
Получателите на тарифите от 2004 г. не са представили мнения в тази връзка, нито пък Комисията е установила наличието на изключителни обстоятелства, които са могли да създадат у получателите някакви оправдани правни очаквания. По-специално, не са могли да възникнат никакви очаквания, че тарифите няма да представляват държавна помощ вследствие на решението по делото Alumix от 1996 г. Както е посочено в решението за откриване на официална процедура по разследване от 2004 г. (вж. съображение 37), тарифата, която е служила като основа за оспорваните тарифи от 2004 г., не е първоначалният режим Alumix, който Комисията е установила през 1996 г., че не представлява държавна помощ, а една съвсем нова мярка, която е била значително променена (по-специално по отношение на нейния механизъм на финансиране) (78) и чийто срок на действие е бил удължен във времето от италианските власти. При това положение един благоразумен получател би следвало да провери дали новата мярка е правомерна.
(200)
Освен това Комисията счита, че възстановяването на помощта няма да наруши други общи принципи на правото на Общността.
7.2. Количествено определяне на сумите, които трябва да бъдат възстановени
(201)
Цялата несъвместима помощ, получена от предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina съгласно член 1 от Указа от 2004 г. трябва да бъде възстановена с лихвите в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 г. за прилагането на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (79).
(202)
Целта на възстановяването е получателите да възвърнат конкурентната позиция, която са заемали преди предоставянето на несъвместимата помощ, като се премахне предоставеното от нея неправомерно предимство. В разглеждания случай предоставеното предимство се равнява на разликата между преференциалната тарифа и цената на електроенергията, която получателите на помощта щяха да платят на пазара при липсата на оспорваните тарифи.
(203)
Всички засегнати дружества са купували електроенергия въз основа на двустранни договори по времето, когато тарифите са били въведени. Държавата се намесва, за да субсидира договорно определените цени чрез предоставянето на компенсаторни плащания. Следователно сумите, които трябва да бъдат възстановени, се равняват на компенсаторните плащания, получени от получателите през разглеждания период (вж. съображение 30).
8. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
Комисията счита, че както тарифите от 2004 г., така и тарифите от 2005 г. представляват оперативна помощ, която не отговаря на условията за допустимост за нито една от дерогациите от общата забрана за предоставяне на държавна помощ, предвидени в Договора за ЕО, и поради това помощта е несъвместима с вътрешния пазар.
По отношение на тарифите от 2004 г., които са били неправомерно приложени в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, всички плащания на неизплатената помощ следва да бъдат прекратени, а вече изплатената помощ трябва да бъде възстановена. Сумата, която трябва да бъде възстановена, съответства на сумата от всички компенсаторни плащания, изплатени на предприятията Portovesme, ILA и Eurallumina от Изравнителната каса.
Тарифите от 2005 г., за които Италия своевременно е подала уведомление, както се изисква от член 108, параграф 3 от ДФЕС, не трябва да се прилагат,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Държавната помощ, която Италия планира да предостави на предприятията Portovesme Srl, Eurallumina SpA, ILA SpA и Syndial SpA съгласно член 11, параграф 12 от Наредба-закон № 35 от 14 март 2005 г., преобразувана в Закон № 80/2005 от 14 май 2005 г., е несъвместима с вътрешния пазар.
2. Следователно помощта не може да бъде предоставена.
Член 2
Държавната помощ, неправомерно предоставена от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, въз основа на член 1 от Указа на председателя на Министерския съвет от 6 февруари 2004 г., в размер на 12 845 892,82 EUR за Portovesme Srl, 5 208 152,05 EUR за Eurallumina SpA и 291 120,27 EUR за ILA SpA, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 3
1. Италия възстановява от получателите помощта, посочена в член 2.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват начислените лихви от датата, на която се били предоставени на разположение на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Италия отменя предстоящите плащания на помощта, посочена в член 2, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 4
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 2, е незабавно и ефективно.
2. Италия осигурява прилагането на настоящото решение в срок от четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 5
1. В срок от два месеца от уведомяването за настоящото решение Италия предоставя на Комисията следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви при възстановяване), която получателят трябва да възстанови;
б)
подробно описание на вече предприетите мерки за изпълнение на настоящото решение и на планираните такива;
в)
документи, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Италия информира редовно Комисията за хода на националните мерки, предприети за прилагане на настоящото решение, до окончателното възстановяване на помощта, посочена в член 2. При искане от страна на Комисията, Италия предоставя незабавно информация за вече предприетите мерки за изпълнение на настоящото решение и за планираните такива. Тя предоставя също така подробна информация относно размера на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 6
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 23 февруари 2011 година.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. február 23.)
az Olaszország által a Portovesme Srl, ILA SpA, Eurallumina SpA és Syndial SpA részére nyújtott állami támogatásról (A C 38/B/04 (korábbi NN 58/04) és a C 13/06 (korábbi N 587/05) állami támogatási intézkedések)
(az értesítés a C(2011) 956. számú dokumentummal történt)
(Csak az olasz nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2011/746/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló Szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésnek első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének (a) pontjára,
miután az említett rendelkezéseknek (1) megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére, és ezen észrevételek figyelembevételével,
mivel:
1. ELJÁRÁS
1.1. C 38/B/04 számú ügy
(1)
A 2003. december 4-én kelt levélben a panaszost képviselő ügyvédi iroda felhívta a Bizottság figyelmét az olasz sajtóban megjelent több olyan cikkre, amely az olasz kormány azon szándékáról szól, hogy kedvezményes villamosenergia-díjakat szándékozik bevezetni bizonyos szardíniai vállalkozások számára.
(2)
Ezeket a díjszabásokat a 2004. február 6-i miniszterelnöki rendelet 1. cikke állapította meg (a továbbiakban: a 2004-es rendelet). A rendeletnek két különböző hatása volt: a) új, kedvezményes villamosenergia-díjszabást hozott létre a Portovesme Srl, az ILA SpA és az Eurallumina SpA vállalatok számára; valamint b) meghosszabbította az Alcoa Trasformazioni nyersalumínium-termelő vállalat (a továbbiakban: Alcoa) számára már bevezetett kedvezményes díjat.
(3)
2004. január 22-én és 2004. március 19-én kelt leveleiben a Bizottság további információkat kért ezekkel az intézkedésekkel kapcsolatban. Az olasz hatóságok 2004. február 9-án és 2004. június 9-én kelt leveleikben adtak választ. Egy 2004. szeptember 20-án kelt levélben Olaszország további információkat közölt.
(4)
2004. november 16-i kelt levelében a Bizottság azon határozatáról tájékoztatta Olaszországot, hogy az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerint eljárást indít az intézkedést illetően.
(5)
A Bizottságnak az eljárás megindításáról szóló határozatát az Európai Unió Hivatalos Lapjában (2) közzétették. A Bizottság felkérte az érdekelt feleket, hogy tegyék meg az intézkedésekkel kapcsolatos észrevételeiket.
(6)
Olaszország 2005. február 4-i és 2005. február 11-i leveleiben küldte el észrevételeit.
(7)
A Bizottság részére más érdekelt felek is eljuttatták észrevételeket, beleértve az intézkedésekkel érintett három kedvezményezett vállalatot és a Portovesme vállalat egyik versenytársát. 2005. március 22-én kelt levelében a Bizottság továbbította az észrevételeket Olaszország részére, és lehetőséget biztosított számára, hogy észrevételeit megtegye. Olaszország az észrevételeit a 2005. szeptember 20-án kelt levelében juttatta el a Bizottság számára.
(8)
2008. október 29-én a C 38/04 számú ügyet két részre osztották, amelyekből az A. rész az Alcoa, a B. rész a Portovesme, ILA és Eurallumina vállalatokkal volt kapcsolatos.
(9)
2009. november 19-én a Bizottság végleges elutasító határozatot hozott az Alcoa tekintetében, és elrendelte a támogatás visszatérítését (3).
1.2. C 13/06 számú ügy
(10)
A 2005. május 14-i 80/2005. számú törvénnyel a gazdasági, társadalmi és területi fejlődés cselekvési terve keretén belüli sürgős intézkedések elnevezésű törvénnyé alakított, 2005. március 14-i 35. sz. törvényerejű rendelet 11. cikkének (12) bekezdése szerint (a továbbiakban: 80/9005. sz. törvény) az olasz hatóságok 2010-ig meghosszabbították a kedvezményes villamosenergia-fogyasztási díjszabás érvényességét a Portovesme, az ILA és az Eurallumina vállalatok részére, és kiterjesztették a kedvezményes villamosenergia-díjszabást az ugyancsak szardíniai klórgyártó Syndial SpA vállalatra.
(11)
A Bizottsághoz 2005. július 22-én panaszlevél érkezett a Syndial vállalat egyik versenytársától, amelyet további beadványok követtek ugyanattól a vállalattól 2005. október 7-én és 2005. december 7-én.
(12)
Olaszország 2005. november 23-án kelt levelében hivatalosan is bejelentette a Bizottságnak az intézkedést. 2005. november 28-i levelében Olaszország további információkat közölt.
(13)
2005. december 22-én kelt levelében a Bizottság további információkat kért, amelyeket Olaszország a 2006. március 3-én kelt levelében megküldött.
(14)
Időközben 2006. január 20-én kelt levelében a Portovesme vállalatnak ugyanaz a versenytársa, amely korábban észrevételeket nyújtott be a C 38/B/04 üggyel kapcsolatban, panaszt nyújtott be az új intézkedés ellen.
(15)
2006. április 26-án kelt levelében a Bizottság arról tájékoztatta Olaszországot, hogy az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése alapján eljárást indít a 80/2005. sz. törvényben bevezetett speciális díjszabás módosítása és a kiterjesztése miatt.
(16)
2006. augusztus 22-én kelt levelében a Bizottság az ügy további tisztázását kérte, amelyre Olaszország 2006. szeptember 28-án kelt levelében válaszolt.
(17)
A Bizottságnak az eljárás megindításáról szóló határozatát az Európai Unió Hivatalos Lapjában (4) közzétették. A Bizottság felkérte az érdekelt feleket, hogy tegyék meg az intézkedésekkel kapcsolatos észrevételeiket.
(18)
A Bizottságnak az érdekelt felek benyújtották észrevételeiket, beleértve a kedvezményezetteket, a Portovesme és Syndial vállalatok versenytársait és egy megújuló energiát előállító vállalat. 2006. október 5-én kelt levelében a Bizottság továbbította az észrevételeket Olaszország részére, és lehetőséget biztosított számára, hogy észrevételeit megtegye. Olaszország az észrevételeit a 2006. december 1-jén kelt levelében juttatta el a Bizottság számára.
(19)
Olaszország további információkat közölt 2007. április 16-án, 2007. május 10-én, 2007. május 14-én és 2010. június 22-én kelt leveleiben.
1.3. A jelen határozat hatálya
(20)
A jelen határozat mind a 2004-es rendelet 1. cikkében az Alcoa vállalattól eltérő összes kedvezményezett számára bevezetett díjszabásokra (a továbbiakban: „a 2004-es díjszabások”), mind a 80/2005. számú törvény 11. cikkének (12) bekezdésében bevezetett és az Villamosenergia- és Gázhatóság (Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas - „AEEG”) későbbiekben világosan elmagyarázott határozataira (a továbbiakban: a 2005-ös díjszabások) vonatkozik.
2. AZ INTÉZKEDÉSEK RÉSZLETES LEÍRÁSA
2.1. A 2004-es vitatott díjszabások
(21)
A 2004-es rendelet 1. cikke kiterjesztette az 1995. december 19-i ipari, kereskedelmi és kézműipari miniszteri rendelet 2. cikkében elrendelt [díjszabási] kedvezményt (a továbbiakban: Alcoa-rendelet) azoknak az alumíniumot, ólmot, ezüstöt és cinket előállító és -feldolgozó vállalatoknak a számára, amelyek akkor a szigeten működtek, és amelyeknek egyáltalán nem volt vagy nem volt megfelelő az összeköttetésük a nemzeti villamosenergia- és gázhálózatokkal.
(22)
Ezt a tarifális elbánást ideiglenesnek hirdették meg: meg kellett volna szűnnie a nemzeti villamosenergia- és gázhálózathoz való csatlakozáskor vagy azok bővítésekor, de legkésőbb 2007. június 30-án.
(23)
A gyakorlatban a 2004-es rendelet kiterjesztette az Alcoa alumíniumgyártó üzemben már alkalmazott kedvezményes díjszabást a Szardínia szigetén működő három nagy energiaigényű vállalatra: A Portovesme cink-, ezüst- és ólomgyártó vállalatra (5); az ILA, alumíniumtermékeket gyártó vállalatra; és az Eurallumina timföldgyárra (6).
(24)
Szabályozási szinten a díjszabást az AEEG-rendeletekkel (delibere) vezették be.
(25)
Az AEEG 110/04. sz. határozata kikötötte, hogy a kedvezményes díjszabás csak akkor alkalmazható, ha a bejelentési eljárás pozitív eredménnyel zárult. De a Miniszterelnöki Hivatal értesítése szerint a 2004-es rendeletet nem jelentették be formálisan az állami támogatások rendszerébe, csak „benyújtották” a Bizottságnak „előzetes vizsgálatra” (indagine conoscitiva preliminare), az AEEG a 2004-es rendeletet a 148/04. sz. határozatával léptette életbe (7).
(26)
A rendszer a kedvezményezettek részére kompenzációs kifizetéseket állapított meg az Alcoa-rendeletben meghatározott feltételek szerint. A rendszerhez tartozó adott üzem esetében a kompenzáció összege a villamosenergia-szolgáltató részére kifizetett ár és az állam által meghatározott kedvezményes ár közötti különbség volt, melyet megszoroztak az üzem villamosenergia-fogyasztásával. A kedvezményes ár (vagy a „kedvezményes díjszabás”) számítási módszerét a CIP 15/1993-as számú határozatában határozták meg. Az árra olyan indexálási mechanizmust vezettek be, amely az olasz energiafejlesztési költségek változását (a továbbiakban: a „Ct komponens”) is figyelembe vette. 2004-ben a szardíniai kedvezményezettek részére 26 és 35 EUR/MWh között mozgó kedvezményes árat alkalmaztak.
(27)
A rendszer adminisztratív igazgatását a Villamosipari Kiegyenlítési Alapra bízták (Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico) (8). A gyakorlatban a díjszabási rendszer az alábbiak szerint működött. A kedvezményezettek havonta megküldték a Kiegyenlítési Alap részére a részletes villamosenergia-fogyasztási adataikat, és az áramszolgáltató részére befizetett díjakat. Ezt követően készpénzben megkapták a Kiegyenlítési Alaptól a fenti módszerrel számított összegeket (9).
(28)
A kompenzációs kifizetések finanszírozásához szükséges forrásokat megemelték az olasz villamosenergia-fogyasztóra kivetett különadóval, amelyet az általános áramdíjszabás A4-es sorába illesztettek be (10).
(29)
A rendszernek le kellett volna zárulnia 2007. június 30-án. Alkalmazását azonban megszakították az AEEG utasításaira nem sokkal azután, hogy a Bizottság 2004 novemberében megindította a hivatalos vizsgálatot (11).
(30)
Olaszország adatai szerint a Portovesme és az Eurallumina a 2004 áprilisa és októbere között fogyasztott villamosenergia-fogyasztásra kapott támogatást, az ILA pedig 2004 áprilisa és szeptembere között kapott támogatást. A Kiegyenlítési Alap a három vállalat részére az alábbi táblázatban megadott összegeket fizette ki (euróban).
Portovesme Srl
12 845 892,82
Eurallumina SpA
5 208 152,05
ILA SpA
291 120,27
2.2. A 2005-ös vitatott díjszabások
(31)
A 80/9005. törvény 11. szakasz (12) bekezdése értelmében, az olasz hatóságok kiterjesztették „az 1995. december 19-i Ipari, Kereskedelmi és Kézműipari Miniszteri rendeletben elrendelt díjszabási kedvezményt … az alumínium-, ólom-, ezüst-, horgany- termelő- és feldolgozóipar, valamint a nátrium-hipoklorit ciklus energiaellátására, hivatkozással az európai piacokon alkalmazott hasonló szállítói árakra, de csak az érintett dekrétum hatálybalépésekor már létező üzemek tekintetében, ha azok Szardínia szigetén helyezkedtek el, és rá voltak kötve a magasfeszültségű hálózatra. A kedvezményes díjszabáshoz hosszú távú kötelezettségekben kellett megállapodni a kedvezményezetteknek, a szardíniai helyi hatóságoknak és a felelős minisztériumoknak.”
(32)
Ezzel a 80/2005. sz. törvény lényegében újra hatályba léptette a 2004-ben bevezetett díjszabási rendszert, és kiterjesztette az Alcoa kedvezményt a Szardínia szigetén telephellyel rendelkező más, nagy energiaigényű kedvezményezettekre is. A gyakorlatban a törvény csak a Portovesme, az ILA és az Eurallumina vállalkozásokra vonatkozott, valamint a klór-szóda gyártó Syndial-ra, amely korábban nem élvezte a kedvezményes díjszabást.
(33)
Meg kell jegyezni, hogy 2005-től kezdődően a kedvezményes díjszabást nem kapcsolták össze az 1995-ös Alcoa-rendeletben lefektetett eredeti árral, hanem az AEEG ettől függetlenül úgy állapította meg, hogy nagyságrendileg illeszkedjen a kedvezményezettek versenytársai által az európai piacon fizetett átlagos villamosenergia árhoz (12). Az árat évente frissítették: a törvény 11. cikkének (13) bekezdése szerint „a 11. és 12. cikkben hivatkozott díjszabási feltételeket (13)2005. január 1-jétőlkell alkalmazni, és az AEEG évente frissíti, azaz a megállapított ár minden évben 4 %-kal emelkedik, vagy ha ennél magasabb lenne, akkor a nagykereskedelmi árak emelkedésének az amszterdami és a frankfurti villamosenergia-tőzsdén regisztrált átlagszázalékával”. A 217/05. sz. határozatával az AEEG másképp értelmezte a frissítési mechanizmust, ami kedvezőbb volt a kedvezményezettek számára, arról rendelkezett, hogy az árak évenkénti növelése nem haladhatja meg a 4 %-ot.
(34)
Ugyanebben a határozatban az AEEG a különböző iparágakra vonatkozó 2005. évi kedvezményes díjtételeket az alábbiak szerint rögzítette:
A kedvezményes díjszabásra jogosult iparágak
Kedvezményes ár
EUR/MWh
Alumíniumfeldolgozó-ipar
50
Ólom és cink
23
Alumíniumgyártás
27
Klórgyártás
27
(35)
A 2004-es díjakhoz hasonló módon a 2005-ös tarifák finanszírozását is egy olasz villamosenergia-fogyasztókra kivetett különadóval oldották meg, amelyet az általános áramdíjszabás A4 sorába illesztettek be. A rendszer finanszírozási folyamatának irányításával ismét a Kiegyenlítési Alapot bízták meg.
(36)
A díjszabásra jogosultság feltételeként a kedvezményezetteknek kötelezettséget kellett vállalniuk, hogy produktív beruházást hajtanak végre Szardínia szigetén a regionális hatóságoknak beadott ipari tervek alapján. A Portovesme például vállalta, hogy a beruházás segítségével saját maga állít elő villamos energiát vagy pedig részt vesz új erőművek építésében.
(37)
Olaszország hivatalosan bejelentette a 80/2005. számú törvény 11. cikkének (12) bekezdését az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdésével összhangban. A 2005. évi díjszabás szerinti fizetést a Bizottságnak engedélyeznie kellett. A 2005-ös díjszabást következésképpen nem vezették be.
2.3. Eljárások a nemzeti bíróságok előtt
(38)
A Szardínián kívüli telephelyen és a klór-szóda ágazatban működő Solvay Chimica Italia és Solvay Chimica Bussi SpA pert indított a lombardiai regionális közigazgatási bíróságon (14) és perelte az AEEG határozatait a 80/2005. törvény 11. cikk (12) pontjának hatályba léptetése miatt, mivel jogellenes állami támogatást nyújt, valamint egyéb olasz törvényeket is megszeg (15). 2006. november 27-én a Bíróság felfüggesztette az előtte fekvő eljárást, amíg a Bizottság által a C 13/2006 ügyben indított vizsgálat az állami támogatásról le nem zárul.
2.4. Egyesítés az előzőleg összeegyeztethetetlen támogatással - Deggendorf
(39)
Az eljárás megindítása után Olaszország bejelentette, hogy az Eurallumina nem térítette vissza a C 80/01 ügyben (timföldgyártás támogatása) (16) szabálytalanul felvett támogatást, és hogy a vállalat szerint az ügyben a szardíniai regionális hatóságok beszedési utalványokat állított ki 2006. május 8-án.
3. AZ EUMSZ 108. CIKKÉNEK (2) BEKEZDÉSE SZERINTI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZAT
(40)
A Bizottság úgy döntött, hogy hivatalos vizsgálati eljárást indít az az alábbi indokok alapján.
3.1. C 38/B/04 számú ügy
(41)
A hivatalos vizsgálat megindításáról szóló határozatában (17), a Bizottság fontolóra vette annak lehetőségét, hogy a 2004-es a Portovesme, az ILA és az Eurallumina számára megállapított díjszabások nem minősülnek állami támogatásnak annak alapján, hogy nagyon hasonlóak voltak az Alcoa részére 1996-ban juttatott kedvezményes díjszabáshoz, amelyről a Bizottság az 1996. december 4-i határozatában megállapította, hogy nem képez állami támogatást (a továbbiakban: az Alumix-határozat) (18).
(42)
A Bizottság megállapította, hogy az új díjszabás különbözni látszik az Alumix-díjszabástól, mivel az Alumix-díjszabást közvetlenül az ENEL, az monopolhelyzetben levő olasz villamos energia-szolgáltató állapította meg, míg az új díjszabás az állam szelektív beavatkozását igényelte a kedvezményezettek és az energia-szolgáltató között létrejött megállapodás szerinti piaci ár és az 1996-ban rögzített kedvezményes ár közötti különbség kompenzálására. A Bizottság megállapította, hogy a 2004-es rendelet nem csupán új kedvezményezettekre terjesztette ki egy meglévő, állami támogatásnak nem minősülő intézkedés hatályát, hanem egy új rendszert hozott létre az érintett három vállalat kedvezményezésére, egy olyan pénzügyi mechanizmussal, amely nagyon különbözött az Alumix-díjszabástól.
(43)
Az eljárás megnyitásáról szóló határozat működési támogatásként határozta meg a 2004-es rendeletben bevezetett díjszabásokat, és úgy értékelte, hogy ezt a támogatást engedélyezni lehet a regionális állami támogatásokról szóló iránymutatás értelmében (a továbbiakban „a Regionális Támogatási Iránymutatás”) (19), mivel Szardínia a 107. cikk (3) bekezdésének (a) pontja értelmében 2006 végéig támogatott régió. A Bizottság kétségbe vonja, hogy a támogatás ezen az alapon engedélyezhető-e, mivel ez a korlátozott számú vállalkozásnak nyújtott ad hoc támogatás úgy tűnik, nem mozdítja elő a regionális fejlődést.
(44)
A Bizottság tartott attól, hogy az intézkedés hatásaként a villamos energiára kivetett adó mértéke csökkenhet. Minden ilyen csökkentés jogalapjául az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27-i 2003/96/EK tanácsi irányelv (20) szolgál.
3.2. C 13/06 számú ügy
(45)
A 2006. április 27-i vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatában a Bizottság új működési támogatásnak minősítette a 2005-ös díjszabási rendszert.
(46)
A Bizottság megfontolta, hogy a kedvezményes díjszabás engedélyezhető-e regionális működési támogatásként a Regionális Támogatási Iránymutatás alapján, mivel Szardínia 2006 végéig az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdés (a) pontja értelmében támogatott régió volt.
(47)
Annak ellenére, hogy Olaszország határozottan állította, hogy a szardíniai magas villamosenergia-árak akadályozták a sziget fejlődését, a Bizottság szerint Olaszország nem bizonyította, hogy a szardíniai árak jelentősen magasabbak lettek volna az átlagáraknál, ill. konkrétabban a nagy villamosenergia-fogyasztók számára biztosított áraknál (21). A Bizottság kihangsúlyozta, hogy a Szardínia szigetén villamosenergia-termelésben fennálló többletkapacitásnak csak az lehet az eredménye, hogy az erőművek a lehető legalacsonyabb áron igyekeznek eladni a villamos áramot mindaddig, amíg a 2010-re tervezett összekapcsolási projekt meg nem valósul, és lehetővé nem válik a számukra a villamos energia exportja Szardíniáról.
(48)
Továbbá Olaszország nem magyarázta meg, hogy a magasabb árak miért jelentettek regionális hátrányt, mint ahogy azt sem, hogy a vizsgált ár milyen módon járult hozzá a régió fejlődéséhez. A Bizottság ennek megfelelően kételkedett a támogatás szükségességében.
(49)
A Bizottság abban is kételkedett, hogy az ilyenfajta ad hoc támogatás arányos volt-e a regionális hátrányokkal, különös tekintettel a kedvezményes ár kiszámítási módszerére, amely teljesen különbözik az Olaszország többi részén alkalmazott áramdíjaktól, mivel a nagy energiaigényű felhasználók részére alkalmazott átlagos európai díjszabáson alapult.
(50)
A Bizottság megjegyezte, hogy az intézkedés időtartama meghaladta a regionális támogatásokhoz általában engedélyezett maximális öt évet, és hogy a támogatás reálértéken nem volt fokozatosan csökkenő értékű, mivel a díj emelkedése nem haladta meg a 4 %-ot.
(51)
Mivel arról az időszakról van szó, amelyre a 2007-2013-as regionális támogatásokról szóló iránymutatás (22) vonatkozik, a Bizottság megállapította, hogy Szardínia nem részesülhet többé támogatásban, különösen működési támogatásban nem, az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének (a) pontja alapján. Az iránymutatás kétéves átmeneti időszakot engedélyez a létező működési támogatási rendszerek lineáris megszüntetésére, de úgy tűnt, hogy nem lett volna helyénvaló engedélyezni, hogy néhány hónapra új támogatásokat vezessenek be és hogy ezt fokozatosan szüntessék meg, különös tekintettel a felmerült kételyekre és a támogatás versenytorzító jellegére.
(52)
Végül a Bizottság kételyeket támasztott azzal kapcsolatban, hogy engedélyezhető-e a Portovesme, az ILA, az Eurallumina és a Syndial vállalatok számára biztosított kedvezményes díj regionális támogatásként, vagy bármely egyéb olyan jogcímen, amelyet Olaszország eddig még nem közölt.
(53)
Ami az Euralluminát illeti, a bizottság megállapította, hogy a vállalat még nem térítette vissza a törvénybe ütközően és jogellenesen felvett állami támogatást (23), és következésképpen, a Deggendorf-szabály erejénél fogva (24) nem kaphat támogatást semmilyen új intézkedés alkalmával sem.
4. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
4.1. C 38/B/04 számú ügy
(54)
A Bizottság felhívására válaszul, hogy nyújtsák be észrevételeiket a 2004-es határozathoz a mélyreható vizsgálat megindítása érdekében, megjegyzések érkeztek az eredeti panaszostól, számos kedvezményezettől (Portovesme, Eurallumina és Alcoa), valamint más érdekelt felektől. Jelen esetben csak a Portovesme, az ILA és az Eurallumina vállalatok részére nyújtott kedvezményes díjszabáshoz fűzött észrevételeket foglaljuk össze. Az Alcoa által beküldött megjegyzéseket nem csatoltuk, mert átfogóan kifejezetten a céget érintő jogerős határozatra vonatkoznak (25).
4.1.1. A Portovesme észrevételei
(55)
A Portovesme érvelése szerint a kedvezményes díjszabás a piac összeomlását kívánta megakadályozni, nevezetesen a nemrég liberalizált szardíniai villamosenergia-piac bukását azzal, hogy versenyképes árakat kínált az érintett piaci szereplők nagy piaci részesedésére hivatkozással. A Portovesme azt sérelmezte, hogy a duopóliumot alkotó ENEL és Endesa (amelynek a szardíniai erőművi vagyonát a későbbiek során az E.ON felvásárolta) a szardíniai villamosenergia-díjakat mesterségesen az átlagos olaszországi árszinten tartják, miközben valójában a szardíniai áramdíjaknak sokkal alacsonyabbaknak kellene lenniük, különösen a nagyfogyasztók számára, tekintettel az ottani erőművi többletkapacitásra. Az erőműveknek versenyképes árakon kellene a villamos áramot eladni.
(56)
A Portovesme fenntartotta, hogy az általa élvezett kedvezményes díjszabás annak az áramdíjnak felelt meg, amelyet a vállalat normál piaci viszonyok mellett kaphatott volna meg, ha a villamosenergia-piac megfelelően működött volna.
(57)
A Portovesme szerint a Kiegyenlítési Alaptól felvett kompenzációs kifizetések (amelyek összege 37 EUR/MWh volt) a Portovesme által fizetett áramdíjakat a versenytársai által fizetett áramdíj szintjére hozták. A verseny pedig nem torzult, mivel az összes uniós cinktermelő vállalat ennek megfelelő áramdíjat fizetett, az intézkedés viszont kiküszöböli azt a versenyhátrányt, amely Szardínia strukturális problémái miatt sújtja a vállalatot (beleértve a földgáz hiányát is).
(58)
A cink, alumínium és ólom árát a Londoni Fémtőzsdén, egységes világpiaci ár alapján határozzák meg. A helyi termelési költségek változásai nem jelennek meg a világpiaci árakban. Portovesme cinktermelése főleg olyan alacsony (kevesebb, mint a világ össztermelésének 1 %-a), hogy az nem képes negatívan befolyásolni a világpiaci árat.
(59)
A kedvezményes díjszabás nélkül a Portovesme becsukhatta volna az üzemét, de a bezárással az a többi uniós cinktermelő nem került volna kedvezőbb helyzetbe, amely nem tudta volna növelni a termelését, és a hiányt harmadik országokból történő importtal kellett volna fedezni. A Portovesme kijelentette, hogy a kedvezményes díjszabás semmiképpen nem befolyásolta az EU kereskedelmét vagy a piaci versenyt.
(60)
Továbbá a Portovesme szerint a Kiegyenlítési Alap kompenzációs kifizetései nem állami forrásokból történtek, mivel a Kiegyenlítési Alap többnyire csak újra elosztotta azokat a magánalapokat, amelyek a villamos energia végfelhasználóitól futottak be.
(61)
A Portovesme megjegyezte, hogy a nagy energiafelhasználású iparágak energia-fogyasztása elég jelentős ahhoz, hogy Szardínia szigetén az ellátás biztonságát és folyamatosságát biztosítsák, és kiküszöböljék az erőművek hatékonyságában még meglevő hibákat, amelyek a végfelhasználók részére magasabb áramdíjakat eredményeznek.
(62)
Végül a vállalat hangsúlyozta, hogy az üzem bezárásra igen súlyos következményekkel járna Szardínia termelési bázisára, mivel 790 közvetlen és 500 közvetett munkahely szűnne meg.
4.1.2. Az Eurallumina észrevételei
(63)
Az Eurallumina érvelése szerint az európai timföldgyártás önköltsége magasabb, mint a világ más régióiban, mégpedig a villamosenergia és az üzemanyag magasabb ára, valamint a bauxit (26) szállításának magasabb költsége miatt. A magasabb költségeket nem lehetett érvényesíteni magasabb árakban, mivel a timföld árát a Londoni Fémtőzsde határozta meg, és az egyéni termelők azt nem tudták befolyásolni. Az európai timföldgyártás ezért versenyhátrányban van a világ többi részéhez képest.
(64)
Az európai timföldgyárakat sújtó általános problémákon kívül az Eurallumina egyedi szardíniai problémákat is hangsúlyozott, amelyek miatt a helyi üzemek nem élvezhetik a villamosenergia-piac liberalizációjának előnyeit, különösen az érintett villamosenergia-piaci szereplők nagy piaci erejét (lásd a Portovesme megjegyzéseit a fenti (55) preambulumbekezdésben).
(65)
Az Eurallumina azt is felhozta, hogy a földgáz hiánya külön hátrányt jelent a szardíniai timföldgyártás számára, mivel az eljáráshoz nagymennyiségű gőzre van szükség, amelyet a drágább nehézolajból kell előállítani. Az Eurallumina szerint az erőművek piaci liberalizációja után Szardínián emelkedtek az villamos energia díjai: a kedvezmény nélkül, az Eurallumina cégnek a villamosenergia-szolgáltató számára 65,95 EUR-t kellene fizetnie minden elfogyasztott MWh-ért, szemben a korábban, a liberalizáció előtt fizetett 44 EUR/MWh áramdíjjal. A 2004-es díjszabás levitte az áramdíjat 35 EUR/MWh-ra.
(66)
A Portovesméhez hasonlóan az Eurallumina is azt állította, hogy amennyiben be kellett volna csuknia az üzemét, a többi uniós timföldgyár sem tudott volna a helyébe lépni, mivel már maximális kapacitással működtek, és a hiányt harmadik országokból történő importtal kellett volna fedezni. A bezárás 400 közvetlen és 250 közvetett munkahely elvesztésével járt volna (27). Tekintettel arra, hogy ő volt az egyedüli timföldszállító az Alcoa olvasztói számára, az Eurallumina úgy nyilatkozott, hogy a timföldgyár bezárása veszélyeztetheti az Alcoa életképességét Szardínián.
(67)
Az Eurallumina arra a következtetésre jutott, hogy a 2004-es rendeletében bevezetett kedvezményes díjszabás szükséges volt, amíg azt az új infrastruktúrát ki nem fejlesztik, amely megszűnteti a szardíniai ipart sújtó versenyhátrány főbb tényezőit.
4.1.3. A többi érdekelt fél észrevételei
(68)
A Portovesme egyik versenytársa - ugyanaz a vállalat, amely eredetileg is felhívta a Bizottság figyelmét az ügyre - ismét írt a Bizottságnak a hivatalos vizsgálat megindítását követően. Elemzést küldött be a 2004-es kedvezményes díjszabásról, amelyben kimutatta, hogy a díjszabás jogellenes állami támogatásnak minősül. A vitatott díjszabási rendszer alapvetően különbözött az Alcoa részére nyújtott Alumix díjszabástól: lehetetlen volt fenntartani azt az álláspontot, hogy nem volt állami támogatás. A támogatás nem fér össze a közös piac elveivel, sem regionális működési támogatásként, sem szerkezet-átalakítási támogatásként nem lehet jóváhagyni.
(69)
A klór-szóda iparban működő Solvay Chimica Italia és a Solvay Chimica Bussi vállalatok 2005 júliusában küldték meg a 2004-es díjszabáshoz fűzött észrevételeiket, egy hónappal a hivatalos vizsgálat megindítását elrendelő határozatra beküldhető észrevételek határidejének lejárta után. A késedelem ellenére a vállalatok kérelmezték, hogy tekintsék őket érdekelt feleknek. Az általuk benyújtott észrevételeik alapján mind a 2004-es, mind a 2005-ös kedvezményes díjszabás törvénysértő és jogosulatlan állami támogatásnak minősül.
4.1.4. Olaszország észrevételei
(70)
Olaszország érvelése szerint az EU villamosenergia-piaca még nem teljesen versenyképes, amit a Bizottság maga elismert a gáz- és villamos energia belső piacának bevezetéséről szóló negyedik éves jelentésében (28). A vállalkozások, különösen azok, amelyek nagy mennyiségű villamos energiát fogyasztanak, nem tudnak a különböző tagállamokban összehasonlítható feltételek mellett villamos energiát vásárolni. Ezek a nehézségek nem a vállalatok saját vállalkozási képességeivel függenek össze, hanem az energiapiacok szerkezeti hiányosságaiból következnek. Az uniós energiapiac aktuális helyzete negatív hatással volt a nagy energiafogyasztók termékpiacának szabad versenyére.
(71)
Olaszországban az ágazat liberalizálása ellenére a piacot strukturális hiányosságok jellemezték (mint például a nemzeti hálózat egyes részei közötti összeköttetés hiánya, valamint a koncentrált piacstruktúra. Ilyen feltételek mellett a liberalizáció nem eredményezett jobb árakat a nagyfogyasztók számára. A problémák különösen súlyosak Szardínián, ahol korlátozott a hálózati összeköttetés.
(72)
Olaszország következésképpen kijelentette, hogy a kereslet jellegét figyelembe vevő díjrendszert olyan indokolt szabályozási intézkedésnek kellene tekinteni, amely azokat a mechanizmusokat szimulálja, amelyeknek egy tökéletes versenypiacon kellene működniük. Az intézkedés helyreállította a különböző tagállamokban működő nagy villamosenergia-fogyasztó vállalatok közötti egyenlő feltételeket és megszűntette a szardíniai székhelyű vállalatokat sújtó földrajzi hátrányokat. A rendszer előre jelezte a liberalizációs folyamat várható hatásait. Olaszország szerint hasonló intézkedéseket vezettek be más tagállamokban is, ahol a nagyfogyasztók kedvezményeket kaptak a szabályozott villamos energia árak eredményeként.
(73)
Olaszország szerint a 2004. évi rendelet két további célt is elért: növelte a fémiparban koncentrált foglalkoztatottságot Szardínián, és fenntartotta a többletkapacitással küszködő szardíniai erőművek által szolgáltatott energia iránti kereslet megfelelő színvonalát.
(74)
Olaszország fenntartotta, hogy az új díjszabási rendszer valóban egyenértékű volt az Alumix- díjjal, amelyről a Bizottság már megállapította, hogy nem minősül állami támogatásnak. A régi és az új rendszer közötti eltérések kizárólag az energiapiac liberalizációja miatt szükségessé vált új „tarifa-szerkezet” következményei.
(75)
Olaszország úgy vélte, hogy a díjrendszer nem minősül állami támogatásnak. Az állami források felhasználását illetően a díjszabási rendszert össze lehetett hasonlítani a PreussenElektra ügyben alkalmazott megoldással, amelyről a Bíróság azt állapította meg, hogy nem vont be állami forrásokat (29). A Kiegyenlítési Alap olyan szakmai testület, amely vezette a rendszer számláit, és nem rendelkezett szabadon az általa kezelt pénzügyi források felett. Az a tény, hogy az AEEG és a Pénzügyminisztérium ellenőrzést gyakorolt a Kiegyenlítési Alap tevékenysége felett, nem jelentette azt, hogy az állam szabadon rendelkezhetett ezekkel a forrásokkal. Olaszország úgy vélte, hogy ezért a díjszabási mechanizmus finanszírozásához szükséges források teljes egészükben magánjellegűek voltak.
(76)
Olaszország azt állította továbbá, hogy a díjszabás nem gyakorol hatást az Unió belső piaci kereskedelmére, és nem torzítja a versenyt, mivel a termékeknek, mint tőzsdei árucikkeknek, világpiaci áruk van (lásd fentebb a Portovesme cég által benyújtott észrevételeket a (55) preambulumbekezdésben). Ezen felül sem az EU, sem Olaszország termelése nem tudott lépés tartani az érintett fémek iránti egyre növekvő igényekkel. 2005-ben a hazai termelés csak az olasz alumínium-szükséglet 12 %-át fedezte, az olasz cinkszükségletnek az 55 %-át, az olasz ólomszükségletnek pedig a 80 %-át. Ezeknél a fémeknél a megtermelt mennyiség deficitje nőtt az EU-ban is és Olaszországban is, az igényeket egyre inkább harmadik országokból származó importból fedezték. Ha Olaszország fémipara eltűnik, nincs helyette új uniós jelentkező, aki pótolhatná az Olaszországban kieső kapacitást, mert az EU üzemei már most teljes kapacitással üzemelnek, és nincs kapacitásnövelésre ösztönzött létező gyár vagy új létesítmény, mivel a hosszú távon rendelkezésre álló energia kilátásai bizonytalanok. Következésképpen ezeknek a termelői kapacitásoknak a fenntartása Olaszországban nem károsítja meg a versenytársakat. Mivel a kedvezményes díjszabás nem volt alacsonyabb a versenytárs cégek által átlagosan fizetett áramdíjaknál, nem ösztönözte az exportot Szardíniáról más tagállamok felé.
(77)
Olaszország úgy érvelt, hogy, még ha a Bizottság úgy dönt is, hogy az intézkedés valóban állami támogatás volt, a díjszabást összeegyeztethetőnek kell tartani a belső piaccal azon az alapon, hogy mindössze regionális működési támogatás volt, amely elfogadható volt Szardínia esetében az EUMSZ 107. szakasz (3) bekezdés (a) pontjában foglalt kivétel alapján.
(78)
Olaszország szerint a szardíniai villamosenergia-piac hiányosságai (a piaci koncentráció, a gyenge összeköttetés, az erőművi többletkapacitás) és a nem elérhető gázinfrastruktúra regionális hátrányt eredményezett, és a díjszabás enyhíti ezt a hátrányt.
(79)
Az olaszországi nagyfogyasztók számára a villamos energia ára 38 %-kal magasabb az uniós átlagnál. Ez problémát okozott a versenyképességben, amit Szardínián még a helyi villamosenergia-piac elégtelensége és a földgázhálózat hiánya is súlyosbított.
(80)
Olaszország azt állította, hogy az intézkedése hozzájárult a regionális fejlesztéshez, mivel a fémfeldolgozó ipar jelentős mértékben járult hozzá a gazdaság teljesítményéhez és a szardíniai foglalkoztatottság növeléséhez: a fémfeldolgozó ipar foglalkoztatja az alkalmazotti munkaerő 12 %-át, és 12,2 %-kal járul hozzá a gyártóipar regionális GNP-jéhez. A díjszabás pozitívan hatott a foglalkoztatottságra és a sziget társadalmi és gazdasági felépítésének fenntartására.
(81)
Olaszország szerint a díjszabás arányos mértékben kiegyensúlyozta a kedvezményezetteket sújtó hátrányokat, mivel hozzáigazította a szardíniai termelő vállalatok által fizetett áramdíjat az EU versenytársak által fizetett átlagárakhoz.
(82)
A 2004-es és 2005-ös díjszabási rendelkezések szerint az állam beavatkozott és támogatta a kedvezményezetteknek a szállítókkal kialkudott villamos energia árait (30).
(83)
Olaszország szerint az intézkedés értéke ezen felül fokozatosan csökkent, mert a kedvezményes árat az üzemanyagárak változása alapján indexálták, tehát vagy csak növekedett, vagy változatlan maradt.
4.2. C 13/06 számú ügy
4.2.1. A Portovesme észrevételei
(84)
A Portovesme úgy értékelte, hogy a 2005-ös díjszabás nem torzította a versenyt, az érintett iparágak túléléséhez szükség volt rá, és regionális támogatásként összeférhetőnek minősítő. A vállalat érvelései hasonlóak az Olaszország által hangoztatott érvekhez, amelyekre hivatkoztunk (lásd a (84)-(98) preambulumbekezdéseket).
4.2.2. Az Eurallumina észrevételei
(85)
Az Eurallumina is úgy vélte, hogy a 2005-ös díjszabás nem torzította a versenyt, az érintett iparágak túléléséhez szükségszerű volt, és regionális támogatásként összeférhetőnek minősíthető. A vállalat érvelései hasonlóak Olaszország érveihez, amelyekre már hivatkoztunk.
4.2.3. A többi érdekelt fél észrevételei
(86)
A Portovesme és Syndial cég két versenytársa, amely korábban már észrevételeket tett a C 38/B/04 ügyre is, benyújtotta észrevételeit ebben az ügyben is. Mindketten az állították, hogy a vitatott intézkedés működéshez nyújtott támogatás volt, amely összeférhetetlen a belső piaccal.
4.2.4. Olaszország észrevételei
(87)
Olaszország állítása szerint a 2005-ös díjszabások nagyon különböznek a 2004-ben bevezetett díjszabásoktól, mivel azok már összhangban voltak a Regionális Támogatási Iránymutatás követelményeivel.
(88)
Olaszország szerint a díjak csak felületes vizsgálat után minősíthetők működési támogatásoknak, valójában a Szardínia regionális fejlesztését célzó intézkedéseknek a részét képezték. Olaszország felhívta a figyelmet arra, hogy szoros összefüggés van a díjak és az között, hogy a kedvezményezetnek hosszú távú beruházásra kellett elkötelezni magukat. Az a halasztó záradék, amely az intézkedés bevezetését a Bizottság jóváhagyásától teszi függővé, Olaszország szerint bizonyítja az intézkedés regionális támogatásának jellegét.
(89)
A régió és a kedvezményezettek által megkötött egyetértési megállapodás (protocollo d’intesa) rögzítette ezt a stratégiát. Az alábbiakat tartalmazta:
a)
a kedvezményezettek ipari terveiben benyújtott produktív beruházásokat;
b)
az energiahálózat infrastruktúrájára való csatlakozás gyors engedélyezését, amely lehetővé teszi a kedvezményezettek számára az energiaforrások versenyképes áron történő beszerzését (a GALSI gázvezeték és a SAPEI kábelvezeték);
c)
a Sulcis szénbánya integrált üzemeltetésének engedélyezését és egy új széntüzelésű erőmű építését/üzemeltetését a kedvezményezettek áramellátásának biztosítására; és
d)
a kedvezményes díjakat.
(90)
Olaszország azt az álláspontot képviselte, hogy a díjakat a magas energiaárak miatt fenyegetett szektorok megmentését célzó politikai eszköznek kell tekinteni, amely szektorok egyébként Olaszországon és Európán kívülre települnének át az alacsonyabb önköltségen szállító nem uniós vállalatok agresszív versenye miatt. A díjakat a tervezett infrastruktúra és a versenyképes belső energiapiac megvalósulásáig akarták alkalmazni. Az intézkedés összhangban volt a regionális támogatás szellemével, mert elősegítette a gazdasági növekedést és növelte a foglalkoztatottságot egy olyan szigeten, ahol a nagy energiaigényű termelés versenyhátrányban volt, nemcsak a villamosenergia-piac liberalizálásának tökéletlensége miatt, hanem a szardíniai nemzeti villamosenergia- és gázhálózatok különleges infrastrukturális hiányosságai miatt is.
(91)
Ennek az integrált megközelítésnek az alátámasztására Olaszország idézte a versenyképességgel, energiával és környezettel foglalkozó magas szintű csoport első jelentését (31), amely úgy találta, hogy a liberalizációs folyamat az energiaszektorban nem hozott kielégítő eredményeket, jobb összeköttetésre, valamint a fogyasztók és energiaszolgáltatók közötti partnerkapcsolatokra vagy a hosszú lejáratú szállítási szerződések előre meghatározható áraira lett volna szükség. Olaszország érvelése szerint a Szardínián tervezett intézkedések ebbe az irányba haladtak, de szükség volt rövidtávú intézkedésekre, például a díjszabásra is, hogy a szardíniai ipar megőrizze versenyképességét, valamint hogy a fennmaradását biztosítani lehessen, amíg a tervezett beruházások meg nem valósulnak, és a strukturális problémákat meg nem oldják.
(92)
Olaszország szerint nem lehet összehasonlítani a szardíniai kedvezményezettek által fizetett áramdíjakat az olasz anyaországban működő, összehasonlítható vállalatok által fizetett átlagos áramdíjakkal, mivel a nagyfogyasztók a villamos energiát a közszférát nem érintő kétoldalú szerződések keretében vásárolták. Olaszország szerint a Bizottság tévedett, amikor összehasonlítást tett az villamosenergia-tőzsdék áraival, mivel az érintett vállalatok az energiaellátásuknak csak egy nagyon csekély részét vásárolták a tőzsdén.
(93)
Olaszország szerint a kétoldalú szerződésekkel kialkudott árak csak akkor kedveznek a fogyasztóknak, ha ezek a fogyasztók szabadon választhatják meg szállítóikat, és a versenyképes technológiával termelő energiaforrást. Ez Szardínián nem lehetséges, mivel itt az erőművek nem képesek olcsó áramot termelni, mert nincs földgázellátásuk. Emellett a modern erőművi beruházásokat akadályozta a korlátozott elektromos hálózati kapcsolat, amely lehetetlenné tette a villamos energia exportálását. További tényező volt a piaci koncentráció és az érintett szolgáltatók szerepe.
(94)
Ilyen körülmények között Olaszország érvelése szerint igazolható egy olyan díjszabási rendszer bevezetése, amely stabilizálja a villamos energia árait, amíg hatékonyabb nem lesz a verseny a villamos energia piacán. Olaszország ismételten úgy érvelt, hogy a kedvezményes díjszabás a teljeskörűen versenyképes piaci mechanizmust szimulálja.
(95)
Ami az erőművi többletkapacitást illeti, ami miatt a Bizottság kételkedett abban, hogy Szardínián a villamos energia árai magasabbak, mint az olasz félszigeten (tekintve, hogy a többletkapacitás inkább arra ösztönözné az erőműveket, hogy versenyképes árakon értékesítsenek a nagyfogyasztók számára - lásd a (47) preambulumbekezdését), Olaszország az alábbiak szerint érvelt. A szardíniai erőművi többletkapacitás nem vezet a fogyasztói árak csökkenéséhez, mert ebben a specifikus esetben a többletkapacitás oka a hálózati kapcsolatok hiánya, amely miatt igen nagy erőművi tartalékokat kellett létesíteni, hogy fenn lehessen tartani a sziget folyamatos villamos energia-ellátását (32). Mivel ezt a tartalékot mindenképpen megfizettették a villamos energia végfelhasználóira terhelt díjakban, az energiaszolgáltatók nem voltak érdekeltek abban, hogy a kihasználatlan kapacitással termelt villamos energiát versenyképesebb áron adják.
(96)
Olaszország szerint, az intézkedés arányos volt, mert az AEEG által 2005-re rögzített ár (lásd a fenti (34) preambulumbekezdést) megfelel a kedvezményezettek EU versenytársai által fizetett átlagáraknak, amelyeket a szabályozó hatóság objektíve kalkulált ki. Olaszország azt is hangsúlyozta, hogy a szabályozott díjakat alkalmazó tagállamokban a nagy ipari fogyasztók akár 25 EUR/MWh szintű alacsony árakat is fizettek a 2005. évi villamos energia szállításokért.
(97)
Olaszország ezért vitatta a panaszosok által beterjesztett adatokat, amelyek véleménye szerint metodológiailag tévedtek abban, hogy túlértékelték a kedvezményezettek uniós versenytársai által fizetett villamos energia átlagárakat.
(98)
Olaszország inkább hat, mint öt évig tartja indokoltnak a rendszer fenntartását, mivel meg kell várni az energetikai infrastruktúra befejezését.
(99)
Olaszország fenntartotta, hogy a folyamatos csökkentési követelmény teljesült: A díjszabás degresszív volt, mert az amsterdami és frankfurti energiatőzsdei ár ingadozásainak súlyozott átlagához igazították, és csak emelkedhetett, de nem csökkenhetett.
(100)
A díjszabást az energiatőzsdei ár ingadozásaihoz igazították, mert, Olaszország szerint, ez objektív mérőszám volt, és széles körűen reprezentatív volt az energiaárak trendjét illetően. Olaszország azonban fenntartotta azt az állítását, hogy az Unió nagy energiaigényű fogyasztói részére bevezetett aktuális áremelések általában lényegesen kisebbek voltak, mint a tőzsdei áremelkedések, mivel ezek a fogyasztók kétoldalú szerződésekben megállapodott árakat fizettek, vagy rögzített állami díjat fizettek, és ezek az árak kevésbé voltak érzékenyek a változásokra.
(101)
Olaszország véleménye szerint a szardíniai díjak évi 4 %-os emelése összhangban volt a közvetlen uniós versenytársak részére alkalmazott energiaár-emelésekkel.
(102)
Olaszország felhívta a figyelmet arra, hogy az EU-ban léteztek olyan intézkedések, amelyek hatása egyenértékű a vitatott kedvezményes díjszabásokéval, és azt állította, hogy mindegyiket azonos módon kell értékelni, formájuktól függetlenül, mivel közös volt a céljuk, vagyis hogy biztosítsák az EU energiaigényes iparágainak a túlélést és megakadályozzák, hogy a nemzeti határokon kívülre kerüljenek.
(103)
Bár 2007 után Szardínia regionális működési támogatásra jogosultsága megszűnt, Olaszország azt állította, hogy a Regionális Támogatási Iránymutatás fokozatos kivezetési rendelkezést tartalmaz azon rendszerek esetében, amelyek hatályban voltak akkor, amikor egy régió mentessége megszűnt az EUMSZ 107. szakasz (3) bekezdésének (a) pontja alapján. Így a Bizottság még engedélyezhette az intézkedést a 2007. évi Regionális Támogatási Iránymutatás alapján. Mindenesetre Olaszország fenntartotta, hogy a vitatott intézkedést nem lehet közönséges működési támogatásnak tekinteni.
(104)
Olaszország ismételten hangoztatta, hogy a díjszabás nem érintette hátrányosan a tagállamok közötti kereskedelmet, a már korábban, (76) preambulumbekezdésben az alumínium, cink és ólom vonatkozásában előadott érveire tekintettel. Olaszország ugyanezt a magyarázatot adta a vegyiparra is. 2004-ben például az érvényes kétoldalú szállítási szerződések alapján, ha nem lett volna kompenzációs kifizetés, a Portovesmének 63 EUR/MWhfn33 és az Euralluminának 65,95 EUR/MWh áramdíjat kellett volna fizetnie. 2002-ben csupán 470 000 tonna PVC-t termeltek Olaszországban, miközben a fogyasztás 970 000 tonna volt.
5. AZ INTÉZKEDÉSEK ÉRTÉKELÉSE
5.1. Állami támogatás létezése az EK-Szerződés 107. Cikkének (1) bekezdése értelmében
(105)
Egy intézkedés akkor jelent állami támogatást az EK-Szerződés 107. szakaszának (1) bekezdése értelmében, ha az alábbi feltételek teljesülnek: az intézkedés (a) gazdasági előnyben részesíti a kedvezményezettet; (b) az állam nyújtja vagy állami forrásokon keresztül nyújtja; (c) szelektív; és (d) hátrányosan hat a tagállamok közti kereskedelemre, és torzítja a versenyt az EU-n belül.
5.1.1. Az előny megléte
(106)
A 2004-es és 2005-ös díjalkalmazások keretén belül az állami beavatkozással támogatták azt az áramdíjat, amelyben a kedvezményezettek a szállítókkal megállapodtak. 2004-ben például az érvényes kétoldalú szállítási szerződések alapján, ha nem lett volna kompenzációs kifizetés, a Portovesmének 63 EUR/MWh (33) és az Euralluminának 65,95 EUR/MWh áramdíjat kellett volna fizetnie. A számadatokat Olaszország és maguk a kedvezményezettek szolgáltatták, és ezért vitán felül állnak.
(107)
2005-ben az Olaszország által szolgáltatott adatok szerint a Syndial szállítóval kialkudott áramdíja meghaladta a 60 EUR/MWh-t, melyet a kedvezményes díjszabás levitt 27 EUR/MWh-ra. A két intézkedés magyarázata abban volt, hogy az államnak vissza kell térítenie a kedvezményezettek részére azokat a többletköltségeket, amelyek a Szardínián történő villamos energia vásárlása miatt keletkeztek az uniós versenytársak által kifizetett átlagos áramdíjakhoz viszonyítva.
(108)
A Portovesme előadása szerint a kedvezményes díjszabás annak az áramdíjnak felel meg, amely a valódi versenyorientált piaci viszonyok mellett érvényesülne, ezért nem jelent előnyt. A Bizottság már elutasította ezt az érvelést az Alcoa ügyben, amely tulajdonképpen azonos díjszabásra vonatkozott. Az előny meglétének értékelésekor sem az Unió bíróságai, sem a Bizottság nem vette soha figyelembe azokat a feltételeket, amelyek érvényesülhettek volna egy feltételezett, jobban működő piacon. Hivatkozási alapul mindig azok a feltételek szolgáltak, amelyek az érintett tényleges piacokon érvényesültek (34).
(109)
Ez az érvelés azt is feltételezi, hogy ahol egy piac nem működik megfelelően, a tagállam jogosult lenne olyan árak bevezetésére, amelyek a hatékony versenyfeltételeket szimulálják (lásd Olaszország észrevételét a fenti (72) preambulumbekezdésben).
(110)
Ezt az érvelést nem lehet elfogadni, mert ellentétes az EU esetjogban lefektetett alapelvvel, amely szerint „az a tény, hogy egy tagállam egyoldalú intézkedésekkel igyekszik közelíteni egy meghatározott gazdasági szektor versenyfeltételeit a többi tagállamban alkalmazottakhoz, nem fosztja meg az érintett intézkedéseket a támogatás jellegüktől” (35). A Bizottság úgy értékelte, hogy ugyanezt az elvet kell alkalmazni azokra az esetekre is, amikor egy tagállam közelíteni próbálja a versenyfeltételeket azokhoz, amelyeket a teljesen versenyorientált piacon érvényesítenének.
(111)
Továbbá, ha ezt az előterjesztést elfogadnák, nem lenne állami támogatás az, ha egy tagállam támogatja a két piaci szereplő között szabadon kialakított ár és a teljes versenyszféra feltételei között kialakítható elméleti ár közötti különbséget. Ez lerombolná az állami támogatások ellenőrzésének alapvető célját.
(112)
Olaszország fenntartja, hogy ez a díjszabási rendszer azonos az Alumix-díjakkal, amelyről a Bizottság megállapította, hogy nem képez állami támogatást (lásd a fenti (74) preambulumbekezdést), és ennek megfelelően kell elbírálni.
(113)
A Bizottság hangsúlyozza, hogy az a helyzet, amelyben a Bizottság állást foglalt az Alumix ügyben, nagyon különbözött ettől. Az Alumix ügyben a díjszabást az ENEL állapította meg, amely abban az időben monopolhelyzetben levő állami áramszolgáltató volt egy olyan áramszolgáltatói piacon, amelyet azóta liberalizálni kellett (36). Ebben a helyzetben, a Bizottságnak meg kellett volna győződnie arról, hogy az ENEL nem mesterségesen alacsonyan tartott árakon adott-e el, vagy hogy úgy viselkedett-e, mint egy racionális piacgazdasági szereplő. Tekintettel az ENEL erőművi monopóliumára és egyedüli szállítói helyzetére, nem volt olyan versenyképes piaci ár, amelyhez viszonyítva a Bizottság az értékelésében valamilyen kedvezményezés meglétét állapíthatta volna meg. Ezért a Bizottság kialakított egy módszert a legalacsonyabb elméleti piaci ár meghatározására, amely mellett egy racionális szállító hajlandó lenne kiszolgálni „legjobb vevőjét”.
(114)
Mindazonáltal, ezt a módszert nem lehet alkalmazni abban az esetben, amikor az árakat a végfelhasználók az energiaszállítókkal a liberalizált piacon alkudják ki, és utólagosan kompenzációs kifizetésekkel támogatják őket. Ezzel az Alumix határozat elemzése és a Bizottságnak erre az esetre alkalmazott megállapításai most már nyilvánvalóan elvesztették relevanciájukat. Ezt támasztotta alá az elsőfokú bírsági ítélet is, amely érvényben tartotta a határozatot az Alcoa (37) ügyben a hivatalos vizsgálat megindításáról (az ítélet 132. bekezdése).
(115)
A jelen esetben a piaci szereplő elv nem alkalmazható. A helyzetet a piaci szereplő tesztre figyelemmel kellett volna megvizsgálni, hogy az állam adta-e el a villamos energiát az érintett vállalatok részére, akár közvetlenül, akár egy állami tulajdonú vállalaton keresztül, ahogy az az Alumix részére történt. De itt a villamos energiát magántársaságok szállították. Ezért nincs arra szükség, mint az Alumix ügyben, hogy megvizsgálják, hogy az állam magatartása összehasonlítható volt-e egy ésszerű piaci szereplőével.
(116)
Arról kellett határozatot hozni, hogy a 2004-es és 2005-ös kompenzációs kifizetési rendszerek csökkentették a kedvezményezetteket a szállítási szerződések értelmében terhelő költségeket, amelyeknek normális esetben a társaságok költségvetését kellett volna terhelni. A jól megalapozott esetjoggal összhangban ezért a vitatott intézkedések gazdasági előnyhöz juttatták azokat, akiket érintettek (38).
5.1.2. Szelektivitás
(117)
Mivel az olaszországi kedvezményes áramdíjszabást kizárólag a Szardíniába telepített, meglevő létesítményeket használó, és iparvállalatok zárt körébe tartozó vállalkozások számára biztosították, amelyek tekintetében törvényhozó és szabályozó eszközökkel határozták meg az intézkedések jogalapját, az általuk nyújtott előnyt szelektívnek kell minősíteni.
5.1.3. Állami források és az állam felelőssége
(118)
Az esetjog alapján az EUMSZ 17. cikk (1) pontja alapján csak akkor minősül állami támogatásnak minősül egy előny, ha azt közvetve vagy közvetlenül állami forrásokból (39) biztosítják és az államnak tulajdonítható (40).
(119)
Amint a (28) preambulumbekezdés mutatja, a vitatott kompenzációs kifizetéseket a Kiegyenlítési Alap által beszedett adójellegű járulékkal finanszírozták az áramszámla A4 során keresztül. Ez a teher kötelező, és a nemzeti jogszabályokat végrehajtó AEEG határozatok segítségével vetik ki. A Kiegyenlítési Alap törvényesen létesített köztestület, amely a tevékenységét az AEEG határozatokban lefektetett pontos utasítások alapján látja el.
(120)
Azt is törvény szabályozza, hogy az adóbevétel, amelyet a nemzeti törvény értelmében kötelező befizetni, és egy, a törvény erejével létesített testület részére fizetendő be, állami forrást képez az Alapszerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében, ha azt egy olyan intézkedés finanszírozására különítik el, amely teljesíti ennek a cikknek a többi kritériumait (41).
(121)
Olaszország hivatkozott a Bíróságnak a PreussenElektra perben hozott ítéletére (42) annak a tételnek a bizonyítására, hogy a tárgyalt intézkedést nem állami forrásokból finanszírozták. Olaszország úgy érvelt, hogy a díjszabás finanszírozására szükséges alapokat magánszemélyek (a villamosenergia-fogyasztók) utalták át magánszemélyek (a kedvezményezettek) részére; az állam szerepe csupán arra korlátozódott, hogy meghozza azt a törvényt, amellyel előírta a szükséges összegek befizetését, és döntött arról, hogy az összegeket egyetlen célra kell felhasználni, nevezetesen a törvényen alapuló, kötelező rendszer bevezetésére. Olaszország és a több kedvezményezett szerint a Kiegyenlítési Alap nem gyakorolhat ellenőrzést az alapok felett, a csupán a pénzügyi közvetítő szerepe van.
(122)
A PreussenElektra esetben a Bíróság arra az álláspontra helyezkedett, hogy a magántulajdonú villamosenergia-szolgáltató vállalatok azon kötelezettség, hogy a megújuló energiaforrásokból termelt villamos energiát az energiatípus valós gazdasági értékénél magasabb minimáláron kell megvásárolniuk, nem képez állami támogatást, mert az intézkedés nem tartalmazza állami források átutalását sem közvetlenül, sem közvetve.
(123)
A Bizottság hangsúlyozza, hogy a PreussenElektra ügyben az intézkedés finanszírozásához szükséges forrásokat az energiaszolgáltatók közvetlenül bocsátották a megújuló energia termelői részére anélkül, hogy ezek a források állami testületeken keresztül mentek volna. Ebben a rendszerben az átutalt összegek felett a tagállam hatóságai egyáltalán nem rendelkezhettek. A jelen esetben azonban a pénzösszegek egy állami szerven áramlanak át, a Kiegyenlítési Alapon, mielőtt a végső kedvezményezetthez eljutnának. Ennélfogva a PreussenElektra tényállása más, és ezért nem releváns a jelen esetben.
(124)
A Pearle ügyben hozott ítélet (43) nem segít sem Olaszországnak, sem a kedvezményezetteknek. A Pearle ügyben a Bíróság azt állapította meg, hogy bizonyos specifikus feltételek mellett az az adóbevétel, amely egy állami szerven keresztül ment, nem állami forrás. A Pearle esetben az intézkedéseket teljes összegükben egy bizonyos iparág finanszírozta, melyet maga az iparág kezdeményezett. A pénzösszegeket egy adójellegű járulék segítségével hajtották be egy állami szerven keresztül, amely sohasem rendelkezhetett szabadon ezekkel az alapokkal. Ezen túlmenően összefüggés volt az adókat befizető, és az intézkedéssel kedvezményben részesülő egységek között.
(125)
Olaszország előadása szerint a Kiegyenlítési Alapnak nincs ráhatása a pénzösszegek kiutalására, amelyeket célzottan használnak fel az áramdíjak finanszírozására, és sohasem kerülnek bele a „közpénzek körébe”. Így az állam nem rendelkezhet szabadon a pénzek felett, következésképpen ezek nem képeznek állami forrásokat.
(126)
Ugyanígy értelmezte az első fokú Bíróság az Earl Salvat ügyben, ahol megvizsgálta a vitatott adójellegű járulékot külön-külön minden egyes Pearle kritériumra figyelve. Az ítéletben felsorolt tesztek összesítettek. Ugyanígy értelmezte az első fokú Bíróság az Earl Salvat ügyben, ahol megvizsgálta a vitatott adójellegű járulékot külön-külön minden egyes Pearle kritériumra figyelve (44).
(127)
Mielőtt megvizsgálta volna a Kiegyenlítési Alap által játszott szerepet, a Bizottság meggyőződött arról, hogy teljesül-e a Pearle ügyben felsorolt valamelyik másik teszt. Világos, hogy itt, szemben a Pearle üggyel, a vitatott díjszabásokat az állam kezdeményezésére vezették be, és nem egy gazdasági szektor kezdeményezésére. A Pearle ügyben az intézkedés kedvezményezettjei maguk voltak a felhasznált források befizetői, így az állami szerv beavatkozása nem irányult olyan előnyhöz juttatásra, amely az állam számára pótlólagos terhet jelentett volna. A jelen esetben, a kedvezményezettek nem viselték az adójellegű járulék pénzügyi terhét, az kizárólag a villamos energia fogyasztóira hárult. Ezért a Pearle ítéletre nem lehet támaszkodni, függetlenül attól, hogy érdemben elfogadják-e azt az érvelést, vagy sem, hogy a Kiegyenlítési Alap csupán egy közvetítő pénzügyi elszámolási szervezet.
(128)
Ami magát a Kiegyenlítési Alapot illeti, a Bizottság kihangsúlyozza, hogy az esetjogi állásfoglalás szerint nem lehet különbséget tenni azok között az esetek között, amikor a támogatást az állam közvetlenül nyújtja, illetve amikor egy, az állam által kijelölt vagy alapított szerv vagy magántestület nyújtja (45). Ezért nem döntő tényező az állami támogatásra vonatkozó szabályok alkalmazása szempontjából, hogy a Kiegyenlítési Alap állami- vagy magánszektorba tartozik. Az a tény, hogy a Kiegyenlítési Alap állami szerv, nem jelenti automatikusan az EUMSZ 107. cikkének alkalmazhatóságát (46); továbbá önmagában egy magántestület beavatkozása sem zárja ki eleve ennek a cikknek az alkalmazását.
(129)
Az elemzést azonban nem lehet a Kiegyenlítési Alap, mint állami szerv hatáskörére korlátozni. Arról az általánosabb kérdésről kellett ugyanis meggyőződni, hogy az állam közvetlenül vagy bármely általa kijelölt testület közvetítésével gyakorolhat-e ellenőrzést a díjszabás finanszírozására szolgáló alapok felett. Ugyanezt a vizsgálatot kellett volna végrehajtani akkor is, ha a Kiegyenlítési Alap magántestület lett volna.
(130)
A Bíróságnak az Essent (47) ügyben nemrég hozott ítélete végérvényes eligazítást tartalmaz ebben a kérdésben. Az Essent ügyben Hollandia törvénnyel iktatott be egy pótlékot az áramdíjakra. A díjpótlékot a villamos energia-fogyasztók fizették meg a hálózati szolgáltató részére, akik a maguk részéről átutalták a pénzeket a kijelölt társaság, a SEP részére. A SEP nem volt jogosult az alapok kezelésére, és szigorú hatósági ellenőrzés alatt működött. A Bíróság arra a következtetésre jutott, hogy a díjpótlék bevételei állami forrásokat képeznek, mivel az áramdíjra kivetett pótlékot nemzeti törvény írta elő, és ezért adótehernek minősülnek, és a SEP nem volt jogosult az adóbevételből befolyó összegnek a törvényben meghatározottól eltérő célra történő felhasználására, ezért a pénzek állami ellenőrzés alatt maradtak, és az állami hatóság rendelkezésére álltak. A Bíróság megállapítása szerint ez elégséges alap volt arra, hogy a pénzeket állami forrásoknak minősítsék.
(131)
Az eset szembetűnően hasonló az előttünk álló esethez. A díjszabások finanszírozására az áramdíjra kivetett, vitatott pótlékot ugyanúgy, mint az Essent ügyben, törvény erejénél fogva vetették ki. A Kiegyenlítési Alap ugyanazt a szerepet játssza, mint a SEP, mivel központosítja és kezeli a parafiskális adóbevételeket, és ugyanazoknak a kényszerítő intézkedéseknek is van alávetve, mivel az adóbevételből befolyt összegeket csak a törvény által előírt célokra (a kedvezményes díjszabások finanszírozására) használhatja fel. Az állam pozíciója a források ellenőrzése és irányítása: A Kiegyenlítési Alap az AEEG pontos utasításai alapján látja el a pénzügyi funkciókat, amely a törvényben kapott szabályozási felhatalmazásának és/vagy a nemzeti törvények végrehajtásának keretei között tevékenykedik. Így a Kiegyenlítési Alap által kezelt források mindenkor állami ellenőrzés alatt maradnak.
(132)
Ez az elemzés összhangban van a Bizottságnak az olasz átállási költségek esetével, amelyben állami forrásnak minősítették a Kiegyenlítési Alap által az A6 számlán kezelt pénzösszegeket (48).
(133)
A Kiegyenlítési Alap által kezelt pénzek állami forrásnak történő minősítését alátámasztja az első fokú Bíróság által az Iride esetben hozott ítélete is (49).
(134)
Olaszország Legfelsőbb Semmítőszéke már kimondta, hogy a Kiegyenlítési Alap jogi személyisége nem különül el az olasz államétól, és hogy a Kiegyenlítési Alaphoz átutalt összegeket állami tulajdonnak kell tekinteni még akkor is, ha azok magánszemélyektől származnak és magánvállalkozások számára szólnak (2003. április 3-i 11632/03. sz. ítélet). Az Iride esetben a felperesek, az Iride SpA és Iride Energia SpA keresetet nyújtottak be az első fokú Bírósághoz az ellen a határozat ellen, amelyben a Bizottság állami forrásoknak minősítette a Kiegyenlítési Alap által az A6 számlán kezelt összegeket. A felperesek érvei igen hasonlóak voltak. Vitatták a Semmítőszék határozatának alapját, azt állították, hogy a Kiegyenlítési Alap szerepe elsősorban elszámolási közvetítés volt a pénzügyi teljesítésre kötelezett magánszemélyek és az érintett összegek kedvezményezettjei között, és ez a szerep nem tette lehetővé a Kiegyenlítési Alap számára azt sem, hogy akár a legrövidebb ideig is használja a letétbe helyezett pénzeket. A felperesek azt is kérelmezték, hogy a PreussenElektra esetben alkalmazott precedensjogot alkalmazzák.
(135)
Az Elsőfokú Bíróság, miután hangsúlyozta, hogy nem jogosult felülbírálni az olasz jogalkotásnak a Semmítőszék szerinti értelmezését, megerősítette, hogy a Kiegyenlítési Alap A6 számláján tartott összegeket állami forrásnak kell minősíteni, mert azon túlmenően, hogy állami tulajdont képeztek, állandó állami ellenőrzés alatt voltak (50).
(136)
Ez a következtetés a Kiegyenlítési Alap A6 számlájára vonatkozott, amelyet Olaszország energetikai szektorában az átállási költségek finanszírozására használtak. Ezt logikusan ki lehet terjeszteni az A4 komponensre is, amelyből a vitatott díjszabásokat finanszírozták. A Semmítőszék ítéletét a Kiegyenlítési Alap jogi személyiségének elemzésére alapította, és az állami tulajdonra vonatkozó megállapítását ezért alkalmazni kell a Kiegyenlítési Alapnál letétbe helyezett valamennyi pénzösszegre nézve. Ugyanez igaz az Elsőfokú Bíróságnak arra a megállapítására is, hogy az állam ellenőrizni tudja a Kiegyenlítési Alap által kezelt forrásokat. Az A6 számla és az A4 komponens között csak a források felhasználásának a célja a különbség (az átállási költségek fedezése az A6 számla esetében, és a kedvezményezett díjszabások finanszírozása az A4 komponens esetében). Az A4 komponensből az szardíniai kedvezményezettek részére átutalt összegeket ezért állami forrásoknak kell minősíteni.
(137)
Azon felül, hogy állami forrásokból lettek finanszírozva, a vitatott díjszabás az államnak tulajdonítható, mivel az intézkedések jogalapját a nemzeti törvényhozás és rendeletek, valamint az állami szervezeti és hatósági funkciókat ellátó AEEG határozatai képezték (51).
5.1.4. Hatás a kereskedelemre és a verseny eltorzítására
(138)
Ami az intézkedések hatását illeti a tagállamok közötti kereskedelemre és a verseny ebből következő eltorzítására, nem vitás, hogy az érintett piacok (ólom, cink, ezüst, alumínium és klór/szóda) teljes mértékben nyitottak a versenyre. Ez önmagában is elég annak megállapítására, hogy a díjszabások kihatnak az Unión belüli kereskedelemre.
(139)
A Bizottság azonban úgy ítélte meg, hogy a kedvezményezettek és Olaszország által felhozott érvek, hogy t.i. a fémiparban (az érvelés kifejezetten nem említi a klórtermékeket) a díjszabásoknak nincs kihatása a kereskedelemre és nem torzítják el a versenyt, mert jelenleg nincs kereskedelmi forgalom a tagállamok között. Valószínűleg nem is lesz ilyen kereskedelmi forgalom, és az ipar különleges sajátosságai miatt a díjszabások nem károsítják meg a kedvezményezettek uniós versenytársait sem.
(140)
Sem a Bizottság a határozataiban, sem a Bíróság az ítéleteiben nem fogadta el soha, hogy a tényleges kereskedelmi forgalom hiánya azt jelentené, hogy egy támogatási intézkedésnek nincs kihatása az Unió belső kereskedelmére. A Bíróság ítéleteiben következetesen arra az álláspontra helyezkedett, hogy egy vállalkozás szubvencionálása akkor is hátrányosan hat ki az Unió belső kereskedelmére és torzítja a versenyt, ha a kedvezményezett vállalat maga nem is vesz részt az Unió belső kereskedelmében. Ha egy tagállam támogatást nyújt egy vállalkozásnak, ennek következtében fennmaradhat vagy növekedhet a hazai termelés, ami azt eredményezi, hogy a többi tagállamban letelepedett vállalkozások esélye kisebb arra, hogy termékeiket az adott tagállam piacára tudják exportálni (52).
(141)
Ezen felül nem szokatlan a sablonos hivatkozás a csökkenő EU-termelésre, a nem Uniós országokból a növekvő importra és a tagállamok közötti korlátozott vagy nem létező kereskedelmi forgalomra: tipikusan így érvelnek azok a vállalatok, amelyek szerkezeti nehézségekkel küzdenek vagy nagy versenyhelyzeti nyomás nehezedik rájuk. Ezek a vállalatok különösen érzékenyek a tagállamoknak azokra az intézkedéseire, amelyekkel hazai iparuk versenyképességének helyzetén igyekeznek javítani.
(142)
Az a tény, hogy Olaszország cink-, ólom- és ezüsttermelése túl szerény ahhoz, hogy a referenciaárra hátrányos hatást tudjon gyakorolni, e tekintetben irreleváns. Az a tény, hogy ezeknek a fémeknek olyan a referenciaára, amelyet nem egykönnyen befolyásolnak egyetlen tagállam termelési feltételei sem, nem jelenti azt, hogy nem jöhet létre verseny az EGT-ben letelepedett, és a fémek világpiacán értékesítő vállalkozások között. Elképzelhető, hogy a szardíniai kedvezményezettek részére nyújtott támogatás nem teszi lehetővé a számukra, hogy termékeik világpiaci árát csökkentsék, és kiszorítsák konkurenseiket a piacról, és hogy a többi európai termelő mindaddig bent marad az üzleti életben, amíg a világpiaci áron gazdaságosan tud eladni. Azonban az Olaszországban a támogatott villamos energia árak következtében elért profitok erősítik a társaságok általános értelemben vett versenyhelyzetét. Például a megnövekedett tőketartalékok felhasználhatók a versenytársak felvásárlására és a piaci részesedés növelésére. Ez az érvelés annál is inkább releváns, ha figyelembe vesszük, hogy egyes kedvezményezettek multinacionális társaságokhoz tartoznak (53).
(143)
A kedvezményezettek állításával szemben, az a tény, hogy az Olaszországban az érintett szektorokban fizetett áramdíj összehasonlítható az európai versenytársak által fizetett átlagos villamos energia árával, nem bizonyítja azt, hogy más európai termelői érdekeket nem fenyeget az olaszországi díjszabás. Világosan kimondták a C-372/97 Olaszország felperesnek a Bizottság alperes ellen indított perében, hogy azok az egyoldalú intézkedések, amelyek egy tagállam versenyhelyzeti feltételeit közelíteni próbálják a többi tagállamban uralkodó körülményekhez, igenis befolyásolják a kereskedelmet (és ezért nem mentesülhetnek a szubvencióminősítés alól). Ezen felül, más tagállamokban érvényes villamos energia szolgáltatási szerződések vonatkozásában is felmerült az állami támogatás gyanúja, ezért a Bizottság mélyebb vizsgálatot indított el számos ilyen intézkedés vonatkozásában (54). Bár ezt a védekezést nem terjesztette elő Olaszország vagy az Alcoa, a Bizottság megítélése szerint célszerű felhívni a figyelmet arra a régi alapelvre, hogy az egyes tagállamokban alkalmazott törvénysértő támogatás nem jogosít fel más tagállamokat hasonló intézkedések elfogadására.
(144)
Mindenesetre, a kedvezményezettek versenytársai által benyújtott panaszok jól jelzik, hogy a vitatott díjszabások igenis felvetnek versenyhelyzeti problémákat, és hátrányosan hatnak ki az Unió belső piaci folyamataira.
(145)
Ezen felül Olaszország a 2004-es díjszabásokat nem jelentette be. A hatályos esetjog szerint, ha a támogatást nem jelentették be, a Bizottság nem köteles kimutatni az intézkedés kihatásait a versenyhelyzetre és a tagállamok egymás közti kereskedelmére: „Ha a Bizottságnak határozataiban be kellene mutatnia a már nyújtott támogatások tényleges hatását, akkor ez - azon tagállamok hátrányára, amelyek a támogatásokat a tervezeti szakaszban bejelentik - azokat a tagállamokat részesítené előnyben, amelyek úgy nyújtanak támogatásokat, hogy megsértik az [EK] Alapszerződés 93. cikkének (3) bekezdésében lefektetett bejelentési kötelezettséget” (55).
(146)
Le kell vonni azt a következtetést, hogy a vitatott kedvezményes áramdíj a kedvezményezettek piaci versenypozícióját javítja az uniós versenytársakkal szemben. Az esetjog szerint ilyen körülmények között azt kell megállapítani, hogy a Tagállamok közti kereskedelmet hátrányosan érinti és a versenyt torzítja (56).
5.1.5. Következtetések a támogatás meglétére
(147)
A Bizottság megállapította, hogy a vitatott 2004-es és 2005-ös díjszabások állami támogatást valósítanak meg az EUMSZ 87. cikkének (1) bekezdése értelmében, és csak akkor engedélyezhetők, ha az Alapszerződésben foglalt kivételek egyikére jogosultak lesznek. Ez a döntés konzisztens az Alcoa esetben hozott ítélettel, amely tulajdonképpen azonos díjszabásra vonatkozott.
5.2. Új támogatás vagy meglevő támogatás
(148)
Az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet 1. cikke tételesen felsorolja az összes szituációt, amelyben egy intézkedés meglevő támogatásnak minősül (57).
(149)
Nem vitás, hogy az eljárás tárgyát képező vitatott intézkedések nem léptek hatályba, mielőtt Olaszország belépett volna az Unióba (a rendelet 1. cikke (b) pontjának i. alpontja), nem vélelmezték jóváhagyásukat arra tekintettel, hogy a Bizottság az előírt eljárási határidőn belül nem hozott határozatot (1. cikk (b) pontjának iii. alpontja), és nem vélelmezhető a támogatás megléte az elévülés lejárta miatt sem (1. cikk (b) pontjának iv. alpontja). Nem váltak támogatássá annak következtében sem, hogy a tagállam nem módosította a rendelkezéseit a közös piac fejlődése közben (az 1. cikk (b)pontja v. alpontjának első mondata).
(150)
A fentiek értelmében a Bizottság a határozatában a vitatott díjszabásokat új támogatásnak minősítette.
5.3. A támogatás jogszerűsége
(151)
Az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése értelmében, a tagállamok támogatás nyújtására vagy módosítására irányuló minden tervüket kötelesek bejelenteni, és tilos a javasolt intézkedéseket hatályba léptetni, amíg a bejelentési eljárás jogerős döntéssel le nem zárult.
(152)
Mivel Olaszország elmulasztotta a 2004-es rendelet 1. cikkét bejelenteni, a 2004-es díjszabások törvénybe ütköző támogatást valósítanak meg.
(153)
Azonban Olaszország hivatalosan bejelentette a 80/2005. törvény 11. cikkének (12) bekezdését, és nem léptette hatályba az intézkedést. Ezzel betartotta a szerződés 108. cikke (3) bekezdésében foglalt kötelezettségeit.
6. A TÁMOGATÁS ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGE
(154)
Az állami támogatás általános tilalmáról szóló EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése alóli kivételként a támogatás csak akkor nyilvánítható összeegyeztethetőnek, ha az Alapszerződésben foglalt kivételek egyikére jogosult lesz.
(155)
A 2004-es és 2005-ös díjszabások működési támogatást valósítanak meg. El kell utasítani Olaszországnak azt az igényét, hogy a 2005-ös díjszabásokat ne tekintsék működési támogatásnak, mert részét képezik a regionális támogatási stratégiának, és függvényei egy termelő beruházásnak. Még ha egy egyetértési jegyzőkönyv úgy rendelkezik is, hogy a kedvezményezetteknek bizonyos beruházásokat végre kell hajtaniuk, a 2005-ös kedvezményes díjszabásokban a támogatási komponens nem arányos része a rá jogosító kiadásnak, és nem függ a támogatás egy maximalizált mértékétől. Nincs arra utaló információ, hogy az intézkedés kielégíti a beruházási támogatás kritériumait, sem arra, hogy a támogatás ezzel arányos. Ehelyett, az intézkedést világosan a villamos energia fogyasztásához kapcsolták, és célja a villamos energia beszerzési költségeinek, vagyis az érintett vállalatoknál felmerülő működési költségeknek az enyhítése volt. Ezért ezt nem lehet beruházási támogatásnak magyarázni.
(156)
A működési támogatás elvben is összeférhetetlen a belső piaccal. A C-86/89. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben a Bíróság azt állapította meg, hogy „az érintett támogatás, amelyet különös feltételekhez kötés nélkül nyújtottak, kizárólag a felhasznált mennyiség alapján, az érintett vállalkozások számára nyújtott működési támogatásnak tekintendő, és, mint ilyen, hátrányosan, és a közérdeket sértően hatott ki a kereskedelmi feltételekre” (58).
(157)
A T-459/93 sz. Siemens kontra Bizottság ügyben az Elsőfokú Bíróság felidézte azt az elvet, hogy „a működési támogatás, más szóval, a vállalkozás által egyébként normális esetben viselendő mindennapos vállalatvezetési, vagy a szokásos tevékenységhez kapcsolódó költségeket csökkentő támogatás, elvben nem tartozik a fenti 92. cikk (3) bekezdésének hatálya alá [ez a jelenleg hatályos EUMSZ 107. cikk (3) bekezdése] … Az ide vonatkozó esetjog szerint az ilyen támogatás hatása elvben a verseny eltorzítása azokban a szektorokban, amelyek részére nyújtották, miközben nem kevésbé képtelen, a valódi természeténél fogva, akárcsak egyik fent felsorolt célját is elérni”.
(158)
Ugyanakkor világosan meghatározták azokat a szituációkat, amelyek fennállása esetén nyújthatók működési támogatások. Működési támogatás nyújtható környezetvédelmi célokra a környezetvédelem céljaira nyújtható állami támogatásról szóló Közösségi iránymutatások alapján (59). A támogatott térségekben szintén engedélyezhető kivételes alapon a működési támogatás, mint regionális támogatás. A Bizottság megvizsgálta, hogy a vitatott díjszabások besorolhatók-e az egyik ilyen fenti kategóriába.
(159)
A Bizottság megállapítja, hogy a díjszabások semmilyen környezetvédelmi célt sem szolgálnak, következésképpen nem engedélyezhetők környezetvédelmi támogatás jogcímen sem.
6.1. Összeegyeztethetőség az 1998. Évi Regionális Támogatási Iránymutatásokkal
(160)
Kivételes esetben működési támogatás nyújtható a támogatásra jogosult támogatandó térségeknek az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontjában foglalt kivétel alapján. A szardíniai régió jogosult volt erre a támogatásra 2006 végéig. A Bizottság ezért megvizsgálta, hogy erre az időszakra engedélyezhetők-e a 2004-es és 2005-ös díjszabások a regionális támogatásokról szóló 1998. évi iránymutatás alapján.
(161)
Az iránymutatás 4.15. pontja szerint működési támogatást kivételes esetben lehet nyújtani, amennyiben i. bizonyíthatóan hozzájárul a regionális fejlesztéshez, és a természete és ii. szintje arányos ahhoz a hátrányos helyzethez képest, amelyen enyhíteni kívánnak. A tagállamnak kell kimutatni a hátrányos helyzetét, és meg kell becsülnie a nagyságrendjét. Az iránymutatás 4.17. pontja szerint a működési támogatást korlátozott ideig és progresszíven csökkenő mértékben kell nyújtani.
(162)
Az iránymutatás 2. pontja szerint „az egyetlen vállalkozásnak adott egyedi ad hoc támogatás folyósítása, vagy egyetlen tevékenységi területre korlátozott támogatás nagyban befolyásolhatja az érintett piacon zajló versenyt, a regionális fejlesztésre gyakorolt hatása pedig valószínűleg túl korlátozott. (…) Ebből kifolyólag a szóban forgó [a támogatás általános tilalmához képesti] eltéréseket általában csak olyan multiszektorális támogatási programok tekintetében lehet megállapítani, amelyek egy adott régióban az érintett ágazatokban tevékenykedő minden vállalkozás előtt nyitva állnak.” Természetszerűleg nincs összhangban a regionális támogatás szellemével az olyan áramdíjszabás, amelyet szelektíven nyújtanak egyes szektorok néhány egyedi vállalkozása számára, mert annak multiszektorálisnak kell lennie. Mivel azonban az ad hoc regionális támogatás nyújtása nincs abszolút értelemben tiltva, a Bizottság megvizsgálta, hogy léteznek-e olyan kivételes körülmények, amelyek mellett garantálni lehet a díjszabás odaítélését.
(163)
A Bizottság különös alapossággal vizsgálta meg a szardíniai villamosenergia-piac hiányosságait az Olaszország és a kedvezményezettek által benyújtott dokumentáció alapján, hogy megállapítsa, minősülhet-e hátrányos helyzetűnek a régió.
6.1.1. A szardíniai villamosenergia-piac az olaszországi kontextusban
(164)
Az olasz villamosenergia-piac általában véve jelentős mértékben koncentrált, bár Észak-Olaszországban kisebb mértékben. Az ENEL az ország összes régiójában erőfölénnyel rendelkező szolgáltató, amely korábban monopolhelyzetben volt, kivéve Szardínián, ahol duopóliumot alkotott az E.ON-nal. Az ENEL jelentős piaci erővel rendelkezett, amelyről az olasz versenyhatóság megállapította, hogy számos esetben visszaélt a vele. Olaszországban a villamosenergia-árak általában magasak, mivel a termelés nagyrészt fosszilis üzemanyagokra (elsősorban földgázra) támaszkodik, az ország nem rendelkezik nukleáris kapacitással, és az Európa többi részével való hálózati összeköttetések telítettek.
(165)
Szardínián, ahol az olaszországi energiakapacitás 4,1 %-a található (60), a villamos energiát elsősorban fosszilis üzemanyagokkal (szén, tüzelőolaj és finomítóból származó bitumen) működő hőerőművekben állítják elő. A sziget nem rendelkezik földgáz szállítására alkalmas infrastruktúrával.
(166)
Szardínia nagy problémája a termelési túlkapacitás, ami elsősorban a rendszer magas költségű szegmensét (fűtőolajjal működő erőművek) jellemzi, és ami annak a meg nem valósult kormányprojektnek az eredménye, amelynek célja az volt, hogy Olaszország nehéziparát a szigeten koncentrálja, aminek következtében az ENEL túl sokat fektetett be a villamosenergia-erőművekbe. Eltekintve attól, hogy strukturálisan drágábbak, ezek az erőművek műszakilag gyorsan elavulnak. A megfigyelt időszakban a félsziget felé irányuló villamosenergia-kivitel a csekély összekapcsolódási kapacitás miatt szintén korlátozott volt, és telített is. (61).
(167)
Két villamosenergia-vállalat, az ENEL és az E.ON birtokolja a szardíniai villamosenergia-szolgáltatás piacának 95 %-át (az E.ON mintegy 58 %-ot és az ENEL 42 %-ot). A villamosenergia-ágazatban jellemző versenyről végzett felmérés szerint (62) Szardínia a verseny szempontjából közösen erőfölénnyel rendelkező duopóliumnak tekinthető. A piaci koncentráció magas, bár nem itt a legmagasabb Olaszországban (63). Mivel az E.ON és az ENEL gyakorlatilag minden közepes és csúcsteljesítményű erőművet ellenőriz, minden idősávra vonatkozólag ez a két vállalat határozza meg az alkalmazandó árat. Mindazonáltal a szardíniai helyzet kevésbé súlyos a dél-olaszországinál, ahol minden idősávban az ENEL határozza meg az áramdíjakat (64).
(168)
Olaszországban a villamos energia nagykereskedelmi ára Európában az egyik legmagasabb (65), és a Szardínián alkalmazott ár Olaszországban a legmagasabbak közé tartozik. 2007-ben, a nemzeti átlagár (PUN) 70,99 EUR/MWh volt, míg a szardíniai átlagár 75 EUR/MWh volt, amely csökkenést jelent a 2006-os 80 EUR/MWh árhoz képest (66). 2008-ban és 2009-ben tovább folytatódott a szardíniai regionális átlagárak emelkedésének trendje. 2009 első felében Szardínián az árak folyamatosan a nemzeti átlag felett voltak (106,60 EUR/MWh átlagár a 60,50 EUR/MWh árhoz viszonyítva).
(169)
A kétoldalú egyezmények szerint a kedvezményes díjszabás kedvezményezettjei Szardínián 2004/2005-ben 60-65 EUR/MWh közötti nagyságrendű díjakat fizettek. Ezeket az árakat nem lehetett összehasonlítani az olasz kontinensen feljegyzett árakkal, mivel a Bizottságnak nem álltak rendelkezésére a vonatkozó adatok (Olaszország állítása szerint nem volt képes ezeket szolgáltatni - lásd a fenti (92) preambulumbekezdést). A kétoldalú szerződések keretében vásárolt energia ártrendjeire nézve a fenti, messzemenően reprezentatív ártrendek elemzése alapján feltételezhető, hogy a vizsgált időszakban a nagy energiafogyasztó vállalatok Szardínia szigetén a villamos energiát magasabb áron vásárolták, mint amelyet az olaszországi kontinensen fizettek érte.
(170)
Összegzésül elmondható, hogy a szardíniai villamosenergia-piac számos problémával küzd, ezek a következők: magas árak, erős piac koncentráció, nagy erőfölénnyel rendelkező szolgáltatók, a piac magas költségű szegmensében termelési túlkapacitás, nem hatékony és elavult erőművek, a földgázhoz való hozzáférés és a hálózati összeköttetés hiánya. Valószínűleg ezeknek a problémáknak köszönhető, hogy a végfelhasználók, köztük a legtöbb energiát felhasználók is magasabb áramdíjat fizetnek.
6.1.2. A regionális hátrány fennállása
(171)
Először is meg kell állapítani, hogy ezek a problémák regionális hátrányt eredményeznek-e, azaz hogy Szardínia gazdasági fejlődését súlyosan érintik-e. A C 34/02 esetben a Bizottság nem ismerte el, hogy az energiahálózati összeköttetés hiánya hátrányt okozott (67). Az a tény, hogy a kkv-ket kevésbé sújtják a magas villamosenergia-árak, mint a nagy energiafogyasztó vállalatokat, azt jelenti, hogy egyetlen ágazat érdekei nem azonosíthatók az egész régió érdekeivel. A Bizottság úgy véli, hogy Olaszország nem bizonyította elégségesen, hogy a szardíniai villamosenergia-piac állapota regionális hátrány.
(172)
Ezért még akkor is, ha létezik regionális hátrány, a regionális állami támogatásokról szóló iránymutatásokban megfogalmazott kritériumoknak is meg kell felelni. A Bizottság ennek megfelelően értékelte, hogy ezek a feltételek teljesültek-e.
6.1.3. A regionális fejlődéshez való hozzájárulás
(173)
A támogatásnak fenntartható módon kell hozzájárulnia a régió fejlődéséhez, és arányosnak kell lennie azokkal a hátrányokkal, amelyeket enyhíteni kíván. Egy támogatott régió számára nyújtott működési támogatásokat nem lehet azért engedélyezni, egyetlen ágazat nehézségekkel küzd. Be kell bizonyítani, hogy azok tartósan hozzájárulnak a régió fejlődéséhez. A jelenlegi esetben ez valószínűtlen. Még akkor is, ha feltételezzük, hogy a szigeten bizonyos ipari termelőüzemek fenntartása hozzájárul a munkahelyek és egy ipari telep megtartásához, ezek a hatások nem lennének tartósak. Ha a magas villamosenergia-költségek képeznék Szardínia strukturális problémáját, ahogyan ezt Olaszország állítja, akkor a sok energiát igénylő iparágakban tapasztalt nehézségek ismét a felszínre kerülnének, amint a kedvezményeket megszűntetnék.
(174)
Az olasz hatóságok a kedvezményeket ideiglenes intézkedésként jellemzik, amely a villamosenergia-termeléssel és a hálózati összeköttetéssel kapcsolatos aktuális projektek (a GALSI gázvezeték és a SAPEI tengerfenékkábel-rendszer) (68) megvalósulásával 2010-ben jár le. Olaszország azt állította, hogy a jobb hálózati összeköttetés az ezekre a társaságokra terhelt áramdíjakat le fogja vinni. A Bizottság úgy véli, hogy bár az új infrastruktúra csökkentheti vagy kiegyenlítheti az árkülönbségeket Szardínia és az anyaország között, azonban nem valószínű, hogy ezek a projektek felezni fogják a villamos energia árait, vagyis hogy arra a szintre hozzák, amellyel állítólagosan hosszú távon gazdaságos ipari tevékenységet lehet folytatni.
(175)
A Bizottság továbbá megjegyzi, hogy a nagy fogyasztók villamosenergia-költségeinek csökkentésére irányuló állami támogatás nem ösztönzi a villamosenergia-szolgáltatókat arra, hogy a megrendelőik megtartása érdekében áraikat csökkentsék, és nem akadályozza meg a költségstruktúra romlását sem. Ehelyett a támogatás a villamosenergia-szolgáltatókat arra ösztönzi, hogy kihasználják piaci erejüket. Következésképpen még akkor is, ha a létező túlkapacitásra való tekintettel a nagyfogyasztó vállalatok versenyképes árra tudnának szert tenni, leszámítva a villamosenergia-szállítók piaci erejét (amelyeknek, Olaszország és a kedvezményezettek szerint, érdekükben állhat a magas árak fenntartása), a Bizottság úgy véli, hogy nem a kedvezményes díj tűnik a legalkalmasabb eszköznek e piaci erőfölény csökkentésére.
6.1.4. Arányosság
(176)
A kedvezményezettek számára fizetett áramdíj-támogatást nem az alapján számították ki, hogy ellensúlyozzák a regionális aránytalanságot (azaz az Itáliai-félszigeten és Szardínián azonos vevőkategória esetén alkalmazott árak közötti különbséget), hanem a szardíniai árakat a kedvezményezettek uniós versenytársai által fizetett áramdíjakhoz igazították. A szardíniai kedvezményezettek számára megállapított árak rendkívül alacsonyak, feltétlenül alacsonyabbak az olasz félszigeten fizetett áraknál, amelyek az EU legmagasabb áramdíjai közé tartoznak. Ezért a díj nem arányos azokkal a regionális hátrányokkal, amelyeket állítólag enyhíteni szeretne.
(177)
Ha ezzel a módszerrel számolják ki a támogatás összegét, akkor az intézkedés regionális célok helyett inkább iparpolitikai célokat szolgál. A kedvezmények iparpolitikai dimenzióit Olaszország valóban többször is hangsúlyozta beadványaiban.
6.1.5. Fokozatos csökkentés
(178)
A regionális működési támogatásoknak fokozatosan csökkenő jellegűnek kell lenniük (lásd a Regionális Támogatási Iránymutatás 4.17. pontját). Mivel a frissítési mechanizmusok eltérnek a 2004-es és a 2005-ös kedvezményes díjszabások esetében, ezeket külön kellett értékelni.
(179)
A 2004-es díjakat a tüzelőanyag-árak változásai alapján indexálták, és csak emelkedhettek vagy változatlanok maradtak. Olaszország szerint ez biztosította, hogy a támogatás fokozatosan csökkenthető volt. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a fokozatos csökkentés követelménye csak akkor teljesül, ha a kompenzációs kifizetések - amelyek megegyeznek a támogatás tényleges összegével - az idő előrehaladásával garantáltan csökkennek. Nem elegendő, hogy a díj az idővel növekszik, mert a magasabb díjszabás természetesen magasabb összegű támogatást is jelent, ha időközben az érintett piac végfelhasználóira terhelt árak gyorsabban emelkedtek, mint a díjszabás. Az olasz módszer e tekintetben semmilyen garanciát sem tartalmaz (69).
(180)
Ami a 2005-ös díjszabásokat illeti, a Bizottság megvizsgálta a 80/2005. sz. törvény 11. cikk (13) bekezdésével bevezetett indexálási mechanizmust az AEEG által a 217/05 határozatban kifejtett értelmezés szerint (lásd a (33) preambulumbekezdést). Az AEEG alkalmazandó szabályai szerint az áramdíjakat évente oly módon emelni kell, hogy tükrözze az uniós árak trendjét, de az emelés nem haladhatja meg a 4 %-ot. Olaszország szerint ez a mechanizmus biztosítja a folyamatos csökkentést.
(181)
A Bizottság azonban úgy véli, hogy bár a névleges díjak meglehetősen korlátozott mértékben növekednek évente, ez nem jelenti azt, hogy a támogatás nettó összege - a kompenzációs kifizetésekben mérve - az idővel csökkenni fog.
(182)
Ha elfogadjuk, hogy az energiatőzsdék árfolyamtrendjeit megfelelően reprezentálják a bilaterális szerződéses árak változásait, ahogy ezt Olaszország javasolta, a 2005-ös kedvezményes díjak csak akkor lennének fokozatosan csökkenőek, amikor az átlagos uniós árak leesnek (mivel a kedvezményes díjak nem csökkenhetnek, csak emelkedhetnek). Minden más esetben a kedvezményes díjak növekvő előnyöket közvetítenek (70). Mivel 2004-től legalább 2007-ig az EU átlagos áramdíjai erősen emelkedő tendenciát mutattak (évi 4 %-nál gyorsabban emelkedtek), a 2005-ös díjakban lévő támogatási összegnek is folyamatosan emelkednie kellett.
(183)
Olaszország továbbá azt állítja, hogy a valóságban a bilaterális szerződésekben kevésbé emelkednek az árak, mint az energiatőzsdén, ezért a 2005-ös kedvezményes árak ténylegesen csökkenő tendenciájúak. A Bizottság hangsúlyozza, hogy az értékelésre benyújtott indexálási módszer az energiatőzsdék árfolyam-változásain alapszik, és Olaszország nem szolgáltatott adatokat a kétoldalú szerződéses árak alakulását illetően. Ezért Olaszország nyilatkozata nem kellőképpen alátámasztott.
(184)
A valóságban a Bizottság rendelkezésére álló korlátozott információ éppen az ellenkezőjét sugallja, vagyis, hogy a bilaterális szerződéses árak meredeken emelkedtek Szardínián (lásd pl. az Eurallumina nyilatkozatát, hogy 2005/2006-ban 80 EUR/MWh áramdíjat fizetett a szabadpiacon, szemben a 2004-es 65 EUR/MWh árral). Ha ilyen körülmények között alkalmazták volna a kedvezményes díjszabásokat, a kompenzációs kifizetések ebben az időszakban emelkedtek volna.
(185)
Ezért sem a 2004-es díjszabás, sem a 2005-ös díjszabás nem teljesíti a fokozatos csökkentés követelményét.
6.1.6. Következtetések a regionális támogatás összeegyeztethetőségével kapcsolatban
(186)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az eljárás tárgyát képező kedvezményes díjszabások nem összeegyeztethetők a regionális támogatással az 1998-as Regionális Támogatás Iránymutatása értelmében. Mivel Szardínia 2006. december végétől nem jogosult támogatásra a 107. cikk (3) bekezdésének (a) pontja értelmében, a támogatás összeegyeztethetőségét nem szükséges megvizsgálni a 2007-2013-as időszakra a Regionális Támogatási Iránymutatók alapján.
(187)
A Bizottság hasonlóan negatívan foglalt állást 2005-ben az Eurallumina szardíniai energiaköltségeinek csökkentését célzó intézkedés tárgyában. A Bizottság megállapította, hogy a Regionális Támogatási Iránymutatás alapján nem volt engedélyezhető az a vitatott intézkedés, amely a nehézolajokra kivetett adó alól adott mentességet (71).
6.2. Az összeegyeztethetőséget illető további megfontolások
(188)
Olaszország és az érintett vállalkozások terjesztették be, hogy a rendszerek a villamosenergia-piac hiányosságait szándékozott orvosolni, amelyen még nem voltak versenyképesek az árak. Úgy érveltek, hogy az energiaárak veszélyeztetik a nagy energiafogyasztású iparágak versenyképességét. Állításuk szerint a támogatásnak ösztönző hatása van, mivel ez nélkül a vállalatok bezárnának.
(189)
A Bizottság nem fogadja el, hogy a pár iparvállalat részére nyújtott működési támogatás megfelelő intézkedés lenne a minden áramfogyasztót hátrányosan érintő helyi villamosenergia-piaci verseny hiányára.
(190)
Az is megkérdőjelezhető, hogy a támogatás megfelelő és arányos eszköz-e annak a megakadályozására, hogy termelést az unión kívülre helyezzék. Nincs precedens sem a Bizottság határozatai, sem az Unió bírósági ítéletei között arra, hogy elfogadták volna ezt az érvet az állami támogatás nyújtásának megindokolására. A termelés részben vagy teljesen történő kiszervezése a társaságok üzleti stratégiájának részét képezi, és a Bizottság sohasem fogadta el, hogy ez a piac összeomlását jelentette volna. A Terni (72) és Alcoa (73) ügyekben a Bizottság kételkedését fejezte ki a hasonló érvekkel szemben, amikor a támogatási intézkedéseket össze kívánták kapcsolni az ipari termelésnek az EU-n kívülre történő kiszervezése megakadályozásának céljával.
(191)
Arra is rá kell mutatni, hogy az olyan szakmai szervezetek, mint például a versenyképességgel, energiával és környezettel foglalkozó magas szintű csoport (74) eljárás során idézett következtetései nem azt vetik fel, hogy a magas energiaárak versenyképessége érdekében speciális állami támogatást kell nyújtani, hanem inkább, hogy az alkalmazott állami támogatások során teljes mértékben be kell tartani azok szabályait (75).
(192)
A fentiek értelmében a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a vitatott 2004-es és 2005-ös díjszabások nem jogosultak az EUMSZ. 107. cikkében meghatározott kivételekre. Az EUMSZ 107. cikkének (2) bekezdésében felsorolt kivételek sem alkalmazhatók, mert a támogatás nem szociális jellegű, nem természeti csapások vagy más rendkívüli események által okozott károk helyreállítása szolgál, és nem a Németország felosztásából eredő gazdasági hátrányok ellensúlyozására vonatkozik. Az EUMSZ. 107. cikke (3) bekezdésének b) és d) pontjában említett kivételeket sem lehet alkalmazni, mert az intézkedés nem egy közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításához vagy tagállam gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetéséhez, vagy a kultúrát és a kulturális örökség megőrzésének előmozdításához nyújt támogatást. Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontjában felsorolt eltérésre vonatkozóan a fenti (160)-(187) preambulumbekezdésben ismertetett elemzés bemutatta, hogy a támogatást nem lehet a rendkívül alacsony életszínvonalú vagy jelentős alulfoglalkoztatással küzdő térségek gazdasági fejlődését előmozdító támogatásként engedélyezni. Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjára tekintettel a működési támogatás elvben sem jogosít erre a kivételre, ahogy ezt a (155)-(158) preambulumbekezdések kimutatták, és a Bizottság sem tudott megállapítani egyetlen olyan különleges körülményt sem, amely indokolhatná ebben az esetben az ilyen támogatás nyújtását.
(193)
A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy mind a 2004-es, mind a 2005-ös kedvezményes díjszabások összeegyeztethetetlenek a belső piaccal.
(194)
Ennek a következtetésnek a levonása után a Bizottság nem vizsgálta a (31) preambulumbekezdésekben hivatkozott új támogatás, sem a régi összeegyeztethetetlen támogatás esetleges halmozódó hatását a Deggendorf ítéletre tekintettel.
7. VISSZAFIZETTETÉS
(195)
A 659/1999/EK rendelet 14. cikkének (1) bekezdése értelmében a belső piaccal összeegyeztethetetlen, jogellenes támogatás esetén a hatékony versenyt helyre kell állítani, kivéve, ha a visszafizetés ellentétes a közösségi jog valamely általános alapelvével.
(196)
A jelen esetben csak a 2004-es díjszabásokra (C 38/A/04 ügy) vonatkozik a visszafizetés, mivel a 2005-ös díjszabásokat (C 13/06 ügy) nem vezették be.
7.1. A jogos elvárások és a közösségi jog egyéb olyan általános alapelvei, amelyek alkalmasak a támogatás visszafizetésének megakadályozására
(197)
A hatályos esetjog szerint, amikor egy támogatást úgy vezetnek be, hogy arról a Bizottságot ezt megelőzően az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése szerint nem tájékoztatják, a támogatás kedvezményezettje nem hivatkozhat e támogatás szabályszerűségébe vetett jogos elvárásra (76). Egy gondos vállalkozás tudnia kell, hogy a bejelentési eljárás megtörtént-e, és hogy a támogatás törvényes-e.
(198)
Mindazonáltal a jogszerűtlen támogatás kedvezményezettje számára nem lehet kizárni azt a lehetőséget, hogy olyan kivételes körülményekre hivatkozzon, amelyek jogszerű módon megalapozhatták elvárásait e támogatás szabályosságával kapcsolatban, és megtagadja annak visszafizetését (77).
(199)
A 2004-es díjszabás kedvezményezettjei nem terjesztettek be ilyen irányú beadványt, sem a Bizottság nem állapított meg egyetlen kivételes körülményt sem, amely a kedvezményezetteket arra jogosította volna fel, hogy ilyen jogos elvárásra hivatkozzanak. Az 1996-os Alumix-határozat értelmében nem lehetett arra hivatkozni, hogy a kedvezményes díjszabások nem képezték állami támogatás tárgyát. A 2004-es nyitó határozat (lásd a (37) preambulumbekezdést) szerint a 2004-es vitatott díjszabásokhoz mintát szolgáltató kedvezményes díjszabászabás nem az eredeti Alumix-megállapodás volt, amelyről a Bizottság 1996-ban azt állapította meg, hogy nem minősült támogatásnak, hanem egy teljesen új intézkedés, amelyet az olasz hatóságok jelentősen módosítottak (különösen a finanszírozási mechanizmusában) (78) és időben kiterjesztettek. Ebben a helyzetben, egy gondos kedvezményezettnek ellenőriznie kellett volna az új intézkedés törvényességét.
(200)
A Bizottság a továbbiak során megállapította, hogy a támogatás visszakövetelése nem ütközik a közösségi jog egyetlen általános alapelvébe sem.
7.2. A visszatérítendő összeg meghatározása
(201)
A 2004-es rendelet 1. cikke alapján a Portovesme, az ILA és az Eurallumina vállalatok számára nyújtott jogellenes támogatás teljes összegét vissza kell fizetni kamatokkal együtt az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999/EK rendelet végrehajtásáról szóló, 2004. április 21-i 794/2004/EK bizottsági rendelet V. fejezetének megfelelően (79).
(202)
A visszatérítés célja, hogy a kedvezményezettek a jogellenes támogatás nyújtását megelőző versenyhelyzetét visszaállítsa. Ebben az ügyben a nyújtott előny mértéke a kedvezményes díjszabás és azon villamosenergia-díj közötti különbözet, amelyet a kedvezményezetteknek akkor kellett volna fizetniük a piacon, ha a vitatott kedvezményes díjszabások nem léteztek volna.
(203)
Amikor a kedvezményes díjszabásokat bevezették, az összes érintett társaság kétoldalú szerződések alapján vásárolta a villamos energiát. Az állam beavatkozott, és a szerződésben megállapodott árakat a kompenzációs kifizetésekkel támogatta. A visszatérítendő összegek ezért az érintett időszak alatt a kedvezményezettek részére juttatott kompenzációs kifizetések összegével egyeznek meg (lásd a (29) preambulumbekezdést).
8. KÖVETKEZTETÉS
A Bizottság úgy véli, hogy mind a 2004-es, mind a 2005-ös díjszabások működési támogatásnak minősülnek, így az állami támogatások EK-Szerződés által előírt általános tilalmától való eltérések egyike sem alkalmazható, ezért összeegyeztethetetlenek a belső piaccal.
Az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdésében foglaltak szerint jogtalanul bevezetett 2004-es díjak esetében minden további kifizetést meg kell szüntetni, a már folyósított támogatást pedig vissza kell fizetni. A visszatérítendő összeg a Kiegyenlítési Alap által a Portovesme, az ILA és az Eurallumina részére kifizetett kompenzáció teljes összege.
Az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdésével összhang hivatalosan bejelentett 2005-ös díjak alkalmazása tilos,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
(1) Az Olaszország által a 2005. május 14-i 80/2005. sz. törvénnyel törvényerőre emelt 2005. március 14-i 35. sz. törvényerejű rendelet 11. cikk (12) bekezdése értelmében a Portovesme Srl, az Eurallumina SpA, az ILA SpA, és a Syndial SpA részére nyújtani tervezett állami támogatás összeegyeztethetetlen a közös piaccal.
(2) Ennek megfelelően a támogatás nem fizethető ki.
2. cikk
Az Olaszország által a 2004. február 6-i miniszterelnöki rendelet 1. cikke alapján, az EUMSZ. 108. cikk (3) bekezdése megszegésével jogtalanul a Portovesme Srl részére juttatott 12 845 892,82 EUR, az Eurallumina SpA részére juttatott 5 208 152,05 EUR, és az ILA SpA részére juttatott 291 120,27 EUR állami támogatás összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
3. cikk
(1) Olaszország visszafizetteti a 2. cikkben említett, a kedvezményezettek számára kifizetett támogatást.
(2) A visszatérítendő összegeknek tartalmazniuk kell a kamatokat, attól az időponttól kezdődően, amikor az összegeket a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották, tényleges visszafizetésük időpontjáig.
(3) A kamatot a 794/2004/EK rendelet V. fejezetével összhangban kamatos kamattal kell kiszámítani.
(4) Olaszország e határozat elfogadásának időpontjától megszünteti az 1. cikkben említett támogatás még ki nem fizetett összegeinek nyújtását.
4. cikk
(1) A 2. cikkben említett támogatás visszafizettetésének haladéktalanul és hatékonyan kell megtörténnie.
(2) Olaszországnak biztosítania kell, hogy e határozatot a határozatról szóló hivatalos értesítés napjától számított négy hónapon belül végrehajtja.
5. cikk
(1) Az e határozatról szóló értesítést követő két hónapon belül Olaszország a következő információkat nyújtja be a Bizottságnak:
a)
a kedvezményezett által visszatérítendő teljes összeg (tőke és visszafizettetési kamatok);
b)
a jelen határozatnak való megfelelés érdekében már meghozott vagy tervezett intézkedések részletes ismertetése;
c)
azt igazoló dokumentumok, hogy a kedvezményezett számára előírták a támogatás visszafizetését.
(2) Olaszország folyamatosan tájékoztatja a Bizottságot a jelen határozat végrehajtása érdekében hozott nemzeti intézkedések alakulásáról, amíg az 1. cikkben hivatkozott támogatás visszatérítése teljes mértékben be nem fejeződött. A Bizottság kérésére haladéktalanul tájékoztatást nyújt be az e határozat végrehajtása érdekében már meghozott és tervezett intézkedésekről. Ezenkívül részletes tájékoztatást nyújt a kedvezményezett által már visszafizetett összegekről és a kamatokról.
6. cikk
Ennek a határozatnak az Olasz Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2011. február 23-án.