РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 25 януари 2012 година
относно мярка SA.14588 (C 20/09), приведена в действие от Белгия в полза на De Post - La Poste (понастоящем „bpost“)
(нотифицирано под номер C(2012) 178)
(само текстовете на френски и нидерландски език са автентични)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/321/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
1.1. РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА ОТ 2003 Г., АНУЛИРАНО ОТ ПЪРВОИНСТАНЦИОННИЯ СЪД
(1)
На 3 декември 2002 г. белгийските власти уведомиха (3) Комисията за увеличение на капитала на белгийския пощенски оператор De Post - La Poste (наричан по-долу „DPLP“, понастоящем „bpost (4)“). След предварително разследване Комисията реши на 23 юли 2003 г. (5) да не повдига възражения относно мярката, за която е подадено уведомление. В решението си Комисията установи, че капиталовите инжекции, както и другите мерки в полза на DPLP, установени при предварителното разследване, не са довели до свръхкомпенсация за нетните разходи, направени от предприятието при изпълнението на задачите му за обществена услуга от 1992 до 2002 г.
(2)
На 27 ноември 2003 г. решението на Комисията е обжалвано пред Първоинстанционния съд от Deutsche Post AG и неговото белгийско дъщерно предприятие DHL International (6). На 10 февруари 2009 г. Първоинстанционният съд анулира решението на Комисията, като заключи, че последната е решила да не се повдигат възражения въпреки наличието на сериозни затруднения, които биха довели до започване на официална процедура по разследване.
(3)
През април 2009 г. Белгия подаде жалба (7) (C-148/09) пред Съда на Европейските общности срещу анулирането от Първоинстанционния съд на решението на Комисията от 23 юли 2003 г. да не повдига възражения.
(4)
На 22 септември 2011 г. Съдът на Европейските общности отхвърли подадената от Белгия жалба, като установи, че Първоинстанционният съд правилно е анулирал решението на Комисията от 2003 г.
1.2. ЖАЛБА ОТНОСНО ПОМОЩТА ЗА РАЗПРОСТРАНЕНИЕ НА ПЕЧАТНИ ИЗДАНИЯ
(5)
През 2005 г. редица белгийски предприятия за разпространение на печатни издания подадоха оплаквания (8) съгласно правилата в областта на антитръстовата политика и държавните помощи срещу схемата за разпространение на печатни издания, съгласувана между белгийските власти и DPLP. Чрез съгласуваната схема на DPLP се възлага задачата за обществена услуга за разпространение на печатни издания в цяла Белгия и се определят тарифите за тази услуга, както и компенсацията, на която има право DPLP при допълнително направени разходи за изпълнението на тази задача. Жалбата се отнася главно до предложените от DPLP тарифи за услугите, по отношение на които тъжителите твърдят, че са толкова ниски, че в действителност изключват всякакво конкурентно намерение.
(6)
По отношение на приложимите към държавните помощи правила службите на Комисията отхвърлиха жалбата, след като предварителното разследване установи липсата на свръхкомпенсация за допълнителни нетни разходи, направени за тази обществена услуга. Независимо от това през май 2009 г. тъжителите оспориха тази предварителна позиция, предоставиха допълнителна информация и поискаха от Комисията да извърши задълбочено разследване.
1.3. ЧЕТВЪРТИ „ДОГОВОР ЗА УПРАВЛЕНИЕ“ (2005-2010 Г.)
(7)
При разглеждането на жалбата във връзка с отпуснатата компенсация за разпространението на печатни издания Комисията разкри, че през 2005 г. Белгия е сключила с DPLP „договор за управление“, за който не е подала уведомление, в който се предвижда изплащане на компенсация за услуги от общ икономически интерес (УОИИ). В резултат на това Комисията започна еx-officio процедура (9) и през април 2007 г. изпрати на Белгия искане за сведения.
(8)
През декември 2007 г. белгийските власти отговориха, че не са считали компенсацията за УОИИ за държавна помощ, тъй като е било изпълнено всяко едно от четирите условия, посочени в решението по делото Altmark (10). По-късно те изпратиха информация относно четвъртия договор за управление, и по-специално за системата за аналитично счетоводство, използвана за изчисляване на изплащаната от държавата компенсация.
(9)
Впоследствие посочените в еx-officio процедурата мерки и оплакванията бяха включени в официалната процедура по разследване C20/2009, започната на 23 юли 2009 г.
1.4. РЕШЕНИЕ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(10)
Като взе предвид анулирането от Първоинстанционния съд на решението на Комисията от 23 юли 2003 г. и след като разгледа предоставените от белгийските власти сведения относно разглежданите мерки, на 13 юли 2009 г. Комисията реши да започне предвидената в член 108, параграф 2 от ДФЕС (11) официална процедура по разследване.
(11)
Решението на Комисията за започване на процедурата е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз. Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си.
1.5. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(12)
Белгийските власти представиха своето мнение на 13 август 2009 г. и го допълниха на 10 септември 2009 г., 12 октомври 2009 г., 23 април 2010 г., 26 април 2010 г., 19 октомври 2010 г., 19 ноември 2010 г., 21 декември 2010 г., 18 януари 2011 г., 17 февруари 2011 г., 2 март 2011 г., 29 март 2011 г., 11 април 2011 г., 10 май 2011 г., 27 май 2011 г., 14 юни 2011 г., 10 август 2011 г., 26 август 2011 г., 7 октомври 2011 г., 14 декември 2011 г., 19 декември 2011 г., 20 декември 2011 г. и 26 декември 2011 г. Те посочиха, че на 22 април 2009 г. са подали жалба срещу решението на Общия съд от 10 февруари 2009 г. и предоставиха уточнения относно компенсацията за обществени услуги и други ad hoc мерки в полза на DPLP.
1.6. МНЕНИЯ НА ТРЕТИ СТРАНИ ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ И МНЕНИЯ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО МНЕНИЯТА НА ТРЕТИ СТРАНИ
(13)
Deutsche Post AG и DHL International N.V./S.A. представиха мненията си на 28 август 2009 г.
(14)
Vlaamse Federatie van Persverspreiders (Фламандска федерация на разпространителите на печатни издания, наричана по-долу „VFP“) и Prodipresse („Съюз на разпространителите на печатни издания“) представиха мненията си на 28 август 2009 г.
(15)
Belgische Distributiedienst B.V.B.A (наричан по-долу „BD“, конкурент на DPLP на пазара на разпространението на печатни издания) представи мнението си на 28 август 2009 г.
(16)
Association belge des éditeurs de quotidiens A.S.B.L (Белгийска асоциация на издателите на ежедневни издания) представи мнението си на 28 август 2009 г.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
2.1. ПРАВЕН СТАТУТ И ДЕЙНОСТИ НА DPLP
(17)
Белгийските пощи са държавно предприятие („Régie des postes“) до 1992 г., когато са регистрирани като отделно юридическо лице („самостоятелно публично предприятие“). През 2000 г. техният правен статут е променен на „публичноправно акционерно дружество“.
(18)
През 2010 г. DPLP реализира приходи от дейността в размер на 2 318 млн. евро и печалба от дейността в размер на 319 млн. евро. В края на 2010 г. персоналът му наброява 33 616 души. За сравнение, през 2002 г. този брой е 42 000 души. Разходите за персонала представляват 65 % от общите оперативни разходи.
(19)
Частният инвеститор CVC Capital Partners притежава миноритарно дялово участие от 50 % без един дял. Белгийската държава е мажоритарен акционер.
2.2. ОБОБЩЕНИЕ НА РАЗГЛЕЖДАНИТЕ ДЪРЖАВНИ МЕРКИ
2.2.1. Задачи за обществена услуга през периода 1992-2010 г.
(20)
В съответствие със Закона за пощите (12) и четири последователни договора за управление през целия период, обхванат от разследването, т.е. от 1992 до 2010 г., на DPLP са възложени задачи за обществена услуга.
2.2.1.1. Задължения за обществена услуга, определени в договорите за управление
(21)
В договорите за управление се съдържат правилата и редът и условията за изпълнение на предприетите от DPLP задачи в рамките на извършването на дейностите му от обществен интерес и се определя финансовата намеса от страна на белгийската държава.
(22)
От създаването му през 1992 г. DPLP е подписало с белгийската държава четири договора за управление, които обхващат следните периоди (13):
1.
първи договор: 14.9.1992 г.-31.12.1996 г.;
2.
втори договор: 1.1.1997 г.-23.9.2002 г.;
3.
трети договор: 24.9.2002 г.-23.9.2005 г.;
4.
четвърти договор: 24.9.2005 г.-23.9.2010 г.; удължен договор до сключването на новия договор.
(23)
В договорите за управление се определя списъкът на задачите за обществена услуга. Предвидените от Белгия задачи за обществена услуга в действащия договор за управление са следните (14):
Пощенски услуги
i)
Универсална пощенска услуга
ii)
Разпространение на ежедневни издания
iii)
Разпространение на периодични издания
iv)
Разпространение на изборни материали
v)
Специални тарифи за организациите с нестопанска цел
vi)
Изпращане по пощата на писма, освободени от пощенски такси (кралска кореспонденция и други специални кореспонденции)
vii)
Международни пощенски услуги
viii)
Международни колетни пратки
Финансови услуги
ix)
Получаване на депозити в брой по разплащателна пощенска сметка
x)
Пощенски записи
xi)
Плащане на домашен адрес на пенсии за осигурителен стаж и възраст и наследствени пенсии, както и на помощи за лица с увреждания
xii)
Изплащане на възнаграждения за участие в изборите
xiii)
Осчетоводяване на средства и документи от пътни глоби
xiv)
Услуги, свързани с разрешителни за риболов
Продажба на пощенски марки
xv)
Продажба на пощенски марки
Други обществени услуги
xvi)
Социална роля на пощенския раздавач
xvii)
Предоставяне на подходяща информация на обществеността
xviii)
Отпечатване и доставка на електронна поща
xix)
Услуги за сертифициране на съобщения
xx)
Услуги, извършвани за държавните счетоводни отчети
xxi)
Продажба на държавни таксови марки и събиране на глоби
xxii)
Сътрудничество при разпространението на пакети с бюлетини за гласуване.
2.2.2. Държавни мерки, обхванати от разследването
(24)
От 1992 до 2010 г. DPLP получава държавна подкрепа под формата на различни мерки:
1.
поемане на разходите за пенсии: след реформирането през 1997 г. на пенсионната система държавата освободи DPLP от нейните натрупани пенсионни задължения в размер на 3,8 млрд. евро;
2.
годишна компенсация за разходите за изпълнение на задълженията за обществена услуга (15) общо в размер на 5,2 млрд. евро за периода 1992-2010 г.;
3.
капиталови инжекции: два пъти през 1997 г. (62 млн. евро), един път през 2003 г. (297,5 млн. евро) и един път през 2006 г. (40 млн. евро);
4.
данъчни облекчения: освобождаване от корпоративен данък, от данък сгради и други косвени и местни данъци;
5.
прехвърляне на недвижими имоти: през 1992 г. 63 недвижими имота на стойност 112,2 млн. евро са прехвърлени на DPLP;
6.
предоставяне през 2004 г. на държавна гаранция за заем в размер на 100 млн. евро срещу премия от 0,25 %.
2.2.2.1. Поемане на разходите за пенсии
(25)
През 1992 г. Régie des postes (държавно предприятие на пощите) е преобразувано в самостоятелно публично предприятие (СПП), наречено „De Post-La Poste“. В качеството си на законен приемник на Régie des postes DPLP поема активите и персонала ѝ. Тази промяна бележи важна стъпка по отношение на модела на предприятието:
1.
за разлика от Régie des postes, управлявано от и под ръководството на компетентния министър, DPLP вече се управлява от управителен съвет и управителен комитет, като правителството запазва само надзорни правомощия в съответствие със законодателството и договора за управление (16);
2.
по принцип DPLP носи отговорност за финансовия си баланс, докато годишният бюджет на Régie des postes дотогава се е определял от компетентния министър, който го е представял за одобрение от Парламента като приложение към бюджета на собственото му министерство.
(26)
Така през 1992 г. DPLP поема 43 747 държавни служители, както и правната им защита по отношение на сигурността относно работните места, пенсионирането и възнагражденията (член 33 от закона от 21 март 1991 г.).
(27)
През 2008 г. DPLP все още работят около 23 500 щатни служители (чийто статут е подобен на този на държавните служители), които съставляват близо две трети от персонала му, както е посочено по-долу.
Таблица 1
Схеми на наемане в DPLP
(28)
Между 1972 и 1996 г. пенсиите са се изплащали съгласно схема на разпределение, по която DPLP възстановява на държавата сумата на платените от последната пенсии на вече пенсионираните държавни служители (17) за натрупалите се техни пенсионни права от 1972 г. - годината, през която белгийското предприятие La Poste се преобразува в отделна счетоводно образувание в държавата (Régie des postes).
(29)
До пенсионната реформа през 1997 г. промяна в системата за финансиране на пенсиите не е извършена. Тази реформа се изразява в приравняване на пенсионната система от първи стълб, приложима към щатния персонал на DPLP, с тази от частния сектор: от 1997 г. DLPL трябва да плаща на ONSS (Националната социалноосигурителна служба) пенсионна вноска, възлизаща на 8,86 % от заплатите.
(30)
Заедно с това държавата приема да поеме натрупаните от DPLP пенсионни разходи, които са възлизали на 3,8 млрд. евро.
2.2.2.2. Годишна компенсация за разходите за изпълнение на задълженията за обществена услуга
(31)
Във всеки договор се е предвиждало изплащането на годишна компенсация от държавата с цел изпълнение на задачите за обществена услуга, определени в посочения договор.
(32)
В първите три договора компенсацията се е определяла според действителната разлика между разходите и приходите от задачите за обществена услуга. В четвъртия договор за управление се предвижда плащането на фиксирана компенсация, изчислена на базата на очакваната разлика между направените от DPLP разходи и получените приходи от потребителите на обществените услуги, за която компенсация все пак има праг, посочен в договорите за управление (18).
(33)
Обществените услуги, за които DPLP в съответствие с действащия понастоящем договор за управление (19) има право да получава компенсация от държавата, са следните:
Пощенски услуги
ii)
Разпространение на ежедневни издания
iii)
Разпространение на периодични издания
iv)
Разпространение на изборни материали
v)
Специални тарифи за организациите с нестопанска цел
vi)
Изпращане по пощата на писма, освободени от пощенски такси (кралска кореспонденция и други специални кореспонденции)
Финансови услуги
ix)
Получаване на депозити в брой по разплащателна пощенска сметка
х)
Пощенски записи
xi)
Плащане на домашен адрес на пенсии за осигурителен стаж и възраст и наследствени пенсии, както и на помощи на лица с увреждания
xiii)
Осчетоводяване на средства и документи от пътни глоби
xiv)
Услуги, свързани с разрешителни за риболов
Продажба на пощенски марки
xv)
Продажба на пощенски марки
Други обществени услуги
xvi)
Социална роля на пощенския раздавач
xx)
Услуги, извършвани за държавните счетоводни отчети
xxi)
Продажба на държавни таксови марки и събиране на глоби
(34)
Следва да се отбележи, че универсалната пощенска услуга не може да дава право на компенсация съгласно трите последни договора за управление (20). Въпреки че разпространението на печатни издания като цяло да може да се впише в рамките на универсалната услуга съгласно Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 г. относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата (21), конкретните задачи (разпространение на ежедневни и периодични издания), които трябва да дават право на компенсация съгласно договорите за управление, са определени от белгийските власти според критериите, които ги различават от универсалната пощенска услуга. Тези критерии са: 1) целите на задачата, които са извън целите на универсалната услуга, 2) конкретните условия, изложени в посочените договори, и 3) конкретните разпоредби в областта на тарифирането, които се различават от приложимите към тарифирането на универсалната услуга.
(35)
Цели на задачата: белгийските власти считат за особено важно да се осигури широко разпространение на печатните издания на цялата територия на Белгия, за да се повишат равнището на информираност и многообразието на мненията, както и да се насърчи участието на обществеността в политическия дебат.
(36)
В договора се определят конкретни условия за извършване: конкретната услуга за разпространение на печатни издания, възложена DPLP, която дава право на компенсация, надхвърля услугата за традиционното разпространение, включено в универсалната услуга. Тя подлежи на редица строги условия по отношение на качеството и резултатите, които се отнасят до часа на разпространението (например разпространение преди 7,30 ч.), честотата, възможностите за разпространение от страна на издателите, предоставената на издателите гъвкавост по отношение на обема, както и непрекъснатостта на услугата (включително строго определение на случаите на форсмажорни обстоятелства).
(37)
Специално тарифиране: тарифите за задачата за разпространение на печатни издания, която дава право на компенсация, са определени чрез тристранни преговори (белгийската държава/DPLP/секторът на печатни издания) и не е необходимо да бъдат одобрявани от регулаторния орган - за разлика от тарифите за универсалната пощенска услуга. Докато тарифите за универсалната пощенска услуга зависят от разходите, тарифите за конкретната задача за разпространение на печатни издания, която дава право на компенсация, са значително по-високи, така че да могат да бъдат постигнати целите на тази услуга.
(38)
За посочените в съображение 33 обществени услуги може да се получава компенсация за обществена услуга. Действително изплатените компенсации за обществени услуги за всяка финансова година са следните:
Първи договор за управление
Година
Сума (в евро)
1992 (22)
91 720 000
1993
351 327 000
1994
322 138 000
1995
368 308 000
1996 г.
314 205 000
Втори договор за управление
Година
Сума (в евро)
1997
208 934 000
1998
228 629 000
1999
213 788 000
2000
216 282 000
2001
224 269 000
2002
194 559 000
Трети договор за управление
Година
Сума (в евро)
2003
175 554 000
2004
247 606 000
2005
254 825 000
Четвърти договор за управление
Година
Сума (в евро)
2006
299 729 000
2007
306 396 000
2008
315 683 000
2009
321 244 000
2010
325 735 000
2.2.2.3. Капиталови инжекции
(39)
Капиталови инжекции през 1997 г.: DPLP е получило две капиталови инжекции, за които не е подадено уведомление, в размер на 62 млн. евро. Впоследствие белгийските власти все пак посочват, че на практика тези средства са били отложени компенсации за обществени услуги, които не са били своевременно изплатени на DPLP.
(40)
Капиталова инжекция през 2003 г.: белгийските власти са предоставили капиталова инжекция в полза на DPLP в размер на 297,5 млн. евро. Според тях капиталовата инжекция е предоставена при условия, приемливи за частен инвеститор, действащ в обичайни условия на пазарна икономика; в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, това не представлява държавна помощ.
(41)
Капиталова инжекция през 2006 г.: белгийските власти са предоставили нова капиталова инжекция в размер на 40 млн. евро. Според тях капиталовата инжекция е предоставена в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика при същите условия, при които частните инвеститори са направили своите инвестиции (принципът pari passu).
2.2.2.4. Данъчни облекчения
(42)
До 31 декември 2005 г. DPLP е освободено от корпоративен данък.
(43)
През обхванатия от разследването период предприятието е било освободено от данък сгради, използвани при изпълнението на обществените услуги, което представлява предимство между […] (23) и […] EUR годишно. Ако този данък е бил плащан, разходите за продуктите (обществената услуга и търговските продукти), за които са се ползвали тези сгради, пропорционално биха били по-големи.
(44)
DPLP е освободено и от други косвени и местни данъци. Белгийските власти не са в състояние да представят точна оценка на това предимство, но посочват, че тази мярка влиза в приложното поле на правилата de minimis.
(45)
Данъчните облекчения предхождат влизането в сила на Договора за ЕО през 1958 г. и продължават да се прилагат без голяма промяна. Докато освобождаването от корпоративен данък е преустановено на 31 декември 2005 г., другите две мерки все още са в сила.
2.2.2.5. Прехвърляне на недвижими имоти
(46)
През 1992 г. белгийската държава прехвърля 63 сгради, без насрещна престация, на DPLP (24). Тези сгради вече са били ползвани от последното, макар че юридически те са били собственост на държавата. Общата стойност на тези сгради е била оценена на 112,2 млн. евро (25). Тези сгради са различни от първоначалните активи, към които се добавят, които са били разделени от сградите, собственост на държавата, когато La Poste е преобразувана в отделно държавно предприятие („la Régie des postes“) през 1971 г. La Régie des postes тогава вече е притежавало по закон активите, включени в баланса му. В замяна на това се е предполагало, че тези допълнителни сгради, прехвърлени през 1992 г., ще компенсират тежестта на пенсиите, която продължавала да пада върху DPLP, когато статутът му от предприятие е променен на самостоятелно публично предприятие.
(47)
Белгийските власти подчертават, че прехвърлянето на тези недвижими имоти не е било нищо повече от вътрешна реорганизация на имотите, собственост на държавата, без да представлява предимство. Според тях тези недвижими имоти вече са били използвани от белгийското предприятие La Poste, преди то да бъде преобразувано в DPLP през 1992 г. (и следователно са били използвани от La Régie des postes).
2.2.2.6. Държавна гаранция
(48)
На DPLP е дадена възможност да поиска публична гаранция за заемите си срещу премия от 0,25 %.
(49)
През посочения в разследването период тази гаранция е използвана само един път за заем от 100 млн. евро, сключен с Европейската инвестиционна банка (ЕИБ). Подписаното между DPLP и ЕИБ споразумение на 22 декември 2004 г. е дало възможност на DPLP да използва кредитното улеснение от ЕИБ до 10 юни 2008 г. Чрез това улеснение на 8 ноември 2007 г. DPLP е поискало сума от 100 млн. евро, която реално получава на 5 декември 2007 г. DPLP се задължава да възстанови заема на 11 равни годишни транша, възлизащи на около 9,09 млн. евро. Първият транш трябва да бъде изплатен на 5 декември 2012 г., а последният - на 5 декември 2022 г. Лихвите се плащат на тримесечие (5 декември, 5 март, 5 юни, 5 септември). Лихвеният процент е определен въз основа на тримесечния EURIBOR, намален с 37 базови пункта.
3. ОПИСАНИЕ НА ПРИЧИНИТЕ, ДОВЕЛИ ДО ЗАПОЧВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ПРЕЗ 2009 Г.
(50)
Като се основава на решението по делото Altmark (26), Комисията счете, че компенсациите за обществени услуги, плащани от 1992 г. насам, както и данъчните облекчения, капиталовите инжекции, държавната гаранция и прехвърлянето на горепосочените недвижими имоти, е възможно да представляват помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(51)
Държавните помощи, които се състоят от компенсации за разходите, свързани със задължения за универсална услуга, могат да бъдат обявени за съвместими с член 106, параграф 2 от ДФЕС, ако са необходими за изпълнението на тези услуги и не засягат развитието на търговията до степен, която противоречи на интересите на Европейския съюз.
(52)
В решението за започване на официална процедура по разследване от 2009 г. Комисията изрази съмнения относно необходимостта и пропорционалността на предоставените на DPLP мерки за помощ за целите на изпълнението на задачите му за обществена услуга.
(53)
По отношение на изчисляването на свръхкомпенсацията съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС Комисията счете, че всички приходи и разходи, свързани със задълженията за обществена услуга, са взети под внимание с оглед да се гарантира отсъствието на свръхкомпенсация за задачите за обществена услуга. За целите на изчислението следва да се провери стабилността на счетоводния метод, приложен за определянето на разходите за услугите от общ икономически интерес, както и да се отчетат всички нетни разходи за обществените услуги и допълнителните помощи, отпуснати под каквато и да било форма.
(54)
Що се отнася до финансирането на пенсиите на държавните служители от държавата, Комисията разгледа до каква степен фактът, че DPLP е освободено от пенсионни задължения, го поставя в сравнимо положение с това на неговите конкуренти по отношение на социалноосигурителните вноски.
(55)
В съответствие с приложения от Комисията подход в решението ѝ за публичното финансиране на разходите за пенсии на държавните служители, които работят за френското предприятие La Poste (27), следва да се провери дали тази мярка е съвместима с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС и в този смисъл да се определи до каква степен разходите за социално осигуряване, плащани от DPLP след като е било освободено от тези задължения, са сравними с разходите на неговите конкуренти.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
4.1. МНЕНИЕ НА VFP И НА PRODIPRESSE
(56)
На 28 август 2009 г. VFP и Prodipresse представиха мнението си относно системата за разпространение на печатни издания, прилагана от DPLP.
(57)
В по-рано подадената от тях жалба VFP и Prodipresse подчертават нарушенията на конкуренцията в резултат на прилаганите от DPLP ниски тарифи за разпространението на печатни издания, с което се възпрепятства всякаква конкуренция от страна на останалите оператори на пазара.
(58)
Те посочват, че цените на DPLP са били определени по време на тристранни преговори между DPLP, издателите и държавата. Според VFP и Prodipresse понесените от DPLP загуби поради тези ниски цени на пазара са компенсирани от държавата чрез компенсацията за УОИИ. Ако DPLP получава пряко тази помощ, издателите на ежедневни издания също биха се ползвали косвено от нея.
(59)
VFP и Prodipresse считат, че DPLP би могло да получи свръхкомпенсация за системата за разпространение на печатни издания, която би използвало за финансиране на останалите си дейности.
4.2. МНЕНИЕ НА ASSOCIATION BELGE DES ÉDITEURS DES JOURNAUX
(60)
На 28 август 2009 г. Association belge des éditeurs des journaux (Белгийската асоциация на издателите на вестници) представи своето мнение. По този повод тя подчерта колко е важно за демокрацията и равенството да е налице ефективна система за разпространение на ежедневни издания на цялата територия на Белгия при еднакви и разумни цени, така че абонатите да могат да получават ежедневниците си рано сутрин.
4.3. МНЕНИЕ НА DEUTSCHE POST AG И DHL INTERNATIONAL
(61)
На 28 август 2009 г. Deutsche Post AG и DHL International представиха своето мнение. Те подчертаха необходимостта да се разгледа поемането на пенсионните задължения на DPLP, и по-специално да се гарантира съответствието на тази мярка с предходната практика, да се контролира съответствието на капиталовите инжекции с пазара, да се провери съответствието на разпределението на разходите с решението по дело Chronopost и накрая да се разгледа прехвърлянето на недвижими имоти.
4.4. МНЕНИЕ НА BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA
(62)
На 28 август 2009 г. Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA („BD“), което е част от групата TNT, представи своето мнение. BD е конкурент на DPLP, и по-конкретно на дъщерното му предприятие Deltamedia, което се занимава с разпространението на печатни издания, на пазара на разпространението на ежедневни и периодични издания. В по-рано подадената жалба BD подчерта, че DPLP прилага цени, по-ниски от разходите му за разпространението на ежедневни издания. Според BD понесените от DPLP загуби са били финансирани чрез държавни субсидии. Ниските цени биха затруднили всякаква конкуренция по отношение на DPLP.
(63)
Според BD DPLP е нарушило Директива 92/50/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 г. относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за услуги (28), както и член 7 от Директива 96/67/ЕО. BD също така изрази съмнения дали не е налице помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС, както и дали компенсацията за разходите, свързани с УОИИ, е съвместима съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС.
(64)
BD постави въпроса дали разпространението на ежедневни издания би могло да се определи като УОИИ, като се има предвид, че в повечето държави членки тази дейност е отворена за конкуренцията, без намеса от страна на пощенския оператор.
(65)
BD също така постави въпроса дали една субсидия, запазена изключително за пощенския оператор, е най-подходящото средство за подкрепа на разпространението на ежедневни издания в противовес на предоставена на издателите помощ, които тогава биха могли да предоставят услугите си за разпространение на свободния пазар и това би позволило на различни доставчици да се конкурират.
(66)
BD изрази съмнения относно необходимостта от разходите и дори дали възложената на DPLP задача за разпространение на ежедневни издания е трябвало да бъде одобрена. Според BD разходите на DPLP са много по-високи от разходите на другите оператори, което повишава равнището на необходимите субсидии. В този смисъл субсидиите не са били нито пропорционални, нито обосновани.
(67)
Накрая BD счита, че поетите от държавата разходи на DPLP може да включват инвестиционни разходи, които не биха били необходими за целите на изпълнението на УОИИ, като се има предвид, че DPLP може да е използвало създадената инфраструктура за други услуги. Рекламните кампании за търговските продукти също може да са били финансирани чрез държавна субсидия.
5. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ
5.1. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ПОЕМАНЕТО НА РАЗХОДИТЕ ЗА ПЕНСИИ
(68)
Белгийските власти са на мнение, че в съответствие с подхода, следван в решението по делото Combus (29), поемането на пенсионните задължения не е държавна помощ, като се има предвид, че това облекчава белгийското предприятие La Poste от необичайна тежест, а не от тежест, която по принцип е част от бюджета на едно предприятие.
(69)
Те считат, че тази необичайна тежест произтича от по-високите разходи за заплати на щатния персонал, както и от липсата на оперативна гъвкавост, което пречи на DPLP да намалява колкото би желало броя на държавните служители сред своя персонал.
(70)
Белгийските власти определят три причини за недостатъчната гъвкавост:
1.
сигурността относно работните места на държавните служители;
2.
липсата на вътрешна мобилност;
3.
липсата на достъп до принудителен временен отпуск.
(71)
Сигурност относно работните места на държавните служители: DPLP изтъква, че щатният персонал на предприятието de facto е назначен за неопределен срок. DPLP не може да прекрати договорите на щатния си персонал освен при сериозна причина или повтарящи се лоши резултати. Дори и тогава процедурата за съкращения подлежи на особено тежки изисквания.
(72)
Освен това Държавният съвет (белгийска административна юрисдикция, компетентна за щатния персонал, докато договорно наетият персонал е в компетенцията на трудовите съдилища) е показал склонност да благоприятства щатния персонал, като определя строг стандарт за целите на установяването на „валиден мотив“. Ето защо DPLP не е в състояние да съкрати щатния си персонал, било то индивидуално или колективно, поради икономически или технически причини.
(73)
Следователно прекратяването на един трудов договор не е средство за управление, което да позволява преструктуриране на състава на персонала в зависимост от действителните оперативни нужди. Също така, невъзможността за уволнения поради икономически причини значително ограничава средствата, с които DPLP разполага за решаването на проблеми като недостатъчна мобилност или по-високи заплати и обезщетения за висшия щатен персонал от прилаганите на пазара. Освен това щатният персонал няма право да поиска автоматично прехвърляне към публичната администрация и съответно DPLP не може да наложи подобно прехвърляне.
(74)
Това означава, че съкращението на щатния персонал се ограничава главно до доброволни напускания, което се случва рядко, и на напускания поради навършване на пенсионна възраст.
(75)
Липса на вътрешна мобилност: освен неспособността на DPLP да намали щатния персонал в секторите с намалено търсене на услуги, възможностите, с които разполага за преразпределение на щатния си персонал в самата организация според нуждите, подлежат на строги ограничения.
(76)
Елементи като езикова принадлежност, квалификации, осигурителен стаж и функционална класификация водят до това DPLP да е до голяма степен неспособно да преразпределя персонала си, който работи в области с намалени нужди от персонал, например поради намаляването на традиционните пощенски писма, в полза на секторите с недостиг на персонал, пенсионирането на служители или повишено търсене.
(77)
С други думи, поради липсата на гъвкавост на „устава“ DPLP се оказва в голяма степен неспособно да преразпределя щатния си персонал според нуждите си или да компенсира несъответствията между областите на дейност с излишен и тези с недостиг на персонал. Парадоксално е, че за да отговори на нуждите в секторите с недостиг на персонал, DPLP трябва да наема временен или договорна нает персонал, като запазва излишния си щатен персонал в секторите с повече от необходимия персонал.
(78)
Липса на достъп до принудителен временен отпуск: освен това DPLP не може да пуска в принудителен временен отпуск щатния си персонал („икономическа безработица“), както могат да постъпват операторите от частния сектор при намален обем на работа.
(79)
По-високи разходи за заплати: когато през 1992 г. la Régie des postes е преобразувано в самостоятелно публично предприятие и е преименувано на DPLP, щатният персонал е получавал значително по-високи заплати и обезщетения от договорно наетия персонал в частния сектор. От 1992 г. насам автоматичните увеличения на заплатите за осигурителен стаж и силните правомощия за водене на преговори на синдикатите допринасят за запазването на заплатите и придобивките на сравнително високо равнище.
(80)
Освен по-високите заплати и по-големите придобивка, които получават в сравнения с договорно наетия персонал, щатните служители имат право на 4 до 11 дни допълнителен платен отпуск (30), което увеличава разходите на DPLP. Тези елементи, които характеризират щатния персонал, затрудняват управлението от страна DPLP на разходите за единица щатен персонал, които са значително по-високи от разходите за договорно наетите служители в частния сектор.
(81)
След поемането на щатния персонал на la Régie des postes през 1992 г. ръководителите на DPLP признават, че по-високите разходи за заплати и липсата на оперативна гъвкавост са представлявали структурен недостатък, все по-труден за овладяване в хода на либерализацията на пазара на пощенски услуги. Вследствие на това през 1998 г. DPLP спира да наема щатни служители. Доброволното напускане, главно поради пенсиониране, води до съкращение в абсолютна стойност на персонала, който през 2008 г. наброява 23 538 души.
(82)
Съкращението на щатния персонал, което зависи главно от процента на доброволно напускащите служители в пенсионна възраст в контекста на настоящата възрастова структура, е бавен процес и ще продължи по всяка вероятност до 2030 г., т.е. след пълната либерализация на пазара на пощенски услуги, както се вижда от таблицата по-долу.
Таблица 2
Промени в броя на щатните служители на DPLP
(83)
Поради това белгийските власти считат, че щатният персонал на DPLP представлява сериозен недостатък в оперативен план и по отношение на разходите в сравнение с частните оператори и че държавата е облекчила DPLP от необичайна тежест, каквато неговите конкуренти нямат.
(84)
Според белгийските власти мярката не представлява държавна помощ и следваният от Комисията подход в решението за започване на официална процедура по разследване съгласно предишни дела, свързани с пенсионни системи [EDF (31), La Poste (Франция) (32), Royal Маil (33)], следователно не е необходим в случая на DPLP.
(85)
При все това белгийските власти подчертават, че при евентуално прилагане на подобен метод към DPLP ще се стигне до заключението, че частта от разходите за социално осигуряване, плащана от DPLP, е равна на тази на неговите конкуренти.
5.2. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ГОДИШНАТА КОМПЕНСАЦИЯ ЗА РАЗХОДИТЕ ЗА ОБЩЕСТВЕНИ УСЛУГИ
(86)
Белгийските власти предоставиха счетоводните данни (34) за DPLP и изложиха прилаганите от предприятието принципи за аналитично счетоводство.
(87)
Най-напред те изтъкват, че годишно изплащаната компенсация за обществени услуги не представлява помощ, доколкото съответства на съдебната практика по делото Altmark.
(88)
След това подчертават, че ако компенсацията за обществена услуга представлява помощ, тя е съвместима, като се има предвид, че не представлява свръхкомпенсация за нетните разходи, направени от DPLP в рамките на изпълнението на задачите му за обществена услуга. Представените от белгийските власти изчисления според тях показват недостатъчна компенсация за понесените от DPLP разходи.
(89)
Накрая белгийските власти посочват, че някои от мерките представляват съществуваща помощ. В този смисъл те препращат към раздела относно съществуващи помощи (съображение 224 и сл.).
5.3. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО КАПИТАЛОВИТЕ ИНЖЕКЦИИ
5.3.1. Капиталова инжекция през 1997 г.
(90)
В писмо, изпратено до Комисията на 12 август 2009 г., белгийските власти посочват, че предоставената през 1997 г. капиталова инжекция на обща стойност 62 млн. евро следва да се счита за отложена компенсация за задължения за обществена услуга.
5.3.2. Капиталови инжекции през 2003 и 2006 г.
(91)
Според белгийските власти и двете увеличения на капитала, извършени през 2003 г. и 2006 г., се основават на стратегически план (35), целта на който е да се подобри конкурентоспособността и рентабилността на предприятието в контекста на постепенната либерализация на пазара на пощенски услуги.
(92)
В този стратегически план са заложени две основни цели:
1.
повишаване на производителността, за да се гарантират конкурентоспособността и рентабилността във все по-либерализирана пазарна среда;
2.
DPLP да се насочи към пазарна логика, като отвори капитала си за частни инвеститори, т.е. да постигне и запази търсените равнища за възвръщаемост, за да може да привлече частни инвеститори и да освободи потенциала на предприятието по отношение на рентабилността.
(93)
Капиталова инжекция през 2003 г.: според белгийските власти увеличението на капитала през 2003 г. е имало за цел да укрепи собствения капитал на DPLP предвид огромните финансови задължения, поети от предприятието за изграждането на четири нови центъра за сортиране и за модернизиране на съществуващ център, както и за оптимизирането на маршрутите за доставяне на пощенски пратки и за автоматизацията.
(94)
Освен това белгийските власти са на мнение, че инжектираните средства също така са покривали разходи за персонала вследствие на съкращението на броя на служителите поради по-ранно пенсиониране, намаляването на работното време и увеличението на заплатите на новите служители.
(95)
Тези мерки разумно са гарантирали по-висока рентабилност през периода 2003-2007 г., като са отговаряли на очакванията на частните инвеститори. В този смисъл белгийската държава, като единствен акционер в DPLP през 2003 г., е била ръководена от перспективи за рентабилност, следвайки логиката на пълно спазване на принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, когато тя решава да осъществи капиталова инвестиция.
(96)
На 5 август 2009 г. белгийските власти също така изтъкват, че прогнозите за рентабилност са показвали, че капиталовата инжекция е предоставена при условия, съответстващи на принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, като се има предвид, че очакваната производителност е превишавала изискванията на частния инвеститор. Тези прогнози не са били нереалистични, тъй като реално регистрираната рентабилност между 2003 г. и 2008 г. е била значително по-висока от очакваната.
(97)
Белгийските власти уточниха, че капиталовата инжекция през 2003 г. и анулирането през 2005 г. на държавни вземания в сметките на DPLP по никакъв начин не са били свързани. Това анулиране, направено в друг момент, е било обичайна счетоводна операция, като се има предвид, че държавата ясно е посочила, че тези вземания няма да бъдат платени на DPLP. Окончателно анулираните суми в рамките на оздравяването на счетоводния баланс от 2005 г. са се различавали от капиталовата инжекция през 2003 г. и натрупаните загуби в края на 2002 година.
(98)
Капиталова инжекция през 2006 г.: белгийските власти подчертават, че тази капиталова инжекция е била в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, доколкото е предоставена при условия, равни на прилаганите към частен инвеститор (pari passu), т.е. Post Invest Europe SA, предприятие, което е инвестирало 300 млн. евро. Държавата и частният инвеститор записват нови акции, чрез което новият частен инвеститор получава 50 % от акциите без един дял, а държавата запазва 50 % от акциите плюс един дял (36).
(99)
За да определи цената на новоемитираните акции, инвестиционната банка, към която се обръщат белгийските власти, е определила общата стойност на DPLP между […] и […] EUR. В крайна сметка държавата е притежавала […] EUR за цялото предприятие преди капиталовите инжекции. Белгийските власти признават, че впоследствие постигнатите от DPLP резултати превишават хипотезите към момента на оценката.
(100)
Според белгийските власти прилагането на стратегическия план е довело до превръщането на DPLP в един от най-ефективните оператори в Европа. DPLP е постигнало значителен напредък по отношение на рентабилността, ефективността (37) и качеството, като е запазило разумно равнище на цените за своите клиенти.
5.4. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ДАНЪЧНИТЕ ОБЛЕКЧЕНИЯ
(101)
В декларацията си от 12 август 2009 г. белгийските власти допускат, че до 27 декември 2005 г. DPLP не е подлежало на режима на облагане с корпоративен данък, а на данък върху печалбата (т.е. данъчно облагане на юридическите лица). Независимо от това те подчертават, че през периода 2003-2005 г. DPLP не се е възползвало от този данъчен режим: всъщност, ако предприятието е подлежало на облагане с корпоративен данък, то би могло да разсрочи загубите си от минали периоди и не би плащало корпоративен данък през този период.
(102)
Освен това те твърдят, че DPLP е трябвало да плати данък върху печалбата в размер на 2 млн. евро през периода 2003-2005 г.
(103)
От финансовата 2006 година насам DLPL е трябвало да плаща корпоративен данък, без да може да разсрочва загубите си от минали периоди. Белгийските власти оценяват неплатения данъчен кредит към тази дата на 51,87 млн. евро.
(104)
Поради това те заключават, че DPLP не е реализирало нетна печалба от освобождаването от корпоративен данък преди 2006 г.
(105)
Белгийските власти уточняват, че DPLP е освободено от данък сгради за доходите, получени от недвижими имоти, използвани за целите на изпълнението на услуга от обществен интерес.
(106)
Те са оценили полученото от DPLP нетно предимство, което според тях е само малка част от допълнително плащаните разходи предвид задължението му да поддържа пощенска мрежа, която се характеризира със строго определена териториална гъстота - задължение, което не подлежи на никаква друга компенсация.
(107)
Белгийските власти обясняват, че DPLP е освободено от някои косвени и местни данъци. Те подчертават, че тези облекчения имат нетно въздействие de minimis.
5.5. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ПРЕХВЪРЛЯНЕТО НА НЕДВИЖИМИ ИМОТИ
(108)
В декларацията си от 12 август 2009 г. белгийските власти потвърдиха, че известен брой недвижими имоти са прехвърлени на DPLP в момента на преобразуването му в самостоятелно публично предприятие. Тези сгради вече са били използвани от DPLP от 1971 г. насам и са били необходими за изпълнението на задачата му за изпълнение на пощенска услуга.
(109)
Белгийските власти подчертават, че прехвърлянето на тези недвижими имоти не е предоставило никакво предимство на DPLP, тъй като предприятието вече ги е използвало в рамките на задачата си за обществена услуга. С други думи, според тях не става въпрос за реорганизация на публични активи.
5.6. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ГАРАНТИРАНЕТО НА ЗАЕМИ ОТ ДЪРЖАВАТА
(110)
В декларацията си от 12 август 2009 г. белгийските власти подчертават, че DPLP не получава автоматично държавна гаранция за заемите си. Ако DPLP трябва да поиска такава гаранция, то следва да получи одобрението на белгийските власти и да плаща на държавната хазна годишна премия в размер на 0,25 %.
(111)
През разглеждания период DPLP е прибягнало един-единствен път до държавна гаранция.
(112)
Белгийските власти считат, че премия в размер на 0,25 % е подходяща предвид финансовото положение на DPLP и малката вероятност гаранцията да не бъде възстановена от страна на DPLP. От друга страна те считат, че при отсъствието на държавна гаранция пазарната лихва за подобен заем би била с до 40 базисни пункта по-висока.
5.7. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО МНЕНИЯТА, ИЗРАЗЕНИ ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(113)
В декларацията си от 12 октомври 2009 г. белгийските власти подчертават, че единствено декларациите на BD и FVP/Prodipresse съдържат определящи данни. Тези данни се отнасят по-специално до разширеното разпространение на ежедневни и периодични издания.
(114)
Противно на подчертаното от BD, белгийските власти изтъкват, че възлагането на предоставяне на незапазени пощенски услуги (като разпространението на печатни издания) не попада в приложното поле на законодателството на Европейския съюз в областта на обществените поръчки (Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (38)).
(115)
Те твърдят също, че разпространението на ежедневни и периодични издания, което е услуга от общ икономически интерес, не нарушава разпоредбите на Съюза по отношение на либерализацията на пазара на пощенски услуги.
(116)
Белгийските власти също така посочват, че въпросното възлагане не е резултат от произволно решение. Според тях DPLP е единственото предприятие, което може да изпълни условията и задълженията на доставчик на подобен вид услуги.
(117)
Противно на твърденията на BD белгийските власти изтъкват, че през периода 2002-2008 г. DPLP не е получавало свръхкомпенсация за разходите, свързани с извършването на услугата за разпространение на ежедневни и периодични издания.
(118)
Те не споделят становището на FVP/Prodipresse, според което DPLP е „надуло“ своите инвестиции и допълнителните си разходи, свързани с разширяването на националното покритие от 82 % на 100 %. Тъй като тези 18 % засягат главно отдалечени региони, разходите за персонал на DPLP са се увеличили непропорционално и DPLP е трябвало да закупи транспортни средства за дълги разстояния, които се характеризират с високи амортизационни разходи.
(119)
Накрая белгийските власти подчертават, че разходите за рекламната кампания на предприятието не са били взети предвид при изчисляването на компенсацията, получена от държавата за разширеното разпространение на печатни издания.
(120)
BD посочва, че DPLP очевидно не е ефективно от гледна точка на разходите. Белгийските власти оспорват това твърдение, като подчертават, че BD не отчита изцяло големите допълнителни разходи, свързани с разширеното разпространение на печатни издания, както и че пренебрегва големите усилия, полагани от DPLP за управлението на разходите му и повишаването на неговата производителност.
(121)
Според BD, разходите на Deltamedia са по-ниски от разходите на DPLP. Това положение според белгийските власти се дължи на следните фактори:
а)
Deltamedia не предлага национално покритие;
б)
Deltamedia работи с независими разпространители;
в)
предлаганата от Deltamedia услуга е опростена, като се има предвид, че работи само с ограничен брой издатели, обединени в една-единствена група за печатни издания;
г)
издателите доставят ежедневните издания веднага на пунктовете за разпространение.
5.8. МНЕНИЕ НА БЕЛГИЙСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО СЪЩЕСТВУВАЩАТА ПОМОЩ
(122)
В декларацията си от 21 декември 2010 г. белгийските власти посочват, че някои от мерките, обхванати от разследването, представляват съществуващи помощи.
(123)
Първо, белгийските власти подчертават, че данъчните облекчения, от които се е ползвало DPLP, предхождат присъединяването на Белгия към Европейския съюз и следователно представляват съществуващи помощи.
(124)
Второ, белгийските власти твърдят, че годишната субсидия, отпускана на DPLP преди 1999 г., предхожда либерализацията на пазара на пощенски услуги и следователно представлява съществуваща помощ. Също така не би следвало капиталовите инжекции, осъществени преди 1999 г., независимо дали представляват държавни помощи, да се считат за съществуващи помощи.
(125)
Трето, белгийските власти поддържат, че поради десетгодишния давностен срок всички приети преди 13 юли 1999 г. мерки (т.е. 10 години преди започването на въпросната официална процедура) представляват съществуващи помощи, като се има предвид, че анулирането от Първоинстанционния съд по-рано също би довело до анулиране на всички предходни разследващи действия на Комисията. От друга страна, те твърдят, че тъй като Комисията извършва първото си разследващо действие през декември 2002 г., разследването не следва да включва мерките, приведени в действие преди декември 1992 г. Това би засегнало прехвърлянето на недвижими имоти и първата годишна субсидия, изплатена през 1992 г.
6. ОЦЕНКА
6.1. ПРЕДВАРИТЕЛНИ ЗАБЕЛЕЖКИ ОТНОСНО СИСТЕМАТА ЗА АНАЛИТИЧНО СЧЕТОВОДСТВО НА DPLP
(126)
В член 14 от Директива 97/67/ЕО, изменена с Директива 2008/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 февруари 2008 г. за изменение на Директива 97/67/ЕО с оглед пълното изграждане на вътрешния пазар на пощенски услуги в Общността (39) (Третата директива за пощенските услуги) от пощенските оператори се изисква да водят аналитично счетоводство, като правят ясна разлика между услугите и продуктите, които са част от универсалната услуга, от една страна, и услугите и продуктите, които не са част от нея, от друга страна. Тяхното счетоводство следва да разпределя директно преките разходи за продуктите, както и да разпределя пряко или непряко общите разходи, и по-специално да начислява по подходящ начин общите разходи, необходими за предоставянето и на универсални, и на неуниверсални услуги. Аналитичното счетоводство на DPLP се състои от метод за определяне и отчитане на разходите по видове дейности (ABC), въз основа на който се начисляват всички оперативни разходи до равнището на получените резултати преди лихви и данъци (EBIT) за отделните продукти в съответствие с метода за пълно разпределение на разходите (FDC). Аналитичното счетоводство обхваща всички оперативни разходи и организационни звена на DPLP. През 2009 г. търговските продукти са представлявали […] % от оборота на DPLP спрямо […] % на продуктите, свързани с обществена услуга.
(127)
Методът на аналитично счетоводство отчита три равнища: ресурсите, дейностите и продуктите. Този метод има за цел да определи частта на разходите, която трябва да бъде начислена за всеки продукт.
(128)
Разходите са разделени на 398 различни вида разходи и 3 954 центъра на отговорност. По счетоводни съображения те са разпределени в 34 ресурсни фонда и 108 групи кодове. Съществуват 986 различни дейности.
(129)
Разходите за ресурсите се начисляват според характера на дейностите: „преките ресурси“ са пряко свързвани с конкретна дейност, докато „непреките ресурси“ допринасят за многобройни дейности и трябва да се начисляват чрез кодове за разпределение, като отразяват равнището на използване на въпросния ресурс за всяка дейност. Накрая общият принос за дейността включва общите разходи, които не могат да се начисляват за конкретни дейности; тогава тези разходи се начисляват поравно за всички продукти на основата на увеличената цена по себестойност.
(130)
Отделните 986 дейности образуват съставните елементи на веригата на стойността на всеки продукт. Една част от разходите, свързани с дадена дейност, се определя за продукти според използването на въпросната дейност във всеки продукт. Разходите за неоперативните дейности най-напред се разпределят към оперативните дейности, които допринасят пряко за продуктите.
(131)
На последния етап от процеса разходите за дейностите най-накрая се начисляват по код на разпределение според обема. С други думи, всички продукти, за които се използва една дейност, се осчетоводяват с част от разходите за тази дейност пропорционално на обема на използването ѝ.
(132)
Комисията счита, че методът на аналитично счетоводство, прилаган понастоящем от DPLP, е задоволителен, като се има предвид, че предприятието разпределя правилно и достатъчно адекватно всички разходи. Комисията отбелязва обаче, че DPLP постепенно е усъвършенствало този метод следователно може да се смята, че счетоводните данни от началото на обхванатия от разследването период, дори и като цяло да са надеждни, не са толкова подробни като данните от настоящата счетоводна система.
(133)
През март 2011 г. белгийските власти предоставиха на Комисията изменение с обратна сила на метода на аналитично счетоводство на DPLP, за да може някои разходи да се разпределят поотделно между търговските дейности и дейностите за обществени услуги. Предвиденото от белгийските власти изменение се отнася до последния етап от разпределянето на разходите, когато продуктите се осчетоводяват с разходи пропорционално на обема на използването им от всяка дейност.
(134)
Изменението променя метода за разпределяне на оперативните разходи към продуктите, прилаган от DPLP до момента. След подобно изменение някои разходи, свързани с търговските продукти, ще преминат в сферата на обществените услуги, което ще разшири базата на разходите за обществени услуги. В резултат на това разходите за обществените услуги средно ще възлизат годишно на […] EUR, които понастоящем се начисляват към търговските продукти. Другите пера на метода на аналитично счетоводство остават без промяна.
(135)
Белгийските власти посочват, че разходите за някои дейности по своя характер са определени на дадено равнище според нуждите от обществената услуга. С други думи, разходите за тези дейности, използвани за целите на обществените услуги, биха останали без промяна дори тези дейности да не се използват за нито един търговски продукт. Доколкото един търговски продукт не е в основата на въпросната дейност, продуктът не би трябвало да поема свързаните с тази дейност оперативни разходи, дори и да я използва.
(136)
Въпреки че белгийските власти изтъкват, че преразгледаният метод е съвместим с Директива 97/67/ЕО, решението по делото Chronopost (40) и Рамката на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (41) (наричана по-долу „рамката за УОИИ“), тъй като той разпределя към продуктите пряко начисляваните разходи и част от общите разходи и отразява по-добре действителните разходи, свързани със задълженията за обществена услуга, Комисията счита, че тази нова обосновка не може да бъде приета поради формални, икономически и правни причини.
(137)
От формална гледна точка предложеният метод в действителност не се използва във вътрешното счетоводство на DPLP, но съставлява допълнително изменение ex post на предходните данни. Преразгледаният метод не е получил одобрението на регулаторния орган като база за тарифиране и не се използва от държавата за изчисляването на компенсацията за УОИИ. Преразгледаният метод изглежда е теоретично представяне, изготвено за целите на настоящата процедура в областта на държавните помощи. От икономическа гледна точка само може да се предполага, по отношение на определянето на цената на извършеното прехвърляне на вътрешно равнище, че за търговските продукти не би следвало да се начисляват една част от разходите за ресурсите, които се използват за тях (например според този метод търговските продукти не биха допринесли за разходите във връзка с маршрутите на пощальоните за разпространение, дори и последните да разпространяват също търговски продукти). Накрая, от правна гледна точка подобно изменение не изглежда съвместимо с член 14, параграф 3, буква б), подточка iv) от Директива 97/67/ЕО, с решението по делото Chronopost (42) и рамката за УОИИ от 2005 г. (43), всичките изискващи общите разходи да се начисляват по начин, подходящ за търговските дейности.
(138)
Поради това Комисията няма да основава оценката си на изменените сметки, а на потвърдените данни от аналитичното счетоводство в съответствие с Директива 97/67/ЕО и на данните от Белгийския институт за пощенски услуги и телекомуникации (IBPT - регулаторният орган на белгийския пощенски сектор (44)), които са предоставени по-рано и които се основават на официално прилагания от DPLP метод на аналитично счетоводство.
6.2. ОЦЕНКА НА ПОЕМАНЕТО НА РАЗХОДИТЕ ЗА ПЕНСИИ
6.2.1. Наличие на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(139)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС постановява, че „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(140)
За да представлява една мярка държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, трябва да са изпълнени следните четири кумулативни условия: мярката следва:
i)
да предоставя предимство на получателя;
ii)
да нарушава или да заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия;
iii)
да представлява намеса на държавата или посредством ресурси на държавата;
iv)
да е в състояние да засегне търговията между държавите членки.
6.2.1.1. Предимство и избирателност
(141)
Като се основават на следвания в решението по делото Combus (45) подход, белгийските власти изтъкват, че пенсионните задължения са представлявали необичайна тежест, която конкурентите не са имали, и следователно поемането им от държавата не представлява помощ.
(142)
По същество те изтъкват, че поради липсата на гъвкавост, която характеризира статута на щатния персонал, DPLP не е имало възможност да намали дела на тази категория персонал, въпреки че тя изисква много по-големи разходи в сравнение с хипотетичен персонал, съставен от служители, наети на договори с по-малко благоприятни условия.
(143)
Следва най-напред принципно да се напомни, че решението по делото Combus не е било потвърдено от Съда. Противно на това, в съдебната практика на Съда се оспорва хипотезата, според която компенсацията за структурен недостатък изключва всякакво определяне като помощ. Следователно, съгласно постоянната съдебна практика на Съда наличието на помощ трябва да се оценява според резултатите, а не според причините за или целите на държавната намеса (46). Съдът също така се е произнесъл, че понятието за помощ обхваща предоставените от държавните органи предимства, които по различни начини облекчават тежестите, обичайно включени в бюджета на едно предприятие (47).
(144)
Освен това Съдът е посочил, че разходите, свързани с възнагражденията на служителите, по своя характер са част от бюджета на предприятията, независимо дали тези разходи произтичат или не от законови задължения или колективни трудови договори (48). В този смисъл той е установил, че фактът, че държавните мерки целят да компенсират допълнителни разходи, не може да бъде причина за избягване на определението за помощ (49).
(145)
Също така се забелязва, че конкурентната среда по отношение на Combus е била различна от тази на DPLP. Combus е трябвало да извършва транспортната си дейност на търговска основа и да работи на пазара в условия на конкуренция, сравними с тези при частните автобусни дружества. След приключването на процедурата за представяне на оферти дружествата за обществен транспорт преотстъпват автобусната си транспортна дейност на частни и публични предприятия. Съгласно правилата за възлагане на обществени поръчки, поръчките се възлагат на „икономически най-изгодната оферта“, независимо от публичния или частния характер на изпълнителя. През целия период на оценката DPLP се е ползвало с широко монополно положение, така че икономическият натиск е бил упражняван по съвсем различен начин. Освен това, противно на делото Combus, Белгия в случая не е приела законодателни разпоредби, имащи за цел премахването или адаптирането на специална схема за назначаване, приложима към наетите от DPLP държавни служители, или на начина, по който те са придобивали пенсионните си права.
(146)
Поради това Комисията счита, че фактическите разлики между делото Combus и разглежданото дело са основание за различно заключение по отношение на настоящото дело.
(147)
За да се оцени дали разглежданите мерки съдържат елементи на държавна помощ, следва да се определи дали тези мерки предоставят икономическо предимство на DPLP поради това, че позволяват на дружеството да избегне заплащането на разходи, които нормално биха утежнили собствените му финансови ресурси и по този начин биха попречили на пазарните принципи да проявят обичайното си въздействие. Дадена помощ представлява облекчаване на разходите, които при обичайни условия утежняват бюджета на предприятията предвид естеството или икономическия характер на въпросната разходна схема. Обратно, би могло да е възможно да се определи понятие за „специално задължение“, което да представлява допълнително задължение по отношение на обичайните разходи. Оттеглянето на едно такова специално задължение посредством законодателна разпоредба не би предоставило предимство на получателя и следователно не би представлявало държавна помощ.
(148)
Подобно на съдебната практика на Съда във връзка с анализа на избирателността, включващ сравнение с една референтна рамка, за да се определи наличието или отсъствието на съответствие с „естеството и общата схема на системата“ на едно диференцирано третиране на някои предприятия и някои производства в едно нормално състояние на пазара от структурна гледна точка, определянето на „нормално“ или „специално“ задължение означава да бъде определена референтна рамка или обект за сравнение с оглед установяване на предприятия, които са в подобно правно и фактическо положение по отношение на целта, която се преследва с разглежданата мярка.
(149)
При все това изглежда е невъзможно да се определи външен обект за сравнение, чрез който да се даде определение за „обичаен“ принос, поет от предприятия в правно и фактическо положение, сравнимо с това на DPLP по отношение на целта, която се преследва с разглежданата мярка. По-специално конкурентите на DPLP са предприятия, регулирани от частното право, които извършват дейностите си на конкурентни пазари, докато DPLP е имало законен монопол през обхванатия от оценката период преди пълната либерализация през 2011 г.
(150)
За да определи наличието на предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, Комисията следва да разгледа положението на DPLP и да сравни социалноосигурителните вноски преди и след поемането на разходите за пенсии.
(151)
От закона от 6 юли 1971 г. до пенсионната реформа през 1997 г. DPLP е поемало всички разходи за пенсии и социалноосигурителните вноски за държавните служители. При това положение Комисията счита, че тези разходи са част от обичайните разходи, които DPLP е трябвало да финансира със собствени средства предвид правното и фактическото си положение на белгийския пазар на пощенски услуги.
(152)
Тъй като поемането на разходите за пенсии през 1997 г., обхванати от разследването, е позволило на DPLP да не поема разходи, които по принцип би трябвало да поеме и да финансира със собствени средства, разглежданите мерки предоставят на оператора предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(153)
Разглежданото предимство е избирателно, тъй като засяга само DPLP.
6.2.1.2. Държавни ресурси
(154)
Поемането на разходите за пенсии е било финансирано от държавата, която е поела правомощията на DPLP в областта на пенсиите.
(155)
Като се има предвид, че държавата плаща пряко пенсиите на пенсионираните служители на DPLP от собствения си бюджет, явно са използвани държавни ресурси.
6.2.1.3. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията между държавите членки
(156)
Горепосочените мерки могат да засегнат търговията между държавите членки, като се има предвид, че DPLP присъства на отворени за конкуренцията пазари, като услугите за доставка на колетни пратки, за които е характерна значителна по обем трансгранична търговия. На пазара на колетните пратки DPLP се конкурира с предприятия, които извършват дейности в други държави членки, като UPS, FedEx или TNT Express. DPLP също извършва дейности на пазара на разпространението на печатни издания, където работят или може да работят предприятия от други държави членки. Разпространението на колетни пратки никога не е било изцяло запазено за DPLP, като и други предприятия вече са предлагали някои услуги за разпространение на колетни пратки (50) или други специфични пощенски услуги в началото на 90-те години на миналия век (51). DPLP присъства също на пазара на финансови,услуги (текущи пощенски сметки, спестовни сметки и разплащателни услуги), на който се конкурира с оператори, които предлагат финансови продукти, като банки и финансови оператори. Текущите пощенски и спестовни сметки, използвани както за разплащателни, така и за спестовни цели, конкурират текущите и спестовни банкови сметки. Преди 1992 г. банковият сектор вече е бил отворен за конкуренцията и се е характеризирал с голяма по обем търговия между държавите членки. Банки на различни държави членки са навлезли на белгийския пазар преди 1992 г.: в действителност тогава на територията на страната е имало над 70 чуждестранни финансови институции (52).
(157)
Предвид горепосочените съображения е очевидно, че всяка държавна мярка, която предоставя икономическо предимство на DPLP, може да засегне търговията между държавите членки.
(158)
Поради посочените в съображения 141-157 причини Комисията счита, че поемането на разходите за пенсии представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
6.2.2. Оценка на съвместимостта с вътрешния пазар на поемането на разходите за пенсии по смисъла на член 107, параграф 3, буква в)
(159)
В рамките на пенсионната реформа през 1997 г. възстановяването на държавата от страна DPLP на годишните нетни разходи за пенсии е заменено с погасителна вноска за изравняване на разходите за пенсии, направени от DPLP, за да бъдат уеднаквени с тези на конкурентите му. При отсъствие на тази реформа равнището на разходите за пенсии би продължило значително да нараства през следващите години, по-специално поради влошаване на съотношението между работещите държавни служители (плащащи осигурителни вноски) и неработещите държавни служители (получателите на пенсии) след решението на DPLP повече да не наема държавни служители.
(160)
Като се има предвид, че предвидените дерогации от член 107, параграф 2 и параграф 3, букви а) и б) от ДФЕС очевидно не се прилагат, както и че Белгия не се позовава на член 106, параграф 2 от ДФЕС в подкрепа на съвместимостта на поемането на разходите за пенсии в полза на DPLP, Комисията ще разгледа дали поемането на разходите за пенсии може да бъде обявено за съвместимо с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, в който е постановено, че помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(161)
Комисията най-напред ще разгледа степента, до която поемането на всички свързани с пенсиите разходи отговаря на цел от общ интерес, и степента, до която е необходима за тази цел, преди да разгледа пропорционалността на тази мярка и да претегли положителните и отрицателните последици от помощта.
6.2.2.1. Либерализацията на пощенския сектор представлява цел от общ интерес
(162)
Правото на Съюза насърчава все по-голямата либерализация на пощенския сектор от 1992 г. насам с приемането на Зелената книга, което доведе по-късно до приемането на три директиви, а именно i) Директива 97/67/ЕО, ii) Директива 2002/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 10 юни 2002 г. за изменение на Директива 97/67/ЕО относно по-нататъшното отваряне на пощенските услуги в Общността за конкуренция (53), и iii) Директива 2008/6/ЕО. Също така се приема, че либерализацията на пазарите на пощенски услуги на равнището на ЕС е изиграла важна роля в Лисабонската стратегия за постигане на растеж и трудова заетост.
(163)
Следователно е важно не само да се гарантира предоставянето на основните пощенски услуги в съответствие с понятието за задължение за предоставяне на универсална услуга, но и да се въведат еднакви условия за конкуренция за заварения оператор, вече присъстващите конкуренти и новите участници на пазара.
(164)
В решението относно френското предприятие La Poste Комисията вече е признала, че въвеждането на равни условия в областта на социалноосигурителните вноски за заварения оператор и неговите конкуренти е било ключово условие за наличието на равни условия на конкуренция в пощенския сектор. Тя е сметнала, че поемането на задължения за финансиране на пенсиите на държавните служители, наложени на френското предприятие La Poste, е било съвместимо с вътрешния пазар, тъй като държавните субсидии гарантират равни нива на социалноосигурителни вноски за френското предприятие La Poste и неговите конкуренти. В настоящия случай Комисията възнамерява да следва същата логика като приложената в глава 6.3 от това решение, която трябва да се счита за приложима към него, доколкото е уместно.
6.2.2.2. Необходимост от поемането на разходите за пенсии
(165)
Комисията счита, че преобразуването на DPLP през 1992 г. е било необходимо за насърчаване на конкуренцията на пазара на пощенски услуги: тази мярка в действителност е поставила DPLP и неговите конкуренти на равни начала по отношение на правната форма (и по този начин на практика е премахната неограничената гаранция, от която се е ползвало дотогава DPLP като публично образувание).
(166)
При все това нито белгийската държава, нито la Régie des postes не са имали заделени резерви, които да съответстват на натрупаните пенсионни задължения. При създаването му през 1992 г. DPLP продължава да поема пенсионните задължения, но за тяхното покриване в счетоводството му не са начислени никакви активи.
(167)
Плащането на пенсии постепенно би се превърнало в прекомерна тежест за DPLP поради наближаването на пенсионна възраст от много държавни служители. Въпреки че са били взети мерки (повишаване на производителността, постепенно съкращение на персонала вследствие на доброволни напускания поради навършване на пенсионна възраст, индексиране на заплатите) за подобряване на положението, те не са били достатъчни за постигането на трайно равновесие на финансите на DPLP (вж. таблица 3 по-долу).
(168)
Това се дължи по-специално на факта, че преобразуването в частноправно предприятие също така е означавало за DPLP да не наема повече държавни служители, а само договорно наети служители (на общ трудов договор и съгласно разпоредбите на трудовото право). След 1997 г. DPLP е трябвало да финансира от собствените си приходи едновременно разходите за пенсии на пенсионираните държавни служители и социалноосигурителните вноски за пенсионно осигуряване на работещите договорно наети служители.
(169)
Отрицателната тенденция на паричните потоци на DPLP се е утежнявала с течение на времето, тъй като плащането на по-високи пенсии е превишавало приходите от неговите дейности (вж. таблица 3).
Таблица 3
Симулации на паричните потоци на DPLP, изготвени от белгийските власти през 1996 г.
(170)
Несъмнено DPLP би понесло много по-високи разходи, в случай че е трябвало да финансира пенсиите на всички свои пенсионирани държавни служители след 1997 г. Очевидно е, че при отсъствието на помощ преобразуването на правния статут от статут на публична администрация в статут на частно предприятие би било застрашено.
(171)
Освен това при пълно рефинансиране на разходите за пенсии чрез увеличение на приходите, получавани от регламентираните пощенски пратки, би се стигнало до много високи пощенски тарифи и до потенциално много сериозно намаление на броя на изпратените писма, като предлагането на услуги за универсални пощенски пратки би било застрашено.
(172)
Освен това Комисията е на мнение, че разглежданите мерки са адаптирани към заложената в тях цел от интерес на Общността. Никакъв друг инструмент не би могъл да реши въпроса по по-ефективен начин. В секторите, в които се предоставя УОИИ, със сигурност би могло да се предоставят компенсации за обществени услуги, но подобен подход не би бил устойчив в дългосрочен план поради специфичния структурен характер на проблема.
(173)
Предвид целите за либерализация на пазара на пощенски услуги, която по-специално се състои в това да се гарантира предлагане на качествени и достъпни универсални пощенски услуги, както и целта за насърчаване на лоялна конкуренция, поемането на разходите за пенсии е представлявало необходима мярка.
6.2.2.3. Пропорционалност на поемането на разходите за пенсии
(174)
В решението относно френското предприятие La Poste се представя оценката на Комисията на пропорционалността на мерките за помощ, свързани с поемането на разходите за пенсии, плащани от заварените оператори в пощенския сектор, които продължават да наемат държавни служители при условия, договорени по времето, когато са били в монополно положение. Пропорционалността следва да се оцени по отношение на въвеждането на равни условия на пазарите, отворени за конкуренцията (например писма, колетни пратки и финансови услуги). Завареният оператор трябва да плаща процент от социалноосигурителните вноски, равен на този на неговите конкуренти.
(175)
Тъй като договорно наетият персонал на DPLP, който в правно отношение се намира в същото положение като служителите от което и да било частно предприятие, за разлика от щатния персонал, който има статут, подобен на този на държавните служители, чрез сравняване на социалноосигурителните вноски, плащани от DPLP за всяка категория служители, може да се провери дали DPLP спазва, откакто е освободено от плащането на пенсионни разходи, условието за плащане на процент от социалноосигурителните вноски, равен на този на неговите конкуренти.
(176)
В обобщената таблица по-долу са представени подробно разходите за социално осигуряване, плащани от DPLP за щатния и за договорно наетия персонал:
Разходи за социално осигуряване, поети и плащани от DPLP
Щатен персонал
Договорно нает персонал
Вноска на DPLP в системата за социално осигуряване, 8,86 % от която за пенсии
[…] %
[…] %
Пряко поети от DPLP разходи
[…] %
[…] %
За болести и увреждания
[…] %
[…] %
Семейни надбавки
[…] %
-
Вноска за плащането на компенсации (54)
[…] %
Структурно съкращение (55)
[…] %
ВНОСКА НА РАБОТОДАТЕЛЯ общо
[…] %
[…] %
ВНОСКА НА СЛУЖИТЕЛИТЕ
[…] %
[…] %
Вноска на служителя в общата система за социално осигуряване
[…] %
[…] %
(177)
Както е видно от таблицата по-горе, равнището на вноската на DPLP в белгийската система за социално осигуряване (номинален процент от разходите за заплати) е значително по-ниско от равнището на вноската на частните оператори ([…] % при […] %).
(178)
При все това, ако се отчетат пряко поеманите от работодателя разходи, за да се сравнят действителните проценти на социалноосигурителните вноски, двата процента са почти едни и същи и дори малко по-високи за щатния персонал на DPLP ([…] % спрямо […] %).
(179)
Видно е също, че плащаните от служителите вноски в двата случая са съвсем идентични ([…] % спрямо […] %).
(180)
По-ниският номинален процент на социалноосигурителната вноска, плащана от DPLP за щатния му персонал, се дължи на освобождаването от някои социалноосигурителни вноски, които не се прилагат към служителите със статут на държавни служители (например за професионално заболяване, безработица, трудова злополука). При все това самото DPLP пряко поема разходите за вноските, като се ползва от освобождаването поради специфичния статут на щатния му персонал. Този подход води до големи преки разходи за DPLP.
(181)
По отношение на вноската на самите служители, която също следва се вземе предвид, тъй като служителите трябва да плащат тази вноска върху заплатата, плащана от работодателя (вноска, която също представлява разход за последния), тя е малко по-висока за щатния персонал, отколкото за договорно наетия персонал.
(182)
Белгийските власти и DPLP предоставиха информация, която показва, че преките вноски като цяло са останали непроменени в течение на времето.
(183)
Въпреки че поетите от DPLP преки разходи ([…] %) не са равни в тесния смисъл на думата на социалноосигурителните вноски, следва да се вземе предвид фактът, че тези разходи не са доброволни разходи, а произтичат пряко от особения статут на щатните служители и поради това те са наложени на DPLP. Ето защо изглежда логично те да бъдат приравнени към другите задължителни разходи за социално осигуряване по отношение на произхода и предназначението.
(184)
Следователно тези преки разходи трябва да се вземат предвид при изчисляването на действителните социалноосигурителни вноски на DPLP. Полученото общо равнище на социалноосигурителните вноски би било малко по-високо за щатния персонал на DPLP ([…] %), отколкото за персонала в предприятия от частния сектор ([…] %).
6.2.2.4. Критерий за претегляне на поемането на разходите за пенсии
(185)
Реформата на приложимата към DPLP пенсионна система е отбелязала съществен етап в адаптирането на предприятието към постепенната либерализация, както и предвид пълната либерализация на белгийския пазар на пощенски услуги, която играе важна роля в рамките на Лисабонската стратегия за растеж и трудова заетост.
(186)
В решението относно La Poste Комисията е посочила, че либерализацията на пощенския сектор може да бъде затруднена, ако проектите за пенсионна реформа (сравнима с въведената в Белгия) не бъдат одобрени.
(187)
Комисията счита също, че разглежданите мерки, дори и да не се отнасят до една специална схема за изплащаните на пенсионерите суми, позволяват създаването на един устойчив механизъм на финансиране, който историческото развитие е извадило от употреба. Поради тази причина тя счита, че тези мерки се вписват в по-общата рамка на реформата в пенсионните системи на държавите членки, реформа, която се желае както от Съвета, така и от Комисията.
(188)
Отрицателният ефект от мярката изглежда ограничен, като се има предвид, че поради миналото на DPLP и неговите дейности е ясно, че голяма част от пенсионните задължения са свързани с дейностите в запазения сектор, където нарушаването на конкуренцията е ограничено само по себе си.
(189)
Теоретично разглежданата мярка би могла да позволи на DPLP да запази господстващо положение. При все това Комисията счита този риск за нисък, тъй като мерките се ограничават до това да изравнят плащаните от DPLP вноски с тези на неговите конкуренти.
(190)
От горепосоченото следва, че отрицателният ефект от предоставената на DPLP помощ е ограничен в сравнение с положителния ефект от мярката.
(191)
Като се има предвид, че мерките се ограничават до строго необходимото за установяването на равни условия по отношение на социалноосигурителните вноски и слагат край на нарушаването на конкуренцията в ущърб на DPLP, те не изменят условията на търговия в степен, която да противоречи на общия интерес.
(192)
Следователно Комисията е на мнение, че одобрената през 1997 г. мярка за поемане на разходите за пенсии може да се счита за помощ, съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, като се има предвид, че DPLP не е поставено в по-изгодна позиция от останалите оператори по отношение на социалноосигурителните разходи за щатния си персонал.
6.3. ОЦЕНКА НА КОМПЕНСАЦИЯТА ЗА ОБЩЕСТВЕНИ УСЛУГИ И ДРУГИ МЕРКИ
6.3.1. Наличие на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
6.3.1.1. Предимство и избирателност
(193)
Що се отнася до компенсацията за разходите за обществена услуга, в решението по дело Altmark (56) се определят критериите, на които трябва да отговаря една намеса на държавата, за да може да се счита за компенсация за задължения за обществена услуга, както и за да може да избегне определянето за държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(194)
В случая тези критерии, и по-специално четвъртият критерий, не са изпълнени: изборът на DPLP не е извършен в рамките на процедура по възлагане на обществена поръчка. Още повече че белгийските власти не са доказали, че равнището на компенсацията е било определено чрез анализ на разходите, които едно типично предприятие, добре управлявано и разполагащо с достатъчно средства, би направило, за да изпълни възложените му задължения за обществена услуга, и Комисията не разполага с никакво указание или сведения, които да я накарат да счита, че четвъртият критерий е изпълнен.
(195)
Тъй като от годишните компенсации се е ползвало едно-единствено предприятие и на същото са предоставени допълнителни ресурси, мярката е предоставила избирателно предимство на DPLP.
(196)
Капиталова инжекция през 1997 г.: белгийските власти са признали, че капиталовата инжекция през 1997 г. в размер на 62 млн. евро всъщност е представлявала отложено плащане на компенсация за УОИИ, дължима за 1996 г. Следователно тази капиталова инжекция следва да бъде определена като годишна компенсация. Тъй като отделните условия, определени в решението по дело Altmark, не са изпълнени, мярката е предоставила избирателно предимство на DPLP.
(197)
Капиталова инжекция през 2003 г.: белгийските власти са заявили, че капиталовата инжекция през 2003 г. (297,5 млн. евро) е била в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, поради което не представлява държавна помощ. Според тях тази капиталова инжекция е имала за цел да подсили собствените финансови средства на DPLP за изграждането и модернизирането на центровете за сортиране, оптимизирането на маршрутите за раздаване на пощенските пратки и за автоматизирането. Инжектираните средства също така са били предназначени да покрият разходи за персонала вследствие съкращението на броя на служителите по предпенсионна схема, намаляването на работното време и увеличението на заплатите на новите служители.
(198)
За да докажат, че тази капиталова инжекция е бил в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, белгийските власти са направили прогнози за рентабилност в рамките на стратегическия си план, които показват по-високо равнище на рентабилност спрямо стойността на капитала, което би изисквал един частен инвеститор.
(199)
Прогнозите и изчислението на печалбата, изготвени от белгийските власти, имат прогнозен характер, подробни са и са в съответствие с метода, който би използвал един частен инвеститор:
1.
рентабилността е изчислена по метода на актуализираните бъдещи парични потоци, който отчита бъдещия растеж на предприятието и способността на инвестициите да генерират печалба и парични потоци за неговите акционери;
2.
предвидени са три различни сценария: оптимистичен, песимистичен и най-вероятен сценарий, който в крайна сметка е приет за целите на оценката на надеждността на прогнозите;
3.
според прогнозите маржът на печалбата бележи увеличение до […] % през 2007 г. (вж. таблица 4) и очакван процент на възвръщаемост на капитала от […] % за периода 2003-2012 г. (вж. таблица 5), т.е. по-висок процент от […] %, посочен от независими експерт (банка Degroof) като марж на печалбата, който частните инвеститори от пощенския сектор биха сметнали за подходящ.
Таблица 4
Прогнози ex ante за печалбата за периода 2003-2007 г., изготвени от белгийските власти
[…]
Източник: белгийските власти.
Таблица 5
Изчисляване ex ante на процента на възвръщаемост на капитала, изготвено от белгийските власти за най-вероятния сценарий
[…]
Източник: белгийските власти.
(200)
Също така може да се отбележи, че стабилността на прогнозите се е потвърдила изцяло от финансовите резултати през следващите години (вж. таблица 6). Вследствие на нарастването на рентабилността от 2007 година насам DPLP е започнало да разпределя дивиденти.
Таблица 6
Еx post приходи за периода 2003-2007 г.
[…]
Източник: белгийските власти.
(201)
Регистрираните резултати за десетгодишен период също отговарят на прогнозите от 2003 г., като се има предвид, че процентът на възвръщаемост на капитала ex post би трябвало да е […] %, т.е. повече от […] %, според прогнозите от 2003 г.
(202)
Макар възвръщаемостта на вложените от белгийската държава инвестиции да изглежда достатъчна, за да се потвърди спазването, при въпросната инвестиция, на принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, следва да се отбележи, че очакваните приходи, които служат за основа на оценката на тази рентабилност, са включвали държавни помощи, и по-специално изплащаните на DPLP годишни компенсации.
(203)
При все това тези мерки за държавна помощ очевидно имат различни цели и нямат хронологична връзка с реализираната през 2003 г. капиталовата инжекция.
(204)
Освен това несигурността, която може да произтече за един частен инвеститор вследствие на помощта в полза на DPLP, за която не е подадено уведомление, е била смекчена от официалното разрешение за капиталова инжекция, дадено от Комисията в решението ѝ от 2003 г. В момента на инвестирането всеки частен инвеститор, който има добри перспективи за възвръщаемост, вероятно би поел риска да осъществи тази инвестиция след приемането от Комисията на положително решение, макар и все още неокончателно. За взимането на подобно решение един частен инвеститор не би чакал години наред, т.е. до произнасянето на решение от Общия съд и от Съда на Европейския съюз. Следователно анулирането впоследствие на това решение е било събитие, което не е било предвидимо в момента на осъществяването на инвестицията, а е изглеждало малко вероятно с оглед на това, че решенията на Комисията се считат за законни, докато не бъдат анулирани.
(205)
Ето защо Комисията е на мнение, че капиталовата инжекция през 2003 г. може да се счита за съвместима с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика и не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(206)
Капиталова инжекция през 2006 г.: белгийските власти са заявили, че капиталовата инжекция през 2006 г. (40 млн. евро) е била в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика и поради това не представлява държавна помощ.
(207)
Капиталът е бил предоставен при същите условия, които се прилагат към частен инвеститор: увеличението на капитала на DPLP е било записано от държавата (в размер на 40 млн. евро) и от Post Invest Europe (в размер на 300 млн. евро), при еднаква цена на акция (принципът pari passu). По това време Post Invest Europe е външен инвеститор, който не е имал никаква връзка с DPLP или с белгийската държава.
(208)
Освен това емисионната цена на акциите е била определена правилно. За да определи цената на новите акции, инвестиционната банка, към която се обръщат белгийските власти, е сметнала, че общата стойност на DPLP е била между […] и […] EUR. В крайна сметка държавата е притежавала […] EUR за цялото предприятие преди капиталовите инжекции. Хипотезите, свързани с равнището на възвръщаемостта и риска като такива са се основавали, според общ бизнес план, на съображения, свързани с оптимизирането на дългосрочните печалби. По-късно регистрираните резултати от DPLP вследствие на увеличението на капитала през 2006 г. (вж. по-долу) също потвърждават стабилността на хипотезите и на отчетените параметри в момента на инвестиционното решение.
Таблица 7
Резултати на DPLP между 2006 и 2010 г.
[…]
Източник: белгийските власти.
(209)
Комисията счита, че капиталовата инжекция през 2006 г. в размер на 40 млн. евро очевидно е била в съответствие с поведението на инвеститор в условията на пазарна икономика и следователно не представлява държавна помощ.
(210)
Освобождаването от корпоративен данък, макар да е възможно да предостави предимство на DPLP поради евентуално намаление на размера на иначе дължимия и платим от предприятието данък, не е довело до никакво конкретно предимство: в действителност от 1992 до 2005 г., годината на преустановяване на това освобождаване, кумулативният резултат за DPLP след облагането е бил отрицателен. Макар нетният резултат на предприятието да е бил положителен през някои години, данъчният кредит, който би бил отсрочван за всяка следваща година, би позволил на DPLP да не плаща данъка, дори и предприятието да е подлежало на облагане с корпоративен данък. Ето защо това данъчно облекчение не се разглежда в подробности в настоящото решение.
(211)
Освобождаването от данък сгради и от местен данък обаче поставят DPLP в по-благоприятно положение спрямо останалите предприятия, тъй като те го облекчават от задължения, които обичайно то би трябвало да покрива. Следователно те му предоставят избирателно предимство.
(212)
Белгийските власти подчертават, че прехвърлянето на недвижими имоти е било част от вътрешна реорганизация на недвижими имоти, собственост на държавата, тъй като DPLP тогава е било изцяло собственост на държавата. Независимо от това прехвърлянето на недвижими имоти е предоставило на разположение на DPLP нови активи, принадлежали по-рано на държавата. DPLP вече е използвало тези недвижими имоти, докато са били собственост на държавата, но не е било техен законен собственик. Законното прехвърляне на собствеността е предоставило на DPLP, различно от държавата предприятие, правата за собственост върху недвижимите имоти. Така DPLP е получило допълнителни ресурси в сравнение с положението преди прехвърлянето. Следователно тази мярка е предоставила избирателно предимство на DPLP.
(213)
При отсъствието на държавна гаранция DPLP не би получило заем при същите условия. Белгийските власти са сметнали, че пазарните лихвени проценти биха стигнали до 40 базисни пункта, докато платената на държавата премия е възлизала на 25 базисни пункта.
(214)
Съгласно Известие на Комисията относно прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО по отношение на държавните помощи под формата на гаранции (57) (точка 3.2, буква г) „поемането на риск обикновено би трябвало да бъде възнаградено с подходяща премия върху гарантираната или насрещно гарантираната сума. Когато цената, платена за гаранцията, е поне колкото съответната база за сравнение на премията за гаранция, която може да се намери на финансовите пазари, гаранцията не съдържа помощ. Ако на финансовите пазари не може да бъде намерена съответстваща база за сравнение на премията за гаранция, общият финансов разход за гарантирания заем, включително лихвения процент по заема и премията за гаранция, трябва да бъде сравнен с пазарната цена за подобен негарантиран заем“. Като се има предвид, че премията не изглежда да е съвместима с пазара, държавната гаранция е предоставила възможност на DPLP да получи финансиране с по-нисък разход от този, който по принцип би имало предприятието.
(215)
Следователно мярката е предоставила избирателно предимство на DPLP, равняващо се на разликата между лихвения процент, който DPLP би трябвало да плати при липсата на държавна гаранция, и действителния лихвен процент, плюс гаранцията, изплатената за премията. Полученото предимство е възлизало всяка година на 15 базисни пункта върху непогасената сума. Следователно предимството може да бъде оценено на 1,5 млн. евро за целия период на заема.
6.3.1.2. Наличие на държавни ресурси
(216)
Годишната компенсация за УОИИ е била финансирана от бюджета на белгийската държава в съответствие с последователно сключените договори за управление между DPLP и белгийската държава. Според информацията, предоставена от белгийската държава, капиталовата инжекция през 1997 г. de facto представлява компенсация за УОИИ и поради това е включена в тази част от решението.
(217)
Данъчните облекчения са довели до намаление на данъчните приходи за държавата поради намалението на приходите, които тя би получила, ако въпросните облекчения не съществуваха. Следователно те включват прехвърляне на държавни ресурси, което представлява загуба на данъчни приходи за белгийската държава.
(218)
Прехвърлените на DPLP недвижими имоти преди това са били собственост на държавата. Тя е отстъпила собствеността върху тях на DPLP, като по този начин е намалила собствените си активи и е увеличила тези на DPLP. Следователно мярката представлява прехвърляне на държавни ресурси.
(219)
Свързаната със заема гаранция е била предоставена от държавата, която е поела съответните рискове със собствения си бюджет без насрещна престация; следователно тя представлява държавни ресурси под формата на отказ от приходи.
(220)
Приходите, получени от услугите за разпространение на пощенски пратки, не представляват държавни приходи съгласно решението по дело Preussen Elektra (58), като се има предвид, че плащаните от потребителите цени се финансират с техни собствени средства, които не се контролират от държавата.
(221)
Независимо от това, за целите на оценката на съвместимостта тези приходи са пряко свързани с предоставянето на услуга от общ интерес в пощенския сектор и поради тази причина трябва да бъдат взети предвид съгласно точка 17 от рамката за УОИИ и член 7 от Директива 97/67/ЕО за целите на определянето на необходимостта от и пропорционалността на компенсацията.
6.3.1.3. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията между държавите членки
(222)
Мерките могат да засегнат търговията между държавите членки поради причините, посочени в съображение 156.
6.3.1.4. Обобщение на мерките за помощ
(223)
Поради изложените в съображения 193-222 причини, следните мерки представляват държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС:
а)
годишна компенсация за УОИИ (1992-2010 г.);
б)
капиталова инжекция през 1997 г.;
в)
освобождаване от данък сгради (1992-2005 г.);
г)
прехвърляне на недвижими имоти през 1992 г.;
д)
предоставена държавна гаранция през 2004 г.
6.3.2. Съществуваща помощ по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС
(224)
Някои от разгледаните в случая мерки биха могли да се считат за съществуващи помощи по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС.
6.3.2.1. Освобождаване от корпоративен данък и от данък сгради
(225)
DPLP е освободено от корпоративен данък и от данък сгради, когато все още е било публична администрация, т.е. преди 1971 г. и преди присъединяването на Белгия към ЕИО. Оттогава това не е променено. Следователно тези мерки представляват съществуващи помощи.
(226)
Освобождаването от корпоративен данък е преустановено през 2005 г., докато освобождаването от данък сгради продължава да се прилага.
6.3.2.2. Либерализация на пазара на пощенски услуги
(227)
Според белгийските власти всички мерки, които предхождат либерализацията на пазарите на пощенски услуги през 1999 г., следва да се считат за съществуващи помощи. При все това от въпросните мерки са се възползвали всички дейности на DPLP, предприятие, действащо на конкурентни пазари (като пазарите на разпространението на колетни пратки и финансови услуги) много преди влизането в сила на Директива 97/67/ЕО през 1999 г. Следователно, съгласно решението по делото Alzetta (59), не може да се счита, че подобна помощ се превръща в съществуваща помощ поради развитието на вътрешния пазар: тя може да се счита за съществуваща помощ за даден получател, доколкото същият е извършвал дейности единствено на пазари, които не са били отворени за конкуренцията, когато помощта е била приведена в действие.
(228)
Следователно този аргумент не може да бъде приет от Комисията.
6.3.2.3. Десетгодишен давностен срок
(229)
Твърдението, според което десетгодишният давностен срок би трябвало да започне да тече от започването на настоящата официална процедура по разследване през 2009 г., също не следва да бъде прието. Произнесеното от Общия съд решение през 2009 г. не е анулирало всички предходни действия по разследване. От него само се разбира, че тези действия би трябвало да насърчат Комисията да започне официална процедура по разследване (60).
(230)
От друга страна, тъй като Комисията е извършила първото си действие по разследване на 23 декември 2002 г., когато е изпратила първото си искане за сведения до белгийските власти, приведените преди 23 декември 1992 г. мерки следва да се считат за съществуващи помощи.
6.3.3. Съвместимост на компенсацията за УОИИ в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС
(231)
Съвместимостта на компенсацията за УОИИ е оценена в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС и рамката за УОИИ. Рамката за УОИИ се прилага от влизането си в сила на 29 ноември 2005 г. Като се има предвид, че по същество тя се състои от кодификация на правила, които са съществували още преди влизането ѝ в сила, позоваване на последните ще се прави при оценката на мерките, които предхождат влизането ѝ в сила.
6.3.3.1. Обхват на оценката, определен въз основа на възлагането в договорите за управление
(232)
В мнението си белгийските власти и DPLP категорично се противопоставят на това, че Комисията, съгласно по-рано възприетия подход на оценка в други дела за незаконно изплащани в миналото помощи, извършва общ анализ на предоставената на DPLP помощ за целия период, което предполага, че тази помощ е финансирала без разграничение всички задачи за обществена услуга, възложени на предприятието. Белгийските власти и DPLP подчертават, че в конкретния случай, противно на това, което се забелязва в други дела, в сключените от тях договори за управление строго се ограничава обхватът на дейностите на DPLP, които следва да получават помощ, както и сумите на помощта, които могат да се искат за тези дейности (61).
(233)
Комисията счита, че в разглежданите договори за управление строго се определят съответните права и задължения на държавата и на получателя на помощта, като се посочват параметрите за изчисляване на компенсацията, на която последният може да има право за посочените в договорите конкретни дейности и периоди. Поради това Комисията ще основава оценката си на разпоредбите на различните договори за управление.
(234)
УОИИ, за които следва да се контролира съвместимостта на помощта, са определени в установените от държавата членка възлагания. Задачите за обществена услуга, които следва да изпълнява DPLP, са му възложени чрез последователни административни актове, с които на около всеки пет години се одобряват подписваните с държавата договори за управление. Тези договори доразвиват и допълват разпоредбите на националния закон за пощите.
(235)
Всеки следващ договор за управление представлява отделно възлагане, в което се описват задачите за обществена услуга, възложени на DPLP, и се определя продължителността на периода на възлагане, както и параметрите, чрез които се изчислява платимата от държавата компенсация. В договорите за управление се уточняват дейностите, които се вземат предвид при изчисляването на размера на предоставената от държавата финансова компенсация.
(236)
Съвместимостта на мерките за помощ следва да се оцени в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като компенсацията е била отпусната за финансиране на разходи, направени за изпълнението на задачи за обществена услуга. Компенсацията би била съвместима, ако не компенсира прекомерно допълнително направените от DPLP разходи по изпълнението на задачите за обществена услуга, които са му възложени чрез договорите за управление, и ако включва разумна печалба. Всяка свръхкомпенсация подлежи на възстановяване.
(237)
Обхватът на оценката на свръхкомпенсацията включва УОИИ, за които разпоредбите на последователните договори за управление предвиждат компенсация.
(238)
Важно е да се отбележи, че между последователните договори за управление има някои разлики. Следователно свръхкомпенсацията следва да се изчислява според конкретните параметри, определени за всеки от договорите.
(239)
В първия договор за управление (1992-1996 г.) компенсацията за УОИИ обхваща всички обществени услуги. Разпоредбите на първия договор за управление не разпределят компенсацията между отделните обществени услуги, според които може да има или не право на компенсация по силата на посочения договор.
(240)
Следователно трябва да се счита, че предвидената в този договор компенсация покрива допълнително направените разходи за изпълнението на всички задачи за обществена услуга, без разграничение. За този период контролът на евентуалната свръхкомпенсация ще засегне всички мерки за обществени услуги: универсалната пощенска услуга (задължение за предоставяне на универсална услуга/ЗПУУ), както и разпространението на печатни издания и други задачи, възложени на DPLP.
(241)
Противно на първия договор за управление, във втория, третия и четвъртия договор за управление помощите са запазени за определени УОИИ, посочени в договорите. УОИИ, за които може да има право на компенсация, са: разпространението на ежедневни и периодични издания, както и останалите обществени услуги, изброени в съображение (33). Клаузите за определяне на услугите, които се ползват от подпомагане, са включени в договорите за управление: член 7 от втория договор за управление, член 15 от третия договор за управление и членове 12 и 13 от четвъртия договор за управление.
(242)
Универсалната пощенска услуга обаче не се ползва от никаква компенсация съгласно договорите за управление, с изключение на първия.
(243)
Приходите и разходите, свързани с универсалната пощенска услуга, не се вземат предвид при изчисляването на свръхкомпенсацията, освен когато това е целесъобразно, за допълнителните печалби от запазения сектор (62).
6.3.3.2. Изчисляване на свръхкомпенсацията
(244)
Поради разликите между посочените в съображения 239-243 възлагания за обществена услуга, евентуалната свръхкомпенсация се изчислява по различен начин за първия договор за управление и за последващите три договора за управление.
(245)
Освен покриването на разходите, направени за изпълнението на задълженията за обществена услуга, в рамката за УОИИ се предвижда и компенсация с разумен коефициент на възвръщаемост (63).
(246)
В точка 18 от рамката за УОИИ е постановено, че разумната печалба „следва да се разбира като коефициент на възвръщаемост на собствения капитал с отчитане на риска - или липсата на риск - за предприятието във връзка с интервенцията от страна на държавата членка, особено ако последната предоставя изключителни или специални права. По принцип този коефициент не трябва да надвишава средния коефициент за съответния сектор през последните години. Ако в сектора няма предприятия, съпоставими с това, на което е възложена услугата от общ икономически интерес, може да се направи съпоставка с предприятия в други държави членки, или - ако е необходимо - с предприятия от други сектори, като се отчитат специфичните особености на всеки сектор. При определяне на това, кое представлява разумна печалба, държавата членка може да въведе стимулиращи критерии, свързани например с качеството на предоставяната услуга или повишаването на производствената ефективност.“
(247)
Следователно съответното равнище на разумна печалба трябва да се избира, като се отчитат различни параметри, и по-специално средният коефициент за въпросния сектор, рискът, свързан с дейностите на предприятието, и ако се налага, стимулиращите критерии, свързани с разглежданото дружество.
(248)
За да установи разумно равнище на печалба, Комисията се основа на различни експертни проучвания, подробно изложени по-долу. Въз основа на тези проучвания и на равнището на риск за всеки договор за управление Комисията определи набор от равнища на разумна печалба за DPLP, които, от една страна, се отнасят за разпространението на пощенските пратки, а от друга - за разпространението на печатни издания за всеки от четирите договора за управление. Общото между тези проучвания е, че в тях се прави опит да се определят групи от достатъчно сравними предприятия по отношение на дейностите и рисковия профил с разглеждания заварен пощенски оператор, както и да се установи референтно равнище на печалба за същия според наблюдаваната печалба в сравнимите предприятия.
(249)
Що се отнася по-специално до риска, Комисията държи да подчертае, че през целия разглеждан период DPLP е било изправено пред слаба конкуренция за голяма част от дейностите си или защото е разполагало със законно защитен монопол (приложим към повечето услуги за разпространение на пощенски пратки), или защото е имало господстващо положение, характеризиращо се с високи пазарни дялове и пречки за навлизане, създадени чрез субсидирането на ниски цени по отношение на разходите (например разпространението на печатни издания). Според Комисията този аспект следва да бъде отчетен във всички сравнителни проучвания по отношение на дружества, които чрез извършването на услуги, подобни на тези на DPLP, е трябвало да извършват дейността си в конкурентна среда.
(250)
Освен това степента на излагане на риск на един заварен пощенски оператор зависи основно от характеристиките на въведения от публичните органи регулаторен механизъм.
(251)
По отношение на разпространението на пощенските пратки - сектор, в който задължението за универсална услуга на DPLP е било финансирано посредством цените на пощенските марки (64) - Комисията счита, че рискът е бил много различен според това дали цените на пощенските марки са били по-често или по-рядко коригирани от регулаторния орган (например в началото на всяка година или винаги, когато се е налагало), за да може да се осигури постоянно покриване на нетните разходи на задължението за универсална услуга, или според това дали цените на пощенските марки (65) са били предварително определяни за продължителен период (например за четири или пет години напред) чрез дългосрочен договор (66). Първият начин на ценово регулиране е насочен към това да се минимизира рискът за предприятието, доколкото цените на пощенските марки се коригират достатъчно често, така че да се поддържа постоянно финансово равновесие между приходите и разходите. Този вид регулиране защитава маржа на печалбата на дружеството срещу несигурността. Вторият начин води до по-висок риск, тъй като излага оператора на последиците от колебанията в приходите и разходите за продължителен период.
(252)
По същия начин, що се отнася до разпространението на печатни издания (задължение за универсална услуга, финансирано чрез финансови компенсации), разликата е значителна според това дали компенсацията се основава на действителни нетни разходи (действително понесени нетни разходи) или на предвидени за продължителен период нетни разходи. По този начин плащаната под формата на фиксирана сума компенсация за покриване на очакваните за продължителен бъдещ период нетни разходи излага оператора на всички промени в приходите и разходите. Тогава операторът е изправен пред по-висок риск, отколкото в случая на пълна компенсация въз основа на впоследствие определените приходи и разходи.
(253)
Ако договорът, който обвързва оператора и публичните органи, е такъв, че обществената услуга е съпътствана от известен риск, например тъй като излага заварения оператор на сериозни промени в приходите и разходите, разумната печалба, на която има право завареният оператор, следва да бъде пропорционална на съответното равнище на риска. Напротив, ако договорът между заварения оператор и публичните органи е такъв, че обществената услуга не е съпътствана от значителен риск, разрешената разумна печалба също следва да бъде малка.
(254)
Освен това Комисията отбелязва, че равнището на риска за дружеството и равнището на компенсациите, на които то има право за целите на производствената ефективност, са тясно свързани. По този начин публичните органи могат предварително да определят фиксирано равнище на компенсация, чрез което се прогнозира и се включва производствената ефективност, която предприятието би трябвало нормално да достигне през времетраенето на възлагането. Като излага дружеството на всички колебания в приходите и разходите, договорът го стимулира да стане по-ефективно и да подобри съотношението между разходи и ефективност. Едновременно с това, за него рискът е по-голям. До известна степен риск и стимули за ефективност вървят ръка за ръка. По същия начин предварително определен ценови праг за продължителен период по принцип стимулира още повече ефективността, но е по-рисков за съответното дружество.
(255)
За да разгледа въпроса за равнището на разумната печалба на DPLP, Комисията се основава на няколко експертни проучвания:
(256)
Проучване на WIK: в рамките на дело C 36/2007, процедура за държавна помощ, свързана с германския пощенски оператор Deutsche Post AG (наричан по-долу „DP“), Комисията поиска от WIK Consult да направи проучване на съответното равнище на разумна печалба за заварените пощенски оператори (67) (наричано по-долу „проучването WIK“). Съответните аспекти на проучването на WIK са предоставени на Белгия на 25 март 2010 г. и на 7 февруари 2011 г. Комисията получи мнението на Белгия относно проучването на WIK на 23 април 2010 г. и на 1 март 2011 г.
(257)
Проучване на Deloitte: на 23 април 2010 г. Комисията получи проучване, осъществено от дружеството Deloitte (68) (наричано по-долу „проучването Deloitte“), в което последната излага становището си относно равнището на разумна печалба, което следва да бъде прието за универсалните услуги на DP. Това проучване е предадено на Белгия на 9 декември 2011 г. Комисията получи мнението на Белгия относно проучването Deloitte на 26 декември 2011 г.
(258)
Проучване на CRA: на 1 март 2011 г. Белгия представи проучване на Charles Rivers Associates (69), в което се оспорва проучването на WIK (наричано по-долу „CRA“).
(259)
В това проучване WIK определя референтна разумна печалба за DP. По-конкретно WIK анализира най-напред задачите и риска за DP и заключава, че предприятието изпълнява главно рутинни задачи и предприемаческият риск за него е ограничен (70). Въз основа на този анализ WIK избира предприятията за целите на сравнението, т.е. определя състава на референтните групи, чрез които да се определи референтната разумна печалба. Като цяло WIK подчертава, че възприетата процедура за оценка отчита принципите на типовата методология, използвана за референтните стойности на рентабилността в цената на прехвърляне (71). Подобна методология се прилага не само при националната законова уредба в областта на цените на прехвърляне, но и при принципите на ОИСР в областта на цените на прехвърляне (наричани по-долу „принципите на ОИСР“) (72).
(260)
WIK прилага различни инструменти за измерване на рентабилността и разграничава процента на възвръщаемост на капитала (IRR), основан на паричните потоци и считан като теоретично правилен инструмент за измерване на рентабилността на една дейност, и други показатели, извлечени от счетоводните данни (възвръщаемост), като възвръщаемостта на вложения капитал (ROCE), възвръщаемостта на собствения капитал (ROE), възвръщаемостта на активите (ROA) и възвръщаемостта на продажбите (ROS) (73). Както е разяснено в глава 5 от проучването, в разглеждания случай WIK предлага за показател за рентабилността да се използва възвръщаемостта на продажбите. Едно от предимствата на този инструмент е, че не зависи от счетоводните данни за печалбата (EBIT (74)) и за продажбите - две пера, които лесно се наблюдават в счетоводството на дружеството. Освен това чрез използването на възвръщаемостта на продажбите се избягва оценката и разпределянето на активи между различните услуги, което би било необходимо за референтен показател, базиран на капитала, като възвръщаемостта на собствения капитал и възвръщаемостта на вложения капитал, и обикновено представлява трудна задача. WIK посочва също, че се препоръчва референтен показател, основан на възвръщаемостта на продажбите, ако предприятията, за целите на сравнението и дружеството, предмет на проучването, са от един и същ отрасъл/промишлен сектор, което е гаранция за хомогенността на структурата на EBIT и на продажбите.
(261)
По отношение на състава на референтната група WIK заключава, че е необходимо да се намери компромис между сравнимостта на предприятията в извадката и нейния размер. WIK е против включването в извадката на заварени европейски пощенски оператори, тъй като цените им са били регулирани на затворен за конкуренцията пазар в повечето държави през целия разглеждан период. По същата причина броят на дружествата, които се конкурират пряко със заварените пощенски оператори, е съвсем ограничен. Основно става въпрос за съвсем малки дружества. За да получи балансирана група от сравними предприятия, WIK включва едновременно преките конкуренти на националните пазари и големите многонационални оператори като международните дружества за експресни пратки (UPS, FedEx, DHL), които извършват по-рискови и по-капиталоемки дейности, отколкото заварен пощенски оператор на защитен национален пазар.
(262)
По отношение на въпроса за компромиса между сравнимостта и размера на извадката WIK предвижда три референтни групи: i) референтна група I, или ограничен сектор на колетни пратки, която включва главно активни дружества като доставчици на услуги за колетни пратки (10 дружества, считани за силно сравними с доставчиците на универсална пощенска услуга); ii) референтна група II, или разширен сектор на колетни пратки, която включва дружества, чиято основна дейност може да е свързана с други услуги, като услугите за пощенски пратки (26 дружества с малко по-ниска степен на сравнимост), и iii) референтна група III, която включва също дружества от сектора на наземния транспорт (1 163 дружества с ниска сравнимост) (75). Според WIK този подход засилва статистическата валидност на окончателното сравнително проучване.
(263)
Един от приложените критерии за избор към всички референтни групи се отнася до размера на дружеството; взети са предвид само дружествата с приходи над 3 млн. евро (76). Що се отнася до периода, обхванат от данните, надеждни данни е имало единствено за периода 1998-2007 г., а за периода за 1990-1997 г. са използвани интерполации със задна дата (77).
(264)
Освен това WIK продължава приетия анализ по отношение на цените на прехвърляне, като се основава на концепцията за интерквартилния размах (78), за да смекчи ефекта от крайните стойности и за да определи равнище на разумна печалба.
(265)
WIK получи следните резултати за периода 1998-2007 г.:
а)
референтна група I: 25-и процентил, равен на -0,42 %, 75-и процентил, равен на 6,72 %, и медиана (50-и процентил), равна на 3,86 %;
б)
референтна група II: 25-и процентил, равен на 0,45 %, 75-и процентил, равен на 6,77 %, и медиана (50-и процентил), равна на 3,48 %;
в)
референтна група III: 25-и процентил, равен на 0,64 %, 75-и процентил, равен на 5,57 %, и медиана (50-и процентил), равна на 2,59 %.
(266)
WIK заключава, че разширеният сектор на колетни пратки, т.е. референтна група II, е по-подходяща група за сравнение, тъй като получените резултати са сравнително стабилни във времето в сравнение с другата референтна група (ограничен сектор на колетните пратки), и защото този сектор е функционално по-близък до дейностите, свързани с куриерските услуги и колетните пратки, отколкото другата референтна група (сектор на наземния транспорт).
(267)
Направена е и друга корекция, за да се получи горна граница на разумната печалба на DP, основана на анализа на предприемаческия риск за предприятието в сравнение с референтната група. На тази основа WIK предлага за горна граница на разумната печалба на DP стойността от 3,48 %, която съответства на средната възвръщаемост на продажбите на референтна група II. Като избира по-скоро медианата, а не 75-ия процентил за по-висока стойност на разумната печалба, WIK иска да отрази факта, че дружествата от извадката поемат по-висок риск, отколкото заварените пощенски оператори, като се има предвид, че тези дружества не се ползват с никакви специални права.
(268)
Белгийските власти считат използваната в доклада на WIK методология за неправилна и представят различни документи (писма, становища и доклади) на 23 април 2010 г., 1 март 2011 г., 14 юни 2011 г., 5 август 2011 г., 10 август 2011 г., 14 декември 2011 г. и 19 декември 2011 г., като опровергават подхода в доклада на WIK и представят свой собствен метод за определяне на референтната разумна печалба.
(269)
В изпратено становище на 5 август 2011 г. белгийските власти по същество изтъкват, че използваната в проучването WIK извадка не е била представителна за дейността, размера, рисковия профил и референтния период. Белгия твърди, че е много трудно извадката да бъде приета за легитимна въз основа на критериите, изложени в точка 18 от рамката за УОИИ.
(270)
В същото становище Белгия изтъква също, че би било логично да се направи разграничение между маржа на печалбата от дейности със значително различаващо се равнище на риск: белгийските власти изтъкват, че ако разпространението на печатни издания и разпространението на пощенски пратки са дейности с различен рисков профил, би било уместно да се използват различни равнища на разумна печалба.
(271)
Освен това белгийските власти твърдят, че е налице повишаване на производителността на дейностите на DPLP и че Комисията следва да вземе предвид този факт при определянето на равнището на разумна възвръщаемост, както е предвидено в точка 18 от рамката за УОИИ. Белгийските власти подчертават, че DPLP е станало рентабилно след многобройни реформи и след като дълго време е било на загуба. Разходите на DPLP са били съкратени именно благодарение на закриването на пощенски клонове. Делът в размер на 50 %, притежаван от частни инвеститори от 2006 г., е довел до нова култура, насочена към ефективност. Според белгийските власти подобна повишена производствена ефективност би трябвало да се вземе предвид при определянето на равнището на разумна възвръщаемост по отношение на DPLP.
(272)
На 1 март 2011 г. белгийските власти изпратиха на Комисията доклад, изготвен от Charles River Associates (CRA), в който се отправят критични забележки към проучването на WIK и се предлага друг метод за оценяване на разумната печалба на DPLP.
(273)
По отношение на състава на съдържанието CRA изтъква, че трите извадки на WIK включват много на брой, но малки по размер дружества, чийто рисков профил не е сравним с този на пощенски оператор от голям мащаб. CRA оспорва заключенията на WIK, че предоставянето на услуги за писмовни пратки от въпросния заварен пощенски оператор съдържа нисък риск, както и че включените в референтните групи дружества дават възможност за подходящи сравнения.
(274)
CRA привлича вниманието именно върху взаимовръзката между структурата на разходите на едно предприятие (по отношение на дела на фиксираните и променливите разходи) и поетия търговски риск. CRA изтъква, че един пощенски оператор със задължение за универсална услуга е изправен пред по-големи фиксирани разходи и следователно в по-голяма степен е изложен на намаляване на търсенето в сравнение с дружество с по-ниски фиксирани разходи. Освен това CRA подчертава разликата между възвръщаемостта на продажбите на малките и големите предприятия от групите на WIK (79), от което се подразбира, според него, за съществуването на системни разлики между малките дружества за куриерски услуги и по-големите предприятия като UPS и FedEX, които би могло да се обяснят с различната структура на разходите.
(275)
CRA също така анализира по-подробно характеристиките на някои малки дружества за куриерски услуги в извадката на референтна група I на WIK и заключава, че рисковият им профил не е сравним с този на пощенски оператор от голям мащаб. CRA също така счита за неподходящо да се увеличава размерът на тази вече трудно сравнима извадка с добавянето на още по-малко сравними предприятия.
(276)
CRA отхвърля аргумента на WIK, според който заварените европейски пощенски оператори не би следвало да бъдат включени в извадката, тъй като печалбите им са се определяли не на конкурентна основа, а от ценовото регулиране, като рискът е, че тези заварени пощенски оператори в резултат на ценовото регулиране са могли да генерират прекомерни печалби. CRA изтъква, че след като за целите на сравнението отхвърля другите заварени пощенски оператори, WIK се основава на теоретичната хипотеза, според която на тези заварени оператори би могло да се наложи да прилагат прекомерно високи цени, но без да представи емпирични доказателства в подкрепа на твърдението си. В това отношение CRA подчертава, че предвид прилаганите в повечето държави членки механизми за ценово регулиране, като например ценовите прагове (80), най-големите наблюдавани печалби биха били в резултат по-скоро на повишаването на производителността, отколкото на високите цени.
(277)
CRA изтъква, че естественият метод на изчисление на разумен марж на печалбата на DPLP за задълженията му за обществена услуга би следвало да се основава на наличните данни за маржовете на печалбата, реализирани от куриерските дейности на другите пощенски оператори от Западна Европа. Това е много по-естествено, тъй като въпросните обществени услуги са преди всичко услуги за писмовни пратки и данните за маржовете на печалбата, реализирани от свързаните с пощенските пратки операции на другите пощенски оператори от Западна Европа, са пряко достъпни и не разкриват каквото и да било прекалено благоприятно ценово регулиране.
(278)
CRA изтъква по-специално, че анализът би следвало да се основава на маржовете EBIT (ROS), реализирани от куриерските дейности на пощенските оператори от Западна Европа, които предоставят секторни сведения за маржовете EBIT от куриерските си дейности (ако секторните сведения за маржовете EBIT не са предоставени) или за общите маржове EBIT на пощенските оператори от Западна Европа, над 75 % от приходите на които са от куриерски услуги. CRA изключва извадката на операторите от Източна Европа поради относителната им неефективност в сравнение с пощенските оператори от Западна Европа.
(279)
Следователно анализът на CRA се основава на извадка от 11 пощенски оператори от Западна Европа за периода 2002-2009 г. (общо 73 наблюдения). Средната възвръщаемост на продажбите от тази извадка е […] %, медианата - […] %, 75-ият процентил е равен на […] % (81). CRA изчислява както пресечената средна стойност ([…] %), така и средната стойност по метода на Winsor ([…] %), които, подобно на медианата, не са засегнати от крайните стойности (82).
(280)
По отношение на определението за референтна стойност на разумен марж на печалбата CRA изтъква, че използването на средни стойности поражда методологични проблеми. CRA обяснява, че поради промените в наблюдаваните маржове на печалбата в извадката, критичният праг за определяне на прекомерна рентабилност би трябвало да е по-висок от средната стойност или всяка друга централна средна величина и би трябвало например да е равен на 75-ия процентил. Според CRA, един такъв подход би подхождал на използвания в разследванията метод за цените на трансфер, който се изразява в базиране на размах (например интерквартилен размах или други процентили).
(281)
На 14 декември 2011 г. белгийските власти представиха на Комисията документ, съдържащ становището на DPLP относно поеманите от пощенските оператори рискове, и предложиха методология за изготвяне на инструмент за измерване на рисковата премия, който, в допълнение към възвръщаемостта на безрисковите продажби, би дал разумно равнище на възвръщаемостта на продажбите.
(282)
В документа не се обяснява как възвръщаемостта на безрисковите продажби (изразена спрямо ROS) би могла да се определи в случая, нито се изяснява точно какво би трябвало да представлява разумна възвръщаемост на продажбите според предложената методология. В анализа се набляга по-скоро на оценката на различните рискове и изчисляването на рискова премия, която отразява всички видове рискове.
(283)
Белгийските власти отдават най-голямо значение по-специално на три големи категории риск - секторният риск, свързаният с услугата риск и договорният риск - и обичайните видове рискове за всяка категория, на които са изложени пощенските оператори. Методологията на оценяване на рисковата премия предвижда: i) определянето на „максимална рискова премия“ (83); ii) разделянето на отчитания период на договорни периоди, за да се разграничат свързаните с всеки договор рискове; iii) използването на опростена скала за оценка на всеки договорен период (нисък, среден или висок); iv) преобразуването на дадените оценки на всеки риск в обща оценка за всяка от трите големи категории рискове, и v) преобразуването на общите оценки в рискови премии, сумата от които представлява общата рискова премия.
(284)
Също така са посочени примери, които да докажат, че DPLP поема рискове, които надвишават средните. По този начин белгийските власти твърдят, че DPLP е изправено пред по-висок риск, свързан с обемите, тъй като получава значителна част от своите приходи от „куриерската“ си дейност, а тяхната разходна структура се характеризира със силна липса на гъвкавост поради по-високия дял на фиксираните разходи от средното равнище. Други вид риск, считан за по-висок за DPLP, е рискът, свързан със сигурността. Според анализа това се дължи на факта, че DPLP е един от малкото европейски пощенски оператори, който разнася по домашен адрес пенсиите в брой.
(285)
Въз основа на оценката на отделните рискове белгийските власти заключават, че четвъртият договор за управление съдържа по-високо равнище от трите вида риск, докато първият, вторият и третият договор се характеризират със средно рисково равнище (единственото изключение е секторният риск, който се счита за нисък за първия договор). Белгийските власти посочват други примери как да се преобразува в рискова премия горепосочената класация на отделните рискове, като се основават на различни стойности за „максималната рискова премия“.
(286)
Проучването Deloite, посочено по-горе в съображение 257, по много от точките се доближава до проучването на WIK:
1.
и двете използват една и съща методология за проучване на сравними дружества по отношение на функциите и риска във финансовите бази данни;
2.
и двете предлагат възвръщаемостта на продажбите за най-подходяща референтна рамка за определяне на референтната печалба (поради липса на данни има разлики в счетоводното третиране между отделните дружества);
3.
накрая, доставчиците на универсална пощенска услуга са изключени от групата на сравними предприятия, тъй като работят главно на регулирани пазари и се ползват с изключителни права.
(287)
По отношение на групата сравними предприятия главната разлика между проучването на WIK и проучването Deloitte се отнася до размера на разглежданите дружества. Deloitte включва в извадката си само дружества с годишни приходи над 100 млн. евро (84). Това ограничение се обяснява с анализа му на спецификата на дейностите, свързани с предоставянето на универсална услуга, и съответните търговски и пазарни рискове (85).
(288)
Deloitte счита по-специално, че дружествата от пощенския сектор и сектора на колетните пратки, които използват огромни и сложни мрежи за събиране и разпространение, логично могат да се сравняват с DP. Като се имат предвид икономиите от мащаба, обхвата и гъстотата, които преобладават в пощенските мрежи, както и високият дял на оперативните разходи в сравнение с капиталовите, както и свързаните с тях рискове (като свързания с обемите риск, риска от заместване с електронната поща), големите предприятия, които предлагат разнообразни продукти в пощенския сектор и сектора на колетните пратки, са по-подходящи за сравнение, отколкото малките предприятия за куриерски услуги. Дружества за транспортиране на стоки и логистика също биха могли - в по-малка степен - да послужат за сравнение, тъй като те използват същите активи.
(289)
За да илюстрира важността на размера на дружествата, Deloitte сравнява своята извадка с извадката на референтна група II на WIK. Deloitte отбелязва, че средната възвръщаемост на продажбите в извадката на WIK чувствително се различава между групите с дружества с различен размер (което става ясно от броя на служителите) (86). Deloitte изтъква, че в неговата извадка (основана на по-големите дружества), напротив, няма тясна връзка между мащаба и възвръщаемостта на продажбите.
(290)
След приключване на подбора на извадката Deloitte основава анализа си на 7 пощенски дружества и дружества за колетни пратки, 18 логистични дружества и 19 дружества за транспортиране на стоки. Що се отнася до пощенския сектор и сектора на колетните пратки, малката група от седем сравними дружества включва големи многонационални оператори за експресни пратки, като UPS, FedEx и TNT Express, както и няколко пощенски оператори, главно от САЩ и Обединеното кралство (87). По принцип всички данни обхващат периода 1990-2007 г., но данните за първите три години са все пак много ограничени и поради това Deloitte счита, че резултатите за тези години са с по-ниска степен на надеждност (88).
(291)
Deloitte разглежда освен това предимствата и недостатъците на много други инструменти за измерване на рентабилността. В случая поради практически затруднения, свързани с получаването на подходящи данни за паричните потоци, се отхвърля използването на процента на възвръщаемост на капитала. Отхвърля се и използването на възвръщаемостта на вложения капитал или на възвръщаемостта на собствения капитал, например поради разлики между дружествата в областта на осчетоводяването на разходите и капиталовата структура (последната има важно значение за възвръщаемостта на собствения капитал). Възвръщаемостта на активите също се счита за неподходяща, тъй като е насочена към всички активи. Ето защо Deloitte предлага да се избере възвръщаемостта на продажбите, но подчертава, че като се има предвид, че последната не измерва пряко възвръщаемостта на капитала, може да се използва за сравнителни изследвания само ако сравняваните предприятия имат близка капиталоемкост.
(292)
При все това Deloitte изчислява възвръщаемостта на собствения капитал (както и възвръщаемостта на собствения капитал при пазарна стойност и възвръщаемостта на активите) за малка подизвадка от шест дружества, но заключава, че диапазонът и варирането на възвръщаемостта на собствения капитал може да отразяват различни фактори, което изисква предпазливо тълкуване, и вредѝ на уместността ѝ като референтен показател. Сред тези фактори Deloitte подчертава значението на капиталоемкостта. Deloitte изтъква, че по отношение на капиталоемкостта универсалната услуга на DP е по-близка до тази например на UPS и на FedEx, отколкото до тази на оператори на транспортиране на стоки като Kuehne&Nagel или Wincanton.
(293)
Deloitte подчертава и значителните разлики в рентабилността между дружествата в течение на времето, както и в различните сектори и между тях. Тези разлики според Deloitt оправдават използването по-скоро на рамки за разумна печалба, отколкото на единна средна стойност. Подобен подход също така би бил подходящ предвид необходимостта да не се санкционират по-високите получени резултати от средното равнище в резултат на повишената ефективност.
(294)
Събраните от Deloitte резултати по сектори и за всички сектори са обобщени в таблица 22 от проучването Deloitte. Следователно:
а)
в пощенския сектор и сектора на колетните пратки за периода 1998-2007 г. средната стойност на годишните средни стойности на възвръщаемостта на продажбите е 8,1 %, средната стойност на медианите на възвръщаемостта на продажбите - 7,4 %, средният годишен 25-и процентил - 4,8 % и средният годишен 75-и процентил - 12 %;
б)
за всички сектори за периода 1990-2007 г. средната стойност на годишните средни стойности на възвръщаемостта на продажбите е 6 %, средната стойност на годишните медиани на възвръщаемостта на продажбите - 5,4 %, средният годишен 25-и процентил - 3,6 % и средният годишен 75-и процентил - 8,1 % (89).
(295)
За референтен показател Deloitte предлага стойност, основана на средната стойност на годишните средни стойности на възвръщаемостта на продажбите, равна на 7,9 % (90); за да отрази наблюдаваната разлика на възвръщаемостта на продажбите, Deloitte определя и диапазон за разумна възвръщаемост на продажбите, основана на годишния интеквартилен размах (91).
(296)
Избирането на подходяща извадка от сравними предприятия за заварените пощенски оператори е сложна задача. От само себе си се разбира, че най-много трябва да се внимава при избирането на група предприятия, които могат да послужат за сравнение на търговските дейности и риска.
(297)
Общото между проучванията на WIK и Deloitte е, че те са насочени към търговски дружества, които развиват сравними дейности с тези на DPLP, като изключват заварените пощенски оператори от сравнителната извадка. Обратно, CRA използва сравнителна извадка, съставена единствено от европейски заварени пощенски оператори.
(298)
Комисията споделя становището на WIK и на Deloitte, според което печалбите на заварените пощенски оператори (използвани в сравнителното проучване на CRA) на практика не са при обичайни пазарни условия, а са резултат до голяма степен от избора на други държави членки в областта на регулирането. Ето защо те може да не отразяват правилно референтната възвръщаемост. В същото време, тъй като извадката на CRA включва заварени пощенски оператори от други европейски страни, изглежда това е извадката с предприятия, които се доближават най-много до DPLP. Поради това Комисията счита за уместно да се вземе предвид изцяло извадката на CRA, по-специално за да се проверят чрез съпоставяне референтните равнища на разумната печалба (възвръщаемостта на продажбите), определени въз основа на проучванията на WIK и на Deloitte.
(299)
Както в проучването на WIK, така и в проучването на Deloitte се признава, че трябва да е налице достатъчно голяма извадка, за да се направят съществени заключения за целите на сравнителното проучване. Затова те се основават на (относително) ограничена извадка от предприятия в пощенския сектор и сектора на колетните пратки и на по-широкообхватни извадки, които включват дружества от сектора на логистиката и сектора на транспортирането на стоки. Комисията признава, че е важно да има достатъчно голяма извадка за целите на статистиката. По отношение на позицията на CRA в това отношение, която оспорва ползата от увеличение на размера на извадката с добавяне на по-малко сравними предприятия, Комисията счита, че по-широкообхватните извадки, определени от WIK и особено от Deloitte, чрез възприетите методологии за избиране на извадки са достатъчно сравними, за да послужат като значими референтни групи за оценяването на печалбата на DPLP.
(300)
В проучването на WIK се прави опит да се определи референтна възвръщаемост на продажбите на базата на трите групи, създадени за целите на сравнението. Комисията обаче счита също, че проучването на WIK може да бъде атакувано по две различни, макар и свързани точки (92): i) използването от страна на WIK на извадки, които включват също голям брой малки дружества (93), които очевидно не са сравними със заварените пощенски оператори като DPLP; и ii) хипотезите на WIK относно равнището на риска, пред който е изправен пощенският оператор, предмет на разследването.
(301)
Комисията счита, че мащабът на дейностите, както и структурата на разходите на заварените пощенски оператори като DPLP (заедно с вида на въведения регулаторен механизъм) са съществени елементи за оценката на сравнителното проучване на равнищата на печалба.
(302)
Първо, ако фиксираните разходи са високи (и засягат например капиталовите разходи или други фиксирани разходи, свързани с мрежата), най-големите предприятия получават още по-големи икономии от мащаба и гъстотата в сравнение с малките. При сравнението на средната възвръщаемост на продажбите на големите и малките предприятия, включени в извадката на WIK, проучването Deloitte-II успява да докаже, че средната възвръщаемост на продажбите се увеличава с размера на предприятията (измерен по брой на служителите) (94). В действителност средната стойност на първия квартил (Q1) е най-ниска в трите извадки WIK (например само 0,75 % за извадката WIK II за периода 1998-2007 г.) (95), което може да отразява прекомерно висок дял на (най-малките) предприятията, които понасят загуби и полагат големи усилия, за да останат на пазара. С включването на толкова малки предприятия в извадките си (включително в основната извадка от референтна група II), WIK може би е подценило референтната възвръщаемост на продажбите, която вероятно имат по-големи и по-добре установени на пазара предприятия като DP или DPLP.
(303)
Второ, макар и основателно да посочва нискорисковия профил на оператора поради монополния характер на дейностите му, WIK явно не отчита в достатъчна степен значителните фиксирани разходи (в сравнение с променливите разходи), породени от задължението за универсална услуга, нито развитието на рисковия профил - фактори, които вероятно са довели до изменения във времето на регулаторния режим за оператора, по-специално между отделните периоди на регулиране (например различните договори за управление в случая на DPLP).
(304)
Делът на фиксираните разходи може да е висок не само поради високата капиталоемкост на едно предприятие (едно от текущите обяснения на високия размер на фиксираните разходи), но и поради затруднението му да адаптира общите си разходи предвид задължението му (свързано със задължението за универсална услуга) да поддържа широка разпространителска мрежа и неспособността му да намали разходите си за труд поради съществуващи трудови договори. Високият дял на фиксираните разходи (96) допълнително поставя под въпрос включването на малките дружества, чиято структура на разходите (съотношението фиксирани разходи/променливи разходи) очевидно е много различна (97).
(305)
Както се посочва във въведението, Комисията счита също, че степента на излагане на риск на един заварен пощенски оператор зависи до голяма степен от характеристиките на въведения от публичните органи регулаторен механизъм за финансирането на задължението за универсална услуга. Преминаването към система от ценови прагове в по-дългосрочен план по отношение на цените на пощенските марки (което се случва при DPLP през 2006 г.) води именно до чувствително увеличение на значението на риска, свързан с обемите. Съществуването на такъв риск разклаща хипотезата на WIK за присъщо ниския риск за дейностите на DPLP, поне за периода, характеризиращ се със система от ценови прагове.
(306)
Като се имат предвид изложените в съображения 286-295 доводи, Комисията счита, че за оценката на печалбата на DPLP извадките на Deloitte са по-добри от извадките на WIK, тъй като се ограничават до предприятия с по-висок минимален размер (годишен оборот над 100 млн. евро).
(307)
Същевременно все пак следва да се отбележи, че в някои аспекти подходът Deloitte съдържа и известни потенциални слабости и заключенията му трябва да се тълкуват с известна предпазливост.
(308)
По-специално извадките на Deloitte включват голям брой предприятия с капиталоемкост над приложимата за операторите на куриерски услуги (98). От методологична гледна точка използването на възвръщаемостта на продажбите като средство за оценка на печалбата се нуждае от сравнителна извадка на дружества с подобно равнище на капиталоемкост (тук определено като съотношение капитал/продажби). Работната хипотеза е, че дружествата с еднаква възвръщаемост на продажбите ще имат възвръщаемост на използвания капитал (ROE (99)), която е обратно пропорционална на съотношението капитал/продажби. Следователно използването на възвръщаемостта на продажбите за референтен показател изисква идентична капиталоемкост на включените в референтната група дружества. Макар да е трудно да се получат надеждни оценки на капиталоемкостта (100), вероятно дейностите за разпространение на пощенски пратки и разпространението на печатни издания са с по-малка капиталоемкост в сравнение с дейностите за експресни колетни пратки на големите многонационални предприятия като UPS, TNT, FedEx и DHL (101). Следователно е възможно показателят за разумна печалба, определен въз основа на извадките Deloitte, да надценява референтната печалба, която би трябвало да се приложи към предприятия с капиталова структура като тази на DPLP (102).
(309)
Предвид многобройните несигурности, съпътстващи извършената оценка, Комисията счита, че е оправдано да се определи разумен диапазон на възвръщаемостта на продажбите въз основа на оценките на Deloitte на медианата на възвръщаемостта на продажбите за по-широкообхватната извадка за всички сектори (5,4 %), както и на медианата на възвръщаемостта на продажбите за извадката с активни дружества в пощенския сектор и сектора на колетните пратки (7,4 %) (103). Така полученият диапазон (5,4 - 7,4 %) според Комисията представлява „диапазон по подразбиране“ за разумната печалба поне за периодите, през които DPLP е било изправено пред висока степен на риск предвид действащия договор за компенсация и пред сериозни стимулиращи мерки с цел да стане по-ефективно (104).
(310)
Комисията счита, че диапазонът (5,4 % - 7,4 %) е подходящ като стойност по подразбиране както за дейностите на DPLP за разпространение на пощенски пратки, така и за дейностите му за разпространение на печатни издания, тъй като става въпрос за тясно свързани дейности с много сходни търговски характеристики.
(311)
Вярно е, че DPLP е изправено пред слаба или несъществуваща конкуренция във въпросните области на дейност (разпространение на писма и печатни издания). Поради това възниква въпросът да се установи дали е уместно да се оценява печалбата му въз основа на медианата на печалбата от извадки с действително изправени пред конкуренция предприятия и дали една по-рестриктивна референтна стойност (т.е. по-ниска) като първия квартил (25-ия процентил) не би била достатъчна за дружество в положението на DPLP. При все това Комисията счита, че подобен подход не би установил в достатъчна степен съществуването на значително вариране на равнищата на печалба както между дружествата, така и във времето. Освен това би било уместно да се избегне всякакво неоправдано премахване на евентуално повишение на производствената ефективност, като се наложи също толкова строг ценови праг по отношение на възвръщаемостта на продажбите, достигната впоследствие от дружеството.
(312)
В разглежданото дело Комисията счита също, че е неуместно да се основава на мерки, които надхвърлят медианата, като третия квартил (105). Като се има предвид, че възприетият подход вече определя диапазона между отделни извадки, предоставената добавена стойност чрез отчитането за целите на статистиката на диапазоните от едната и другата страна на медианата в извадките (обичайно използвания интерквартилен размах в цените на трансфер) изглежда до известна степен ограничена (106). Комисията взема предвид по-скоро варирането на медианата в отделните референтни групи, отколкото варирането около медианата в конкретна извадка (107).
(313)
Най-вече като се има предвид, че в сектора на „писмата“ на DPLP капиталоемкостта е по-ниска в сравнение с тази на операторите на експресни колетни пратки (108), използването на медианата от тази последна извадка само по себе си вече би предложило известно поле за действие, което дава възможност да се ограничи варирането на равнищата на печалба около медианата за дружествата с по-ниска капиталоемкост като DPLP, и при необходимост да бъде възнаградено в достатъчна степен повишението на ефективността.
(314)
Могат да се направят различни кръстосани проверки за последователност, като се сравни посоченият диапазон по подразбиране в съображение 309 с други налични оценки на разумната печалба. Както се посочва в началото на настоящия подраздел, ще бъде уместно да се направи кръстосана проверка с медианата на възвръщаемостта на продажбите от проучването CRA, равна на […] % (109). Медианата на възвръщаемостта на продажбите, изчислена въз основа на извадката от референтна група II на WIK, ограничена до дружествата с оборот над 100 млн. евро, дава възвръщаемост на продажбите, равна на 7,1 %. Комисията заключава, че тези цифри попадат в диапазона (5,4 % - 7,4 %) в подкрепа на твърдението, според което този диапазон може да се счита за разумен.
(315)
Като цяло, Комисията стига до заключението, че марж по подразбиране, който попада в диапазона (5,4 % - 7,4 %), изглежда е подходящ референтен марж за печалбата, поне за периодите, през които DPLP е било изправено пред висока степен на риск и значителни стимули за ефективност.
(316)
Като цяло Комисията счита, че ако договорът между заварения оператор и публичните органи е такъв, че обществената услуга е свързана с висока степен на риск, определената разумна печалба за заварения оператор следва да бъде пропорционална на съответното равнище на поетия риск. Обратно, ако договорът води до нисък риск, равнището на разумна печалба трябва да бъде ниско.
(317)
В предходния раздел Комисията разясни подхода си, целящ да определи диапазон по подразбиране за разумна печалба (5,4 % - 7,4 %), който да се счита за подходящ за договорите с висока степен на риск. Трудно е да се намери подходящата референтна стойност по отношение на диапазона на разумна възвръщаемост на продажбите при нисък риск, но е очевидно, че един такъв диапазон на възвръщаемостта на продажбите би трябвало да е в лявата страна от разпределението в извадката на наблюдаваните равнища на печалба. В тази връзка Комисията счита, че е оправдано да се приеме диапазон за разумната печалба, основана на първия квартил (25-ия процентил) вместо медианата.
(318)
Използването на 25-ия процентил като референтна стойност за договорите с нисък риск води до диапазон с разумна възвръщаемост на продажбите от (3,6 % - 4,8 %) според отделни извадки на Deloitte.
(319)
Тук отново при сравнение с резултатите на CRA за заварените пощенски оператори може да се изготви друга полезна кръстосана проверка. Средната стойност на годишния 25-и процентил, изчислена от Комисията, е равна на […] %. Комисията заключава, че тези цифри попадат в диапазона (3,6 % - 4,8 %) в подкрепа на твърдението, според което този диапазон може да се счита за разумен.
(320)
Като цяло Комисията стига до заключението, че марж по подразбиране, който попадат в диапазона (3,6 % - 4,8 %) е подходящ референтен марж за печалба за периодите, през които DPLP е било изправено пред ниска степен на риск.
(321)
Както се разяснява във въведението на настоящия раздел, поетият от DPLP риск зависи от компенсационния механизъм, приложен от Белгия. Този механизъм е предвиден в различните договори за управление, сключени между DPLP и белгийската държава, и се променя с течение на времето. Поради това е разумно различните диапазони на „разумна възвръщаемост на продажбите“ да се разглеждат според въведения компенсационен механизъм, който определя равнището на риск, на който е изложено DPLP, но и степента, до която DPLP е стимулирано да повиши своята ефективност.
(322)
В този контекст Комисията държи да подчертае, че характеризирането на риска в договорите не зависи просто от наличието на риска в договорите за управление на DPLP, нито от абсолютната стойност на риска, а по-скоро от степента, в която рискът е по-висок или по-нисък от риска, поет от дружествата, включени в същите групи от извадки. Същото се отнася и за интензитета на мерките, стимулиращи DPLP да повишава своята ефективност. Като се има предвид, че тези групи от извадки се състоят от дружества, действащи в конкурентна среда, обичайно те са изложени на висок риск и са подложени на силни стимули за постигане на по-висока ефективност.
(323)
Комисията счита, че в четвъртия договор за управление (2006-2010 г.) ясно са предвидени механизми, които включват дългосрочни задължения по отношение на цените и финансирането, основани на предварителни параметри. Това е приложимо към дейностите на DPLP по отношение както на разпространението на пощенските пратки, така и на разпространението на печатни издания.
(324)
По-конкретно по отношение на разпространението на печатни издания член 9 от четвъртия договор за управление гласи, че по време на срока на договора (стандартен петгодишен период) средно претеглената стойност на тарифите за предоставянето на услуги от „кошницата с малки потребители“ няма да се увеличава по-бързо, отколкото позволява един механизъм за ценови прагове, основан на „здравословния индекс“ (специфичен индекс за потребителски цени), и бонус за качество, който отразява процента на индивидуални пощенски пратки, разпределен във времето. Според Комисията определянето по този начин на тарифите за целия период на договора съдържа всички характеристики на стимулиращ договор, което излага дружеството на висока степен на риск.
(325)
Що се отнася до разпространението на печатни издания, в член 2 от четвъртия договор за управление се уточнява, че през периода на договора тарифите за разпространение на печатни издания не могат да се увеличават по-бързо от „здравословния индекс“. За покриване на нетните разходи за разпространението на печатни издания, предвид прогнозираната ефективност, в член 13, параграф 2 се определя размерът на годишната компенсация, на която DPLP има право, на 290 613 000 EUR (коригиран размер с отчитане на инфлацията) (110). Член 13, параграф 5 гласи, че ако съдържанието на или условията за УОИИ се променят или ако настъпи значителна промяна в разходите, с която DPLP не може да се справи, страните ще разгледат дали е необходима корекция на размера на компенсацията в съответствие с промяната в разходите. За подобна корекция е необходимо решение на Министерския съвет. Комисията признава, че тази последна клауза би могла да се тълкува като клауза за дерогация, с която в договора се въвеждат някои елементи на по-късен етап (които предпазват DPLP от риска). При все това Комисията счита, че използваните от публичните органи термини са достатъчно уклончиви и че поради тази причина DPLP не може да разчита на използването ѝ. Като цяло Комисията смята, че приетите разпоредби за дейностите на DPLP, свързани с разпространението на печатни издания, предполагат дългосрочно задължение по отношение на компенсацията.
(326)
Следователно според Комисията не може да се счита, че четвъртият договор за управление (2006-2010 г.) води до ниска, а по-скоро до висока степен на риск. Като цяло диапазонът по подразбиране от (5,4 % - 7,4 %) изглежда подходящ и за двата вида дейности, предвидени в четвъртия договор за управление.
(327)
Обратно, предходните договори за управление (до 2005 г.) изглежда се основават до голяма степен на ценови и компенсационни механизми, предполагащи ниска степен на риск за DPLP.
(328)
Що се отнася до определянето на цените на пощенските марки, Комисията отбелязва, че първите три договора за управление не прилагат механизъм за ценови прагове от вида, използван в четвъртия договор за управление (който предвижда дългосрочно ценово задължение). В най-общ план тези договори препращат по-скоро към тарифи, основани на действителни разходи, установени чрез подходящи счетоводни принципи (111).
(329)
По същия начин, по отношение на разпространението на печатни издания Комисията отбелязва, че в първите три договора за управление не се предвижда никакъв фиксиран бюджет за периода на договора, както четвъртият договор за управление (112). Те по-скоро се позовават на компенсации въз основа на действителните разходи (113). Комисията установи, че във втория договор също така се определя общ праг за компенсацията, но наблюдаваните действителни компенсационни суми през периода изглежда поставят под въпрос действително обвързващия характер на прага (114). В първия договор за управление се определя и годишна дотация (компенсация), но Комисията отбелязва, че същевременно в договора не се определя дългосрочен праг за тарифите за разпространението на печатни издания.
(330)
Поради това Комисията е на мнение, че диапазонът от (3,6 %-4,8 %), определен за разумен при отсъствието на значителен риск, свързан с договора, следва да се приложи едновременно към разпространението на печатни издания и към разпространението на пощенски пратки за съответния период от първите три договора за управление.
(331)
Комисията установи, че в документа, представен от белгийските власти на 14 декември 2011 г., те също предлагат основан на договорите подход. Макар предложената методология да повдига различни въпроси по отношение на рисковите фактори и начина им на претегляне (115), извършването на анализ по договорен период, който главно класира поетия от DPLP риск в три степени (нисък, среден, висок) изцяло съответства на подхода, приет от Комисията. Като цяло правилното класиране на договорите по отношение на заложения риск, извършено от DPLP, изглежда съответства на анализа на Комисията, като се има предвид, че белгийските власти също считат четвъртия договор в общи линии за по-рисков в сравнение с първите три договора.
(332)
Комисията достига до заключението, че диапазон на възвръщаемост на продажбите между (5,4 % - 7,4 %) е подходяща референтна рамка за определянето на разумната печалба за периодите, през които DPLP е трябвало да се изправи пред значителен риск и да отчита силни стимули за ефективност.
(333)
Комисията заключава също, че диапазон по подразбиране за възвръщаемост на продажбите между (3,6 % - 4,8 %) е подходящ референтен диапазон за определяне на разумната печалба за периодите, през които DPLP не е поело значителен риск.
(334)
За да отчете усилията, които според белгийските власти DPLP е положило за постигане на повишена ефективност, Комисията реши да прояви известна предпазливост, като използва горните граници на тези два диапазона за определяне на разумната печалба, която да бъде включена в разходите за обществени услуги. Този подход е представен и в проучването Deloitte (вж. съображение 293), според което използването на диапазони е уместно предвид необходимостта да не се санкционират по-високите резултати над средната стойност, получени в резултат на повишената ефективност.
(335)
Комисията счита, че първите три договора за управление (1992-1996 г., 1997-2002 г. и 2003-2005 г.) съдържат ниска степен на риск и че може да се приложи равнище на разумна печалба, съответстващо на възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %, към разпространението както на печатни издания, така и на пощенски пратки. В замяна на това тя счита, че в четвъртия договор за управление (2006-2010 г.) рискът е значително по-висок, така че към разпространението както на печатни издания, така и на пощенски пратки може да се приложи равнище на възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 %.
(336)
В първия договор за управление се посочва, че плащаната от държавата годишна компенсация е предназначена за всички задачи за обществена услуга.
(337)
Следователно евентуалната свръхкомпенсация следва да се изчислява, като се сумират всички приходи и разходи за всички задачи за обществена услуга.
(338)
Плащаната от държавата годишна компенсация за задачите за обществена услуга следва да бъде включена в приходите. Получените от DPLP годишни компенсации съгласно първия договор за управление възлизат общо на 1,5 млрд. евро.
(339)
Освен това следва да бъдат взети предвид посочените по-долу мерки за помощ:
Прехвърляне на недвижими имоти
(340)
В първия договор за управление също така се е предвиждало прехвърляне на недвижими имоти от държавата на DPLP. Прехвърлянето на собствеността върху недвижими имоти на стойност 112,2 млн. евро без никаква насрещна престация следва да бъде включено в приходите на DPLP, за да се изчисли свръхкомпенсацията за периода на първия договор за управление. DPLP не е платило никаква насрещна престация на държавата за използването на сградите през периода преди прехвърлянето.
(341)
През 1997 г. държавата е платила на DPLP сумата от 62 млн. евро, която е осчетоводила като капиталова инжекция. Впоследствие белгийските власти са приели, че на практика това прехвърляне е съответствало на отложено изплащане на остатъка от предвидената за 1996 г. годишна компенсация в първия договор за управление.
(342)
В началото въпросната сума не е била изплатена навреме на DPLP през 1996 г., въпреки че компенсацията от страна на държавата е била по-малка от годишната сума, предвидена от договора за управление за въпросната година.
(343)
За целите на контрола на свръхкомпенсацията изплащането на 62 млн. евро е включено в компенсацията за УОИИ за периода, обхванат от първия договор за управление.
(344)
Изчисляването на свръхкомпенсацията за първия договор за управление може да се обобщи по следния начин:
-
Нетни разходи (разходи - приходи) за всички задачи за обществена услуга, включително задължението за предоставяне на универсална услуга/ЗПУУ
-
Разрешена разумна печалба за УОИИ
+
Годишни компенсации за УОИИ
+
Прехвърляне на недвижими имоти
+
Капиталова инжекция през 1997 г.
=
Свръхкомпенсация
(345)
По отношение на следващите три договора за управление, за изчисляването на свръхкомпенсацията ще бъдат отчетени само приходите и разходите за УОИИ, които, съгласно разпоредбите в тези договори, може да са били предмет на компенсация за обществена услуга. Приходите и разходите, свързани с другите УОИИ, за които съгласно разпоредбите от договорите за управление не може да се иска помощ, не са взети предвид. Тъй като универсалната пощенска услуга не е част от дейностите, за които се получава помощ, свързаните с нея евентуални нетни разходи няма да се вземат предвид, тъй като те се финансират изцяло със собствени ресурси на DPLP в съответствие с възлагането за обществена услуга, посочена в договорите за управление. Дейностите, за които съгласно договорите за управление се получава посочената в тях компенсационна сума, обхващат по-конкретно разпространението на печатни издания (ежедневни и периодични издания) и останалите обществени услуги, изброени в съображение 33.
(346)
Поради невисоките тарифи, прилагани за разпространението на печатни издания, УОИИ, които се ползват от помощи, като цяло са на загуба.
(347)
Доколкото евентуалната свръхкомпенсация за дадена услуга може да се използва за финансиране на нетните разходи, направени за други задачи за обществена услуга, които не са компенсирани в достатъчна степен, всички приходи и разходи, свързани с УОИИ, за които може да има право на помощ съгласно договорите за управление, ще бъдат добавени за целите на изчисляването.
(348)
Получените от DPLP годишни компенсации съгласно тези три договора за управление възлизат общо на 3,5 млрд. евро.
(349)
Освен компенсациите, предвидени в договорите за управление, DPLP се е ползвало през целия период, обхванат от разследването, от изключителни права, предоставени от държавата, за предоставянето на запазени пощенски услуги. Въпреки че евентуалните нетни излишъци от запазения сектор не представляват държавни ресурси за целите на контрола на държавните помощи и следователно не могат да бъдат предмет на разпореждане за възстановяване при свръхкомпенсация, те може и следва да бъдат отчетени в рамките на прилагането на правилата в областта на държавните помощи при оценката на необходимостта и пропорционалността на всяка друга помощ, отпусната на въпросния оператор като компенсация за обществени услуги. Следователно в оценката на съвместимостта на предоставената на DPLP компенсация съгласно отделните договори за управление в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС, допълнителните печалби на белгийския пощенски оператор в този запазен сектор ще бъдат приспаднати от разходите за УОИИ, за които може да има право на компенсация за обществена услуга съгласно разпоредбите на посочените договори.
(350)
Следва да се отбележи, че този принцип е включен в рамката за УОИИ, в която се постановява, че „ако предприятието има специални или изключителни права по отношение на услуга от общ икономически интерес, която генерира печалба над разумната печалба, или ако от страна на държавата са му предоставени други предимства, всички те се вземат предвид, независимо как са класифицирани за целите на член 87 от Договора за ЕО, и се добавят към приходите на предприятието“ (116). Този принцип отразява условието за необходимост и пропорционалност от член 106, параграф 2 от ДФЕС. В действителност изплатената за дадена УОИИ помощ се добавя към допълнителните печалби, които произтичат от изключително или специално право, предоставено на оператора, и сами по себе си достатъчни за покриване на разходите за друга УОИИ, не е необходима за предоставянето на въпросната УОИИ. Операторът, който реализира тези допълнителни печалби, вече се ползва от държавна мярка, която му позволява да осигури УОИИ в условия на икономическа стабилност, така че не е необходима никаква допълнителна компенсация.
(351)
Следователно всяка допълнителна печалба в запазения сектор, произтичаща от предоставено изключително право, следва да бъде отчетена, за да се оцени необходимостта от разглежданите компенсации за УОИИ, предоставени на DPLP.
(352)
Поради това всяка генерирана в запазения сектор печалба (ЗПУУ R) над равнището на разумна печалба се отчита в анализа на свръхкомпенсацията за УОИИ.
(353)
При все това, тъй като запазеният сектор преди всичко е предназначен за финансиране на универсалната услуга, всяка регистрирана загуба в други области на универсалната услуга намалява приноса на запазения сектор в разходите за другите УОИИ, свързани с нея.
(354)
Също така, за да се определи действително получената допълнителна печалба от запазения сектор, е необходимо да се отчетат разходите, произтичащи от задължението за предоставяне на универсална услуга, но които се поемат от дейности извън обхвата на универсалната услуга. В съответствие със съдебната практика Chronopost разходите на мрежата за продажби на дребно се разпределят в аналитичното счетоводство на DPLP между дейностите, за които е необходим достъп до мрежата, което включва, но не само, продукти от универсалната услуга. По-специално наложеното на DPLP задължение да поддържа мрежа за продажби на дребно с определен обхват и гъстота, за да предоставя универсална пощенска услуга с достатъчно добро качество, определено от белгийските власти, води до загуби за търговските дейности извън обхвата на универсалната услуга, тъй като част от разходите на мрежата за продажби на дребно се приписват, в съответствие със съдебната практика Chronopost, на търговските продукти, за които се използва мрежата за продажби на дребно.
(355)
Изискване за мрежа, наложено от договорите за управление: наложените от държавата изисквания се отнасят до гъстотата и вида на пунктовете за пощенско обслужване (пощенски станции и/или клонове), които образуват мрежата за продажби на дребно. Те са определени в последователните договори за управление. Така в четвъртия договор за управление (2005-2010 г.) се предвижда:
а)
общо задължение за поддържане на мрежа, чрез която се изпълнява универсалната услуга и останалите обществени услуги, възложени на DPLP (117);
б)
задължение за поддържане на поне 1 300 пункта за пощенско обслужване (пощенски станции и пощенски клонове (118));
в)
задължение за поддържане на поне 589 пощенски служби;
г)
освен това максималното разстояние от пътя на всеки клон за пощенско обслужване, който предлага набор от базови услуги, и пощенска станция, която предлага пълен набор от пощенски услуги, не може да превишава 10 km.
(356)
Белгийските власти считат, че конкретните изисквания, приложими към броя и вида на пунктовете за пощенско обслужване, които образуват мрежата за продажби на дребно на DPLP, представляват отделно задължение за териториално присъствие, наложено от държавата отвъд изискванията, свързани със задължението за предоставяне на универсална услуга (ЗПУУ). Поради това Белгия счита, че всички нетни разходи, свързани с такова конкретно задължение за териториално присъствие, би трябвало да се компенсират от държавата.
(357)
Количествено определяне на изискването за мрежа: за да определят нетните разходи на DPLP вследствие на задължението за поддържане на мрежа за продажби на дребно с най-малко 1 300 пункта за пощенско обслужване, минимум 589 от които пощенски станции, белгийските власти са сравнили действителната мрежа за продажби на дребно, чиято гъстота и вид на пунктовете за пощенско обслужване са наложени от държавата, с хипотетична мрежа за продажби на дребно, която DPLP би използвала, ако не трябваше да се спазват тези конкретни изисквания. С други думи, хипотетичната мрежа за продажби на дребно е тази, която DPLP би избрало да използва при търговски условия, ако държавата не му налагаше задължения за предоставяне на обществена услуга.
(358)
Белгийските власти считат, че хипотетичната мрежа би включвала единствено пощенски клонове. Пощенските станции щяха да бъдат премахнати. За да може да продължи да обслужва обаче същия общ обем от клиенти, DPLP би трябвало да увеличи значително броя на пощенските клонове.
Сравнение между сегашната мрежа за продажби на дребно на DPLP и хипотетична мрежа, ако нямаше наложени от държавата задължения
Общ брой на пунктовете за пощенско обслужване
Пощенски станции (a) + пощенски клонове (б)
(a)
Брой на пощенските станции
(специални пунктове за пощенско обслужване, управлявани от самото DPLP)
(б)
Брой на пощенските клонове
(пунктове за пощенско обслужване, разположени в помещения на трети лица)
Съществуваща мрежа на DPLP за продажби на дребно (в края на 2009 г.)
1 401 =
713 +
688
Хипотетична мрежа за продажби на дребно, ако нямаше наложени от държавата изисквания (според белгийските власти)
[…] =
[…] +
[…]
Задължение за мрежа за продажби на дребно, наложено от държавата
Минимум 1 300
Минимум 589
Никакво задължение
(359)
Както се вижда от таблицата по-горе, съществуващата мрежа за продажби на дребно на DPLP отговаря на изискванията на държавата: и общият брой на пощенските клонове, и броят на пощенските станции са над изискваното равнище. В замяна на това хипотетичната мрежа, която DPLP би използвало по чисто търговски съображения, ако имаше право да избира мрежата си за продажби на дребно, би била много различна: общият брой на пощенските клонове би се увеличил, а управляваните от DPLP пощенски станции щяха да бъдат премахнати.
(360)
Реалност на изискването за мрежа: следва да се уточни, че изискването, което налага държавата на DPLP, не е ясно определено.
(361)
Първо, действително поддържаната от DPLP мрежа е по-голяма от изискваната от държавата. Както общият брой на пунктовете за пощенско обслужване, така и броят на пощенските станции е по-голям от минимално изискваното от държавата, което може да наведе на мисълта, че задълженията, които DPLP трябва да изпълнява, не са тежест за него, тъй като поддържа мрежа със сегашния размер по свое собствено желание.
(362)
Белгийските власти обясняват този излишък от пощенски станции с условието за разстояние от 10 km, с необходимостта от марж на сигурност при неочаквано закриване на пощенски станции и с намерението си да променят минимално изисквания брой пощенски станции на 650 в следващия договор за управление, така че би било непродуктивно да се съобразят с определения в момента брой, като закрият пощенски станции, и да ги откриват отново след известно време. Белгийските власти изтъкват, че поради тези причини DPLP не е било в състояние да намали допълнително броя на пощенските станции, за да се доближи до минимално изискваното от 589. Според тях, въпреки номиналния излишък от пунктове за пощенско обслужване, сегашната конфигурация на мрежата от 713 пощенски станции на практика е продиктувана от изискванията на държавата.
(363)
Второ, възприетият от белгийските власти метод се основава на ретрополацията на разходите за мрежата за продажби на дребно от 2009 до 1992 г. Подобна ретрополация неизбежно води до методологическа несигурност. Търговският модел на пощенските клонове не е непременно налице от 1992 г. насам. Още повече че в миналото персоналът на DPLP се е състоял предимно от щатни служители, разходите за чиито заплати са били строго определени. Тъй като пощенските клонове не се управляват от персонал на DPLP, щатните служители, които вече не биха работили в пощенските станции, биха продължили да получават заплата от DPLP. Следователно е малко вероятно, че евентуалното закриване на пощенски станции в началото на обхванатия от разследването период би могло да доведе до пряко намаление на разходите за заплати. В замяна на това подобни икономии биха могли да се реализират в известна степен през 2009 г. по отношение на договорно наетия персонал. Като се имат предвид постепенното преминаване към персонал с не толкова строго определен статут и последователните подобрения в системата за аналитично счетоводство, може да се счита, че в счетоводните данни за по-скорошните финансови години няма подобни нарушения. При все това, като се има предвид, че над 20 000 държавни служители все още работят за bpost и че те нито могат да бъдат наети в пощенските клонове, нито да бъдат съкратени, замяната на всички пощенски станции с пощенски клонове и понастоящем продължава да бъде теоретична и нереалистична възможност.
(364)
Белгийските власти подчертават обаче, че в миналото евентуалните разходи за съкращение на персонал биха могли да се компенсират с икономии на оперативни разходи и продажбата на ненужни вече сгради. По отношение на надеждността на данните за периода 1992-2002 г., белгийските власти твърдят, че в действителност разходите за мрежата за продажби на дребно вероятно са били подценени, тъй като някои елементи, които биха могли да се считат за разходи за мрежата, са били прегрупирани като други разходни пера. Следователно слабостите на метода на ретрополацията биха били смекчени с другите предпазливи хипотези на белгийските власти, приети за изчисляването на разходите от предходните финансови години.
(365)
Наличие на конкретно задължение за териториално присъствие: дори и да се допусне наличието на изискване за мрежа, твърдението на белгийските власти, според което това изискване е придружено от отделна задача за териториално присъствие, не изглежда основателно. Всъщност договорите за управление явно не съдържат конкретни разпоредби за определяне на реално задължение за териториално присъствие, което да надхвърля изискванията, свързани със задълженията за предоставяне на универсална услуга и с другите задължения за обществена услуга. Обратно, в сключените между DPLP и белгийската държава договори за управление се посочва, че единствената цел на изискването за мрежа е осигуряването на универсалната услуга и на другите УОИИ (разпространение на ежедневни издания и списания, пощенски сметки и записи), и необходимите разходи за мрежа за тази цел вече предварително са осчетоводени в сметките за тези отделни услуги (119). Освен това в договорите за управление не се предвижда механизъм, целящ компенсирането на разходите за задължение за териториално присъствие. Комисията отбелязва, че задължението за предварително определяне на параметрите за изчисляване на компенсацията е било въведено в рамката за УОИИ от 2005 г., както и че за периода след 2005 г. е била установена свръхкомпенсация за разходите за УОИИ, поети от DPLP (вж. съображение 386).
(366)
Следва да се отбележи, че съгласно член 3 от Директива 97/67/ЕО държавите членки са длъжни да наложат на своите заварени пощенски оператори задължението за предоставяне на универсална услуга с адекватно равнище за качество, особено по отношение на географското покритие. Териториалното покритие, което е налице в настоящото дело по отношение на Белгия, е само един от многобройните аспекти на задължението за предоставяне на универсална услуга. В договорите за управление, с които се възлага задачата за универсална услуга на DPLP, Комисията не посочва никаква допълнителна задача, която да задължава заварения пощенски оператор да поддържа по-голяма мрежа с повече пощенски станции, отколкото го изисква териториалното покритие съгласно задължението за обществена услуга и другите свързани с нея обществени услуги, и което отговаря на логиката за сближаване и териториално покритие. Несъмнено всяка пощенска станция, управлявана от DPLP с цел осигуряване на универсалната услуга, допринася за териториалното сближаване (120), но от правна гледна точка задължението за поддържане на тази пощенска станция зависи от необходимостта за гарантиране на универсална пощенска услуга и други произтичаща от нея услуги с достатъчно качество. В съответствие с приложимата съдебна практика, за да може да се изтъкне допълнителна териториална задача, DPLP трябва да е натоварено с различна и ясно определена задача за поддържане на пощенските станции в допълнение към своята пощенска мрежа, чийто размер е бил определен за универсалната услуга. В това възлагане би следвало да уточнява задълженията, произтичащите от тях разходи, както и системата за финансиране на нетните разходи за допълнителната териториална задача.
(367)
Комисията не открива нито един от тези елементи в договорите за управление, сключени между държавата и DPLP. Белгийските власти и DPLP в действителност се опитват a posteriori и по изкуствен начин да обосноват отделна териториална задача, като изтъкват, че определеното в договорите за управление териториално покритие съществува по две причини: то е резултат едновременно от задачата за предоставяне на универсалната услуга и от така наречената териториална задача, която надхвърля задължението за универсалната услуга. При все това съответните договори не съдържат разпоредба, свързана с така наречената отделна териториална задача, задължаваща DPLP да поддържа по-обширна мрежа от предвидената за целите на предоставянето на универсална услуга.
(368)
Следва да се отбележи, че изкуственият характер на твърденията на белгийските власти и на DPLP е плод на собствената им логика. За да се намали равнището на евентуална свръхкомпенсация, белгийските власти биха искали Комисията да счита за разходи, направени за допълнителна териториална задача, превишаваща задължението за универсална услуга, и разликата между всички действителни разходи на една пощенска станция и хипотетичните разходи за пощенски клон, който би го заместил. Тази логика не се основава на по-обширна хипотетична мрежа от тази, която DPLP би поддържало за постигането на териториалните си цели. Тя се ограничава до посочването на направените допълнителни разходи за покритието на универсалната услуга, за която, в съответствие с договорите за управление, няма право на помощ. Тази липса на териториална цел е потвърдена от факта, че белгийските власти би трябвало значително да увеличат броя на пощенските клонове във връзка с предоставянето на универсалната услуга, тъй като е невъзможно тя да бъде осигурена със същия брой пощенски клонове.
(369)
Независимо от това може да се отбележи, че макар да не изглежда възможно да се приеме твърдението на белгийските власти, които се позовават на задължение, което е реално и различно от териториалното присъствие, наложеното от белгийската държава изискване за мрежа, с което се изисква поддържане на мрежа, чрез която да се осигурява универсалната услуга и останалите обществени услуги, не засяга само тези услуги; то също така включва допълнителни разходи за търговските услуги.
(370)
Съгласно метода за определяне и отчитане на разходите по видове дейности и в съответствие със съдебната практика Chronopost, всички дейности, за които се използва мрежата за продажби на дребно, допринасят за общите разходи, както е разяснено в съображение 354. Следователно всички продукти, включително търговските продукти, допринасят за разходите за мрежата. Разходите, произтичащи от наложеното от държавата задължение за поддържане на пощенските станции, се поемат от търговските продукти, които изглежда непрекъснато са на загуба, въпреки че се продават по пазарни цени. DPLP предлага търговските си услуги чрез мрежата, тъй като те финансират част от фиксираните му разходи и участват непряко в универсалната услуга.
(371)
От икономическа гледна точка би изглеждало разумно при оценяването на свръхкомпенсацията за DPLP да се отчетат регистрираните от търговските продукти загуби, които са породени на задълженията за универсална услуга и другите обществени услуги. Макар DPLP да има икономически интерес да използва мрежата си за продажби на дребно за продажбата на търговските си продукти, резултатът от гледна точка на аналитичното счетоводство е, че една част от разходите за мрежата, които иначе биха произтичали от обществената услуга, произтичат от търговските продукти, които поради тази причина изглежда са на загуба.
(372)
Следователно изчисляването на свръхкомпенсацията в случая може да се обобщи по следния начин:
-
Нетни разходи (разходи - приходи) за УОИИ
-
Разрешена разумна печалба за УОИИ
+
Годишни компенсации за УОИИ
+
Допълнителни прекомерни печалби от запазения сектор на универсалната услуга (след финансиране на универсалната услуга, включително допълнителните разходи за мрежата, свързани с търговските услуги)
=
Свръхкомпенсация
(373)
Съвместимостта на капиталовата инжекция през 1997 г. следва да се оцени по-долу в рамките на оценката на съвместимостта на годишните компенсации за УОИИ, тъй като тук не става въпрос за отделна рекапитализация, а за плащане, свързано с компенсацията, предоставена за задачите за обществена услуга за периода 1992-1996 г.
(374)
Тъй като капиталовата инжекция през 2003 г. не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, отпада въпросът за съвместимостта на помощта.
(375)
Тъй като капиталовата инжекция през 2006 г. не представлява държавна помощ по смисъла на 107, параграф 1 от ДФЕС, отпада въпросът за съвместимостта на помощта.
(376)
Следва да се отбележи, че държавната гаранция не е посочена в договора за управление като компенсация за задълженията за обществена услуга, въпреки че нейната съвместимост не може да бъде оценена в съответствие с член 106, параграф 2 от ДФЕС. Тъй като белгийските власти не са посочили друга база за установяване на съвместимостта и Комисията не е установила такава, мярката се счита за оперативна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар и следователно трябва да бъде възстановена.
(377)
Както вече беше посочено, освобождаването от корпоративен данък не е предоставило предимство на DPLP и следователно не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(378)
Освобождаванията от данък сгради и от местни данъци представляват държавни помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, но те следва да се считат за съществуващи помощи, тъй като са били въведени преди влизането в сила на Договора за ЕО. Също така следва да се отбележи, че тези данъчни мерки не се съдържат в договорите за управление като компенсация за задълженията за обществена услуга.
(379)
Следователно данъчните облекчения не засягат изчисляването на свръхкомпенсацията, основаващо се на действително направените от DPLP разходи (в които вече са включени ефектите от тези данъчни облекчения).
(380)
Поради това данъчните облекчения ще бъдат разгледани в рамките на отделна процедура, свързана със съществуващи помощи, в съответствие с членове 17, 18 и 19 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (121).
6.3.3.3. Изчисляване на размера на свръхкомпенсацията
(381)
Размерът на свръхкомпенсацията може да се изчисли въз основа на оценката, изложена в подраздел 6.3.3.2. В съответствие с механизма за финансиране на обществената услуга, въведен от белгийските власти в договорите за управление, свръхкомпенсацията ще се изчислява отделно за всеки период на възлагане.
Първи договор за управление: 1992-1996 г.
(В хил. евро)
-
Нетни разходи за обществената услуга
:
-
[…]
-
Разходи, свързани с мрежата
:
-
[…]
-
Разрешена разумна печалба
:
-
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
+
Изплатени от държавата компенсации
:
+
[…]
+
Капиталова инжекция (1997 г.)
:
+
62 000
(отложена компенсация за УОИИ)
+
Прехвърляне на недвижими имоти
:
+
112 209
=
Свръхкомпенсация
=
[…]
Втори договор за управление: 1997-2002 г.
Изчисляване на допълнителните прекомерни печалби от запазения сектор на универсалната услуга (OSU R)
(В хил. евро)
+
Допълнителни печалби (OSU R)
:
+
[…]
(прекомерни печалби OSU R над възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
Разходи, свързани с мрежата от OSU
:
[…]
Нетни разходи за OSU NR
:
[…]
(OSU NR на загуба)
Разумна печалба OSU NR
:
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
=
Разходи за универсалната услуга, които следва да се финансират от запазения сектор
=
[…]
генерирани от запазения сектор, които намаляват нетните разходи за УОИИ
=
[…]
Изчисляване на свръхкомпенсацията:
(В хил. евро)
-
Нетни разходи за обществената услуга
:
-
[…]
-
Разрешена разумна печалба
:
-
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
+
Изплатени от държавата компенсации
:
+
1 286 461
+
Допълнителни прекомерни печалби OSU R:
+
[…]
=
Свръхкомпенсация
=
[…]
Трети договор за управление: 2003-2005 г.
Изчисляване на допълнителните прекомерни печалби от запазения сектор на универсалната услуга (OSU R)
(В хил. евро)
-
Допълнителни печалби OSU R
:
+
[…]
(печалби OSU R над възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
Разходи, свързани с мрежата за OSU
:
[…]
Нетни разходи за OSU NR
:
-
[…]
(OSU NR получател)
Разумна печалба OSU
:
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
=
Разходи, направени за OSU, които трябва да се финансират от запазения сектор
=
[…]
(без загуби за финансиране)
генерирани от запазения сектор, които намаляват нетните разходи за УОИИ
=
[…]
Изчисляване на свръхкомпенсацията:
(В хил. евро)
-
Нетни разходи за обществената услуга
:
-
[…]
-
Разрешена разумна печалба
:
-
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 4,8 %)
+
Изплатени от държавата компенсации
:
+
677 985
+
Допълнителни прекомерни печалби OSU R
:
+
[…]
=
Свръхкомпенсация
=
[…]
Четвърти договор за управление: 2006-2010 г.
Изчисляване на допълнителните прекомерни печалби от запазения сектор на универсалната услуга (OSU R)
(В хил. евро)
+
Допълнителни печалби OSU R
:
+
[…]
(прекомерни печалби OSU R над възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 %)
Разходи, свързани с мрежата от OSU
:
[…]
Нетни разходи за OSU NR
:
[…]
(OSU NR получател)
Разумна печалба OSU
:
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 %)
=
Разходи, направени от OSU, които следва да се финансират от запазения сектор финансиране
=
[…]
(без загуби за)
които намаляват нетните разходи за УОИИ Допълнителни прекомерни печалби, генерирани от запазения сектор,
=
[…]
Изчисляване на свръхкомпенсацията:
(В хил. евро)
-
Нетни разходи за обществената услуга
:
-
[…]
-
Разрешена разумна печалба
:
-
[…]
(възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 %)
+
Изплатени от държавата компенсации
:
+
1 568 787
+
Допълнителни прекомерни печалби OSU R
:
+
[…]
=
Свръхкомпенсация
=
[…]
Други мерки
Държавна гаранция
(в хил. EUR)
Предоставена държавна гаранция през 2004 г.:
1 500
=
1 500
(382)
Както е договорено с белгийските власти (122), „най-обективният и най-балансираният“ метод за определяне на времевия интервал, който да бъде взет под внимание за изчисляването на общата свръхкомпенсация, в случая е подходът „договор по договор“. Комисията прие без възражения молбата на белгийските власти. В действителност този метод предлага по-голяма предвидимост и правна сигурност на страните и се стреми да намали риска от свръхкомпенсация. По този начин всеки период ще бъде разгледан поотделно, без пренасяне на недостатъчна компенсация или на свръхкомпенсация от един период в друг.
(383)
При все това белгийските власти изтъкват, че преди влизането в сила на рамката за УОИИ през 2005 г. Комисията винаги е прилагала общ метод за изчисляване на недостатъчна компенсация/свръхкомпенсация. Въз основа на това именно белгийските власти са поискали да прегрупират годините преди 2005 (123), за да бъде направено общо изчисление на недостатъчната компенсация/свръхкомпенсацията.
(384)
Комисията отбелязва, че след като е установена недостатъчна компенсация за трите договора за управление, прилагани преди 2005 г., прегрупирането на всички години не би довело до промяна на сумата на свръхкомпенсацията, която би следвало да бъде възстановена.
(385)
Освен това Комисията отбелязва, че след приемането на рамката за УОИИ през 2005 г. „параметрите за изчисляване, контрол и преразглеждане на компенсацията“ трябва да бъдат предварително определени в акта или актовете за възлагане (124). Тъй като в четвъртия договор за управление не се предвижда никаква компенсация за каквито и да било разходи, направени извън периода на действие на договора (2006-2010 г.), установената недостатъчна компенсация за необхванатите от него периоди не може да бъде компенсирана с евентуална свръхкомпенсация, изплатена на DPLP.
(386)
Комисията заключава, че DPLP е получило свръхкомпенсация в размер на 415 млн. евро за изпълнението на задачата си за обществена услуга, по-специално през периода на изпълнение на четвъртия договор за управление. Предвид факта, че свръхкомпенсацията представлява несъвместима помощ, тя следва да бъде възстановена.
7. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(387)
Поемането на разходите за пенсии, годишните публични трансфери, прехвърлянията на недвижими имоти, капиталовата инжекция през 1997 г., данъчните облекчения и държавната гаранция представляват мерки за помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като са освободили DPLP от разходи, които частните предприятия обичайно трябва да поемат.
(388)
Капиталовите инжекции през 2003 г. и 2006 г. не представляват помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като държавата е действала в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика.
(389)
Комисията констатира, че Белгия неправомерно е привела в действие мерките в нарушение на член 108, параграф 2 от ДФЕС, с изключение на капиталовата инжекция през 2003 г., за която надлежно е подадено уведомление до Комисията преди привеждането в действие на тази мярка, както и на данъчните облекчения, които представляват съществуващи помощи.
(390)
Поемането на разходите за пенсии не е поставило DPLP в по-благоприятно положение в сравнение неговите конкуренти по отношение на социалноосигурителните вноски. Следователно мярката може да бъде обявена за съвместима по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
(391)
Годишните компенсации, предоставени в рамките на четвъртия договор за управление, представляват несъвместими помощи по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС до степента, до която е имало свръхкомпенсация за DPLP.
(392)
Гаранцията, предоставена от държавата, представлява несъвместима помощ.
(393)
Освобождаването от данък сгради и освобождаването от местни данъци представляват съществуващи помощи и ще бъдат разгледани поотделно в рамките на процедура относно съществуващите помощи в съответствие с членове 17, 18 и 19 от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(394)
Съгласно точка 5 от рамката за УОИИ настоящото решение не накърнява разпоредбите на Съюза в областта на обществените поръчки и конкуренцията,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ под формата на поемане на разходите за пенсии, предоставена на De Post-La Poste (DPLP, наричано вече bpost) и приведена в действие от Белгия, е съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 2
Държавната помощ под формата на компенсация за разходите за обществена услуга, предоставена на De Post-La Poste (DPLP, наричано вече bpost) и неправомерно приведена в действие от Белгия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 3
Капиталовите инжекции в полза на De Post-La Poste (DPLP, наричано вече bpost) от Белгия през 2003 и 2006 г. не представляват помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 4
Държавната помощ под формата на държавна гаранция, предоставена на De Post-La Poste (DPLP, наричано вече bpost), и неправомерно приведена в действие от Белгия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 5
1. Белгия следва да си възстанови несъвместимите помощи, предоставени в рамките на мерките, посочени в членове 2 и 4.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (125) и Регламент (ЕО) № 271/2008 г. за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Белгия анулира всички останали плащания на помощите, предоставени в рамките на мерките, посочени в членове 2 и 4, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 6
1. Възстановяването на предоставените помощи в рамките на мерките, посочени в членове 2 и 4, се извършва незабавно и ефективно.
2. Белгия прави прави необходимото настоящото решение да бъде изпълнено в срок четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 7
1. В срок от два месеца след уведомяването за настоящото решение Белгия предоставя на Комисията следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви), която получателят трябва да възстанови;
б)
подробно описание на вече предприетите и планирани мерки за спазване на настоящото решение;
в)
документите, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Белгия информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощите, предоставени в рамките на мерките, посочени в членове 2 и 4. При поискване от страна на Комисията тя незабавно представя информация за вече предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение. Тя предоставя също подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 8
Адресат на настоящото решение е Кралство Белгия.
Съставено в Брюксел на 25 януари 2012 година.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2012. január 25.)
a De Post - La Poste (a jelenlegi „bpost”) javára Belgium által végrehajtott, SA.14588. (C 20/09.) számú intézkedésről
(az értesítés a C(2012) 178. számú dokumentummal történt)
(Csak a francia és a holland nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2012/321/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére (1),
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután az említett cikkeknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (2), és tekintettel ezen észrevételekre,
mivel:
1. ELJÁRÁS
1.1. AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÁLTAL MEGSEMMISÍTETT 2003-AS BIZOTTSÁGI HATÁROZAT
(1)
2002. december 3-án a belga hatóságok bejelentették (3) a Bizottságnak a De Post - La Poste (a továbbiakban: DPLP, jelenleg: bpost (4)) postai szolgáltató javára végrehajtott tőkeemelést. Az előzetes vizsgálatot követően a Bizottság 2003. július 23-án úgy határozott (5), hogy nem emel kifogást a bejelentett intézkedéssel kapcsolatban. A Bizottság a határozatában megállapította, hogy sem ez a tőkeinjekció, sem az előzetes vizsgálat során feltárt, a DPLP javára biztosított többi intézkedés sem járt a vállalkozás 1992-2002 közötti közfeladatainak végrehajtása során felmerült nettó költségek túlkompenzációjával.
(2)
A Deutsche Post AG és annak belga leányvállalata, a DHL International 2003. november 27-én megtámadta a Bizottság határozatát az Elsőfokú Bíróságnál (6). Az Elsőfokú Bíróság 2009. február 10-én megsemmisítette a Bizottság határozatát, mivel azt állapította meg, hogy a Bizottság azon komoly nehézségek fennállása ellenére sem emelt kifogást, amelyek alapján hivatalos vizsgálati eljárást kellett volna indítania.
(3)
Belgium 2009 áprilisában fellebbezést (7) nyújtott be a Bírósághoz (C-148/09. sz. ügy) az Elsőfokú Bíróság azon ítélete ellen, amellyel megsemmisítette a Bizottság 2003. július 23-i azon határozatát, amely szerint nem emel kifogást.
(4)
A Bíróság 2011. szeptember 22-én elutasította Belgium fellebbezését, és megállapította, hogy az Elsőfokú Bíróság joggal semmisítette meg a Bizottság 2003-ban hozott határozatát.
1.2. A SAJTÓTERMÉK-TERJESZTÉSHEZ NYÚJTOTT TÁMOGATÁSRA VONATKOZÓ PANASZ
(5)
2005-ben néhány, sajtótermékek terjesztésével foglalkozó belga magánvállalat a trösztellenes és az állami támogatásokra vonatkozó szabályok alapján panaszt (8) nyújtott be a belga hatóságok és a DPLP között létrejött sajtótermék-terjesztési megállapodás ellen. Ez a megállapodás Belgium egész területén teljesítendő sajtótermék-terjesztési közfeladattal bízza meg a DPLP-t, továbbá megállapítja ennek a szolgáltatásnak a díjszabását és azt az ellentételezést, amelyre a DPLP az e feladat végrehajtásával járó többletköltségek miatt jogosult. A panasz elsősorban a DPLP által kínált szolgáltatások díjaira vonatkozik, amelyek a panaszosok állítása szerint annyira alacsonyak, hogy minden versenyhajlandóságot kizárnak.
(6)
Az állami támogatásokra vonatkozó szabályok tekintetében a Bizottság szolgálatai elutasították a panaszt, mivel az előzetes vizsgálat lehetővé tette annak megállapítását, hogy nem merül fel a szóban forgó közszolgáltatás nettó többletköltségeinek túlkompenzációja. 2009 májusában azonban a panaszosok kétségbe vonták ezt az előzetes állásfoglalást, kiegészítő információval szolgáltak, és alapos vizsgálat lefolytatására kérték a Bizottságot.
1.3. A NEGYEDIK „ÜZEMELTETÉSI SZERZŐDÉS” (2005-2010)
(7)
A sajtótermék-terjesztéshez nyújtott ellentételezésre vonatkozó panasz vizsgálata révén a Bizottság kiderítette, hogy 2005-ben Belgium olyan, nem bejelentett üzemeltetési szerződést („contrat de gestion”) kötött a DPLP-vel, amely az általános gazdasági érdekű szolgáltatások ellentételezésének kifizetéséről rendelkezett. A Bizottság következésképp hivatalból eljárást indított (9), és 2007 áprilisában tájékoztatást kért Belgiumtól.
(8)
2007 decemberében a belga hatóságok azt válaszolták, hogy véleményük szerint az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezés azért nem minősül állami támogatásnak, mert az Altmark-ügyben hozott ítéletben (10) említett négy feltétel mindegyike teljesül. Később tájékoztatást nyújtottak a negyedik üzemeltetési szerződésről és különösen az állam által fizetett ellentételezés kiszámításához használt analitikus számviteli rendszerről.
(9)
Ezt követően a hivatalból indított eljárás és a panaszok tárgyát képező intézkedések bekerültek a 2009. július 23-án megindított, C 20/09. számú hivatalos vizsgálati eljárásba.
1.4. AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZAT
(10)
Tekintettel arra, hogy az Elsőfokú Bíróság 2003. július 23-án megsemmisítette a Bizottság határozatát, és miután a Bizottság megvizsgálta a belga hatóságok által a vitatott intézkedésekre vonatkozóan közölt információkat, 2009. július 13-án úgy határozott, hogy megindítja az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdésében előírt hivatalos vizsgálati eljárást (11).
(11)
Az eljárás megindításáról szóló bizottsági határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában. A Bizottság felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére.
1.5. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZATTAL KAPCSOLATBAN
(12)
A belga hatóságok 2009. augusztus 13-án tették meg észrevételeiket, majd azokat 2009. szeptember 10-én, 2009. október 12-én, 2010. április 23-án, 2010. április 26-án, 2010. október 19-én, 2010. november 19-én, 2010. december 21-én, 2011. január 18-án, 2011. február 17-én, 2011. március 2-án, 2011. március 29-én, 2011. április 11-én, 2011. május 10-én, 2011. május 27-én, 2011. június 14-én, 2011. augusztus 10-én, 2011. augusztus 26-án, 2011. október 7-én, 2011. december 14-én, 2011. december 19-én, 2011. december 20-án és 2011. december 26-án további észrevételekkel egészítették ki. A belga hatóságok jelezték, hogy 2009. április 22-én fellebbezést nyújtottak be az Elsőfokú Bíróság 2009. február 10-i ítélete ellen, és pontosították a közszolgáltatások ellentételezését és a DPLP javára biztosított egyéb eseti intézkedéseket.
1.6. HARMADIK FELEK ÉSZREVÉTELEI AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁVAL KAPCSOLATBAN, VALAMINT A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A HARMADIK FELEK ÉSZREVÉTELEIVEL KAPCSOLATBAN
(13)
A Deutsche Post AG és a DHL International N.V./S.A. 2009. augusztus 28-án tettek észrevételeket.
(14)
A Vlaamse Federatie van Persverspreiders (a továbbiakban: VFP, a sajtótermék-terjesztők flamand szövetsége) és a Prodipresse (a sajtótermék-terjesztéssel foglalkozó szakemberek egyesülete) 2009. augusztus 28-án tették meg észrevételeiket.
(15)
A Belgische Distributiedienst B.V.B.A (a továbbiakban: BD, a DPLP egyik versenytársa a sajtótermék-terjesztés piacán) 2009. augusztus 28-án tette meg észrevételeit.
(16)
Az Association belge des éditeurs de quotidiens A.S.B.L. 2009. augusztus 28-án tette meg észrevételeit.
2. A TÁMOGATÁS RÉSZLETES ISMERTETÉSE
2.1. A DPLP JOGÁLLÁSA ÉS TEVÉKENYSÉGEI
(17)
A belga posta állami vállalat („Régie des postes”) volt 1992-ig, amikor önálló jogi személyként („entreprise publique autonome”) jegyezték be. Jogállása 2000-ben közjogi részvénytársaságra („société anonyme de droit public”) változott.
(18)
2010-ben a DPLP üzemi eredménye 2 318 millió EUR, üzemi nyeresége pedig 319 millió EUR volt. 2010 végén 33 616 főt foglalkoztatott. Összehasonlításképpen: 2002-ben 42 000 munkavállalója volt. A személyzeti költségek az összes működési költségének 65 %-át teszik ki.
(19)
A CVC Capital Partners magánbefektető 50 % mínusz egy részvénynek megfelelő kisebbségi részesedéssel rendelkezik. A belga állam többségi részvényes.
2.2. A SZÓBAN FORGÓ ÁLLAMI INTÉZKEDÉSEK ÖSSZEFOGLALÁSA
2.2.1. Az 1992-2010 közötti időszakban teljesített közfeladatok
(20)
A DPLP-t a postatörvény (12), valamint a vizsgálat teljes időtartama alatt - azaz 1992-től 2010-ig - négy, egymást követő üzemeltetési szerződés bízta meg közfeladatokkal.
2.2.1.1. Az üzemeltetési szerződésekben meghatározott közszolgáltatási kötelezettségek
(21)
Az üzemeltetési szerződések rendelkeznek a DPLP által a közérdekű tevékenységei keretében vállalt feladatok végrehajtásának szabályairól és feltételeiről, és rögzítik a belga állam pénzügyi beavatkozását.
(22)
A DPLP az 1992-ben történt bejegyzése óta négy üzemeltetési szerződést írt alá a belga állammal következő időszakokra vonatkozóan (13):
1.
első szerződés: 1992. szeptember 14-től1996. december 31-ig;
2.
második szerződés: 1997. január 1-jétől2002. szeptember 23-ig;
3.
harmadik szerződés: 2002. szeptember 24-től2005. szeptember 23-ig;
4.
negyedik szerződés: 2005. szeptember 24-től2010. szeptember 23-ig; az új szerződésig meghosszabbított szerződés.
(23)
Az üzemeltetési szerződések megállapítják a közfeladatok jegyzékét. A belga állam által az aktuális üzemeltetési szerződésben előírt közfeladatok a következők (14):
Postai szolgáltatások
i.
Egyetemes postai szolgáltatás
ii.
Napilapterjesztés
iii.
Folyóirat-terjesztés
iv.
Választási nyomtatványok kézbesítése
v.
Nonprofit egyesületeknek biztosított különleges díjak
vi.
Portómentességi rendszer keretébe tartozó levélpostai küldemények (királyi levelezés és más különleges levelezések)
vii.
Nemzetközi postai szolgáltatások
viii.
Nemzetközi csomagpostai küldemények
Pénzügyi szolgáltatások
ix.
Postai folyószámlán elhelyezett készpénzbetétek fogadása
x.
Postautalványok kibocsátása
xi.
Öregségi nyugdíjak, túlélő hozzátartozói nyugdíjak és a fogyatékkal élő személyeknek járó juttatások otthoni kifizetése
xii.
Tiszteletdíjak kifizetése a választások alatt
xiii.
A közúti bírságokhoz kapcsolódó pénzeszközök és okiratok elszámolása
xiv.
Horgászengedélyekhez kapcsolódó szolgáltatások
Postai bélyegek értékesítése
xv.
Postai bélyegek értékesítése
Egyéb közszolgáltatások
xvi.
A postás társadalmi szerepe
xvii.
A nagyközönség megfelelő tájékoztatása
xviii.
Elektronikus levelek nyomtatása és kézbesítése
xix.
Üzenethitelesítési szolgáltatások
xx.
Az Állami Számvevőszék munkatársai számára nyújtott szolgáltatások
xxi.
Illetékbélyegek és bírságfizetéshez rendszeresített bélyegek forgalmazása
xxii.
Együttműködés a szavazólapokat tartalmazó csomagok kézbesítésében
2.2.2. A vizsgálat tárgyát képező állami intézkedések
(24)
A DPLP 1992-től 2010-ig különböző intézkedések formájában részesült állami támogatásban:
1.
nyugdíjak átvállalása: a nyugdíjrendszer 1997-ben végrehajtott reformját követően az állam 3,8 milliárd EUR összeggel mentesítette a DPLP-t a felhalmozódott nyugdí-jkötelezettségei alól;
2.
a közszolgáltatási kötelezettségek végrehajtási költségeinek éves ellentételezése (15) 5,2 milliárd EUR teljes összegben az 1992-2010 közötti időszakban;
3.
tőkeinjekció: kettő 1997-ben (62 millió EUR), egy 2003-ban (297,5 millió EUR) és egy 2006-ban (40 millió EUR);
4.
adómentesítések: a társasági adó, az ingatlanadó, illetve más közvetett és helyi adók alóli mentesítés;
5.
ingatlanátruházás: 1992-ben 63 ingatlant ruháztak át a DPLP-re 112,2 millió EUR értékben;
6.
2004-ben 100 milliárd EUR értékű kölcsönre 0,25 %-os díj ellenében az állam által biztosított kezességvállalás.
2.2.2.1. A nyugdíjak átvállalása
(25)
1992-ben a Régie des postes törvény útján a „De Post - La Poste” elnevezésű önálló állami vállalattá vált. A DPLP a Régie des postes jogutódjaként átvette ez utóbbi eszközeit és személyzetét. Ez a változás számottevő törést jelentett a vállalkozási modellben:
1.
az illetékes miniszter felügyelete és irányítása mellett irányított Régie des postes-tal ellentétben a DPLP-t ettől kezdődően az igazgatótanácsa és az irányítóbizottsága irányította, a kormány csak felügyeleti jogkörrel rendelkezett a törvény és az üzemeltetési szerződés betartatásához (16);
2.
a DPLP elvben a saját pénzügyi egyensúlyáért felelt, míg a Régie des postes éves költségvetését addig az illetékes miniszter állapította meg, aki azt minisztériuma költségvetésének mellékleteként nyújtotta be jóváhagyásra a Parlamentnek.
(26)
Így a DPLP 1992-ben átvett 43 747 tisztviselőt, és velük együtt a foglalkoztatás, a nyugdíj és a javadalmazás biztonsága tekintetében őket megillető jogi oltalom biztosításának kötelezettségét (az 1991. március 21-i törvény 33. paragrafusa).
(27)
2008-ban a DPLP még mintegy 23 500 (a köztisztviselőkéhez hasonló jogállású) tisztviselőt foglalkoztatott, akik teljes személyzetének közel kétharmadát tették ki, ahogyan az az alábbiakban látható.
1. ábra
A DPLP foglalkoztatási rendszere
(28)
1972 és 1996 között a nyugdíjakat felosztó-kirovó rendszer alapján folyósították. E rendszer szerint a DPLP visszatérítette az államnak azoknak a nyugdíjaknak az összegét, amelyeket az állam a nyugdíjba vonult volt tisztviselőknek fizetett (17) az 1972 óta felhalmozott nyugdíjjogosultságokért, amely évben a belga La Poste az államon belüli önálló elszámolási egységgé (Régie des postes) vált.
(29)
A nyugdí-jfinanszírozási rendszer az 1997-es nyugdíjreformig egyáltalán nem módosult. E reform azt jelentette, hogy a DPLP tisztviselői állományára alkalmazandó első pillér szerinti nyugdíjrendszert a magánszektorbeli nyugdíjrendszerhez igazították: 1997-től a DPLP-nek a bérek 8,86 %-át jelentő nyugdíjjárulékot kellett fizetnie az ONSS (Office national de sécurité sociale; Országos Társadalombiztosítási Hivatal) részére.
(30)
Ezzel párhuzamosan az állam beleegyezett abba, hogy átvállalja a DPLP által felhalmozott, 3,8 milliárd EUR összegű nyugdí-jkötelezettségeket.
2.2.2.2. A közszolgáltatási kötelezettségek végrehajtási költségének éves ellentételezése
(31)
Mindegyik szerződés rendelkezett arról, hogy az állam éves ellentételezést fizet a szerződésekben meghatározott közfeladatok végrehajtására.
(32)
Az első három szerződésben az ellentételezést a közfeladatok kiadásai és bevételei közötti tényleges eltérés alapján határozták meg. A negyedik üzemeltetési szerződés rögzített összegű ellentételezés kifizetéséről rendelkezik, amelynek kiszámítása a DPLP-re háruló költség és a közszolgáltatások igénybevevőitől befolyt bevételek közötti, várt eltérés alapján történik; ez az ellentételezés azonban az üzemeltetési szerződésekben meghatározott felső határ függvénye (18).
(33)
A DPLP-t az aktuális üzemeltetési szerződés (19) értelmében az államtól származó ellentételezésre feljogosító közszolgáltatások a következők:
Postai szolgáltatások
ii.
Napilapterjesztés
iii.
Folyóirat-terjesztés
iv.
Választási nyomtatványok kézbesítése
v.
Nonprofit egyesületeknek biztosított különleges díjak
vi.
Portómentességi rendszer keretébe tartozó levélpostai küldemények (királyi levelezés és más különleges levelezések)
Pénzügyi szolgáltatások
ix.
Postai folyószámlán elhelyezett készpénzbetétek fogadása
x.
Postautalványok kibocsátása
xi.
Öregségi nyugdíjak, túlélő hozzátartozói nyugdíjak és a fogyatékkal élő személyeknek járó juttatások otthoni kifizetése
xiii.
A közúti bírságokhoz kapcsolódó pénzeszközök és okiratok elszámolása
xiv.
Horgászengedélyekhez kapcsolódó szolgáltatások
Postai bélyegek értékesítése
xv.
Postai bélyegek értékesítése
Egyéb közszolgáltatások
xvi.
A postás társadalmi szerepe
xx.
Az Állami Számvevőszék munkatársai számára nyújtott szolgáltatások
xxi.
Illetékbélyegek és bírságfizetéshez rendszeresített bélyegek forgalmazása
(34)
Megjegyzendő, hogy az egyetemes postai szolgáltatás az utolsó három üzemeltetési szerződésnek (20) megfelelően nem jogosíthat ellentételezésre. Bár a sajtótermék-terjesztés a közösségi postai szolgáltatások belső piacának fejlesztésére és a szolgáltatás minőségének javítására vonatkozó közös szabályokról szóló, 1997. december 15-i 97/67/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (21) szerint általában beleilleszkedhet az egyetemes szolgáltatás keretébe, a belga hatóságok az üzemeltetési szerződések értelmében ellentételezendő különleges feladatokat (a napilap- és folyóiratterjesztést) olyan kritériumok szerint határozták meg, amelyek megkülönböztetik azokat az egyetemes postai szolgáltatástól. Ezek a kritériumok a következők: 1) a feladat azon célkitűzései, amelyek túlmutatnak az egyetemes szolgáltatás célkitűzésein, 2) az említett szerződésekben megállapított egyedi feltételek és 3) a díjszabásra vonatkozó egyedi rendelkezések, amelyek eltérnek az egyetemes szolgáltatás díjszabására alkalmazandó rendelkezésektől.
(35)
A feladat célkitűzései: a belga hatóságok úgy vélik, hogy különösen fontos a nyomtatott sajtótermékek széles körű terjesztésének biztosítása Belgium egész területén ahhoz, hogy növekedjen a tájékoztatás szintje és a vélemények sokfélesége, és ösztönözzék a lakosságot a politikai vitában való részvételre.
(36)
A szerződés egyedi működési feltételeket állapít meg: a DPLP számára előírt és ellentételezésre jogosító sajtótermék-terjesztési egyedi szolgáltatás túlmutat az egyetemes szolgáltatásban foglalt hagyományos terjesztési szolgáltatáson. A sajtótermék-terjesztési szolgáltatás a minőség és az eredmény vonatkozásában számos szigorú feltételhez kötött, a terjesztés időpontja (például 7.30 előtti terjesztés), gyakorisága, a kiadók terjesztési lehetőségei, a kiadók számára a mennyiség terén biztosított rugalmasság, valamint a szolgáltatás folyamatossága (többek között a vis maior eseteinek szigorú meghatározása) tekintetében.
(37)
Egyedi díjszabás: az ellentételezésre jogosító sajtótermék-terjesztés díjait (a belga állam, a DPLP, a sajtóágazat közötti) háromoldalú tárgyalások keretében határozzák meg, és azokat - az egyetemes szolgáltatási díjakkal ellentétben - a szabályozó hatóságnak nem kell jóváhagynia. Míg az egyetemes közszolgáltatás díjai a költségeken alapulnak, az ellentételezésre jogosító sajtótermék-terjesztési egyedi feladat díjai jóval alacsonyabbak, lehetővé teszik kitűzött céljainak megvalósítását.
(38)
A (33) preambulumbekezdésben említett közszolgáltatások közszolgáltatással járó ellentételezésben részesülhetnek. Az egyes gazdasági évekre ténylegesen fizetett, közszolgáltatással járó ellentételezések a következők:
Első üzemeltetési szerződés
Év
Összeg (EUR-ban)
1992 (22)
91 720 000
1993
351 327 000
1994
322 138 000
1995
368 308 000
1996
314 205 000
Második üzemeltetési szerződés
Év
Összeg (EUR-ban)
1997
208 934 000
1998
228 629 000
1999
213 788 000
2000
216 282 000
2001
224 269 000
2002
194 559 000
Harmadik üzemeltetési szerződés
Év
Összeg (EUR-ban)
2003
175 554 000
2004
247 606 000
2005
254 825 000
Negyedik üzemeltetési szerződés
Év
Összeg (EUR-ban)
2006
299 729 000
2007
306 396 000
2008
315 683 000
2009
321 244 000
2010
325 735 000
2.2.2.3. Tőkeinjekció:
(39)
1997-ben juttatott tőkeinjekció: a DPLP két, nem bejelentett, összesen 62 milliárd EUR értékű tőkeinjekcióban részesült. A belga hatóságok azonban a későbbiekben jelezték, hogy ezek a források valójában közszolgáltatással járó, halasztott ellentételezést jelentettek, amelyeket nem a kívánt időben folyósítottak a DPLP-nek.
(40)
2003-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok a DPLP javára 297,5 millió EUR összegű tőkeinjekciót juttattak. Szerintük ez a tőkeinjekció a rendes piacgazdasági feltételek mellett működő magánbefektető számára elfogadható feltételek mellett valósult meg, a piacgazdasági magánbefektető elvének megfelelően, tehát nem minősülne állami támogatásnak.
(41)
2006-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok újabb, 40 millió EUR összegű tőkeinjekciót juttattak. Szerintük ez a tőkeinjekció megfelelt a piacgazdasági magánbefektető elvének, mivel azt a magánbefektetőkre alkalmazandó feltételekkel megegyező feltételek mellett valósították meg (egyenrangúság elve).
2.2.2.4. Adómentesítések:
(42)
A DPLP 2005. december 31-ig a társasági adó megfizetése alóli mentesítésben részesült.
(43)
A vizsgálat időszakában a DPLP a közszolgáltatások teljesítése keretében használt ingatlanok esetében ingatlanadó alóli mentesítésben részesült, ami évente […] (23)-[…] EUR előnyt jelentett. Ezen adó megfizetése esetén az említett ingatlanokat igénybe vevő termékek (közszolgáltatás és kereskedelmi termékek) költségei arányosan magasabbak lettek volna.
(44)
A DPLP más közvetett és helyi adók alól is mentesül. A belga hatóságok nem tudják felbecsülni ennek az előnynek a pontos értékét, de jelzik, hogy ez az intézkedés a de minimis szabályok hatálya alá tartozik.
(45)
Az adómentesítések az EK-Szerződés 1958. évi hatálybalépése előttiek, és azokat jelentősebb módosítás nélkül fenntartották. Míg a társasági adó megfizetése alóli mentesítés 2005. december 31-én megszűnt, a két utolsó intézkedés még mindig hatályban van.
2.2.2.5. Ingatlanátruházás:
(46)
A belga állam 1992-ben 63 ingatlant ruházott át ellenszolgáltatás nélkül a DPLP-nek (24). A DPLP az ingatlanokat már használta, bár azok jogilag állami tulajdonban voltak. E javak becsült összértéke 112,2 millió EUR (25) volt. Ezek az ingatlanok különálltak azoktól az eredeti eszközöktől, illetve hozzáadódtak azokhoz, amelyeket a La Poste 1971-ben bekövetkezett állami vállalattá („Régie des postes”) válásakor elkülönítettek az állami tulajdonban lévő javaktól. A Régie des postes-nak már törvényesen a tulajdonát képezték a mérlegében feltüntetett eszközök. Ezekről az 1992-ben átruházott további ingatlanokról viszont azt feltételezték, hogy a nyugdíjak jelentette terhet ellentételezik, ami továbbra is a DPLP-re hárult, amikor az önálló állami vállalati („entreprise publique autonome”) jogállás érdekében lemondott a „régie” jogállásról.
(47)
A belga hatóságok kijelentik, hogy ezeknek az ingatlanoknak az átruházása kizárólag az állami tulajdont képező javak belső átszervezése keretébe illeszkedett, és nem jelentett előnyt. Szerintük ezeket az ingatlanokat a belga La Poste már azelőtt használta, mielőtt 1992-ben átalakult DPLP-vé (és következésképp már a Régie des Postes is használta azokat).
2.2.2.6. Állami kezességvállalás
(48)
A DPLP-nek lehetősége nyílt arra, hogy az általa felvett kölcsönökre 0,25 %-os díj ellenében állami kezességvállalást kérjen.
(49)
A vizsgálat időszakában ezt a kezességvállalást egyetlen alkalommal vették igénybe az Európai Beruházási Banktól (EBB) felvett 100 millió EUR összegű kölcsönre. A DPLP és az EBB között 2004. december 22-én aláírt megállapodás lehetővé tette a DPLP számára, hogy 2008. június 10-ig igénybe vegye az EBB hitelkeretét. E hitelkeret lehívásával a DPLP 2007. november 8-án 100 millió EUR-t kért; ezt az összeget ténylegesen 2007. december 5-én kapta meg. A DPLP kötelezettséget vállalt arra, hogy a kölcsönt 11 egyenlő összegű - egyenként mintegy 9,09 millió EUR - éves részletben téríti vissza. Az első részletet 2012. december 5-én, az utolsót pedig 2022. december 5-én kell folyósítani. A kamatfizetés negyedévenként (december 5-én, március 5-én, június 5-én, szeptember 5-én) történik. A kamatlábak meghatározása 37 bázisponttal csökkentett háromhavi EURIBOR-kamatláb alapján történik.
3. AZ ELJÁRÁS 2009. ÉVI MEGINDÍTÁSÁHOZ VEZETŐ OKOK ISMERTETÉSE
(50)
A Bizottság az Altmark-ügyben hozott ítélet (26) alapján úgy vélte, hogy az 1992 óta fizetett közszolgáltatással járó ellentételezések, valamint a fentebb említett adómentesítések, tőkeinjekciók, állami kezességvállalás és ingatlanátruházás az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatásnak minősülhet.
(51)
Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó költségek ellentételezése formájában nyújtott állami támogatások az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilváníthatók, ha szükségesek a szóban forgó szolgáltatások teljesítéséhez, és nem befolyásolják a kereskedelem fejlődését olyan mértékben, amely ellentétes az Európai Unió érdekeivel.
(52)
Az eljárás megindításáról szóló 2009-es határozatban a Bizottság azt a kérdést vetette fel, hogy szükségesek és arányosak-e a DPLP számára a közfeladatainak teljesítéséhez biztosított intézkedések.
(53)
A túlkompenzációnak az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdése szerinti kiszámítása tekintetében a Bizottság úgy vélte, hogy a közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó összes bevételt és költséget figyelembe vették, és meggyőződött arról, hogy a közfeladatok esetében nem merült fel túlkompenzáció. Ehhez a számításhoz ellenőrizni kell az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokhoz kapcsolódó költségek meghatározásához alkalmazott számviteli módszer megalapozottságát, és figyelembe kell venni a közszolgáltatás valamennyi nettó költségét és a bármely formában nyújtott további támogatásokat.
(54)
A tisztviselők nyugdíjának állami finanszírozása kapcsán a Bizottság azt a kérdést vetette fel, hogy a nyugdí-jkötelezettségek alóli mentesítés ténye milyen mértékben helyezte a DPLP-t a versenytársaiéval összehasonlítható helyzetbe a társadalombiztosítási járulékok tekintetében.
(55)
A francia La Poste tisztviselői nyugdíjköltségeinek állami finanszírozása tárgyában hozott határozatban (27) a Bizottság által alkalmazott megközelítés szerint meg kellett vizsgálni, hogy ez az intézkedés összeegyeztethető-e a belső piaccal az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése c) pontjának fényében, ehhez pedig meg kellett határozni, hogy a DPLP által az említett kötelezettségek alóli mentesítését követően megfizetett társadalombiztosítási költségek milyen mértékben hasonlíthatók össze a versenytársait terhelő költségekkel.
4. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
4.1. A VFP ÉS A PRODIPRESSE ÉSZREVÉTELEI
(56)
A VFP és a Prodipresse 2009. augusztus 28-án továbbította észrevételeit a DPLP által megvalósított sajtótermék-terjesztési rendszerrel kapcsolatban.
(57)
A VFP és a Prodipresse - az általuk korábban emelt panasznak megfelelően - kiemelte a DPLP alacsony sajtótermék-terjesztési díjaiból fakadó versenytorzulásokat, amelyek megakadályozták az egyéb piaci szereplők felől érkező versenyt.
(58)
A VFP és a Prodipresse közölte, hogy a DPLP által alkalmazott árak megállapítása a DPLP, a kiadók és az állam közötti háromoldalú tárgyalások során történt. Szerintük a DPLP-nek a piacinál alacsonyabb árak miatti veszteségét az állam az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezés keretében kompenzálja. Ha ennek a támogatásnak a DPLP a közvetlen kedvezményezettje, a támogatásból közvetett módon a napilapkiadók is részesülnek.
(59)
A VFP és a Prodipresse úgy véli, hogy a DPLP túlkompenzációban részesülhet a sajtótermék-terjesztési rendszer esetében; ezt a túlkompenzációt feltehetőleg az egyéb tevékenységeinek finanszírozásához használja fel.
4.2. AZ ASSOCIATION BELGE DES ÉDITEURS DES JOURNAUX ÉSZREVÉTELEI
(60)
Az Association belge des éditeurs de journaux 2009. augusztus 28-án tette meg észrevételeit. Ez alkalommal a demokrácia és az egyenlőség szempontjából annak fontosságát hangsúlyozta, hogy Belgium egész területén egységes és méltányos árakon biztosított, hatékony napilap-terjesztési rendszer legyen, lehetővé téve, hogy az előfizetők kora reggel megkapják napilapjaikat.
4.3. A DEUTSCHE POST AG ÉS A DHL INTERNATIONAL ÉSZREVÉTELEI
(61)
A Deutsche Post AG és a DHL International 2009. augusztus 28-án tette meg észrevételeit. Hangsúlyozták, hogy meg kell vizsgálni a DPLP-re háruló nyugdí-jkötelezettségek átvállalását, és többek között meg kell győződni arról, hogy ez az intézkedés megfelel-e a korábbi gyakorlatnak, ellenőrizni kell, hogy a tőkeinjekciók megfelelnek-e a piacnak, igazolni kell, hogy a költségek elosztása megfelel-e Chronopost-ügyben hozott ítéletnek, végül pedig meg kell vizsgálni az ingatlanátruházást.
4.4. A BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA ÉSZREVÉTELEI
(62)
A Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (a továbbiakban: BD) - a TNT csoport tagja - 2009. augusztus 28-án tette meg észrevételeit. A BD a DPLP versenytársa - különösen a sajtótermékek terjesztésével foglalkozó leányvállalatának, a Deltamedia vállalatnak a versenytársa - a napilap- és a folyóirat-terjesztés piacán. A BD a korábban tett panaszának megfelelően hangsúlyozta, hogy a DPLP a költségeinél alacsonyabb árakat alkalmazott a napilapterjesztésre. A DPLP veszteségét szerinte állami támogatásokból finanszírozták. Az alacsony árak szerinte megnehezítették a DPLP-vel szembeni versenyt.
(63)
A BD szerint a DPLP megsértette a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18-i 92/50/EGK tanácsi irányelvet (28), valamint a 97/67/EK irányelv 7. cikkét. A BD azt a kérdést is felvetette, hogy felmerült-e az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti támogatás, és hogy az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése értelmében vett általános gazdasági érdekű szolgáltatásokhoz kapcsolódó költségek ellentételezése összeegyeztethető-e a belső piaccal.
(64)
Felvetette azt a kérdést, hogy a napilapterjesztés minősülhet-e általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak, mivel a tagállamok többségében ez a tevékenységet a postai szolgáltató bevonása nélkül nyitották meg a verseny előtt.
(65)
A BD azt a kérdést is felvetette, hogy a kizárólag a postai szolgáltató számára fenntartott támogatás a napilapterjesztés támogatásának legmegfelelőbb eszközét jelenti-e a kiadóknak nyújtott támogatással szemben, amelyek ekkor igénybe vehetnék a szabad piaci terjesztési szolgáltatásokat, ami lehetővé tenné különböző szolgáltatók versenyét.
(66)
A BD felvetette azt a kérdést, hogy szükségesek-e a költségek; még akkor is, ha a DPLP-re ruházott napilap-terjesztési feladatot jóváhagynák. Szerinte a DPLP a többi piaci szereplőnél jóval magasabb költségeket visel, ami növeli a szükséges támogatási szintet. Ebben az értelemben a támogatások szerinte aránytalanok és indokolatlanok.
(67)
A BD végezetül úgy véli, hogy a DPLP-nek az állam által átvállalt költségei olyan beruházási költségeket tartalmaznak, amelyek nem lennének szükségesek az általános gazdasági érdekű szolgáltatások végrehajtásához, mivel előfordulhat, hogy a DPLP a létesített infrastruktúrákat más szolgáltatásokhoz használta. Előfordulhat az is, hogy a kereskedelmi termékek promóciós kampányait az állami támogatásból finanszírozták.
5. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI
5.1. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A NYUGDÍJAK ÁTVÁLLALÁSÁVAL KAPCSOLATBAN
(68)
A belga hatóságok kijelentik, hogy a Combus-ügyben hozott ítéletben (29) alkalmazott megközelítés szerint a nyugdí-jkötelezettségek átvállalása nem minősül állami támogatásnak, mivel az a belga La Poste-ot egy szokásostól eltérő teher alól, nem pedig egy vállalkozás költségvetését szokásosan érő teher alól mentesíti.
(69)
Egy ilyen szokásostól eltérő teher a tisztviselői állományhoz kapcsolódó magasabb bérköltségekből és az operatív téren tapasztalható rugalmatlanságából fakad, amelyek megakadályozzák, hogy a DPLP a kívánt mértékben csökkentse a személyzetében foglalkoztatott tisztviselők számát.
(70)
A belga hatóságok a nem kellő rugalmasság három okát határozzák meg:
1.
a tisztviselők foglalkoztatásának biztonsága;
2.
a belső mobilitás hiánya;
3.
az átmeneti munkanélküliség lehetőségének hiánya.
(71)
A tisztviselők foglalkoztatásának biztonsága: a DPLP kijelenti, hogy a tisztviselőit de facto határozatlan időre veszi fel. A DPLP a tisztviselőinek szerződését kizárólag súlyos indok vagy ismétlődő rossz eredmények esetén tudja megszüntetni. Az elbocsátási eljárásra még hasonló esetben is különösen szigorú követelmények vonatkoznak.
(72)
Ezenkívül az Államtanács (a tisztviselők ügyében joghatósággal rendelkező belga közigazgatási bíróság, míg a szerződéses alkalmazottak ügyében a munkaügyi bíróságok rendelkeznek joghatósággal) a tisztviselők támogatására mutatott hajlandóságot azzal, hogy szigorú előírást rögzített az „érvényes indok” megállapítása tekintetében. Ebből kifolyólag a DPLP gazdasági vagy technikai okok miatt sem egyenként, sem kollektív módon nem tudja elbocsátani tisztviselőit.
(73)
A munkaszerződés felmondása következésképp nem minősül olyan adminisztratív eszköznek, amellyel a tényleges működési szükségletek függvényében alakítható át a személyzet összetétele. Ehhez hasonlóan a gazdasági indok miatti elbocsátások lehetőségének hiánya jelentős mértékben korlátozza azokat az eszközöket, amelyek a DPLP rendelkezésére állnak olyan problémák megoldásához, mint a nem kellő mobilitás vagy a tisztviselőknek a piacon alkalmazott béreknél és kedvezményeknél magasabb bére és kedvezményei. A tisztviselők ezenkívül nem jogosultak arra, hogy az államigazgatásba való automatikus áthelyezésüket kérjék, a DPLP pedig egyre kevésbé írhat elő ilyen áthelyezést.
(74)
Ez azt jelenti, hogy a tisztviselők létszámának csökkentése lényegében a kevés önkéntes távozásra és a természetes távozásra korlátozódik.
(75)
A belső mobilitás hiánya: azonkívül, hogy a DPLP nem tudja csökkenteni a tisztviselői állomány létszámát azokon a területeken, ahol csökkent a szolgáltatások iránti kereslet, a tisztviselőinek a szervezeten belüli - szükségletei figyelembevételével történő - átcsoportosításához rendelkezésére álló lehetőségekre szigorú korlátozások vonatkoznak.
(76)
Olyan tényezőkből fakadóan, mint a nyelvi hovatartozás, a szakképesítések, a szolgálati idő és a feladatkörök szerinti besorolás, a DPLP például a hagyományos levelezés háttérbe szorulása miatt csökkenő személyzeti szükségletekkel jellemzett területeken dolgozó személyzetét szinte egyáltalán nem tudja - többek között nyugdíjba vonulás vagy növekvő kereslet miatt - létszámhiányos ágazatokba átcsoportosítani.
(77)
Másképp fogalmazva: a „tisztviselői törvények” rugalmatlansága miatt a DPLP a tisztviselőit szinte egyáltalán nem tudja átcsoportosítani a saját szükségletei szerint, és nem tudja orvosolni a létszámfelesleggel jellemzett tevékenységi területek és a létszámhiányos tevékenységi területek közötti egyenlőtlenséget. Paradox módon a létszámhiányos ágazatokban megállapított szükségletek kielégítéséhez a DPLP-nek ideiglenes vagy szerződéses alkalmazottakat kell felvennie, ugyanakkor meg kell tartania a felesleges tisztviselőit a létszámfelesleggel jellemzett ágazatokban.
(78)
Az átmeneti munkanélküliség lehetőségének hiánya: a DPLP ezenkívül nem kényszerítheti tisztviselőit átmeneti munkanélküliségbe („gazdasági munkanélküliségbe”), ahogyan azt a magánszektorbeli piaci szereplők megtehetik, ha elfogy a munka.
(79)
Magasabb bérköltségek: amikor a Régie des postes 1992-ben önálló állami vállalattá vált, és új neve DPLP lett, a tisztviselők a magánszektorbeli szerződéses alkalmazottaknál jóval magasabb bérekhez és kedvezményekhez jutottak. 1992 óta a szolgálati időhöz kapcsolódó automatikus béremelések és a szakszervezetek jelentős tárgyalási ereje hozzájárult a béreknek és a kedvezményeknek e viszonylag magasabb szinten tartásához.
(80)
A szerződéses alkalmazottakénál magasabb béreken és kedvezményeken kívül a tisztviselőknek további 4-11 nap fizetett szabadság jár (30), ami növeli a DPLP-t terhelő költségeket. A tisztviselőkre jellemző, említett tényezők megnehezítették a tisztviselői állomány egységköltségének DPLP általi kezelését, amely költség jóval magasabb, mint a magánszektor szerződéses alkalmazottaié.
(81)
A Régie des postes tisztviselőinek 1992-ben történt átvétele óta a DPLP vezetői elismerték, hogy ez a személyzet - a magasabb bérköltségeivel és működési rugalmatlanságaival - olyan strukturális hátrányt jelentett, amelynek támogatása a postai piac liberalizációjának előrehaladásával egyre nehezebbé vált. A DPLP ennek következtében 1998-ban megszüntette a tisztviselők felvételét. A leginkább nyugdíjba vonulás miatti természetes távozások hatására abszolút értelemben csökkent a személyzet, 2008-ban 23 538 fő lett.
(82)
Mivel a tisztviselők létszámának csökkenése elsősorban a természetes távozásoktól függ az aktuális életkorpiramis összefüggésében, ez lassú folyamat, és minden valószínűség szerint így is marad 2030-ig, azaz jóval a postai piac teljes liberalizációja utánig, ahogyan azt az alábbi ábra szemlélteti.
2. ábra
A DPLP-tisztviselők létszámának alakulása
(83)
A belga hatóságok következésképp úgy ítélik meg, hogy a DPLP-tisztviselők operatív szempontból és a költségek tekintetében komoly hátrányt jelentenek a magánszektorbeli szereplőkkel szemben, és hogy az állam egy olyan, szokásostól eltérő tehertől mentesítette a DPLP-t, amelyet a versenytársai nem viselnek.
(84)
Szerintük az intézkedés nem minősül állami támogatásnak, és a Bizottság által az eljárás megindításáról szóló határozatban - a nyugdíjrendszerekkel kapcsolatos korábbi ügyeknek [EDF (31), La Poste (Franciaország) (32), Royal Mail (33)] megfelelően - alkalmazott megközelítés következésképp nem lenne szükséges a DPLP esetében.
(85)
A belga hatóságok azonban kijelentik, hogy egy ilyen módszernek a DPLP-re történő esetleges alkalmazása ahhoz a következtetéshez vezetne, hogy a társadalombiztosítási költségeknek a DPLP által vállalt része - a bérköltségek százalékos arányában kifejezve - megegyezik a versenytársaiéval.
5.2. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A KÖZSZOLGÁLTATÁSI KÖLTSÉGEK ÉVES ELLENTÉTELEZÉSÉVEL KAPCSOLATBAN
(86)
A belga hatóságok továbbították a DPLP számviteli adatait (34) és kifejtették a DPLP által alkalmazott analitikus számviteli elveket.
(87)
Először is azzal érvelnek, hogy az évente fizetett, közszolgáltatással járó ellentételezés nem minősül támogatásnak, amennyiben megfelel az Altmark-ügyben alkalmazott ítélkezési gyakorlatnak.
(88)
Ezt követően kijelentik, hogy amennyiben a közszolgáltatással járó ellentételezés támogatásnak minősül, akkor összeegyeztethető a belső piaccal, mivel nem jelenti a DPLP közfeladatai végrehajtása keretében viselt nettó költségeinek túlkompenzációját. A belga hatóságok által benyújtott számítások - szerintük - a DPLP-t terhelő költségek alulkompenzációját tükrözik.
(89)
A belga hatóságok végül azt közlik, hogy bizonyos intézkedések létező támogatásnak minősülnek. E tekintetben a létező támogatásokkal foglalkozó szakaszokra hivatkoznak (6.3.2. és azt követő preambulumbekezdések).
5.3. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A TŐKEINJEKCIÓKKAL KAPCSOLATBAN
5.3.1. 1997-ben juttatott tőkeinjekció
(90)
A belga hatóságok a Bizottsághoz intézett, 2009. augusztus 12-i levelükben azt közlik, hogy az 1997-ben összesen 62 millió EUR értékben juttatott tőkeinjekciót a közszolgáltatással járó, halasztott ellentételezésnek kell tekinteni.
5.3.2. 2003-ban és 2006-ban juttatott tőkeinjekció
(91)
A belga hatóságok szerint mindkét tőkeemelés, a 2003-as és a 2006-os is, olyan stratégiai tervre (35) épült, amelynek végső célja az volt, hogy a postai piac fokozatos liberalizációjának összefüggésében javítsa a vállalat versenyképességét és jövedelmezőségét.
(92)
Ez a stratégiai terv két fő célt tűzött ki:
1.
a termelékenység javítása a versenyképesség és a jövedelmezőség egyre liberalizáltabb piaci környezetben történő garantálása érdekében;
2.
a DPLP piaci logika felé mutató fejlesztése, hozzáférhetővé téve a tőkéjét a magánbefektetők számára, azaz a magánbefektetők vonzásához szükséges hozamszint elérése és fenntartása, valamint a vállalat jövedelmezőségi potenciáljának felszabadítása.
(93)
2003-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok szerint a 2003-ban végrehajtott tőkeemelés célja a DPLP saját tőkéjének felerősítése volt, tekintettel többek között a négy új levélválogató központ építése és egy meglévő központ korszerűsítése, a levélpostai küldemények kézbesítési útvonalainak optimalizálása és az automatizálás érdekében tett főbb pénzügyi kötelezettségvállalásaira.
(94)
A belga hatóságok ezenkívül kijelentették, hogy a tőkeinjekciók az előrehozott nyugdíjba vonulási rendszerhez kapcsolódó létszámcsökkentésből, a munkaidő-csökkentésből és a személyzet új tagjainak béremeléséből fakadó személyzeti költségeket is fedezték.
(95)
Ezek az intézkedések a 2003-2007 közötti időszakban ésszerű biztosítékokat szolgáltattak a magánbefektetői elvárásoknak megfelelő nagyobb jövedelmezőségére. Így a belga államot - mint a DPLP egyetlen részvényesét 2003-ban - a tőkebefektetés melletti döntésekor feltehetőleg jövedelmezőségi kilátások vezérelték, a piacgazdasági magánbefektető elvét teljes mértékben tiszteletben tartó logika mentén.
(96)
A belga hatóságok ezenkívül 2009. augusztus 5-én kijelentették, hogy a jövedelmezőségi előrejelzések szerint a tőkeinjekció végrehajtása a piacgazdasági magánbefektető elvének megfelelő feltételek mellett történt, mivel a várt hozam meghaladta azt a hozamot, amelyet egy magánbefektető követelt volna. Ezek az előrejelzések nem voltak irreálisak, ugyanis a 2003 és 2008 között regisztrált tényleges jövedelmezőség határozottan magasabb volt a várt jövedelmezőségnél.
(97)
A belga hatóságok egyértelművé tették, hogy a 2003-as tőkeinjekció és a DPLP elszámolásaiban szereplő állami követelések 2005-ben bekövetkezett törlése egyáltalán nem függött össze. Ez a másik időpontban végrehajtott törlés szokásos számviteli művelet volt, mivel az állam korábban egyértelműen jelezte, hogy ezeket a követeléseket nem fogja megfizetni a DPLP-nek. A mérleg 2005-ös konszolidálása keretében törölt végösszegek eltértek a 2003-ban juttatott tőkeinjekciók összegétől és a 2002 végén felhalmozódott veszteségek összegétől.
(98)
2006-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok kijelentik, hogy ez a tőkeinjekció megfelelt a piacgazdasági magánbefektető elvének, amennyiben azt egy magánbefektetőre - azaz a 300 millió EUR-t befektető Post Invest SA-ra - alkalmazandó feltételekkel egyenértékű feltételek mellett hajtották végre (egyenértékűség elve). Az állam és a magánbefektető új részvényeket jegyzett, ami lehetővé tette az új befektető számára, hogy megszerezze a részvények 50 %-nál eggyel kevesebb részét, míg az állam megtartotta a részvények eggyel több, mint 50 %-át (36).
(99)
A kibocsátott új részvények árának meghatározásához a belga hatóságok által felkeresett befektetési bank becslése szerint a DPLP teljes értéke […]-[…] EUR között volt. Az állam végül a tőkeinjekciók előtti […] EUR összeget vette figyelembe a vállalat egészére nézve. A belga hatóságok elismerik, hogy a DPLP későbbi eredményei meghaladták a becsléskor megfogalmazott feltételezéseket.
(100)
A stratégiai terv végrehajtása a belga hatóságok szerint lehetővé tette, hogy a DPLP-t az egyik leghatékonyabb európai piaci szereplővé tegyék. A DPLP jelentős előrelépéseket tett a jövedelmezőség, a hatékonyság (37) és a minőség terén, miközben ésszerű szinten tartotta az ügyfeleknek kiszámlázott árakat.
5.4. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI AZ ADÓMENTESÍTÉSEKKEL KAPCSOLATBAN
(101)
A belga hatóságok a 2009. augusztus 12-i nyilatkozatukban elismerik, hogy a DPLP nem a társaságiadó-rendszer hatálya alá, hanem 2005. december 27-ig valójában a nyereségadó (azaz a jogi személyek adója) hatálya alá tartozott. Mindazonáltal kijelentik, hogy a 2003-2005 közötti időszakban a DPLP-nek nem származott előnye ebből az adórendszerből: ha ugyanis a társasági adó hatálya alá tartozott volna, megtehette volna, hogy a múltbeli veszteségeket átkönyveli, és így ebben az időszakban nem kellett volna megfizetnie a társasági adót.
(102)
A belga hatóságok továbbá azzal érvelnek, hogy a DPLP-nek a 2003-2005 közötti időszakban 2 millió EUR összegű adót kellett fizetnie a nyeresége után.
(103)
A 2006-os pénzügyi évtől kezdődően a DPLP-nek úgy kellett megfizetnie a társasági adót, hogy nem tudta átkönyvelni a korábbi veszteségeit. A belga hatóságok az addig feláldozott adójóváírást 51,87 millió EUR-ra becsülik.
(104)
Ebből tehát arra következtetnek, hogy a DPLP-nek 2006 előtt nem származott nettó nyeresége a társasági adó megfizetése alóli mentesítésből.
(105)
A belga hatóságok egyértelművé teszik, hogy a DPLP a közérdekű szolgáltatás teljesítéséhez használt ingatlanokból származó jövedelem vonatkozásában mentesül az ingatlanadó alól.
(106)
A belga hatóságok felbecsülték a DPLP nettó előnyét, amely szerintük a DPLP-t egy szigorúan meghatározott területi sűrűséggel jellemzett postai hálózat fenntartására vonatkozó - más ellentételezés tárgyát nem képező - kötelezettségre való tekintettel terhelő további költségeknek csak korlátozott részét képezi.
(107)
A belga hatóságok kifejtik, hogy a DPLP mentesül bizonyos közvetett és helyi adók alól. Kijelentik, hogy ezek a mentesítések de minimis nettó hatással járnak.
5.5. A BELGA HATÓSÁGOK INGATLANÁTRUHÁZÁSSAL KAPCSOLATOS ÉSZREVÉTELEI
(108)
A belga hatóságok a 2009. augusztus 12-i nyilatkozatukban megerősítették, hogy a DPLP önálló állami vállalattá alakulásakor bizonyos ingatlanokat átruháztak rá. Ezeket a postai szolgáltatási feladatának végrehajtásához szükséges épületeket a DPLP már 1971 óta használta.
(109)
A belga hatóságok kijelentik, hogy a szóban forgó ingatlanok átruházása semmilyen előnyhöz nem juttatta a DPLP-t, mert az már használta azokat a közfeladata keretében. Másképp fogalmazva: szerintük csak a közjavak átszervezéséről volt szó.
5.6. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A KÖLCSÖNÖKRE BIZTOSÍTOTT ÁLLAMI KEZESSÉGVÁLLALÁSSAL KAPCSOLATBAN
(110)
A belga hatóságok a 2009. augusztus 12-i nyilatkozatukban kijelentik, hogy a DPLP-nek nem jár automatikusan állami kezességvállalás a kölcsöneire. Ha a DPLP-nek ilyen kezességvállalást kellene igényelnie, meg kellene szereznie a belga hatóságok jóváhagyását, és évi 0,25 %-os díjat kellene fizetnie az Államkincstárnak.
(111)
A vizsgált időszakban a DPLP csak egyszer vett igénybe állami kezességvállalást.
(112)
A belga hatóságok megítélése szerint a 0,25 %-os díj megfelelő, tekintettel a DPLP pénzügyi helyzetére, és arra, hogy alacsony a valószínűsége, hogy a DPLP nem téríti vissza a kölcsönt. A belga hatóságok továbbá úgy vélik, hogy állami kezességvállalás hiányában hasonló kölcsönre nyújtott piaci kamatlábak akár 40 bázisponttal magasabbak lettek volna.
5.7. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEIVEL KAPCSOLATBAN
(113)
A belga hatóságok a 2009. október 12-i nyilatkozatukban kijelentik, hogy csak a BD és az FVP/Prodipresse nyilatkozatai tartalmaznak döntő információkat. Ezek az információk többek között a napilapok és a folyóiratok korszerű terjesztésével kapcsolatosak.
(114)
A belga hatóságok azzal érvelnek, hogy a BD által hangsúlyozottakkal ellentétben a nem fenntartott postai szolgáltatások (például a sajtótermék-terjesztés) odaítélése nem tartozik a közbeszerzési szerződésekről szóló uniós szabályozás (a 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (38)) hatálya alá.
(115)
Ezenkívül kijelentik, hogy az általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak minősülő napilap- és folyóiratterjesztés nem sérti a postai piac liberalizációjára vonatkozó uniós rendelkezéseket.
(116)
A belga hatóságok azt is közlik, hogy e feladat odaítélése nem önkényes döntéstől függ. Szerintük a DPLP az egyetlen olyan vállalat, amely teljesíteni tudja az ilyen szolgáltatástípusok szolgáltatói számára előírt feltételeket és kötelezettségeket.
(117)
A belga hatóságok kijelentik, hogy a BD állításával ellentétben a DPLP a 2002-2008 közötti időszakban nem részesült túlkompenzációban a napilap- és folyóirat-terjesztési szolgáltatásának teljesítéséhez kapcsolódó költségekért.
(118)
A belga hatóságok nem osztják az FVP/Prodipresse azon véleményét, amely szerint a DPLP eltúlozta a korszerű - 82 %-osról 100 %-osra növelni tervezett - országos lefedettség bővítéséhez kapcsolódó beruházásait és többletköltségeit. Mivel a 18 % elsősorban a félreeső területeket érintette, a DPLP személyzeti költségei aránytalanul megemelkedtek, és a DPLP-nek - jellemzően magas értékcsökkenési költségű - nagy távolságra közlekedő szállítójárműveket kellett beszereznie.
(119)
A belga hatóságok végül kijelentik, hogy a DPLP reklámkampányának költségeit nem vették figyelembe a korszerű sajtótermék-terjesztésre az államtól kapott ellentételezés kiszámításához.
(120)
A BD jelzi, hogy a DPLP nyilvánvalóan nem költséghatékony. A belga hatóságok vitatják ezt az érvet, hangsúlyozva, hogy a BD nem veszi teljes mértékben figyelembe a korszerű sajtótermék-terjesztéshez kapcsolódó magas többletköltségeket, és hogy figyelmen kívül hagyja azokat a jelentős erőfeszítéseket, amelyeket a DPLP a költségei megfékezésére és a termelékenysége javítására tett.
(121)
A BD szerint a Deltamedia költségei alacsonyabbak a DPLP költségeinél. Ez a helyzet a belga hatóságok szerint a következőknek tudható be:
a)
a Deltamedia nem kínál országos lefedettséget;
b)
a Deltamedia független terjesztőkkel dolgozik;
c)
a Deltamedia által nyújtott szolgáltatás egyszerűsített, mivel csak egyetlen sajtócsoporthoz tartozó, korlátozott számú kiadóval dolgozik;
d)
a kiadók a napilapokat közvetlenül a terjesztési helyekre szállítják le.
5.8. A BELGA HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI A LÉTEZŐ TÁMOGATÁSSAL KAPCSOLATBAN
(122)
A belga hatóságok a 2010. december 21-i nyilatkozatukban azt közlik, hogy a vizsgált intézkedések némelyike létező támogatásnak minősül.
(123)
Először is a belga hatóságok kijelentik, hogy a DPLP-nek biztosított adómentesítések Belgium Európai Unióhoz való csatlakozása előttiek, és következésképp létező támogatásnak minősülnek.
(124)
Másodszor, a belga hatóságok azzal érvelnek, hogy a DPLP-nek folyósított éves támogatás 1999 előtti, azaz a postai piac liberalizációja előtti, és ennélfogva létező támogatásnak minősül. Ugyanígy, az 1999 előtti tőkeinjekciókat - ha azok állami támogatásnak minősülnek - nem kellene létező támogatásnak tekinteni.
(125)
Harmadszor, a belga hatóságok a tízéves elévülési idő miatt azt állítják, hogy az 1999. július 13. előtt (azaz a szóban forgó ügyben a hivatalos vizsgálati eljárás megindítása előtt) elfogadott valamennyi intézkedés létező támogatásnak minősül, mivel az Elsőfokú Bíróság általi korábbi megsemmisítés a Bizottság összes korábbi vizsgálati aktusának megsemmisítését is maga után vonhatta. Azzal érvelnek azonban, hogy - ahogyan a Bizottság a 2002. decemberi első vizsgálati aktusában felvetette - a vizsgálatba nem kell felvenni az 1992 decembere előtt foganatosított intézkedéseket. Ez az ingatlanátruházást és az 1992-ben folyósított első éves támogatást érintené.
6. ÉRTÉKELÉS
6.1. A DPLP ANALITIKUS SZÁMVITELI RENDSZERÉVEL KAPCSOLATOS ELŐZETES ÉSZREVÉTELEk
(126)
A 97/67/EK irányelvnek a közösségi postai szolgáltatások belső piacának teljes megvalósítása tekintetében történő módosításáról szóló, 2008. február 20-i 2008/6/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (39) (a harmadik postai irányelvvel) módosított 97/67/EK irányelv 14. cikke előírja a postai szolgáltatók számára, hogy olyan analitikus számviteli rendszert kell vezetniük, amely egyértelműen megkülönbözteti az egyetemes szolgáltatás részét képező és azon kívüli szolgáltatások és termékek mindegyikét. Számviteli rendszerükben a közvetlen költségeket közvetlenül a termékekhez kell rendelni, a közös költségeket közvetlenül vagy közvetve kell felosztani és különösen fel kell osztani a megfelelő módon a mind az egyetemes, mind a nem egyetemes szolgáltatások biztosításához szükséges közös költségeket. A DPLP analitikus számviteli rendszere tevékenységalapú költségelszámolási (ABC) módszeren alapul, amely valamennyi működési költséget - az adózás és kamatfizetés előtti eredmény (EBIT) szintjéig - a teljesen felosztott költségek (FDC) módszerének megfelelően a különböző termékekhez könyvel. Az analitikus számviteli rendszer a DPLP valamennyi üzemeltetési költségére és szervezeti egységére kiterjed. 2009-ben a kereskedelmi termékek a DPLP árbevételének […] %-át tették ki, míg a közszolgáltatáshoz kapcsolódó termékek […] %-ot tettek ki
(127)
Az analitikus számviteli módszer háromszintű, ezek: az erőforrások, a tevékenységek és a termékek. Célja az egyes termékekhez könyvelendő költségrész meghatározása.
(128)
A költségek 398 különböző költségtípusra oszthatók, és 3 954 felelősségi központ között oszlanak meg. Számviteli célból ezek 34 erőforráscsoportra és 108 kódcsoportra oszlanak. 986 különböző tevékenység létezik.
(129)
Az erőforrások költségeit a jellegüktől függően könyvelik a tevékenységekhez: a „közvetlen erőforrások” közvetlenül egy konkrét tevékenységhez társulnak, míg a „közvetett erőforrások” több tevékenységhez járulnak hozzá, és azokat az érintett erőforrás tevékenységenkénti felhasználásának mértékét tükröző elosztási kulcsok segítségével kell könyvelni. Végezetül a tevékenységhez való általános hozzájárulás magában foglalja a konkrét tevékenységekhez nem könyvelhető általános költségeket; ezeket a költségeket tehát egyenlően könyvelik az összes bevételhez a költség-plusz elven képzett ár alapján.
(130)
A 986 különböző tevékenység az egyes termékek értékláncának alkotóeleme. A valamely adott tevékenységhez kapcsolódó költségeket termékekhez rendelik, a kérdéses tevékenység egyes termékekben való igénybevételétől függően. A nem operatív tevékenységek költségeit először a termékekhez közvetlenül hozzájáruló üzemeltetési tevékenységekhez rendelik.
(131)
A folyamat utolsó szakaszában a tevékenységek költségeit végül az egyes termékekhez könyvelik, általában a mennyiségen alapuló elosztási kulcs szerint. Másképp fogalmazva: az adott tevékenységgel érintett összes terméket az adott tevékenység termékek általi igénybevételének mértékével arányos költségrészen számolják el.
(132)
A Bizottság megítélése szerint a DPLP által jelenleg alkalmazott analitikus számviteli módszer kielégítő, mivel minden költséget helyesen, kielégítő megfelelőségi szinten rendel hozzá egy adott termékhez. A Bizottság azonban megállapítja, hogy a DPLP ezt a módszert fokozatosan alakította ki; vélelmezhető tehát, hogy a vizsgálat tárgyidőszakának elejéről származó számviteli adatok még az általános megbízhatóságuk ellenére sem annyira részletesek, mint a jelenlegi számviteli rendszer adatai.
(133)
2011 márciusában a belga hatóságok benyújtották a Bizottságnak a DPLP analitikus számviteli módszerének visszamenőleges módosítását, amivel az volt a céljuk, hogy másként osszanak fel bizonyos költségeket a kereskedelmi tevékenységek és a közszolgáltatási tevékenységek között. A belga hatóságok által tervezett módosítás a költségek hozzárendelésének utolsó szakaszára vonatkozik, amikor a termékeket az egyes tevékenységek e termékek általi igénybevételének mértékével arányos költségeken számolják el.
(134)
A módosítás megváltoztatja az üzemeltetési költségek termékekhez rendelését, amelyet a DPLP eddig alkalmazott. E módosítást követően a kereskedelmi termékekhez kapcsolódó költségek bizonyos része a közszolgáltatások körébe tartozna, ami bővítené a közszolgáltatások költségalapját. A közszolgáltatások ebből adódóan a jelenleg a kereskedelmi termékekhez könyvelt költségekből átlagosan évi […] EUR-t viselnének. Az analitikus számvitel többi vetülete változatlan maradna.
(135)
A belga hatóságok közlik, hogy bizonyos tevékenységek költségei a jellegükből fakadóan adott szinten vannak rögzítve, amelyet a közszolgáltatás szükségletei határoznak meg. Másképp fogalmazva: ezeknek a közszolgáltatásokhoz igénybe vett tevékenységeknek a költségei még abban az esetben is változatlanok maradnának, ha egy kereskedelmi termékhez sem veszik igénybe ezeket a tevékenységeket. Amennyiben egy kereskedelmi termék nem váltja ki a kérdéses tevékenységet, a terméknek még abban az esetben sem kellene viselnie az e tevékenységhez kapcsolódó üzemeltetési költséget, ha azt a tevékenységet igénybe veszi.
(136)
Bár a belga hatóságok kijelentik, hogy a felülvizsgált módszer összeegyeztethető a 97/67/EK irányelvvel, a Chronopost ügyben hozott ítélettel (40) és a közszolgáltatással járó ellentételezés formájában nyújtott állami támogatásról szóló közösségi keretszabállyal (41) (a továbbiakban: az ÁGÉSZ-keretszabály), mivel a termékekhez rendeli a közvetlenül könyvelendő költségeket és a közös költségek egy részét, és jobban tükrözi a közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó tényleges költségeket; a Bizottság véleménye szerint ez az új érv formális, gazdasági és jogi okok miatt nem fogadható el.
(137)
Formális szempontból a javasolt módszer ténylegesen nem használatos a DPLP belső számviteli rendszerében, hanem inkább a korábbi adatok utólagos módosítását jelenti. A felülvizsgált módszert a szabályozó hatóság nem hagyta jóvá díjszabási alapként, és azt az állam egyre kevésbé használja az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezés kiszámításához. Úgy tűnik tehát, hogy a felülvizsgált módszer ehhez az állami támogatási eljáráshoz kidolgozott elméleti fejtegetés. Gazdasági szempontból a belső elszámolóár rögzítése tekintetében nem feltételezhető, hogy nem a kereskedelmi termékekhez kellene könyvelni az általuk igénybe vett erőforrások költségeinek egy részét (e módszer szerint például a kereskedelmi termékek annak ellenére sem járulnak hozzá a postások kézbesítési útvonalainak költségeihez, hogy a postások kereskedelmi termékeket is kézbesítenek). Végezetül, jogi szempontból úgy tűnik, hogy ez a módosítás nincs összhangban a 97/67/EK irányelv 14. cikke (3) bekezdése b) pontjának iv. alpontjával, a Chronopost ügyben hozott ítélettel (42), a 2005. évi ÁGÉSZ-keretszabállyal (43), amelyek mind előírják, hogy a közös költségeket a megfelelő módon könyveljék a kereskedelmi tevékenységekhez.
(138)
A Bizottság következésképp nem a módosított elszámolásokra, hanem az Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT, azaz a belga postai ágazatot szabályozó hatóság (44)) által a 97/67/EK irányelvnek megfelelően hitelesített - korábban közölt és a DPLP által hivatalosan alkalmazott analitikus számviteli módszeren alapuló - analitikus számviteli adatokra alapozza az értékelését.
6.2. A NYUGDÍJAK ÁTVÁLLALÁSÁNAK ÉRTÉKELÉSE
6.2.1. Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatás fennállása
(139)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése a következőket mondja ki: „Ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet”.
(140)
Ahhoz, hogy egy intézkedés az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett állami támogatásnak minősüljön, a négy feltételnek együttesen kell teljesülnie, azaz az intézkedésnek:
i.
előnyhöz kell juttatnia a kedvezményezettet;
ii.
bizonyos vállalkozások előnyben részesítése által torzítania kell a versenyt, vagy azzal kell fenyegetnie;
iii.
állam általi vagy állami forrásból nyújtott beavatkozást kell képeznie;
iv.
érintenie kell a tagállamok közötti kereskedelmet.
6.2.1.1. Előny és szelektivitás
(141)
A belga hatóságok a Combus-ügyben hozott ítéletben (45) alkalmazott megközelítésre hivatkozva kijelentik, hogy a nyugdí-jkötelezettségek a szokásostól eltérő terhet jelentettek, amelyet a versenytársaknak nem kellett finanszírozniuk, és ennélfogva az állam általi átvállalásuk nem minősül támogatásnak.
(142)
A belga hatóságok lényegében azt állítják, hogy a DPLP a tisztviselők jogállásának rugalmatlansága miatt nem csökkenthette az ezen alkalmazotti kategória által képviselt részt, annak ellenére, hogy ez a kategória jóval költségesebb, mint a kevésbé előnyös szerződésekkel rendelkező munkavállalókból álló elméleti létszám.
(143)
Általánosságban emlékeztetni kell először is arra, hogy a Bíróság nem erősítette meg a Combus-ügyben hozott ítéletet. Épp ellenkezőleg, a Bíróság ítélkezési gyakorlata ellentmond annak a feltételezésnek, amely szerint egy strukturális hátrány ellentételezése kizárná a támogatássá minősítést. Ennek megfelelően a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy a támogatás fennállását az állami beavatkozás hatásaira, nem pedig annak okaira vagy céljaira való tekintettel kell értékelni (46). A Bíróság ezenkívül úgy ítélkezett, hogy a támogatás fogalma kiterjed azokra a hatóságok által nyújtott előnyökre, amelyek különböző formában enyhítik a vállalkozások költségvetésére szokásosan nehezedő terheket (47).
(144)
A Bíróság ezenkívül kimondta, hogy a munkavállalók javadalmazásához kapcsolódó költségek - jellegükből fakadóan - a vállalkozások költségvetését terhelik, függetlenül attól, hogy ezek a költségek törvényi kötelezettségekből vagy kollektív megállapodásokból fakadnak-e (48). E tekintetben megállapította: az, hogy az állami intézkedések a többletköltségek ellentételezésére irányulnak, nem mentesíti azokat a támogatássá minősítéstől (49).
(145)
Ezen túlmenően megállapítható, hogy a Combus versenykörnyezete eltérő volt a DPLP versenykörnyezetétől. A Combusnak kereskedelmi alapon kellett folytatnia szállítási tevékenységét, és a magánszektorbeli autóbusz-társaságokéhoz hasonló versenykörnyezetben kellett működnie a piacon. Egy tendereljárást követően a tömegközlekedési társaságok az autóbuszos szállítási tevékenységüket magán- és közvállalkozásoknak engedik át. A közbeszerzési szabályoknak megfelelően a közbeszerzési szerződéseket a „gazdaságilag legelőnyösebb ajánlatnak” ítélik oda, függetlenül attól, hogy az ajánlattevő állami vagy magánszektorbeli. Az értékelési időszak során a DPLP mindvégig kifejezetten monopolhelyzetben volt, ahol a gazdasági nyomás teljesen másként érvényesült. Ezenkívül, a Combus-üggyel ellentétben, Belgium jelen esetben nem fogadott el olyan törvényi rendelkezést, amely a DPLP-nél dolgozó tisztviselőkre vonatkozó különleges foglalkoztatási rendszer vagy a nyugdíjjogosultságaik megszerzési módjának megszüntetését vagy kiigazítását célozta volna.
(146)
Következésképp a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a Combus-ügy és a szóban forgó ügy tényállása közötti eltérések eltérő következtetést indokolnak ebben az ügyben.
(147)
Annak értékeléséhez, hogy a szóban forgó intézkedések tartalmaznak-e állami támogatási elemeket, meg kell határozni, hogy ezek az intézkedések gazdasági előnyhöz juttatják-e a DPLP-t azzal, hogy lehetővé teszik számára annak elkerülését, hogy olyan költségeket viseljen, amelyeknek szokásos körülmények között a saját pénzügyi forrásait kellett volna terhelniük, és így megakadályozták, hogy a piacon érvényesülő erők kifejtsék szokásos hatásukat. A támogatás - a szóban forgó tehermegosztási rendszer jellegére vagy felépítésére figyelemmel - a vállalkozások költségvetésére szokásos körülmények között háruló terhek enyhítését jelenti. Fordított esetben meg lehetne határozni a „különleges teher” fogalmát, amely kiegészítő terhet jelentene ezekhez a szokásos terhekhez képest. E különleges teher törvényi rendelkezés útján történő visszavonása nem biztosítana előnyt a kedvezményezett számára, és következésképp nem minősülne állami támogatásnak.
(148)
A szelektivitás elemzésével kapcsolatos bírósági ítélkezési gyakorlathoz hasonlóan, amely referenciakerettel való összehasonlítást foglal magában annak eldöntéséhez, hogy bizonyos vállalkozások és bizonyos termékek differenciált kezelése összhangban áll-e a „rendszer jellegével és felépítésével” egy strukturális szempontból szokásos piaci helyzetben, a „szokásos” vagy „különleges” teherré minősítés azzal jár, hogy referenciakeretet vagy összehasonlítási alapot kell meghatározni az érintett intézkedés célkitűzésének tekintetében hasonló jogi és ténybeli helyzetben lévő vállalkozások azonosításához.
(149)
Úgy tűnik azonban, hogy nem állapítható meg olyan külső összehasonlítási alap, amely lehetővé tenné az érintett intézkedés célkitűzésének tekintetében a DPLP-hez hasonló jogi és ténybeli helyzetben lévő vállalkozásokra háruló „szokásos” hozzájárulás meghatározását. Különösen azért nem, mert a DPLP versenytársai a magánjog hatálya alá tartozó vállalkozások, amelyek versenypiacokon folytatják tevékenységüket, míg a DPLP az értékelés tárgyidőszakában, a 2011-ben megvalósult teljes liberalizáció előtt törvényes monopóliumot élvezett.
(150)
A Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett előny fennállásának meghatározásához a Bizottságnak ezért meg kell vizsgálnia a DPLP helyzetét, és össze kell hasonlítania a nyugdíjak átvállalása előtti és utáni társadalombiztosítási járulékokat.
(151)
Az 1971. július 6-i törvény óta és az 1997-es nyugdíjreformig a DPLP viselte a tisztviselői után fizetendő összes nyugdíjköltséget és társadalombiztosítási költséget. Az adott körülmények között a Bizottság úgy ítéli meg, hogy ezek a költségek azoknak a szokásos kiadásoknak a részét képezik, amelyeket a DPLP-nek - a belga postai piacon fennálló jogi és ténybeli helyzetére való tekintettel - a saját forrásaiból kellett finanszíroznia.
(152)
Ahogyan a nyugdíjak 1997-ben bekövetkezett - és a vizsgálat tárgyát képező - átvállalása lehetővé tette a DPLP számára, hogy ne viselje azokat a költségeket, amelyeket szokásos körülmények között a saját forrásaiból kellett volna finanszíroznia, a szóban forgó intézkedések a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett előnyhöz juttatják a piaci szereplőt.
(153)
A szóban forgó előny szelektív, mivel csak a DPLP-t érinti.
6.2.1.2. Állami források
(154)
A nyugdíjak átvállalását az állam finanszírozta, amely a nyugdíjak tekintetében átvette a DPLP hatásköreit.
(155)
Mivel az állam közvetlenül, a saját költségvetéséből fizeti a DPLP nyugdíjba vonult alkalmazottainak nyugdíját, nyilvánvalóan sor kerül állami források igénybevételére.
6.2.1.3. A verseny torzulása és a tagállamok közötti kereskedelem érintettsége
(156)
A fentebb ismertetett intézkedések érinthetik a tagállamok közötti kereskedelmet, mivel a DPLP a verseny előtt megnyitott piacokon van jelen, például a csomagszállítási szolgáltatások területén, amelyekre intenzív, határokon átnyúló kereskedelem jellemző. A csomagküldemények piacán a DPLP más tagállamokban tevékenykedő vállalkozások - például a UPS, a FedEx vagy a TNT Express - versenyével szembesül. A DPLP a sajtótermék-terjesztés piacán is folytat tevékenységet, ahol működnek és működhetnek más tagállambeli piaci szereplők. A csomagküldemények kézbesítése sosem volt teljes egészében fenntartva a DPLP számára, és más vállalkozások is kínáltak már bizonyos csomagküldemény-kézbesítési szolgáltatásokat (50) vagy más konkrét postai szolgáltatásokat az 1990-es évek elején (51). A DPLP jelen van továbbá a pénzügyi ágazatok piacán (postai folyószámlák, takarékszámlák és kifizetési szolgáltatások), ahol pénzügyi termékeket kínáló piaci szereplők - például bankok és pénzügyi szereplők - versenyével szembesül. A fizetési és megtakarítási célra egyaránt használt postai folyószámlák és takarékszámlák a banki folyószámlákkal és takarékszámlákkal állnak versenyben. A bankszektor már 1992 előtt megnyílt a verseny előtt, és jelentős, tagállamok közötti kereskedelem jellemezte. Különböző tagállamok bankjai már 1992 előtt is letelepedtek Belgiumban: akkor több mint 70 külföldi pénzügyi intézmény volt Belgium területén (52).
(157)
A fenti megfontolásokra való tekintettel nyilvánvaló, hogy minden olyan állami intézkedés, amely gazdasági előnyhöz juttatja a DPLP-t, érintheti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(158)
A (141)-(157) preambulumbekezdésben kifejtett okok miatt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a nyugdíjak átvállalása az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatásnak minősül.
6.2.2. A nyugdíjátvállalás belső piaccal való összeegyeztethetőségének értékelése a 107. cikk (3) bekezdésének c) pontja értelmében
(159)
Az 1997-es nyugdíjreform keretében az éves nettó nyugdíjköltségnek a DPLP által az állam részére történő visszatérítése helyébe a DPLP-t terhelő nyugdíjköltségeket a versenytársak költségeihez igazító, mentesítő járulék lépett. E reform hiányában a nyugdíjköltségek szintje továbbra is jelentősen emelkedett volna a következő években, mégpedig amiatt, hogy az aktív tisztviselők (járulékfizetők) és a nem aktív tisztviselők (kedvezményezettek) aránya romlott a DPLP azon döntését követően, hogy a továbbiakban nem vesz fel tisztviselőket.
(160)
Mivel az EUMSZ 107. cikkének (2) bekezdésében, valamint 107. cikke (3) bekezdésének a) és b) pontjában előírt eltérések nyilvánvalóan nem alkalmazhatóak, és mivel a DPLP javára történő nyugdíjátvállalás összeegyeztethetőségének alátámasztására Belgium nem hivatkozott az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdésére, a Bizottság megvizsgálja, hogy ez az átvállalás összeegyeztethetőnek nyilvánítható-e a belső piaccal az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében, amely kimondja, hogy az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatás a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben.
(161)
A szóban forgó intézkedés arányosságának vizsgálata, valamint a támogatás pozitív és negatív hatásainak mérlegelése előtt a Bizottság először azt vizsgálja meg, hogy a nyugdíjakhoz kapcsolódó összes költség átvállalása milyen mértékben teljesít közös érdekű célt és mennyire szükséges ahhoz.
6.2.2.1. A postai ágazat liberalizációja közös érdekű célkitűzésnek minősül
(162)
Az uniós jog a zöld könyv elfogadásával 1992 óta ösztönözte a postai ágazat egyre nagyobb mértékű liberalizációját, amelynek eredményeként a következő három irányelv elfogadására került sor: i. a 97/67/EK irányelv, ii. a 97/67/EK irányelvnek a közösségi postai szolgáltatások verseny számára való további megnyitása tekintetében történő módosításáról szóló, 2002. június 10-i 2002/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (53) és iii. a 2008/6/EK irányelv. Az is elismert tény, hogy a postai piacok uniós szintű liberalizációja fontos szerepet tölt be a növekedést és a foglalkoztatást célzó lisszaboni stratégiában.
(163)
Következésképp nemcsak az egyetemes szolgáltatási kötelezettség fogalmában megjelenő alapvető postai szolgáltatások nyújtásának garantálása fontos, hanem a hagyományos piaci szereplő, a már jelenlévő versenytársak és az új belépők számára egységes versenyfeltételek bevezetése is.
(164)
A francia La Poste-ra vonatkozó határozatában a Bizottság már elismerte, hogy a hagyományos piaci szereplő és a versenytársai számára egyenlő társadalombiztosításijárulék-fizetési feltételek bevezetése kulcsfontosságú feltételt jelent a postai ágazaton belüli tisztességes versenyhez. A Bizottság úgy vélte, hogy a tisztviselők nyugdíjának finanszírozásával kapcsolatos, a La Poste számára előírt kötelezettségek átvállalása összeegyeztethető a belső piaccal, mivel az állami támogatások a francia La Poste és versenytársai számára egyenlő mértékű társadalombiztosítási járulékokat garantálnak. A Bizottság jelen esetben az e határozat 6.3. fejezetében alkalmazottal azonos logikát kíván követni, amely jelen esetben alkalmazandónak tekintendő, amennyiben releváns.
6.2.2.2. A nyugdíjátvállalás szükségessége
(165)
A Bizottság úgy véli, hogy a DPLP 1992-ben végrehajtott átalakítása szükséges volt a postai piaci verseny elősegítéséhez: ez az intézkedés ugyanis a jogi forma tekintetében egyenrangúvá tette a DPLP-t és versenytársait (és ily módon megszüntette azt a korlátlan kezességvállalást, amelyben a DPLP addig állami jogalanyként részesült).
(166)
Azonban sem a belga állam, sem a Régie des postes nem halmozott fel akkora tartalékot, amely megfelelt volna a felhalmozott nyugdí-jkötelezettségeknek. 1992-ben történt bejegyzésekor a DPLP továbbra is halmozott fel nyugdí-jkötelezettségeket, de azok fedezetére nem könyvelt megfelelő eszközt a számviteli rendszerében.
(167)
A nyugdíjak folyósítása tehát egyre inkább túlságosan nehéz terhet jelentett volna a DPLP számára, mivel a nyugdíjkorhatár sok tisztviselő számára közeledett. Bár hoztak intézkedéseket (a termelékenység javítása, fokozatos létszámcsökkentés a természetes távozásoknak köszönhetően, bérindexálás) ennek a helyzetnek a javítására, ez nem lett volna elegendő a DPLP tartós pénzügyi egyensúlyának megteremtéséhez (lásd az alábbi 1. ábrát).
(168)
Ez többek között annak tulajdonítható, hogy a magánjog hatálya alá tartozó vállalkozássá történő átalakítás a DPLP számára azzal is járt, hogy megszüntette a tisztviselők felvételét és a továbbiakban csak (általános munkaszerződés és a munkajogi rendelkezések hatálya alá tartozó) szerződéses alkalmazottakat toborzott. A DPLP-nek 1997 után következésképp a saját bevételeiből kellett volna finanszíroznia a nyugdíjas tisztviselők nyugdíjkiadásait és az aktív szerződéses alkalmazottainak nyugdíjbiztosításához kapcsolódó társadalombiztosítási járulékokat is.
(169)
A DPLP pénzforgalmának csökkenése az évek során súlyosbodott, mivel a magasabb összegű nyugdíjkifizetések meghaladták a tevékenységeiből keletkezett bevételeket (lásd a 3. ábrát).
3. ábra
A DPLP pénzforgalmára vonatkozóan a belga hatóságok által 1996-ban készített szimulációk
(170)
Vitathatatlan, hogy a DPLP-nek jóval magasabb költségei merültek volna fel, ha minden nyugdíjba vonult tisztviselőjének a nyugdíját a saját forrásaiból kellett volna finanszíroznia 1997 után. Nyilvánvaló, hogy támogatás hiányában veszélybe került volna a közigazgatási intézményi jogállásról a magánvállalkozás jogállásra való áttérés.
(171)
Ezenkívül a nyugdíjköltségeknek a szabályozott levélpostai küldeményekből származó bevételek növekedésével történő teljes refinanszírozása nagyon magas küldeménydíjakat eredményezett volna és az elküldött levelek számának olyan jelentős csökkenését eredményezte volna, hogy veszélyeztette volna az egyetemes levélpostai szolgáltatások kínálatát.
(172)
A Bizottságnak ezenkívül az a véleménye, hogy a szóban forgó intézkedések igazodnak az általuk kitűzött közösségi érdekű célhoz. Semmilyen más eszköz nem tudta volna hatékonyabban kezelni a kérdést. Az általános gazdasági érdekű szolgáltatással rendelkező ágazatokban bizonyára lehetett volna biztosítani közszolgáltatással járó ellentételezéseket, ez a megközelítés azonban a probléma sajátos strukturális jellege miatt hosszú távon fenntarthatatlan lett volna.
(173)
A postai piacok liberalizációjára vonatkozó célkitűzésekre - többek között a jó minőségű és megfizethető árú egyetemes postai szolgáltatások kínálatának garantálására - való tekintettel, valamint a tisztességes verseny előmozdítására irányuló célkitűzést figyelembe véve a nyugdíjak átvállalása szükséges intézkedés volt.
6.2.2.3. A nyugdíjátvállalás arányossága
(174)
A francia La Poste-ra vonatkozó határozat kifejti, hogy a Bizottság hogyan értékelte a postai ágazat hagyományos szereplőit terhelő nyugdíjköltségek átvállalásához kapcsolódó támogatási intézkedések arányosságát, amely szereplők továbbra is egykori monopolhelyzetük idején egyeztetett feltételek mellett alkalmaznak tisztviselőket. Az arányosságot a verseny előtt megnyitott piacokon (például a levélpostai küldemények, a csomagküldemények és a pénzügyi szolgáltatások piacán) érvényesülő tisztességes feltételek tekintetében kell értékelni. A hagyományos piaci szereplőnek a versenytársaiéval megegyező arányú társadalombiztosítási járulékokat kell fizetnie.
(175)
Mivel a DPLP szerződéses alkalmazottai - a köztisztviselőkéhez hasonló jogállású tisztviselőkkel ellentétben - jogilag ugyanolyan helyzetben vannak, mint bármely magánvállalkozás munkavállalói, a DPLP által az egyes munkavállalói kategóriák után fizetett társadalombiztosítási járulékok összehasonlítása lehetővé teszi annak ellenőrzését, hogy a DPLP a nyugdíjak alóli mentesítése óta megfelel-e a versenytársaiéval megegyező arányú társadalombiztosítási járulék fizetésére vonatkozó feltételnek.
(176)
Az alábbi összefoglaló táblázat részletesen bemutatja a DPLP által a tisztviselői és a szerződéses alkalmazottai után megfizetett társadalombiztosítási költségeket:
A DPLP által viselt és megfizetett társadalombiztosítási költségek
Tisztviselők
Szerződéses alkalmazottak
A DPLP társadalombiztosítási rendszerhez való hozzájárulása, amelyből 8,86 %-ot a nyugdíjakra fizet
[…] %
[…] %
A DPLP által közvetlenül viselt költségek
[…] %
[…] %
Betegség és fogyatékosság
[…] %
[…] %
Családi juttatások
[…] %
-
Az ellentételezések kifizetéséhez való hozzájárulás (54)
[…] %
Strukturális csökkentés (55)
[…] %
MUNKÁLTATÓI HOZZÁJÁRULÁS összesen
[…] %
[…] %
MUNKAVÁLLALÓI HOZZÁJÁRULÁS
[…] %
[…] %
A munkavállaló hozzájárulása az általános társadalombiztosítási rendszerhez
[…] %
[…] %
(177)
Ahogyan azt a fenti táblázat mutatja, a DPLP belga társadalombiztosítási rendszerhez való hozzájárulásának szintje (a bérköltségek névleges aránya) jóval alacsonyabb, mint a magánszektorbeli szereplők hozzájárulásának aránya ([…] %, illetve […] %).
(178)
A társadalombiztosítási járulékok tényleges mértékének összehasonlításához a munkáltató által viselt közvetlen költségek figyelembevétele esetén azonban a két arány gyakorlatilag megegyezik, sőt valamivel magasabb a DPLP tisztviselői esetében ([…] %, illetve […] %).
(179)
Az is megállapítható, hogy a munkavállalók által fizetett járulékok észrevehetően azonosak mindkét esetben ([…] %, illetve […] %).
(180)
A DPLP által a tisztviselői után fizetett társadalombiztosítási hozzájárulás alacsonyabb névleges aránya bizonyos - a tisztviselői jogállással rendelkező munkavállalókra nem vonatkozó - társadalombiztosítási járulékok (például foglalkozási megbetegedés, munkanélküliség, munkahelyi baleset) alóli mentesítésnek tudható be. Maga a DPLP azonban közvetlenül viseli a mentesített járulékok költségeit a tisztviselői különleges jogállása miatt. Ez a megközelítés magas közvetlen költségekkel jár a DPLP számára.
(181)
Ami a munkavállalók saját hozzájárulását illeti, amit szintén figyelembe kellene venni, mert a munkavállalóknak ezt a hozzájárulást abból a bérből kell kifizetniük, amelyet a munkavállaló folyósít számukra (ez a hozzájárulás tehát ez utóbbi számára is költséget jelent), valamivel magasabb a tisztviselők esetében, mint a szerződéses alkalmazottak esetében.
(182)
A belga hatóságok és a DPLP azt igazoló információkat közöltek, hogy a közvetlen járulékok az idő múlásával összességében stabilak maradtak.
(183)
Bár a DPLP által közvetlenül viselt közvetlen költségek ([…] %) a szó szoros értelmében nem egyeznek meg a társadalombiztosítási járulékokkal, figyelembe kell venni azt, hogy ezek a költségek nem önkéntes költségek, hanem egyenesen a tisztviselők különleges jogállásából adódnak, és következésképp azokat előírták a DPLP számára. Ennélfogva - az eredetüket és a céljukat tekintve - logikusnak tűnik az egyéb kötelező társadalombiztosítási költségekhez való besorolásuk.
(184)
Ezeket a közvetlen költségeket következésképp figyelembe kell venni a DPLP tényleges társadalombiztosítási járulékainak kiszámításához. Az ebből adódó társadalombiztosítási járulék összaránya valamivel magasabb lenne a DPLP tisztviselői állománya esetében ([…] %), mint a magánszektorbeli vállalkozások személyzete esetében ([…] %).
6.2.2.4. A nyugdíjátvállalás hatásai összevetésének kritériuma
(185)
A DPLP-re alkalmazandó nyugdíjrendszer reformja lényeges szakaszt jelentett a vállalatnak a fokozatos liberalizációhoz való alkalmazkodásában és a belga postai piac teljes liberalizációjához, ami fontos szerepet tölt be a növekedést és a foglalkoztatást célzó lisszaboni stratégia keretében.
(186)
A La Poste-ra vonatkozó határozatában a Bizottság megállapította, hogy a postai ágazat liberalizációja nehezebbé válhat a (Belgiumban bevezetetthez hasonló) nyugdíjreform-tervezetek jóváhagyásának elmaradása esetén.
(187)
A Bizottság továbbá úgy ítéli meg, hogy a szóban forgó intézkedések - még abban az esetben is, ha nyugdíjasoknak folyósított ellátások tekintetében nem egy különleges rendszerre vonatkoznak - lehetővé teszik egy olyan finanszírozási mechanizmus tartóssá tételét, amelyet a múltbeli változások túlhaladtak. Véleménye szerint ezek az intézkedések ennélfogva a tagállami nyugdíjrendszerek - a Tanács és a Bizottság által egyaránt szorgalmazott - reformjának általánosabb keretébe illeszkednek.
(188)
Az intézkedés kedvezőtlen hatásai korlátozottnak tűnnek, mivel - a DPLP múltjára és tevékenységeire figyelemmel - nyilvánvaló, hogy nyugdí-jkötelezettségeinek nagy része a fenntartott ágazatban folytatott tevékenységekhez kapcsolódik, ahol a versenytorzulás az ágazat jellegéből fakadóan korlátozott.
(189)
A szóban forgó intézkedés elméletileg lehetővé tehetné, hogy a DPLP megőrizze erőfölényét. A Bizottság azonban alacsonynak tartja ezt a kockázatot, mert az intézkedések arra korlátozódnak, hogy a DPLP által fizetett járulékokat a versenytársaiéhoz igazítsák.
(190)
A fentiekből az következik, hogy a DPLP-nek nyújtott támogatás kedvezőtlen hatásai korlátozottak az intézkedés kedvező hatásaihoz képest.
(191)
Mivel az intézkedések a társadalombiztosítási járulékok tekintetében az egyenlő feltételek megteremtéséhez szigorúan szükséges mértékre korlátozódnak és megszüntetik a DPLP-t hátráltató versenytorzulást, nem befolyásolják hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben.
(192)
A Bizottságnak következésképp az a véleménye, hogy a nyugdíjak átvállalására vonatkozóan 1997-ben elfogadott intézkedés az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében a belső piaccal összeegyeztethető támogatásnak tekinthető, mivel a DPLP a tisztviselői társadalombiztosítási költségei tekintetében nincs jobb helyzetben, mint más piaci szereplők.
6.3. A KÖZSZOLGÁLTATÁSSAL JÁRÓ ELLENTÉTELEZÉS ÉS MÁS INTÉZKEDÉSEK ÉRTÉKELÉSE
6.3.1. Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatás fennállása
6.3.1.1. Előny és szelektivitás
(193)
A közszolgáltatás költségeinek ellentételezése tekintetében az Altmark-ügyben hozott ítélet (56) meghatározza azokat a feltételeket, amelyeket az állami beavatkozásnak teljesítenie kell ahhoz, hogy közszolgáltatási kötelezettségekért járó ellentételezésnek lehessen tekinteni, és ne minősüljön az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak.
(194)
Jelen esetben ezek a feltételek nem teljesülnek és különösen a negyedik nem: a DPLP kiválasztása nem közbeszerzési eljárás keretében történt. A belga hatóságok ráadásul nem bizonyították be, hogy az ellentételezés mértékét azon költségek elemzése alapján állapították meg, amelyek egy átlagos, jól vezetett és a megfelelő eszközökkel ellátott vállalkozásnál a tőle kért közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésekor felmerülnének, emellett a Bizottságnak nincs a birtokában a negyedik feltétel teljesülésének vélelmezésére okot adó utalás vagy információ.
(195)
Mivel az éves ellentételezések egyetlen vállalkozás javát szolgálták, és mivel kiegészítő forrásokat bocsátottak e vállalkozás rendelkezésére, az intézkedés szelektív előnyt biztosított a DPLP számára.
(196)
1997-ben juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok elismerték, hogy az 1997-ben juttatott, 62 millió EUR összegű tőkeinjekció valójában általános gazdasági érdekű szolgáltatások 1996-ra esedékes ellentételezésének halasztott fizetését jelentette. Ezeket a tőkeinjekciókat következésképp ugyanazon szempontok alapján kell értékelni, mint az éves ellentételezéseket. Mivel az Altmark-ügyben hozott ítéletben meghatározott különböző feltételek együttesen nem teljesülnek, az intézkedés szelektív előnyt biztosított a DPLP számára.
(197)
2003-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok kijelentették, hogy a 2003-ban juttatott tőkeinjekció (297,5 millió EUR) tiszteletben tartja a piacgazdasági befektető elvét, és így nem minősül állami támogatásnak. Szerintük ennek a tőkeinjekciónak az volt a célja, hogy - a levélválogató központok építése és korszerűsítése, a levélpostai küldemények kézbesítési útvonalainak optimalizálása és az automatizálás érdekében - felerősítse a DPLP saját tőkéjét. A juttatott források ezenkívül az előrehozott nyugdíjak rendszeréhez kapcsolódó létszámcsökkenésből, a munkaidő csökkentéséből és a személyzet új tagjai számára biztosított béremelésből fakadó személyzeti kiadásokat kívánták fedezni.
(198)
Annak bizonyítására, hogy ez a tőkeinjekció megfelelt a piacgazdasági befektető elvének, a belga hatóságok stratégiai tervük keretében jövedelmezőségi előrejelzéseket készítettek, amelyek a magánbefektető által elvártak szerint a tőkeköltségnél magasabb jövedelmezőségi szintet eredményeztek.
(199)
A belga hatóságok által készített nyereség-előrejelzések és -számítás előretekintő jellegűek, rendkívül részletesek, és megfelelnek annak a módszernek, amelyet egy magánbefektető alkalmazna:
1.
a jövedelmezőség kiszámítása az aktualizált jövőbeli cash-flow módszer segítségével történt, amely figyelembe veszi a vállalkozás jövőbeli növekedését, valamint azt, hogy a befektetések képesek-e nyereséget és pénzforgalmat generálni a részvényesek számára;
2.
három különböző forgatókönyvet terveztek: egy optimista forgatókönyvet, egy pesszimista forgatókönyvet és egy legvalószínűbb forgatókönyvet, amelyet végül figyelembe vettek az előrejelzések érzékenységének értékeléséhez;
3.
az előrejelzések a haszonkulcs […] %-ra emelkedését jelezték 2007-ben (lásd a 4. ábrát) és […] %-os várható belső megtérülési rátát, vagyis a postai ágazat magánbefektetői által megfelelőnek ítélt - egy külső szakértő (a Banque Degroof) által közölt - […] %-nál magasabb arányt jeleztek a 2003-2012 közötti időszakra (lásd az 5. ábrát).
4. ábra
A 2003-2007 közötti időszakra vonatkozóan a belga hatóságok által készített előzetes előrejelzések
(…)
Forrás: belga hatóságok
5. ábra
Az előzetes belső megtérülési ráta belga hatóságok általi kiszámítása a legvalószínűbb forgatókönyvhöz
(…)
Forrás: belga hatóságok
(200)
Az is megállapítható, hogy az előrejelzések megalapozottságát a következő években elért pénzügyi eredmények általánosan igazolták (lásd a 6. ábrát). A jövedelmezőség szóban forgó növekedése miatt a DPLP 2007-től osztalékot kezdett fizetni.
6. ábra
Utólagos nyereség a 2003-2007 közötti időszakban
(…)
Forrás: belga hatóságok
(201)
A tízéves időszak alatt regisztrált eredmények is megfelelnek a 2003-as előrejelzéseknek, mivel az utólagos belső megtérülési ráta […] %-nak, azaz a 2003-ban prognosztizált […] %-nál magasabb szintűnek kellene lennie.
(202)
Bár a belga állam befektetésének megtérülése elegendőnek tűnik annak megerősítéséhez, hogy az említett befektetés megfelel a piacgazdasági magánbefektető elvének, megjegyzendő, hogy a szóban forgó jövedelmezőség értékelésének alapjául szolgáló, várható bevételek között szerepeltek a DPLP-nek fizetett állami támogatások és éves ellentételezések.
(203)
Ezek az állami támogatási intézkedések azonban nyilvánvalóan eltérő célkitűzéseket követnek, és semmilyen időbeli kapcsolatban nem állnak a 2003-ban végrehajtott tőkeinjekcióval.
(204)
Ezenkívül a DPLP javára nyújtott, be nem jelentett támogatásból egy magánbefektető számára esetlegesen adódó bizonytalanságot enyhítette, hogy a Bizottság a 2003-ban hozott határozatában hivatalosan engedélyezte a tőkeinjekciót. A befektetés megvalósításakor bármely, jó megtérülési kilátásokkal rendelkező befektető valószínűleg még abban az esetben is vállalta volna azt a kockázatot, hogy a Bizottság kedvező határozatának elfogadását követően megvalósítja a befektetést, ha ez a határozat még nem volt jogerős. E döntés meghozatalához egy magánbefektető nem várt volna több évet, azaz a Törvényszék és a Bíróság ítéletének időpontjáig. A szóban forgó határozat későbbi megsemmisítése következésképp olyan esemény, amely a befektetéskor nem volt előre látható, de amelynek igen valószínűtlennek kellett tűnnie, mivel a Bizottság határozatai a megsemmisítésükig törvényesnek tekintendők.
(205)
A Bizottságnak következésképp az a véleménye, hogy a 2003-ban végrehajtott tőkeinjekció a piacgazdasági befektető elvével összhangban lévőnek tekinthető, és nem minősül az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett állami támogatásnak.
(206)
2006-ban juttatott tőkeinjekció: a belga hatóságok kijelentették, hogy a 2006-ban végrehajtott (40 millió EUR összegű) tőkeinjekció tiszteletben tartja a piacgazdasági befektető elvét, és így nem minősül állami támogatásnak.
(207)
Ez a tőkeinjekció a magánbefektetőre vonatkozó feltételekkel megegyező feltételek mellett valósult meg: a DPLP tőkeemelését (40 millió EUR összegben) az állam és (300 millió EUR összegben) a Post Invest Europe jegyezte, részvényenként megegyező áron (egyenértékűség elve). A Post Invest Europe akkoriban olyan külső befektető volt, amely semmilyen kapcsolatban nem állt a DPLP-vel, sem a belga állammal.
(208)
Ezenkívül a részvények kibocsátási árát helyesen állapították meg. A kibocsátott új részvények árának meghatározásához a belga hatóságok által megkeresett befektetési bank a DPLP teljes értékét […]-[…] EUR közöttire becsülte. Az állam végül a tőkeinjekciók előtti […] EUR összeget vette figyelembe a vállalat egészére nézve. A megtérülés és a kockázat szintjére vonatkozó, közös vállalkozási terven alapuló feltételezések önmagukban a nyereség hosszú távú optimalizálásához kapcsolódó megfontolásokra épültek. A DPLP későbbi, a 2006-os tőkeemelést követően elért eredményei (lásd alább) is megerősítik a befektetési döntés meghozatalakor figyelembe vett feltételezések és paraméterek megalapozottságát.
7. ábra
A DPLP 2006 és 2010 közötti eredményei
(…)
Forrás: belga hatóságok
(209)
A Bizottság megítélése szerint a 2006-ban végrehajtott, 40 millió EUR összegű tőkeinjekció nyilvánvalóan megfelel a piacgazdasági befektető viselkedésének, és következésképp nem minősül állami támogatásnak.
(210)
A társasági adó megfizetése alóli mentesítés - bár előnyt biztosíthat a DPLP számára az általa egyébként megfizetendő adó összegének esetleges csökkentése miatt - konkrét előnyt nem keletkeztetett: 1992-től 2005-ig, a szóban forgó mentesítés megszüntetésének évéig a DPLP adózás utáni halmozott eredménye ugyanis negatív volt. Annak ellenére, hogy nettó eredménye bizonyos években pozitív volt, az egyik évről a másikra átvitt adójóváírás lehetővé tette volna a DPLP számára, hogy még abban az esetben se fizessen adót, ha a társasági adóra vonatkozó szabályok hatálya alá tartozott volna. Ezt a mentesítést következésképp nem vizsgálja részletesebben ez a határozat.
(211)
Az ingatlanadó alóli mentesítés és a helyi adó alóli mentesítés ezzel szemben a DPLP-t más vállalkozásokénál kedvezőbb helyzetbe hozza, mivel olyan kötelezettségek alól mentesíti, amelyeket szokásos körülmények között vállalnia kellett volna. E mentesítések következésképp szelektív előnyt biztosítanak számára.
(212)
A belga hatóságok kijelentették, hogy az ingatlanátruházás az állami tulajdont képező javak belső átszervezését jelentette, mivel a DPLP akkor teljes egészében állami tulajdonban volt. Az ingatlanátruházás azonban olyan újabb eszközöket bocsátott a DPLP rendelkezésére, amelyek azelőtt az állam tulajdonát képezték. A DPLP már akkor használta ezeket az ingatlanokat, amikor azok állami tulajdonban voltak, de nem volt azok törvényes tulajdonosa. A törvényes tulajdonjog átruházása az államtól független DPLP vállalkozásnak tulajdonjogot biztosított az ingatlanokra. A DPLP tehát kiegészítő forrásokhoz jutott az átruházást megelőző helyzethez képest. Ez az intézkedés tehát szelektív előnyt biztosított számára.
(213)
Állami kezességvállalás hiányában a DPLP nem juthatott volna kölcsönhöz ugyanazon feltételek mellett. A belga hatóságok a piaci kamatlábakat akár 40 bázisponttal magasabbnak becsülték, míg az államnak fizetett díj 25 bázispont volt.
(214)
Az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a kezességvállalás formájában nyújtott állami támogatásra való alkalmazásáról szóló bizottsági közlemény (57) [3.2. pontjának d) alpontja] szerint „a kockázatviselést általában a kezességvállalási vagy viszontkezesség-vállalási összegre vonatkozó megfelelő díjjal ellentételezik. Ha a kezességért fizetett ár eléri legalább a pénzpiacon hozzáférhető, megfelelő referencia kezességvállalási-díj értékét, akkor a kezesség nem tartalmaz támogatást. Ha a pénzpiacokon nem állapítható meg megfelelő referencia kezességvállalási- díj, akkor a kezességvállalással biztosított hitel összes pénzügyi költségét, beleértve a hitelre vonatkozó kamatlábat és a kezességvállalás díját egy hasonló, nem biztosított hitel piaci árával kell összevetni.” Mivel úgy tűnik, hogy a díj nem felel meg a piacnak, az állami kezességvállalás lehetővé tette a DPLP számára, hogy alacsonyabb költség mellett jusson finanszírozáshoz, mint amelyet elvileg viselnie kellett volna.
(215)
Következésképp az intézkedés akkora szelektív előnyt biztosított a DPLP-nek, amely az állami kezességvállalás hiányában a DPLP által fizetendő kamatláb, valamint a tényleges kamatláb és a kezességvállalási díj összege közötti különbséggel egyenlő. A megszerzett előny a kintlévő tőkére vetítve évente 15 bázispont volt. Az előny tehát a kölcsön teljes futamideje alatt 1,5 millió EUR-ra becsülhető.
6.3.1.2. Állami források megléte
(216)
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó éves ellentételezést a belga állam költségvetéséből finanszírozták a DPLP és a belga állam között létrejött, egymást követő üzemeltetési szerződéseknek megfelelően. A belga állam által közölt információk szerint az 1997-ben végrehajtott tőkeinjekciók de facto általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezést jelentenek, és következésképp a határozatnak ebben a részében szerepelnek.
(217)
Az adómentesítések következtében csökkentek az állam adóbevételei azon bevételek csökkenése miatt, amelyeket az említett mentesítések hiányában realizált volna. Következésképp a mentesítések állami források átruházásával járnak, ami a belga államnál adóbevétel-kiesésként jelentkezik.
(218)
A DPLP-re átruházott ingatlanok korábban állami tulajdonban voltak. Az állam átengedte a tulajdonjogot a DPLP-nek, ezáltal csökkentette saját eszközeit, és növelte a DPLP eszközeit. Az intézkedés következésképp állami források átruházásának minősül.
(219)
A kölcsönre vonatkozó kezességvállalást az állam biztosította, amely ellenszolgáltatás nélkül vállalta a saját költségvetését érő kockázatokat, e kezességvállalás következésképp bevételről való lemondás formájában biztosított állami forrásnak minősül.
(220)
A levélpostai küldemények kézbesítéséből keletkezett bevételek a Preussen Elektra ügyben hozott ítéletnek (58) megfelelően nem minősülnek állami bevételnek, mivel a felhasználók által fizetett árak finanszírozása - az állam ellenőrzése alól kieső - saját forrásokból történik.
(221)
Mindazonáltal az összeegyeztethetőség értékelése érdekében ezeket a bevételeket a Bizottság közvetlenül kapcsolatba hozza a postai ágazatban nyújtott általános gazdasági érdekű szolgáltatással, és következésképp - az ÁGÉSZ-keretszabály 17. pontjának és a 97/67/EK irányelv 7. cikkének megfelelően - figyelembe kell venni az ellentételezés szükségességének és arányosságának meghatározásához.
6.3.1.3. A verseny torzulása és a tagállamok közötti kereskedelem érintettsége
(222)
Az intézkedések a (156) preambulumbekezdésben foglalt okokkal megegyező okok miatt érinthetik a tagállamok közötti kereskedelmet.
6.3.1.4. A támogatási intézkedések összefoglalása
(223)
A (193)-(222) preambulumbekezdésben kifejtett okok miatt a következő intézkedések az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülnek.
a)
az általános gazdasági érdekű szolgáltatások éves ellentételezése (1992-2010);
b)
1997-ben végrehajtott tőkeinjekciók;
c)
az ingatlanadó alóli mentesítés (1992-2005);
d)
1992-ben végrehajtott ingatlanátruházás;
e)
az állam által 2004-ben nyújtott kezességvállalás.
6.3.2. Az EUMSZ 108. cikkének (1) bekezdése értelmében vett létező támogatás
(224)
A jelen esetben vizsgált intézkedések némelyikét az EUMSZ 108. cikke (1) bekezdésének értelmében vett létező támogatásoknak lehetne tekinteni.
6.3.2.1. A társasági adó megfizetése alóli mentesítés és az ingatlanadó alóli mentesítés
(225)
A társasági adó megfizetése alóli mentesítésből és az ingatlanadó alóli mentesítésből a DPLP-nek akkor származott előnye, amikor még mindig közigazgatási intézmény volt, azaz 1971 előtt, és e mentesítések korábbiak, mint Belgium EGK-csatlakozása. Azóta nem módosultak. Ezek az intézkedések következésképp létező támogatásnak minősülnek.
(226)
A társasági adó megfizetése alóli mentesítés 2005-ben szűnt meg, míg az ingatlanadó alóli mentesítés továbbra is érvényben van.
6.3.2.2. A postai piac liberalizációja
(227)
A belga hatóságok szerint a postai piac 1999-ben bekövetkezett liberalizációja előtti összes intézkedést létező támogatásnak kell tekinteni. A szóban forgó intézkedések azonban a versenypiacokon (például a csomagküldemények kézbesítésének piacán és a pénzügyi szolgáltatások piacán) jóval a 97/67/EK irányelv 1999-es hatálybalépése előtt jelen lévő DPLP összes tevékenysége szempontjából kedvezőek voltak. Következésképp az Alzetta-ügyben hozott ítéletnek (59) megfelelően egy ilyen intézkedés nem tekinthető úgy, hogy a belső piac fejlődése miatt létező támogatássá válna: adott kedvezményezett számára létező támogatásnak tekinthető, amennyiben az kizárólag olyan piacokon folytatott tevékenységet, amelyek a támogatás végrehajtásakor nem voltak megnyitva a verseny előtt.
(228)
A Bizottság következésképp nem tudja figyelembe venni ezt az érvet.
6.3.2.3. Tízéves elévülési idő
(229)
A továbbiakban az az állítás sem nem vehető figyelembe, amely szerint a tízéves elévülési időnek e hivatalos vizsgálati eljárás 2009. évi megindításától kellene kezdődnie. Az Elsőfokú Bíróság 2009-ben hozott ítélete nem semmisítette meg az összes korábbi vizsgálati cselekményt. Az Elsőfokú Bíróság csak utalt arra, hogy ezeknek a cselekményeknek hivatalos vizsgálati eljárás indítására kellett volna ösztönözniük a Bizottságot (60).
(230)
Mivel azonban a Bizottság 2002. december 23-án tette meg első vizsgálati cselekményét, amikor először kért tájékoztatást a belga hatóságoktól, az 1992. december 23. előtt végrehajtott intézkedéseket létező támogatásnak kell tekinteni.
6.3.3. Az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezés összeegyeztethetősége az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdésének tekintetében
(231)
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások összeegyeztethetőségét a Bizottság az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése és az ÁGÉSZ-keretszabály tekintetében értékeli. Az ÁGÉSZ-keretszabály a hatálybalépésétől, 2005. november 29-től alkalmazandó. Mivel alapvetően olyan szabályoknak a kodifikálásából áll, amelyek már a hatálybalépése előtt léteztek, a Bizottság hivatkozni fog rá a hatálybalépését megelőző intézkedések értékelésekor is.
6.3.3.1. Az üzemeltetési szerződések által adott felhatalmazás alapján megállapított értékelési spektrum
(232)
A belga hatóságok és a DPLP észrevételeikben határozottan kifogásolták, hogy a Bizottság - a régebben jogellenesen kifizetett támogatásokkal kapcsolatos egyéb ügyek értékeléséhez korábban figyelembe vett megközelítésnek megfelelően - átfogó elemzést készít a DPLP-nek az időszak egészében nyújtott bármely támogatásról, ami azt feltételezi, hogy ez a támogatás megkülönböztetés nélkül finanszírozta a vállalkozásra bízott valamennyi közfeladatot. A belga hatóságok és a DPLP kijelentették, hogy jelen esetben - más ügyekben megállapítottakkal ellentétben - az általuk kötött üzemeltetési szerződések szigorúan behatárolják a DPLP támogatandó tevékenységeit, valamint azokat a támogatási összegeket, amelyekre ezek a tevékenységek jogosultak lehettek (61).
(233)
A Bizottság úgy véli, hogy a szóban forgó üzemeltetési szerződések szigorúan meghatározzák az állam és a támogatás kedvezményezettje jogait és kötelezettségeit, azáltal, hogy megállapítják annak az ellentételezésnek a számítási paramétereit, amelyre ez utóbbi a szerződésekben felsorolt tevékenységek és megjelölt időszakok vonatkozásában jogosult lehet. Következésképp a Bizottság a különböző üzemeltetési szerződések rendelkezéseire alapozza az értékelését.
(234)
Azokat az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokat, amelyek esetében ellenőrizni kell a támogatás összeegyeztethetőségét, a tagállami felhatalmazások határozzák meg. A DPLP által teljesítendő közfeladatokat az állammal nagyjából ötévente aláírt üzemeltetési szerződéseket jóváhagyó, egymást követő közigazgatási jogi aktusok bízzák a DPLP-re. Ezek a szerződések kifejtik és kiegészítik a nemzeti postatörvény rendelkezéseit.
(235)
Az egymást követő üzemeltetési szerződések mindegyike olyan külön felhatalmazást jelent, amely ismerteti a DPLP által teljesítendő közfeladatokat, továbbá rögzíti a felhatalmazás időtartamát és azokat a paramétereket, amelyek alapján az állam által fizetendő ellentételezés kiszámítása történik. Az üzemeltetési szerződések meghatározzák az állam által nyújtott pénzügyi ellentételezés összegének kiszámítása során figyelembe vett tevékenységeket.
(236)
A támogatási intézkedések összeegyeztethetőségét az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdésének fényében kell értékelni, mivel az ellentételezést a közfeladatok teljesítése miatt felmerült költségek finanszírozására biztosították. Az ellentételezés akkor lenne összeegyeztethető a belső piaccal, ha nem ellentételezné túlzott mértékben a DPLP-t azokért a többletköltségekért, amelyeket az üzemeltetési szerződések által rábízott közfeladatok teljesítése során vállal, ideértendő egy ésszerű nyereség is. A túlkompenzációt vissza kell fizettetni.
(237)
A túlkompenzáció értékelési spektruma azokat az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokat foglalja magában, amelyekre az egymást követő üzemeltetési szerződések rendelkezései ellentételezést írnak elő.
(238)
Fontos megjegyezni, hogy az egymást követő üzemeltetési szerződések rendelkezései mutatnak néhány eltérést. Következésképp a túlkompenzációt az egyes szerződésekben meghatározott konkrét paraméterek alapján kell kiszámítani.
(239)
Az első (az 1992-1996 közötti időszakra vonatkozó) üzemeltetési szerződésben az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezés valamennyi közszolgáltatásra kiterjed. Ennek az első üzemeltetési szerződésnek a rendelkezései nem osztják el aszerint az ellentételezést a különböző közszolgáltatások között, hogy az említett szerződés értelmében ellentételezésre jogosítanak-e vagy sem.
(240)
Következésképp célszerű figyelembe venni, hogy az e szerződésben előírt ellentételezés - megkülönböztetés nélkül - fedezi az összes közfeladat teljesítéséből adódó többletköltségeket. Ezen időszak vonatkozásában az esetleges túlkompenzáció ellenőrzése valamennyi közszolgáltatási intézkedésre kiterjed: az egyetemes postai szolgáltatásra (egyetemes szolgáltatási kötelezettség), valamint a sajtótermék-terjesztésre és a DPLP-re bízott egyéb feladatokra.
(241)
Az első üzemeltetési szerződéssel ellentétben a második, a harmadik és a negyedik üzemeltetési szerződés a támogatásokat bizonyos, bennük meghatározott általános gazdasági érdekű szolgáltatásokra tartják fenn. A támogatásra jogosító általános gazdasági érdekű szolgáltatások a következők: a napilap- és folyóirat-terjesztés, valamint a (33) preambulumbekezdésben felsorolt egyéb közszolgáltatások. A támogatott szolgáltatásokat meghatározó záradékok az üzemeltetési szerződésekben szerepelnek: a második üzemeltetési szerződés 7. cikkében, a harmadik üzemeltetési szerződés 15. cikkében, valamint a negyedik üzemeltetési szerződés 12. és 13. cikkében.
(242)
Az egyetemes postai szolgáltatás azonban - az első szerződés kivételével - nem részesül ellentételezésben az üzemeltetési szerződések alapján.
(243)
Az egyetemes postai szolgáltatáshoz kapcsolódó költségeket és bevételeket tehát a Bizottság nem veszi figyelembe a túlkompenzáció kiszámítása során, kivéve - amennyiben indokolt - a fenntartott ágazatból származó többletnyereséget (62).
6.3.3.2. A túlkompenzáció kiszámítása
(244)
A (239)-(243) preambulumbekezdésben említett közszolgáltatási felhatalmazások közötti eltérések miatt az esetleges túlkompenzáció kiszámítása eltérő módon történik az első üzemeltetési szerződés és az azt követő három üzemeltetési szerződés esetében.
(245)
Az ÁGÉSZ-keretszabály a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítése miatt felmerült költségek fedezésén kívül egy ésszerű mértékű hozam ellentételezéséről is rendelkezik (63).
(246)
Az ÁGÉSZ-keretszabály 18. pontjának rendelkezései értelmében ésszerű nyereség „a saját tőkehozamnak az a mértéke, amely figyelembe veszi a tagállam beavatkozása következtében a vállalkozást érő kockázatot vagy kockázatmentességet, különösen ha a tagállam kizárólagos vagy speciális jogokat biztosít. Ez a mérték általában nem haladhatja meg az érintett ágazat utóbbi években mért átlagát. Azokban az ágazatokban, ahol nem működik az általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetésével megbízott vállalkozáshoz hasonlítható vállalkozás, az összehasonlítást más tagállamok vagy szükség esetén más ágazatok vállalkozásaival kell elvégezni, feltéve, hogy figyelembe veszik az egyes ágazatok sajátosságait. Az ésszerű nyereség meghatározásakor a tagállam ösztönző kritériumokat állapíthat meg, többek között a nyújtott szolgáltatás minősége és a termelési hatékonyság javulása tekintetében.”
(247)
Az ésszerű nyereség megfelelő szintjét tehát különböző paraméterek - különösen az adott ágazatra vonatkozó átlagos mérték, a vállalkozás tevékenységeihez kapcsolódó kockázatok, és adott esetben a szóban forgó vállalkozáshoz kapcsolódó ösztönző kritériumok - figyelembevételével kell kiválasztani.
(248)
Az ésszerű nyereség szintjének meghatározásához a Bizottság több szakértői tanulmányra hagyatkozott, amelyek részletesebb kifejtése az alábbiakban található. A tanulmányok és az egyes üzemeltetési szerződések kockázati szintje alapján a Bizottság mind a négy üzemeltetési szerződéshez különböző ésszerű nyereség-szinteket határozott meg a DPLP számára, egyrészt a levélpostai küldemények kézbesítése, másrészt pedig a sajtótermékek terjesztése tekintetében. E tanulmányok közös jellemzője, hogy megpróbálják meghatározni a szóban forgó hagyományos postai szolgáltatóval a tevékenységek és a kockázati profil tekintetében kellőképpen összehasonlítható vállalkozáscsoportokat, és megpróbálnak referencianyereség-szintet megállapítani az ezeknél az összehasonlítható vállalkozásoknál megfigyelt nyereség alapján.
(249)
A kockázat tekintetében a Bizottság azt kívánja hangsúlyozni, hogy a DPLP a vizsgált időszak során azért szembesült csekély vagy nem létező versennyel tevékenységeinek döntő többsége esetében, mert törvényesen védett monopóliumot élvezett (ez a levélpostai küldemények kézbesítésére vonatkozó szolgáltatások többségére érvényes), vagy azért, mert - igen jelentős piaci részesedésekkel, valamint a költségeknél alacsonyabb árak támogatása okozta piacralépési korlátokkal jellemzett - erőfölényben volt (például a sajtótermék-terjesztés esetében). A Bizottság szerint ezt a szempontot figyelembe kell venni az azokkal a vállalkozásokkal végzett összehasonlító vizsgálatok mindegyikében, amelyek - bár a DPLP-éhez hasonló szolgáltatásokat nyújtottak - versenykörnyezetben kellett folytatniuk a tevékenységüket.
(250)
Ezenkívül egy-egy hagyományos postai szolgáltató kockázati kitettségének mértéke alapvetően a hatóságok által bevezetett szabályozó mechanizmus tulajdonságaitól függ.
(251)
Ami a levélpostai küldemények kézbesítését illeti, azt az ágazatot, ahol a DPLP egyetemes szolgáltatási kötelezettségét elsősorban a bélyegek árából finanszírozták (64), a Bizottság úgy véli, hogy a kockázat jelentősen eltér attól függően, hogy a szabályozó hatóság a bélyegek árát - az egyetemes szolgáltatási kötelezettség nettó költségeinek folyamatos fedezése érdekében - kisebb-nagyobb gyakorisággal kiigazította (például minden év elején, vagy minden szükséges alkalommal), vagy attól függően, hogy a bélyegek árát (65) hosszú távra szóló szerződés keretében hosszú időre (például négy vagy öt évre) előzetesen rögzítették (66). Az első árszabályozási módszer általában elég alacsony kockázatot hárít a szóban forgó vállalkozásra, amennyiben a bélyegek árát bizonyos gyakorisággal kiigazítják, oly módon, hogy állandó pénzügyi egyensúly maradjon fenn a bevételek és a költségek között. Ez a szabályozástípus megvédi a társaság haszonkulcsát a bizonytalanságokkal szemben. A második módszer nagyobb kockázattal jár, ugyanis a piaci szereplőt hosszú távon kiteszi a költségek és a bevételek ingadozásából adódó következményeknek.
(252)
Ugyanígy a sajtótermékek terjesztése (pénzügyi ellentételezésekből finanszírozott egyetemes szolgáltatási kötelezettség) tekintetében az eltérés jelentős, attól függően, hogy az ellentételezés tényleges nettó költségeken (ténylegesen felmerült nettó költségeken) vagy hosszú távra tervezett nettó költségeken alapul-e. Így a jövőben hosszú távon várható nettó költségeket fedező átalányösszeg formájában fizetett ellentételezés a piaci szereplőt a bevételek és a költségek minden ingadozásának kiteszi. A piaci szereplő ekkor nagyobb kockázatnak van kitéve, mint az utólagosan meghatározott költségeken és bevételeken alapuló teljes ellentételezés esetében.
(253)
Ha a piaci szereplő és a hatóságok közötti szerződés olyan jellegű, hogy a közszolgáltatáshoz bizonyos fokú kockázat társul, például azért, mert a hagyományos piaci szereplőt a bevételek és a költségek jelentős ingadozásának teszik ki, a hagyományos piaci szereplőt megillető ésszerű nyereségnek arányosnak kell lennie a felmerült kockázat megfelelő szintjével. Ezzel ellentétben, ha a hagyományos piaci szereplő és a hatóságok közötti szerződés olyan jellegű, hogy a közszolgáltatáshoz nem kapcsolódik lényeges kockázat, az engedélyezett ésszerű nyereségnek is csekélynek kell lennie.
(254)
A Bizottság ezenkívül megjegyzi, hogy a vállalkozásnál felmerülő kockázat szintje és a vállalkozást a hatékonyságnövekedés érdekében megillető ellentételezések szintje szorosan összefügg. Így a hatóságok előzetesen meghatározhatják az ellentételezés rögzített szintjét, amely megelőlegezi és magában foglalja azt a hatékonyságnövekedést, amelyet a vállalkozásnak rendes körülmények között meg kellene valósítania a felhatalmazás időtartama alatt. A szerződés - azáltal, hogy a költségek és a bevételek minden ingadozásának kiteszi a társaságot - eredményesebbé válásra és a költséghatékonyság javítására ösztönzi azt. Ezzel párhuzamosan nagyobb kockázatot kell vállalnia. Bizonyos fokig a kockázat és a hatékonyságra való ösztönzés tehát egymás velejárói. Ugyanígy, egy eleve hosszú időre meghatározott árplafon rendes körülmények között jobban ösztönöz nagyobb hatékonyságra, ugyanakkor kockázatosabb is az érintett társaság számára.
(255)
Annak a kérdésnek a vizsgálatához, hogy milyen mértékű a DPLP ésszerű nyeresége, a Bizottság több szakértői tanulmányra hagyatkozik.
(256)
A WIK-tanulmány: a német postai szolgáltatóra, a Deutsche Post AG-re (a továbbiakban: DP) vonatkozó állami támogatási eljárással kapcsolatos, C 36/07. sz. ügyben a Bizottság felkérte a WIK Consult tanácsadó céget, hogy készítsen tanulmányt a hagyományos postai szolgáltatók ésszerű nyereségének megfelelő szintjéről (67) (a továbbiakban: WIK-tanulmány). A WIK-tanulmány releváns szempontjait 2010. március 25-én és 2011. február 7-én közölték Belgiummal. Belgiumnak a WIK-tanulmányra vonatkozó észrevételei 2010. április 23-án és 2011. március 1-jén érkeztek be a Bizottsághoz.
(257)
A Deloitte-tanulmány: A Bizottsághoz 2010. április 23-án érkezett be a Deloitte iroda által készített tanulmány (68) (a továbbiakban: Deloitte-tanulmány), amelyben ez utóbbi véleményt nyilvánított a DP egyetemes szolgáltatásai esetében elfogadandó ésszerű nyereségről. Ezt a tanulmányt 2011. december 9-én továbbították Belgiumnak. Belgiumnak a Deloitte-tanulmánnyal kapcsolatos észrevételei 2011. december 26-án érkeztek be a Bizottsághoz.
(258)
A CRA-tanulmány: 2011. március 1-jén Belgium benyújtotta a Charles Rivers Associates (69) tanulmányát, amely vitatta a WIK-tanulmányt (a továbbiakban: CRA-tanulmány).
(259)
Ebben a tanulmányban a WIK referencia ésszerű nyereséget határoz meg a DP számára. Konkrétan: a WIK először a DP feladatait és kockázatát elemzi, majd azt a következtetést vonja le, hogy ez utóbbi elsősorban rutinfeladatokat lát el, és korlátozott vállalkozói kockázata merül fel (70). Ezen elemzés alapján a WIK kiválasztja az összehasonlítási alapul szolgáló vállalkozásokat, azaz meghatározza azoknak a referenciacsoportoknak az összetételét, amelyek lehetővé teszik a referencia ésszerű nyereség kikövetkeztetését. A WIK általánosságban azt hangsúlyozza, hogy az elfogadott értékelési eljárás a belső elszámolóárak esetében a jövedelmezőség referenciaértékeihez alkalmazott tipikus módszertan alapelveit veszi át (71). Ezt a módszertant nemcsak a belső elszámolóárakra vonatkozó nemzeti szabályozásokban alkalmazzák, hanem az OECD belső elszámolóárakkal kapcsolatos elveiben (a továbbiakban: OECD-elvek) (72) is.
(260)
A WIK figyelembe vesz több, a jövedelmezőség mérésére szolgáló eszközt, és különbséget tesz a - pénzforgalmon alapuló és egy-egy tevékenység jövedelmezőségének elméletileg helyes mérési eszközének tekintett - belső megtérülési ráta (IRR), valamint a számviteli adatokból vett egyéb mutatók (hozam) között, mint a befektetett tőke megtérülése (ROCE), a sajáttőke-arányos megtérülés (ROE), az eszközarányos megtérülés (ROA) és az árbevétel-arányos megtérülés (ROS) (73). A WIK-tanulmány 5. fejezetében kifejtetteknek megfelelően a WIK jelen esetben jövedelmezőségi mutatóként az ROS-t javasolja. Ennek az eszköznek az az egyik előnye, hogy csak az eredményre (EBIT (74)) és az értékesítésre vonatkozó számviteli adatoktól, a társaság számviteli nyilvántartásában könnyen megfigyelhető két tételtől függ. Ezenkívül az ROS alkalmazása kiküszöböli a becsléseket és a különböző szolgáltatások közötti eszközallokációt, ami szükségesnek bizonyulna olyan, tőkén alapuló referenciamutatóhoz, mint a ROCE és a ROE, és rendes körülmények között nehezen kivitelezhető. A WIK azt is közli, hogy az ROS-en alapuló referenciamutató akkor javasolt, ha az összehasonlítási alapul szolgáló vállalkozások és az összehasonlító vizsgálat tárgyát képező társaság ugyanahhoz az iparághoz, illetve ipari ágazathoz tartoznak, ami garantálja az EBIT és az értékesítések szerkezetének egységességét.
(261)
A referenciacsoport összetétele tekintetében a WIK arra a következtetésre jut, hogy kompromisszumot kell találni a mintában szereplő vállalkozások összehasonlíthatósága és a minta mérete között. A WIK ellenzi, hogy a hagyományos európai postai szolgáltatók bekerüljenek a mintába, mert az áraik szabályozása olyan piacon történt, amely a vizsgált időszak során az országok többségében mindvégig zárva volt a verseny előtt. Ugyanezen okból kifolyólag a hagyományos postai szolgáltatókkal közvetlenül versenyben lévő társaságok száma elég alacsony. Főként kisebb méretű társaságokról van szó. Az összehasonlítható vállalkozások kiegyensúlyozott csoportjának kialakításához a WIK a nemzeti piacokon jelen lévő közvetlen versenytársakat és azokat a nagy multinacionális szereplőket, például az expressz csomagszállítással foglalkozó nemzetközi társaságokat (UPS, FedEx, DHL) is figyelembe veszi, amelyek kockázatosabb és tőkeintenzívebb tevékenységeket folytatnak, mint egy védett nemzeti piacon jelen lévő hagyományos postai szolgáltató.
(262)
Az összehasonlíthatóság és a minta mérete közötti kompromisszum kérdése tekintetében a WIK a következő három referenciacsoportot irányozza elő: i. az I. referenciacsoport, azaz a csomagküldemények korlátozott ágazata, amely elsősorban csomagszolgáltatóként tevékenykedő társaságokat (az egyetemes postai szolgáltatókkal kifejezetten összehasonlítható 10 társaságot) foglal magában; a II. referenciacsoport, azaz a csomagküldemények kibővített ágazata, amely olyan társaságokat foglal magában, amelyeknek a fő tevékenysége vonatkozhat más szolgáltatásokra, például a levélpostai szolgáltatásokra (valamivel kisebb szintű összehasonlíthatóságot mutató 26 társaság), valamint iii. a III. referenciacsoport, amely a szárazföldi szállítási ágazatbeli társaságokat (1 163, kisebb mértékben összehasonlítható társaságot) is magában foglal (75). A WIK szerint ez a megközelítés erősíti a végleges összehasonlító vizsgálat statisztikai hitelességét.
(263)
A mindhárom referenciacsoportra alkalmazott egyik kritérium a társaság méretére vonatkozik; a WIK csak a 3 millió EUR-nál több bevétellel rendelkező társaságokat veszi figyelembe (76). Ami az adatok tárgyidőszakát illeti: megbízható adatok csak az 1998-2007 közötti időszak vonatkozásában álltak rendelkezésre, az 1990-1997 közötti időszakra pedig visszamenőleges interpolációkat alkalmaztak (77).
(264)
A WIK ezenkívül átveszi a belső elszámolóárak tekintetében elfogadott elemzést azzal, hogy a szélsőértékek hatásának enyhítéséhez és az ésszerű nyereség szintjének meghatározásához az interkvartilis tartomány (78) fogalmára hagyatkozik.
(265)
A WIK az alábbi eredményeket kapta az 1998-2007 közötti időszakra:
a)
I. referenciacsoport: a 25. percentilis -0,42 %-kal, a 75. percentilis 6,72 %-kal, a medián (az 50. percentilis) pedig 3,86 %-kal egyenlő;
b)
II. referenciacsoport: a 25. percentilis 0,45 %-kal, a 75. percentilis 6,77 %-kal, a medián (az 50. percentilis) pedig 3,48 %-kal egyenlő;
c)
III. referenciacsoport: a 25. percentilis 0,64 %-kal, a 75. percentilis 5,57 %-kal, a medián (az 50. percentilis) pedig 2,59 %-kal egyenlő.
(266)
A WIK azt a következtetést vonja le, hogy a csomagküldemények kibővített ágazata, azaz a II. referenciacsoport a legmegfelelőbb referenciacsoport, mivel a kapott eredmények időben viszonylag stabilak a másik referenciacsoporthoz (a csomagküldemények korlátozott ágazatához) képest, és mivel ez az ágazat funkcionálisan közelebb áll a levélpostai és a csomagpostai tevékenységekhez, mint a másik referenciacsoport (szárazföldi szállítási ágazat).
(267)
A WIK tesz egy másik kiigazítást, annak érdekében, hogy a DP ésszerű nyereségének felső határértékét a vállalkozás számára a referenciacsoporthoz képest felmerülő vállalkozói kockázat elemzése alapján számítsa ki. A WIK ennek alapján a - II. referenciacsoport ROS-e mediánjának megfelelő - 3,48 % értéket javasolja a DP ésszerű nyereségének felső határértékeként. Azáltal, hogy az ésszerű nyereség felső értékének inkább a mediánt, mint a 75. percentilist választja, a WIK azt kívánja szemléltetni, hogy a mintában jelen lévő társaságok nagyobb kockázatot vállalnak, mint a hagyományos postai szolgáltatók, mivel őket nem illetik meg különleges jogok.
(268)
A belga hatóságok a WIK-jelentésben használt módszertant helytelennek vélték, és 2010. április 23-án, 2011. március 1-jén, 2011. június 14-én, 2011. augusztus 5-én, 2011. augusztus 10-én, 2011. december 14-én és 2011. december 19-én több olyan dokumentumot (leveleket, állásfoglalásokat és jelentéseket) nyújtottak be, amelyek cáfolták a WIK-jelentés megközelítését és bemutatták a referencia ésszerű nyereség becslésére vonatkozó saját módszerüket.
(269)
2011. augusztus 5-én elküldött állásfoglalásukban a belga hatóságok lényegében kijelentették, hogy a WIK-tanulmányban használt minta nem reprezentatív a tevékenység, a méret, a kockázati profil és a referenciaidőszak szempontjából. Belgium tehát azt állítja, hogy a minta igen nehezen legitimizálható az ÁGÉSZ-keretszabály 18. pontjában kifejtett kritériumok alapján.
(270)
Ugyanebben az állásfoglalásban Belgium azt is kijelenti, hogy logikus lenne különbséget tenni a jelentősen eltérő kockázati szintű tevékenységek haszonkulcsa között: ha a sajtótermékek terjesztése és a levélpostai küldemények kézbesítése eltérő kockázati profilú tevékenységek, a belga hatóságok kijelentik, hogy akkor eltérő szintű ésszerű nyereséget kellene alkalmazni.
(271)
A belga hatóságok ezenkívül azt állítják, hogy a DPLP tevékenységeinek javul a hatékonysága, és hogy a Bizottságnak - az ÁGÉSZ-keretszabály 18. pontjában előírtaknak megfelelően - figyelembe kellene ezt vennie az ésszerű mértékű hozam meghatározásakor. A belga hatóságok hangsúlyozzák, hogy a DPLP számos reform lezárultával és igen hosszú ideig tartó veszteségességet követően vált jövedelmezővé. A DPLP költségei alacsonyak voltak, többek között postahivatal-bezárásoknak köszönhetően. A 2006 óta magánbefektetők tulajdonát képező 50 %-os részesedés új, hatékonyságorientált kultúrát hoz létre. A belga hatóságok szerint ezeket a hatékonyságnövekedéseket figyelembe kellene venni a DPLP-nek nyújtható ésszerű mértékű hozam meghatározásakor.
(272)
A belga hatóságok 2011. március 1-jén elküldték a Bizottságnak a Charles River Associates (CRA) egyik jelentését, amely kritikusan tekint a WIK-tanulmányra, és másik módszert javasol a DPLP ésszerű nyereségének értékelésére.
(273)
A minta összetétele tekintetében a CRA kijelenti, hogy a WIK három mintája számos olyan kisméretű társaságot tartalmaz, amelynek a kockázati profilja nem hasonlítható össze egy nagy postai szolgáltatóéval. A CRA tehát kétségbe vonja a WIK azon következtetéseit, hogy a szóban forgó hagyományos postai szolgáltató levélpostai szolgáltatása alacsony kockázatot rejt, és a referenciacsoportokban szereplő társaságok jó összehasonlításokat tesznek lehetővé.
(274)
A CRA többek között a vállalkozás (állandó és változó költségek arányában kifejezett) költségszerkezete és a felmerült kereskedelmi kockázat közötti összefüggésre hívja fel a figyelmet. A CRA kijelenti, hogy az egyetemes szolgáltatási kötelezettséget teljesítő postai szolgáltatónak magasabb állandó költségei merülnek fel, és következésképp jobban ki van téve a kereslet csökkenésének, mint egy olyan társaság, amelynek alacsonyabbak az állandó költségei. A CRA ezenkívül kiemeli a WIK által képzett csoportok kis- és nagyméretű társaságainak (79) ROS-e közötti eltérést, ami szerinte azt feltételezi, hogy szisztematikus különbségek léteznek a kisméretű csomagszállító társaságok és az olyan nagyobb vállalkozások között, mint a UPS és a FedEX, ami az eltérő költségszerkezettel magyarázható.
(275)
A CRA ezenkívül részletesebben elemez bizonyos, a WIK I. referenciacsoportjának mintájában szereplő kisméretű csomagszállító társaságokat, és azt a következtetést vonja le, hogy a kockázati profiljuk nem hasonlítható össze egy nagy postai szolgáltatóéval. A CRA emellett úgy véli, hogy nem indokolt növelni ennek a már nehezen összehasonlítható mintának a méretét még kevésbé összehasonlítható társaságok hozzáadásával.
(276)
A CRA elutasítja a WIK azon érvét, amely szerint az európai hagyományos postai szolgáltatókat azért nem kellene felvenni a mintába, mert a nyereségüket nem a verseny, hanem az árszabályozás határozta meg, amelynek az a kockázata, hogy ezek a hagyományos postai szolgáltatók az árszabályozásnak köszönhetően túlzott nyereséget halmozhattak fel. A CRA kijelenti, hogy más postai szolgáltatók összehasonlításból való kizárásával a WIK arra az elméleti feltételezésre hagyatkozik, amely szerint ezek a hagyományos szolgáltatók túlzottan magas árakat alkalmazhattak, állítása alátámasztására azonban nem hozott fel empirikus bizonyítékokat. Ebben a tekintetben a CRA hangsúlyozza, hogy a több tagállamban alkalmazott árszabályozási mechanizmusokra, például az ármaximálásra (80) való tekintettel a megfigyelt jelentős nyereség inkább a termelékenység növekedésének, mint a magas áraknak tudható be.
(277)
A CRA kijelenti, hogy a DPLP számára a közszolgáltatási kötelezettségeiből keletkezett ésszerű haszonkulcs természetes számítási módja azt jelentené, hogy más nyugat-európai postai szolgáltatók levélpostai tevékenységeinek haszonkulcsára vonatkozóan rendelkezésre álló adatokra kell hagyatkozni. Ez annál is inkább természetes, mert a szóban forgó közszolgáltatások mindenekelőtt levélpostai szolgáltatások, és más nyugat-európai postai szolgáltatók levélpostai műveleteinek haszonkulcsára vonatkozó adatok közvetlenül hozzáférhetők, és nem tartoznak túlságosan enyhe árszabályozás alá.
(278)
A CRA különösen azt jelenti ki, hogy az elemzésnek azon nyugat-európai postai szolgáltatók levélpostai tevékenységeinek EBIT-marzsára (árbevétel-arányos megtérülésére) kellene épülnie, amelyek ágazati információkat közölnek levélpostai tevékenységeik EBIT-marzsáról vagy (ha nem közlik az ágazati információkat az EBIT-marzsokról), azon nyugat-európai postai szolgáltatók globális EBIT-marzsára, amelyek bevételének több mint 75 %-a levélpostai szolgáltatásokból származik. A nyugat-európai postai szolgáltatókkal szembeni viszonylagos gyenge termelékenységük miatt a CRA kizárja a mintából a kelet-európai szolgáltatókat.
(279)
Következésképp a CRA elemzése 11 nyugat-európai postai szolgáltatóból álló mintán alapul a 2002-2009 közötti időszakra (összesen 73 megfigyelés). E minta átlagos ROS-e […] %-kal, a mediánja […] %-kal, a 75. percentilise pedig […] %-kal egyenlő (81). A CRA kiszámítja a csonkolt átlagot ([…] %) és a Winsor-módszer szerinti átlagot ([…] %) is, amelyeket - a mediánhoz hasonlóan - nem érintenek a szélsőértékek (82).
(280)
Az ésszerű nyereség referenciaértékének meghatározása tekintetében a CRA kijelenti, hogy az átlagértékek alkalmazása módszertani problémákat okoz. A CRA kifejti, hogy a mintában megfigyelt haszonkulcsok ingadozása miatt a túlzott jövedelmezőséget meghatározó kritikus küszöbnek magasabbnak kellene lennie az átlagnál vagy a központi tendencia bármely egyéb mért értékénél, és például megegyezhetne a 75. percentilissel. A CRA szerint ez a megközelítés a belső elszámolóárakkal kapcsolatos vizsgálatokban alkalmazott, és adott intervallumra (például interkvartilis tartományra vagy más percentilisek tartományára) épülő módszerhez társulna.
(281)
A belga hatóságok 2011. december 14-én benyújtottak a Bizottságnak egy olyan dokumentumot, amely átvette a DPLP-nek a postai szolgáltatóknál felmerülő kockázatokkal kapcsolatos álláspontját, és módszertant javasolt a kockázati díj mérésre szolgáló eszköz kidolgozására, amely a kockázatmentes árbevétel-arányos megtérüléshez történő hozzáadása esetén ésszerű szintű ROS-t adna.
(282)
A dokumentum nem fejti ki, hogy jelen esetben hogyan lehetne meghatározni a (ROS formájában kifejezett) kockázatmentes árbevétel-arányos megtérülést, és nem nyilvánít egyértelműen véleményt arról, hogy a javasolt módszertan alapján pontosan minek kellene lennie az ésszerű ROS-nek. Az elemzés inkább a különböző kockázatok értékelésére és a kockázattípusokat tükröző kockázati díj kiszámítására fekteti a hangsúlyt.
(283)
A belga hatóságok különösen három nagyobb kockázatkategóriára - az ágazati kockázatot, a szolgáltatáshoz kapcsolódó kockázatot és a szerződéses kockázatot - és minden kategória esetében a postai szolgáltatóknál felmerülő szokásos kockázattípusokra összpontosítanak. A kockázati díj értékelésének módszertana a következőket írja elő: i. a „maximális kockázati díj” (83) meghatározása; ii. a figyelembe vett időszak szerződéses időszakokra való felosztása az egyes szerződésekhez kapcsolódó kockázatok meghatározása érdekében; iii. egyszerű skála alkalmazása az egyes szerződéses időszakok esetében felmerülő összes kockázat értékeléséhez (alacsony, közepes vagy magas); iv. az egyes kockázatokhoz rendelt pontszámok globális pontszámmá történő átváltása mindhárom nagyobb kockázatkategória esetében, és v. a globális pontszámok kockázati díjjá történő átváltása, amelyeknek az összege adja a kockázati díj teljes összegét.
(284)
Ezen túlmenően példákat szolgáltatnak annak bizonyítására, hogy a DPLP-nél az átlagosnál magasabb kockázatok merülnek fel. Így a belga hatóságok azt állítják, hogy a DPLP-nél magasabb mennyiségi kockázat merül fel, mert bevételeinek jelentősebb része a „levélpostai” tevékenységéből származik, és mert az átlagosnál nagyobb arányú állandó költségek miatt jóval rugalmatlanabbak a költségei. A DPLP magasabbnak ítélt másik kockázattípusa a biztonsági kockázat. Az elemzés szerint ez annak tudható be, hogy a DPLP egyike azoknak a ritka postai szolgáltatóknak, amelyek készpénzben házhoz kézbesítik a nyugdíjjuttatásokat.
(285)
A különböző kockázatok értékelése alapján a belga hatóságok azt a következtetést vonják le, hogy a negyedik üzemeltetési szerződést mindhárom kockázattípus magas szintje jellemzi, míg az első, a második és a harmadik szerződést közepes szintű kockázat jellemzi (az egyetlen kivételt az első szerződés esetében alacsonynak ítélt ágazati kockázat képezi). A belga hatóságok a „maximális kockázati díj” különböző értékei alapján más példákat is szolgáltatnak arra, hogy a különböző kockázatok fenti besorolását hogyan kell kockázati díjra átváltani.
(286)
A fenti (257) preambulumbekezdésben említett Deloitte-tanulmány több ponton egyetért a WIK-tanulmánnyal:
1.
mindkettő ugyanazzal a módszerrel keresi a feladatok és a kockázatok tekintetében összehasonlítható társaságokat a pénzügyi adatbázisokban;
2.
mindkettő azt javasolja, hogy (az adatok hiánya, a különböző társaságok eltérő számviteli elbírálása miatt) az árbevétel-arányos megtérülést kell használni a referencianyereség meghatározásához legalkalmasabb referencia-mértékegységként.
3.
végezetül, az egyetemes postai szolgáltatókat azért zárják ki az összehasonlítható vállalkozások csoportjából, mert azok elsősorban szabályozott piacokon működnek, és kizárólagos jogokkal rendelkeznek.
(287)
Az összehasonlítható vállalkozások csoportja tekintetében a WIK-tanulmány és a Deloitte-tanulmány közötti legfőbb eltérés a figyelembe vett társaságok mérete. A Deloitte csak azokat a társaságokat veszi fel a mintájába, amelyeknek az éves bevétele meghaladja a 100 millió EUR-t (84). Ez a korlátozás az egyetemes szolgáltatás nyújtásával és az ahhoz kapcsolódó kereskedelmi és piaci kockázatokkal összefüggő tevékenységek sajátosságainak elemzésével magyarázható (85).
(288)
A Deloitte különösen úgy véli, hogy a kiterjedt és összetett gyűjtési és kézbesítési hálózatokat üzemeltető postai és csomagszállítási ágazatbeli társaságok ésszerűen összehasonlíthatók a DP-vel. A postai hálózatokban alapvetően jellemző méret-, választék- és sűrűséggazdaságosságra és a működési költségeknek a tőkeköltségekhez viszonyított magas arányára, valamint a kapcsolódó kockázatokra (például a mennyiségi kockázatra, az elektronikus levelezés általi helyettesítés kockázatára) való tekintettel a postai és csomagszállítási ágazat soktermékes nagyvállalatai alkalmasabbak az összehasonlításra, mint a levélpostai kisvállalkozások. Kisebb mértékben az áruszállító és logisztikai társaságok is felhasználhatók az összehasonlításhoz, mert ugyanazokat az eszközöket használják.
(289)
A társaságok mérete fontosságának szemléltetéséhez a Deloitte összehasonlítja a mintáját a WIK II. referenciacsoportjának mintájával. A Deloitte rámutat arra, hogy a WIK mintájában az átlagos árbevétel-arányos megtérülés jelentősen eltér a (munkavállalók száma alapján megállapított) különböző méretű társaságok csoportjai között (86). A Deloitte kijelenti, hogy a (nagyobb társaságokon alapuló) mintájában ugyanakkor nincs szoros kapcsolat a méret és az árbevétel-arányos megtérülés között.
(290)
A mintakiválasztási folyamat befejeztével a Deloitte 7 postai és csomagszállító társaságra, 18 logisztikai társaságra és 19 áruszállító társaságra alapozza elemzését. Ami a postai és csomagszállítási ágazatot illeti: a hét összehasonlítható társaságból álló minta magában foglal olyan expressz csomagszállítással foglalkozó nagy multinacionális szereplőket, mint a UPS, a FedEx és a TNT Express, valamint néhány más, elsősorban az Egyesült Államokból és az Egyesült Királyságból származó postai szolgáltatót (87). Elvileg minden adat az 1990-2007 közötti időszakra vonatkozik, az első évek tekintetében azonban nagyon kevés adat áll rendelkezésre, és a Deloitte ezért úgy ítéli meg, hogy az ezekre az évekre vonatkozó adatok kevésbé megbízhatóak (88).
(291)
A Deloitte ezenkívül megvizsgálja a jövedelmezőség mérésére szolgáló több más eszköz előnyeit és hátrányait. Jelen esetben a pénzforgalomra vonatkozó megfelelő adatok megszerzéséhez kapcsolódó gyakorlati nehézségek miatt utasítja el a belső megtérülési ráta alkalmazását. A befektetett tőke megtérülése és a sajáttőke-arányos megtérülés alkalmazását is elutasítja, például a társaságok között a költségek és a (a sajáttőke-arányos megtérülés szempontjából fontos) tőkeszerkezet eltérő számviteli kezelése terén jelentkező eltérések miatt. A Deloitte az eszközarányos megtérülést sem tartja megfelelőnek, mert az az összes eszközre vetített mutató. Deloitte következésképp az árbevétel-arányos megtérülés alkalmazását javasolja, ugyanakkor hangsúlyozza, hogy mivel az nem méri közvetlenül a tőkemegtérülést, csak akkor használható fel összehasonlító vizsgálatokhoz, amennyiben az összehasonlított vállalkozások hasonló tőkeintenzitásúak.
(292)
A Deloitte azonban kiszámítja az ROCE-t (valamint az ROCE-t piaci értéken, és az ROA-t) egy hat társaságból álló kis almintára, de azt a következtetést vonja le, hogy a befektetett tőke megtérülésének tartománya és ingadozása különböző tényezőket tükrözhet, ami óvatos értelmezést tesz szükségessé, és veszélyezteti a referenciamutatókénti hasznosságát. E tényezők közül a Deloitte a tőkeintenzitás fontosságát emeli ki. A Deloitte kijelenti, hogy a tőkeintenzitás tekintetében a DP egyetemes szolgáltatása közelebb áll például a UPS-éhez és a FedEx-éhez, mint az olyan áruszállító szereplőkéhez, mint a Kuehne&Nagel vagy a Wincanton.
(293)
A Deloitte kiemeli a társaságok jövedelmezőségének időbeli, valamint az egyes ágazatokon belüli és közötti jelentős eltérését. A Deloitte szerint ezek az eltérések inkább ésszerűnyereség-tartományok, mint egyetlen átlagérték alkalmazását indokolják. Ez a megközelítés célszerű lenne arra való tekintettel is, hogy nem kell szankcionálni a hatékonyságnövekedés révén elért, átlagosnál jobb eredményeket.
(294)
A Deloitte által az egyes ágazatokra és az összes ágazatra vonatkozóan összegyűjtött eredményeket a Deloitte-tanulmány 22. táblázata foglalja össze. Így:
a)
a postai és csomagszállítási ágazat esetében az 1998-2007 közötti időszak esetében az éves átlagos ROS-ek átlaga 8,1 %, az éves medián ROS-ek átlaga 7,4 %, az éves 25. percentilisek átlaga 4,8 %, az éves 75. percentilisek átlaga pedig 12 %;
b)
az összes ágazat esetében az 1990-2007 közötti időszak esetében az éves átlagos ROS-ek átlaga 6 %, az éves medián ROS-ek átlaga 5,4 %, az éves 25. percentilisek átlaga 3,6 %, az éves 75. percentilisek átlaga pedig 8,1 % (89).
(295)
A Deloitte referenciamutatóként az éves átlagos ROS-ek átlagán alapuló értéket (7,9 %) javasol (90); az árbevétel-arányos megtérülések tekintetében megfigyelt eltérés megjelenítése érdekében a Deloitte az éves interkvartilis tartományokon alapuló, az ésszerű ROS tartományát is kiszámítja (91).
(296)
A hagyományos postai szolgáltatókkal összehasonlítható vállalkozások megfelelő mintájának kiválasztása összetett feladat. Magától értetődik, hogy annak a vállalkozáscsoportnak a kiválasztását kell a legalaposabban elvégezni, amely a kereskedelmi tevékenységek és a kockázat szempontjából referenciaként szolgálhat.
(297)
A WIK- és a Deloitte-tanulmány közös eleme, hogy olyan kereskedelmi társaságokat céloznak meg, amelyek a DPLP tevékenységeivel összehasonlítható tevékenységeket folytatnak, ugyanakkor kizárják a hagyományos postai szolgáltatókat az összehasonlítási mintából. A CRA ezzel szemben olyan összehasonlítási mintát alkalmaz, amely kizárólag más hagyományos európai postai szolgáltatókból áll.
(298)
A Bizottság osztja a WIK és a Deloitte azon véleményét, amely szerint a hagyományos postai szolgáltatók nyeresége (amit a CRA az összehasonlító vizsgálatában használ) nem szokásos piaci feltételek következménye, hanem nagyrészt más tagállamok szabályozási választásainak eredménye. Ennélfogva előfordulhat, hogy nem megfelelően tükrözik a referenciahozamot. Ugyanakkor, mivel a CRA mintája más európai országok hagyományos postai szolgáltatóira vonatkozik, úgy tűnik, hogy a DPLP-hez legközelebb álló vállalkozások mintáját hozza létre. A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy maximálisan figyelembe kell venni a CRA mintáját, többek között a referencia ésszerű nyereség (ROS) WIK- és Deloitte-tanulmány alapján meghatározott szintjeinek egybevetéssel történő ellenőrzéséhez.
(299)
A WIK-tanulmány és a Deloitte-tanulmány egyaránt elismeri, hogy megfelelő méretű mintával kell rendelkezni ahhoz, hogy szignifikáns következtetéseket lehessen levonni az összehasonlító vizsgálathoz. Ehhez a postai és csomagszállítási ágazatbeli vállalkozások (viszonylag) szűk mintájára, valamint a logisztikai és áruszállítási ágazatbeli társaságokra kiterjedő nagyobb mintákra hagyatkoznak. A Bizottság elismeri annak fontosságát, hogy statisztikai célokhoz megfelelő méretű mintával kell rendelkezni. A CRA ezzel kapcsolatos álláspontja tekintetében, amely kétségbe vonja a mintaméretnek a minta kevésbé összehasonlítható társaságokkal történő kiegészítésével történő növelésének hasznosságát, a Bizottság úgy véli, hogy a WIK és különösen a Deloitte által meghatározott nagyobb minták - az elfogadott mintakiválasztási módszertanok alapján - megfelelően összehasonlíthatók ahhoz, hogy szignifikáns referenciacsoportok legyenek a DPLP nyereségének értékeléséhez.
(300)
A WIK-tanulmány három kontrollcsoport alapján próbál meg referencia ROS-t meghatározni. A Bizottság ezenkívül azonban úgy véli, hogy a WIK-tanulmány két különálló, bár összekapcsolódó ponton megtámadható (92): i. az, hogy a WIK olyan mintákat alkalmaz, amelyek számos kisebb társaságot is magukban foglalnak (93), amelyek nyilvánvalóan nem hasonlíthatók össze olyan hagyományos postai szolgáltatókkal, mint a DPLP; és ii. a WIK-nek a vizsgálat tárgyát képező postai szolgáltató kockázati szintjére vonatkozó feltételezései.
(301)
A Bizottság megítélése szerint a DPLP-hez hasonló postai szolgáltatók tevékenységi köre és költségszerkezete (az érvényben lévő szabályozási mechanizmussal együtt) a nyereségszintek összehasonlító vizsgálatának alapvető eleme.
(302)
Először is, ha az állandó költségek magasak (és például a tőkeköltségre vagy más, a hálózathoz kapcsolódó költségekre vonatkoznak), a legnagyobb vállalkozásoknál több méret- és sűrűséggazdaságosság jelentkezik. A WIK mintájában szereplő nagy- és kisméretű vállalkozások átlagos ROS-ének összehasonlításával a Deloitte-II.-tanulmány sikeresen bizonyítja, hogy az átlagos ROS a vállalkozások (munkavállalók száma alapján mért) méretével együtt nő (94). Az első kvartilis (Q1) átlagértéke ugyanis nagyon alacsony a WIK első három mintájában (például mindössze 0,75 % a WIK II. mintája esetében az 1998-2007 közötti időszakban) (95), ami arra utalhat, hogy a veszteséges és a piacon maradásért küzdő (kisebb) vállalkozások bizonyos fokig túlreprezentáltak. A WIK - azáltal, hogy ennyi kisvállalkozást vett fel a mintákba (többek között az elsődleges mintának tekinthető II. referenciacsoportba) - talán alulbecsülte a referencia ROS-t, amely inkább olyan nagyobb és jobb pozíciójú vállalkozások esetében lehet releváns, mint a DP vagy a DPLP.
(303)
Másodszor, bár a WIK joggal említi a szolgáltató tevékenységeinek monopolisztikus jellege miatti gyenge kockázati profilt, úgy tűnik, hogy nem vette kellően figyelembe sem az egyetemes szolgáltatási kötelezettség miatti (a változó költségekhez képest) magas állandó költségeket, sem a kockázati profil alakulását, amelyeket a szolgáltatóra irányadó szabályozási rendszer időbeli, különösen a különböző szabályozási időszakok (a DPLP esetében például a különböző üzemeltetési szerződések) közötti módosulásai idézhettek volna elő.
(304)
Az állandó költségek részaránya nemcsak a vállalkozás magas tőkeintenzitása miatt lehet magas (ez a magas állandó költségek egyik általános magyarázata), hanem azért is, mert a vállalkozás nem tudja az összköltségét a kiterjedt elosztási hálózat fenntartására vonatkozó (az egyetemes szolgáltatási kötelezettségéhez kapcsolódó) kötelezettségének figyelembevételével kiigazítani, és mert a meglévő munkaszerződések miatt nem tudja csökkenteni a munkaerőköltségeket. Az állandó költségek magas részaránya (96) még valamivel jobban kétségbe vonja azoknak a kisméretű társaságoknak a felvételét, amelyeknek a költségszerkezete (az állandó és a változó költségeinek aránya) jelentősen eltérőnek tűnik (97).
(305)
A bevezetésben foglaltaknak megfelelően a Bizottság ezenkívül úgy véli, hogy a hagyományos postai szolgáltató kockázati kitettségének mértéke nagymértékben függ annak a szabályozási mechanizmusnak a jellemzőitől, amelyet a hatóságok az egyetemes szolgáltatási kötelezettség finanszírozására vezettek be. A bélyegek ára esetében a hosszabb távú ármaximálási rendszerre való áttérés (amint az a DPLP esetében 2006-ban történt) többek között a mennyiségi kockázat nagyságának jelentős növekedését vonja maga után. Ennek a kockázatnak a fennállása megrendíti a WIK azon feltételezését, amely szerint a DPLP tevékenységeinek kockázata eredendően alacsony, legalábbis az ármaximálási rendszerrel jellemzett időszakban.
(306)
A (286)-(295) preambulumbekezdésben kifejtett érveknek megfelelően a Bizottság úgy véli, hogy a DPLP nyereségének értékeléséhez a Deloitte mintái javulást jelentenek a WIK mintáihoz képest, mivel azokra a vállalkozásokra korlátozódnak, amelyeknek a minimális mérete nagyobb (éves árbevételük meghaladja a 100 millió EUR-t).
(307)
Ezzel párhuzamosan azonban megjegyzendő, hogy a Deloitte megközelítése több szempontból potenciális hiányosságokat is mutat, és a következtetései óvatosan értelmezendőek.
(308)
Úgy tűnik, hogy a Deloitte mintáiban különösen olyan társaságok szerepelnek, amelyeknek a tőkeintenzitása meghaladja a levélpostai szolgáltatókra alkalmazandó tőkeintenzitást (98). Módszertani szempontból az ROS-nek a nyereség értékelési eszközeként történő alkalmazásához olyan összehasonlító mintára van szükség, amelyben hasonló tőkeintenzitási szinttel rendelkező társaságok szerepelnek (a tőkeintenzitás meghatározása ebben az esetben a tőke és az értékesítések arányaként történik). Az a munkahipotézis, hogy az azonos ROS-szel rendelkező társaságok befektetett tőkéjének megtérülése (ROCE (99)) fordítottan arányos lesz a tőke és az értékesítések arányával. Következésképp az ROS-nek a jövedelmezőség referenciamutatójaként történő alkalmazásához azonos tőkeintenzitású társaságokra van szükség a referenciacsoportban. Bár nehezen szerezhetők megbízható becslések a tőkeintenzitásra vonatkozóan (100), úgy tűnik, hogy a levélpostai küldemények kézbesítésével és a sajtótermékek terjesztésével kapcsolatos tevékenységek tőkeintenzitása alacsonyabb, mint a nagy multinacionális társaságok - például a UPS, a TNT, a FedEx és a DHL - expressz csomagszállítási tevékenységeinek tőkeintenzitása (101). Következésképp lehetséges, hogy a Deloitte mintái alapján meghatározott ésszerűnyereség-mutató túlértékeli azt a referencianyereséget, amelyet a DPLP-vel megegyező tőkeszerkezetű társaságokra kellene alkalmazni (102).
(309)
A szóban forgó értékelés körüli számos bizonytalanság fényében a Bizottság úgy véli, hogy a Deloitte által az összes ágazatot tartalmazó nagyobb mintához a medián ROS-re vonatkozóan készített becslések (5,4 %), valamint a postai és csomagszállítási ágazatban tevékenykedő társaságok mintájához a medián ROS-re vonatkozóan készített becslések (7,4 %) alapján indokolt az ROS ésszerű tartományát meghatározni (103). A Bizottság szerint az így kapott tartomány [5,4 %-7,4 %] az ésszerű nyereség „alapértelmezett tartománya” lenne, legalábbis azon időszakok esetében, amikor a DPLP számára jelentős mértékű kockázat merült fel, tekintettel a hatályos ellentételezési szerződésre, és amikor hatékonyságnövelést célzó ösztönző intézkedésekkel szembesült (104).
(310)
A Bizottság megítélése szerint az [5,4 %-7,4 %] közötti tartomány a DPLP levélpostai küldemények terjesztésével kapcsolatos tevékenységei és sajtótermék-terjesztési tevékenységei esetében egyaránt megfelelő alapértelmezett értékként, mivel azok igen hasonló tulajdonságokkal rendelkező, szorosan összekapcsolódó tevékenységek.
(311)
Igaz, hogy a DPLP csekély vagy nem létező versennyel szembesült az érintett tevékenységi területeken (levélkézbesítés és sajtótermék-terjesztés). Ennek alapján felmerül az a kérdés, hogy a nyereségét a versenynek ténylegesen kitett társaságokból álló minta mediánnyeresége alapján kell-e értékelni, és hogy a DPLP helyzetében lévő társaság számára nem lenne-e elegendő egy korlátozóbb jellegű (azaz alacsonyabb) referenciaérték, mint például az első kvartilis (25. percentilis). A Bizottság azonban úgy véli, hogy ez a megközelítés sem a társaságok között, sem az idő viszonylatában nem ismerné el kellőképpen a nyereségszintek jelentős ingadozását. Kerülendő lenne továbbá az esetleges hatékonyságnövekedések oly módon történő indokolatlan eltüntetése, hogy a társaság által utólag elért ROS tekintetében ennyire szigorú felső határértéket írjanak elő.
(312)
A szóban forgó ügyben a Bizottságnak emellett az a véleménye, hogy nem megfelelő a mediánon túlmutató mértékegységekre, például a harmadik kvartilisre hagyatkozni (105). Mivel a figyelembe vett megközelítés már meghatároz egy tartományt a különböző minták között, a mintákban a medián mindkét oldalán lévő tartományok (a belső elszámolóáraknál általánosan használt interkvartilis tartomány) statisztikai célú figyelembevételének többletértéke kissé korlátozottnak tűnik (106). A Bizottság tehát inkább a medián különböző referenciacsoportokban tapasztalható ingadozását veszi figyelembe, mint egy adott mintán belül a medián körüli ingadozást (107).
(313)
Mindenekelőtt azonban, mivel a DPLP levélpostai ágazatának alacsonyabb a tőkeintenzitása, mint az expressz csomagszállító szereplőké (108), úgy tűnik, hogy az utóbbi minta mediánjának alkalmazása már önmagában bizonyos mozgásteret biztosít, amely lehetővé teszi a nyereségszintek medián körüli ingadozásának behatárolását a DPLP-hez hasonlóan alacsony tőkeintenzitású társaságok esetében, valamint adott esetben a hatékonyságnövekedés kellő jutalmazását.
(314)
Több koherens keresztellenőrzést lehet végezni a (308) preambulumbekezdésben említett alapértelmezett tartomány és az ésszerű nyereségre vonatkozóan rendelkezésre álló egyéb becslések között. Az előző alszakasz elején foglaltaknak megfelelően hasznos keresztellenőrzést végezni a CRA-tanulmány medián ROS-ével, amelynek értéke […] % (109). A medián ROS-nek a WIK II. referenciacsoportját tartalmazó - a 100 millió EUR-t meghaladó árbevétellel rendelkező társaságokra korlátozódó - minta alapján történő kiszámításával 7,1 %-os ROS adódik. A Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy ezek a számok az [5,4 %-7,4 %] közötti tartományban vannak, ami megerősíti azt az állítást, amely szerint ez a tartomány ésszerűnek tekinthető.
(315)
Általánosságban a Bizottság tehát ebből arra következtet, hogy az [5,4 %-7,4 %] közötti tartományban lévő alapértelmezett haszonkulcs megfelelő referencia-haszonkulcsnak tűnik, legalábbis azon időszakok tekintetében, amikor a DPLP-nél jelentős mértékű kockázat merült fel, és jelentős ösztönzést kapott a hatékonyságra.
(316)
A Bizottság általánosságban úgy ítéli meg, hogy amennyiben a hagyományos piaci szereplő és a hatóságok közötti szerződés értelmében a közszolgáltatás jelentős mértékű kockázathoz kapcsolódik, a hagyományos piaci szereplőt megillető ésszerű nyereségnek arányosnak kell lennie a felmerült kockázat megfelelő szintjével. Ha viszont a szerződés csak kevés kockázattal jár, az ésszerű nyereség szintjének alacsonynak kell lennie.
(317)
A Bizottság az előző szakaszban kifejtette azt a megközelítését, amely az alapértelmezett ésszerű nyereség tartományát [5,4 %-7,4 %] között kívánja meghatározni, ami a jelentős kockázati szintű szerződések esetében megfelelőnek minősül. Alacsony kockázat esetén nehezen számszerűsíthető az ésszerű ROS tartományaként kifejezett megfelelő referenciaérték, azonban nyilvánvaló, hogy ennek az ROS-tartománynak a megfigyelt nyereségszintek mintabeli eloszlásának bal oldalán kellene elhelyezkednie. A Bizottság úgy véli, hogy ebből a szempontból a medián helyett az első kvartilisen (a 25. percentilisen) alapuló ésszerűnyereség-tartományt indokolt figyelembe venni.
(318)
Az alacsony kockázattal járó szerződések esetében a 25. percentilis referenciaértékként történő alkalmazása a Deloitte különböző mintái alapján [3,6 %-4,8 %] közötti ésszerű ROS-tartományt ad.
(319)
A CRA hagyományos postai szolgáltatókkal kapcsolatos eredményeinek összehasonlítása ebben az esetben is másik hasznos keresztellenőrzést jelenthet. Az éves 25. percentilisnek a Bizottság által kiszámított átlaga […] %. A Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy ezek a számok a [3,6 %-4,8 %] közötti tartományban vannak, ami megerősíti azt az állítást, amely szerint ez a tartomány ésszerűnek tekinthető.
(320)
Általánosságban a Bizottság tehát ebből arra következtet, hogy a [3,6 %-4,8 %] közötti tartományban lévő alapértelmezett haszonkulcs megfelelő referencia-haszonkulcsnak tűnik, legalábbis azon időszakok tekintetében, amikor a DPLP-nél alacsony mértékű kockázat merült fel.
(321)
Az e szakasz bevezetésében kifejtetteknek megfelelően a DPLP-re háruló kockázat a Belgium által alkalmazott ellentételezési mechanizmustól függ. Erről a mechanizmusról a DPLP és a belga állam között létrejött különböző üzemeltetési szerződések rendelkeznek, és időben változik. Az „ésszerű ROS-hez” célszerű különböző tartományokat figyelembe venni az érvényes ellentételezési mechanizmus szerint, amely meghatározza a DPLP számára felmerülő kockázat szintjét, de azt is, hogy a DPLP mekkora ösztönzést kap a termelékenysége javítására.
(322)
Ebben az összefüggésben a Bizottság hangsúlyozni kívánja, hogy a szerződések kockázati besorolása nem a DPLP üzemeltetési szerződéseiben rejlő kockázatok puszta felmerülésétől, sőt a kockázat abszolút szintjétől függ, hanem inkább attól, hogy a kockázat mennyivel magasabb vagy alacsonyabb, mint az ugyanazokban a mintacsoportokban szereplő társaságoknál felmerülő kockázat. Ugyanez érvényes a DPLP-t hatékonyságnövelésre ösztönző intézkedések intenzitására. Mivel ezek a mintacsoportok versenykörnyezetben működő társaságokból állnak, szokásos körülmények között jelentős kockázatnak vannak kitéve, és határozott ösztönzést kapnak a hatékonyabbá válásra.
(323)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a negyedik (a 2006-2010 közötti időszakra vonatkozó) üzemeltetési szerződés egyértelműen előír olyan mechanizmusokat, amelyek az árak és a finanszírozás tekintetében előzetes paramétereken alapuló, hosszú távú kötelezettségeket tartalmaznak. Ez a DPLP levélpostai küldemények kézbesítésével kapcsolatos tevékenységeire és sajtótermék-terjesztési tevékenységeire egyaránt vonatkozik.
(324)
Konkrétabban: a sajtótermékek-terjesztés tekintetében a negyedik üzemeltetési szerződés 9. cikke úgy rendelkezik, hogy a szerződés időtartama alatt (szokásosan 5 évig) a „kis felhasználók kosarához” tartozó szolgáltatások nyújtása esetében a díjak súlyozott átlaga nem fog az egészségmutatón (a fogyasztói árak fajlagos mutatóján) és a kézbesített egyéni levélpostai küldemények időbeli kézbesítésének százalékos arányát tükröző minőségi jutalékon alapuló ármaximálási mechanizmus által engedélyezettnél gyorsabb ütemben emelkedni. A Bizottság szerint a díjaknak a szerződés teljes időtartamára történő rögzítése egy ösztönző szerződés valamennyi jellemzőjét felmutatja, ami a társaságot jelentős kockázati szintnek teszi ki.
(325)
A sajtótermék-terjesztés tekintetében a negyedik üzemeltetési szerződés 2. cikke kimondja, hogy a szerződés időtartama alatt a sajtótermék-terjesztés díjai nem emelkedhetnek az egészségmutatónál gyorsabb ütemben. A sajtótermék-terjesztés nettó költségeinek fedezése érdekében, a tervezett hatékonyságra figyelemmel, a 13. cikk (2) bekezdése a DPLP-t megillető éves ellentételezést 290 613 000 EUR-ban állapítja meg (ez inflációkövető összeg) (110). A 13. cikk (5) bekezdése kimondja, hogy amennyiben az általános gazdasági érdekű szolgáltatás tartalma vagy feltételei megváltoznak vagy a költségekben olyan jelentős változás áll be, amelyet a DPLP nem tud kezelni, a felek megvizsgálják, hogy az ellentételezés összege kiigazítható-e a költségek ezen alakulásának követése érdekében. Erről a kiigazításról a Miniszterek Tanácsa hoz határozatot. A Bizottság elismeri, hogy ez utóbbi záradék „menekülési záradékként” is értelmezhető, amely bizonyos (a DPLP-t a kockázattal szemben megvédő) elemeket utólag újra beemel a szerződésbe. A Bizottság azonban úgy ítéli meg, hogy a hatóságok által használt kifejezések kellően kerülő jellegűek, és hogy a DPLP ennélfogva nem számíthat az alkalmazásukra. A Bizottság általában úgy véli, hogy a DPLP sajtótermék-terjesztéshez kapcsolódó tevékenységei vonatkozásában hozott rendelkezések az ellentételezés szintje tekintetében hosszú távú kötelezettségvállalást feltételeznek.
(326)
Következésképp a Bizottság szerint a negyedik (a 2006-2010 közötti időszakra vonatkozó) üzemeltetési szerződés nem alacsony kockázattal járónak, hanem inkább jelentős mértékű kockázattal járónak tekinthető. Általánosságban úgy tűnik, hogy az [5,4 %-7,4 %] közötti alapértelmezett tartomány megfelel a negyedik üzemeltetési szerződésben előírt két tevékenységtípusnak.
(327)
Ezzel ellentétben úgy tűnt, hogy az előző (2005-ig érvényes) üzemeltetési szerződések nagyrészt olyan ár- és ellentételezési mechanizmusokon alapultak, amelyek alacsony szintű kockázattal jártak a DPLP számára.
(328)
A bélyegárak rögzítése tekintetében a Bizottság megjegyzi, hogy az első három üzemeltetési szerződés más jellegű ármaximálási mechanizmust alkalmazott, mint a negyedik üzemeltetési szerződés (amely hosszú távú kötelezettségvállalást írt elő az árak tekintetében). Ezek a szerződések elég általánosan a tényleges költségeken alapuló - megfelelő számviteli elvek alapján megállapított - díjakra hivatkoznak (111).
(329)
Ugyanígy, a sajtótermék-terjesztés tekintetében a Bizottság megjegyzi, hogy az első három üzemeltetési szerződés nem ír elő olyan átalányalapú költségvetést, amely a negyedik üzemeltetési szerződéshez hasonlóan kiterjedne a szerződés időtartamára (112). Inkább a tényleges költségeken alapuló ellentételezésekre hivatkoznak (113). A Bizottság megállapítja, hogy a második üzemeltetési szerződés ezenkívül globális felső határt határozott meg az ellentételezésre, de úgy tűnik, hogy az időszak során megfigyelt tényleges ellentételezési összegek kétségbe vonják a felső határ valójában kötelező jellegét (114). Az első üzemeltetési szerződés éves költségvetési juttatást (ellentételezést) is megállapított, a Bizottság azonban megjegyzi, hogy a szerződés ugyanakkor nem határozott meg hosszú távú felső határt a sajtótermék-terjesztés díjaira.
(330)
A Bizottságnak következésképp az a véleménye, hogy a szerződéshez kapcsolódó jelentős kockázat hiányában ésszerűnek tartott [3,6 %-4,8 %] közötti tartományt a sajtótermék-terjesztésre és a levélpostai küldemények kézbesítésére egyaránt alkalmazni kell az első három üzemeltetési szerződésnek megfelelő időszakra.
(331)
A Bizottság megállapítja, hogy a szerződéseken alapuló megközelítést a belga hatóságok is javasolnak a 2011. december 14-én benyújtott dokumentumban. Bár a javasolt módszertan több kérdést felvet a kockázati tényezőkkel és a súlyozásuk módjával kapcsolatban (115), a DPLP-nél felmerülő kockázatot alapvetően egy háromszintű skála (alacsony, közepes, magas) szerint besoroló elemzés általában véve megfelel a Bizottság által elfogadott megközelítésnek. Összességében úgy tűnik, hogy a szerződéseknek a DPLP által a felmerült kockázat tekintetében készített releváns besorolása összhangban van a Bizottság elemzésével, mivel a belga hatóságok is úgy ítélik meg, hogy a negyedik szerződés általában véve kockázatosabb, mint az első három.
(332)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az ROS [5,4 %-7,4 %] közötti alapértelmezett tartománya megfelelő referenciatartomány azon időszakok ésszerű nyereségének meghatározásához, amelyek során a DPLP-nek jelentős kockázattal kellett szembesülnie és jelentős hatékonyságösztönzést kellett figyelembe vennie.
(333)
A Bizottság azt a következtetést is levonja, hogy az ROS [3,6 %-4,8 %] közötti tartománya megfelelő referenciatartomány azon időszakok ésszerű nyereségének meghatározásához, amelyek során a DPLP-nél nem merült fel jelentős kockázat.
(334)
Azoknak az erőfeszítéseknek a figyelembevétele érdekében, amelyeket a DPLP - a belga hatóságok szerint - a hatékonyságnövekedés megvalósítása érdekében tett, a Bizottság úgy döntött, hogy óvatosságot tanúsít, és e két tartomány felső határértékeit alkalmazza a közszolgáltatási költségekbe beszámítandó ésszerű nyereség meghatározásához. Ezt a megközelítést a Deloitte-tanulmány is hangsúlyozza [lásd a (292) preambulumbekezdést], amely szerint tartományok alkalmazása célszerű lenne arra való tekintettel is, hogy ne kelljen szankcionálni a hatékonyságnövekedés révén elért, átlagosnál jobb eredményeket.
(335)
A Bizottság úgy véli, hogy az (1992-1996, 1997-2002 és 2003-2005 közötti időszakra vonatkozó) első három üzemeltetési szerződés alacsony kockázatot jelez, és hogy a levélpostai küldemények kézbesítésére és a sajtótermékek terjesztésére egyaránt 4,8 %-os ROS-nek megfelelő ésszerűnyereség-szintet lehet alkalmazni. Megítélése szerint azonban a (2006-2010 közötti időszakra vonatkozó) negyedik üzemeltetési szerződés jóval jelentősebb kockázattal jár, amely akkora, hogy a levélpostai küldemények kézbesítésére és a sajtótermékek terjesztésére egyaránt 7,4 %-os ROS-nek megfelelő nyereségszintet lehet alkalmazni.
(336)
Az első üzemeltetési szerződés kimondja, hogy az állam által fizetett éves ellentételezést a közfeladatok összességére szánják.
(337)
Az esetleges túlkompenzációt tehát az összes közfeladat összes költségének és bevételének összeadásával kell kiszámítani.
(338)
Az állam által a közfeladatokra fizetett éves ellentételezést be kell számítani a bevételekbe. A DPLP-nek az első üzemeltetési szerződés alapján juttatott éves ellentételezések összesen 1,5 milliárd EUR-t tesznek ki.
(339)
Ezen túlmenően az alábbi támogatási intézkedéseket kell figyelembe venni:
Ingatlanátruházás
(340)
Az első üzemeltetési szerződés állami ingatlanoknak a DPLP-re történő átruházásáról is rendelkezett. Ezt a 112,2 millió EUR értékű ingatlantulajdon-átruházást, amelyért ellenszolgáltatást nem fizettek, be kell számítani a DPLP bevételeibe az első üzemeltetési szerződés szerinti időszakra nyújtott túlkompenzáció számításához. Az átruházást megelőző időszakban a DPLP nem fizetett ellenszolgáltatást az államnak az épületek használatáért.
(341)
1997-ben az állam 62 millió EUR-t fizetett a DPLP-nek, amelyet az tőkeinjekcióként számolt el. A belga hatóságok ezt követően elismerték, hogy ez az átutalás tulajdonképpen az első üzemeltetési szerződés által 1996-ra előírt éves ellentételezés egyenlege halasztott fizetésének felelt meg.
(342)
A kérdéses összeget eleinte, 1996-ban nem időben fizették a DPLP-nek, ráadásul az állami ellentételezés alacsonyabb volt a kérdéses évre vonatkozó üzemeltetési szerződésben előírt éves összegnél.
(343)
Az első üzemeltetési szerződés szerinti időszakra a túlkompenzáció ellenőrzéséhez a 62 millió EUR kifizetését be kell számítani az általános gazdasági érdekű szolgáltatások ellentételezésébe.
(344)
Az első üzemeltetési szerződés esetében a túlkompenzáció kiszámítása a következőképpen foglalható össze:
-
Az összes közfeladat, azon belül az egyetemes szolgáltatási kötelezettség nettó költségei (költségek - bevételek)
-
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások esetében engedélyezett ésszerű nyereség
+
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások éves ellentételezése
+
Ingatlanátruházás
+
1997-es tőkeinjekció
=
Túlkompenzáció
(345)
A következő három üzemeltetési szerződés esetében a túlkompenzáció kiszámítása csak azoknak az általános gazdasági érdekű szolgáltatásoknak a költségeit és bevételeit veszi figyelembe, amelyek az említett szerződések értelmében közszolgáltatással járó ellentételezés tárgyát képezhették. Az üzemeltetési szerződéseknek megfelelően támogatásra nem jogosult többi általános gazdasági érdekű szolgáltatáshoz kapcsolódó költségeket és bevételeket figyelmen kívül kell hagyni. Mivel az egyetemes postai szolgáltatás nem tartozik a támogatásban részesülő tevékenységekhez, potenciális nettó költségét figyelmen kívül kell hagyni, és azt - az üzemeltetési szerződésekben meghatározott közszolgáltatási felhatalmazásnak megfelelően - teljes egészében a DPLP-nek kell finanszíroznia a saját forrásaiból. Azok a tevékenységek, amelyek az üzemeltetési szerződéseknek megfelelően az azokban feltüntetett ellentételezési összegben részesülnek, többek között a sajtótermékek (napilapok és folyóiratok) terjesztése és a (33) preambulumbekezdésben felsorolt többi közszolgáltatás.
(346)
A sajtótermék-terjesztésre alkalmazott alacsony díjak miatt a támogatásban részesülő általános gazdasági érdekű szolgáltatások összességében veszteségesek.
(347)
Amennyiben egy adott szolgáltatás túlkompenzációja felhasználható más alulkompenzált közfeladatok miatt felmerülő nettó költségek finanszírozására, az üzemeltetési szerződések értelmében támogatásra jogosult általános gazdasági érdekű szolgáltatásokhoz kapcsolódó összes költséget és bevételt össze kell adni a számításhoz.
(348)
A DPLP-nek e három üzemeltetési szerződés alapján juttatott éves ellentételezések összesen 3,5 milliárd EUR-t tesznek ki.
(349)
Az üzemeltetési szerződésekben előírt ellentételezéseken kívül a DPLP-t a vizsgálat időszakában mindvégig megillették a fenntartott postai szolgáltatások nyújtására az állam által biztosított kizárólagos jogok. Bár az említett, fenntartott ágazatból származó, esetleges nettó többlet nem minősül állami forrásnak az állami támogatások ellenőrzése szempontjából, és következésképp nem fizettethető vissza túlkompenzáció esetén, figyelembe vehetők és figyelembe veendők az állami támogatásokra vonatkozó szabályok alkalmazása keretében, az említett piaci szereplő számára közszolgáltatással járó ellentételezésként nyújtott bármely egyéb állami támogatás szükségességének és arányosságának értékelése során. Következésképp a DPLP számára a különböző üzemeltetési szerződések értelmében nyújtott ellentételezés összeegyeztethetőségének az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdése fényében történő értékelésekor a belga postai szolgáltató által ebben a fenntartott ágazatban realizált többletnyereségét le kell vonni az említett szerződések szerint közszolgáltatással járó ellentételezésre jogosult általános gazdasági érdekű szolgáltatások költségéből.
(350)
Ennek kapcsán megjegyzendő, hogy ez az elv szerepel az ÁGÉSZ-keretszabályban, amely a következőképpen rendelkezik: „amennyiben a szóban forgó vállalkozás az ésszerű nyereségen túl is nyereséget hozó általános gazdasági érdekű szolgáltatásokkal összefüggő speciális vagy kizárólagos jogokkal rendelkezik, vagy más állami kedvezményekben is részesül, akkor - az EK-Szerződés 87. cikk értelmében történő besorolásuktól függetlenül - ezeket is figyelembe kell venni és hozzá kell adni a bevételhez” (116). Ez az elv az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdésében rejlő szükségességi és arányossági feltételt tükrözi. A piaci szereplőnek biztosított - és egy másik általános gazdasági érdekű szolgáltatás költségeinek fedezéséhez önmagában elegendő - kizárólagos vagy különleges jogból fakadó többletnyereségen felül egy általános gazdasági érdekű szolgáltatásra nyújtott támogatás nem szükséges az említett általános gazdasági érdekű szolgáltatás nyújtásához. Az említett többletnyereséget realizáló piaci szereplő már egy olyan állami intézkedés hatálya alá tartozik, amely lehetővé teszi, hogy gazdasági egyensúlyfeltételek mellett biztosítsa az általános gazdasági érdekű szolgáltatást, oly módon, hogy kiegészítő ellentételezés nem szükséges.
(351)
Ennélfogva a biztosított kizárólagos jogból fakadóan a fenntartott ágazatban keletkezett bármely többletnyereséget figyelembe kell venni a szóban forgó általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért a DPLP-nek nyújtott ellentételezések szükségességének elbírálásához.
(352)
Következésképp a fenntartott ágazatban keletkezett, az ésszerű nyereség szintjét meghaladó bármely nyereséget figyelembe kell venni az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó ellentételezés elemzése során.
(353)
Mivel azonban a fenntartott ágazatnak mindenekelőtt az egyetemes szolgáltatást kell finanszíroznia, az egyetemes szolgáltatás más területein keletkezett veszteség csökkenti a fenntartott ágazatnak a többi kapcsolódó általános gazdasági érdekű szolgáltatás költségeihez való hozzájárulását.
(354)
A fenntartott ágazatban ténylegesen keletkezett többletnyereség meghatározásához ezenkívül figyelembe kell venni az egyetemes szolgáltatási kötelezettség miatt felmerült, de az egyetemes szolgáltatás hatálya alá nem tartozó tevékenységeket terhelő költségeket. A Chronopost-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a kiskereskedelmi hálózat költségei a DPLP analitikus számviteli rendszerében a hálózat igénybevételét szükségessé tevő tevékenységek között oszlanak meg, ideértendők többek között, de nem kizárólag az egyetemes szolgáltatás hatálya alá tartozó termékek. Konkrétabban: a bizonyos kiterjedésű és sűrűségű kiskereskedelmi hálózat fenntartására vonatkozóan a DPLP számára a belga hatóságok által meghatározott, kielégítő színvonalú egyetemes postai szolgáltatás nyújtása érdekében előírt kötelezettség az egyetemes szolgáltatás hatályán kívüli veszteséget okoz a kereskedelmi tevékenységek számára, mivel a kiskereskedelmi hálózat költségeinek egy részét - a Chronopost-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően - a kiskereskedelmi hálózatot igénybevevő kereskedelmi termékekre hárítják.
(355)
Az üzemeltetési szerződések által előírt hálózati megkötések: az állam által előírt megkötések a kiskereskedelmi hálózatot alkotó postai szolgáltatási pontok (postahivatalok és/vagy postapontok) sűrűségére és típusára vonatkoznak. E kötöttségeket az egymást követő üzemeltetési szerződések határozzák meg. Így a (2005-2010 közötti időszakra vonatkozó) negyedik üzemeltetési szerződés a következőkről rendelkezik:
a)
az egyetemes szolgáltatás és a DPLP-re bízott többi közszolgáltatás teljesítését lehetővé tevő hálózat fenntartására vonatkozó általános kötelezettség (117);
b)
legalább 1 300 postai szolgáltatási pont (postahivatal és postapont (118)) fenntartására vonatkozó kötelezettség;
c)
legalább 589 postahivatal fenntartására vonatkozó kötelezettség;
d)
ráadásul az alapvető szolgáltatási palettát kínáló egyes postai szolgáltatási pontok és a teljes szolgáltatási palettát kínáló postahivatal közötti legnagyobb távolság közúton nem haladhatja meg a 10 km-t.
(356)
A belga hatóságok úgy ítélik meg, hogy a DPLP kiskereskedelmi hálózatát alkotó postai szolgáltatási pontok számára és típusára alkalmazandó különleges követelmények - az egyetemes szolgáltatási kötelezettséghez kapcsolódó követelményeken túl - az állam által a területi jelenlétre előírt különálló kötelezettséget jelentenek. Belgium ennek alapján úgy véli, hogy a területi jelenlétre vonatkozó különleges kötelezettséghez kapcsolódó összes nettó költséget az államnak kellene ellentételeznie.
(357)
A hálózati megkötés számszerűsítése: a legalább 1 300 postai szolgáltatási pontot, azon belül legalább 589 postahivatalt tartalmazó kiskereskedelmi hálózat fenntartására vonatkozó kötelezettség DPLP-nél felmerülő nettó költségeinek meghatározásához a belga hatóságok összehasonlították a tényleges kiskereskedelmi hálózatot (amelyben a postai szolgáltatási pontok sűrűségét és típusát az állam írja elő) egy olyan feltételezett kiskereskedelmi hálózattal, amelyet a DPLP működtetne, ha nem kellene figyelembe vennie ezeket a különleges megkötéseket. Másképp fogalmazva: a feltételezett kiskereskedelmi hálózat az a hálózat, amelynek a működtetését a DPLP kereskedelmi feltételek mellett választaná, ha az állam nem írna elő számára közszolgáltatási kötelezettségeket.
(358)
A belga hatóságok úgy vélik, hogy ez a feltételezett hálózat kizárólag postapontokból állna. A postahivatalok megszűnnének. Ahhoz azonban, hogy a DPLP továbbra is ugyanakkora teljes ügyfélkört szolgálhasson ki, jelentősen növelnie kellene a postapontok számát.
A DPLP jelenlegi kiskereskedelmi hálózatának és az állam által előírt kötelezettségek hiányában feltételezett hálózatnak az összehasonlítása
A postai szolgáltatási pontok teljes száma
Postahivatalok (a) + postapontok (b)
(a)
A postahivatalok száma
(a DPLP által üzemeltetett, szakosodott postapontok)
(b)
A postapontok száma
(harmadik felek helyiségeiben elhelyezkedő szolgáltatási pontok)
A DPLP tényleges kiskereskedelmi hálózata (2009 végén)
1 401 =
713 +
688
Az állam által előírt megkötések hiányában feltételezett kiskereskedelmi hálózat (a belga hatóságok szerint)
[…] =
[…] +
(…)
A kiskereskedelmi hálózatra vonatkozóan az állam által előírt kötelezettség
Legalább 1 300
Legalább 589
Nincs kötelezettség
(359)
Ahogyan a fenti táblázatból kiderül, a DPLP tényleges kiskereskedelmi hálózata megfelel az állam követelményeinek: a postai szolgáltatási pontok teljes száma és a postahivatalok száma is meghaladja a szükséges szintet. Nagyon eltérő lenne viszont az a feltételezett hálózat, amelyet a DPLP akkor működtetne, ha tisztán kereskedelmi megfontolások alapján választhatná meg a kiskereskedelmi hálózatát: a postai szolgáltatási pontok teljes száma emelkedne, de a DPLP által üzemeltetett postahivatalok eltűnnének.
(360)
A hálózati megkötés realitása: pontosítani kell, hogy az állam által a DPLP számára előírt megkötés nem állapítható meg egyértelműen.
(361)
Először is a DPLP által ténylegesen fenntartott hálózat nagyobb az állam által előírtnál. A postai szolgáltatási pontok teljes száma és a postahivatalok száma is meghaladja az állam által előírt minimumot, aminek alapján azt lehetne vélelmezni, hogy a betartandó kötelezettségei nem terhelik a DPLP-t, amely a kedve szerint tartja fenn a jelenlegi méretű hálózatot.
(362)
A belga hatóságok a postahivatalok e túlzott számát a 10 kilométeres távolságra vonatkozó feltétellel, a postapontok váratlan bezárására fenntartott biztonsági tartalék szükségességével, valamint azzal magyarázzák, hogy a következő üzemeltetési szerződésben 650-re kívánják emelni a postahivatalok minimálisan előírt számát, így nem lenne hatékony a jelenleg rögzített számhoz igazodni a postahivatalok bezárásával, hogy azokat egy bizonyos idő elteltével újra meg kelljen nyitni. A belga hatóságok kijelentik, hogy a DPLP éppen ezért nem tudta jobban csökkenteni a postahivatalok számát, hogy jobban közelítse azt a minimálisan előírt 589-hez. A belga hatóságok szerint a postai szolgáltatási pontok névleges többlete ellenére a 713 postahivatalból álló hálózat jelenlegi felállását az állam által támasztott követelmények diktálják.
(363)
Másodszor, a belga hatóságok által figyelembe vett módszer a kiskereskedelmi hálózat 2009-es költségeinek 1992-re történő visszavetítésén alapul. Hasonló visszavetítés elkerülhetetlenül módszertani bizonytalanságokat okoz. A postapontok kereskedelmi modellje nem feltétlenül áll rendelkezésre 1992 óta. Ráadásul a DPLP személyzete régen alapvetően tisztviselőkből állt, akiknek a bérköltségei nagyon rugalmatlanok voltak. Mivel a postapontokat nem a DPLP személyzete működteti, a postahivatalokba többé ki nem rendelt tisztviselőket továbbra is a DPLP javadalmazta volna. Nagyon valószínűtlen tehát az, hogy a vizsgálat tárgyidőszaka elején a postahivatalok esetleges bezárása a bérköltségek közvetlen csökkenésével járhatott volna. Efféle megtakarítást azonban - bizonyos mértékben - meg lehetett volna valósítani 2009-ben, mivel akkor a személyzetben több volt a szerződéses alkalmazott. A kevésbé rugalmatlan jogállású személyzetre való fokozatos áttérést és az analitikus számviteli rendszer egymást követő tökéletesítéseit figyelembe véve elképzelhető, hogy a közelmúltbeli pénzügyi évekre vonatkozó számviteli adatok mentesek az ilyen jellegű torzulástól. Mivel azonban a bpost vállalatnál jelenleg is több mint 20 000 tisztviselő dolgozik, akik nem foglalkoztathatók postapontokban, és el sem bocsáthatók, az összes postahivatal postapontokkal történő felváltása még ma is elméleti és irreális lehetőség marad.
(364)
A belga hatóságok azonban hangsúlyozzák, hogy régen a potenciális elbocsátási költségeket a működési költségek megtakarításával és a feleslegessé vált épületek eladásával ellentételezték volna. Az 1992-2002 közötti időszakra vonatkozó adatok megbízhatósága tekintetében a belga hatóságok azt állítják, hogy a kiskereskedelmi hálózat költségeit valójában - valószínűleg - alulbecsülték, ugyanis bizonyos olyan elemeket, amelyek hálózati költségnek is minősülhettek volna, más költségközpontokhoz csoportosítottak át. Következésképp a visszavetítési módszer hiányosságait más, a belga hatóságok által a korábbi pénzügyi évek költségeinek kiszámításához figyelembe vett óvatos feltételezések hidalnák át.
(365)
A területi jelenlétre vonatkozó különleges kötelezettség fennállása: még a hálózati megkötés fennállásának elismerése esetén sem tűnik indokoltnak a belga hatóságok azon állítása, amely szerint ehhez a megkötéshez a területi jelenlétre vonatkozó, különálló feladat társul. Úgy tűnik ugyanis, hogy az üzemeltetési szerződések nem tartalmaznak olyan külön rendelkezéseket, amelyek - különálló, valamint az egyetemes szolgáltatási kötelezettségekhez és más közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó követelményeken túlmutató - területi jelenlétre vonatkozó tényleges kötelezettséget határoznának meg. Épp ellenkezőleg, a DPLP és a belga állam között létrejött üzemeltetési szerződések kimondják, hogy a hálózati megkötésnek kizárólag az a célja, hogy biztosítsa az egyetemes szolgáltatást és a többi általános gazdasági érdekű szolgáltatást (napilapok és magazinok terjesztése, postai számlák és postautalványok stb.), és az ehhez szükséges hálózati költségeket már eleve e különböző szolgáltatások elszámolásaiban könyvelik el (119). Az üzemeltetési szerződések ezenkívül nem rendelkeznek a területi jelenléti kötelezettség költségeinek ellentételezését célzó mechanizmusról. A Bizottság megjegyzi, hogy az ellentételezés számítási paramétereinek előzetes meghatározására vonatkozó kötelezettséget a 2005. évi ÁGÉSZ-keretszabály vezette be, és hogy a Bizottság a 2005 utáni időszakra vonatkozóan állapította meg az általános gazdasági érdekű szolgáltatások DPLP-t terhelő költségeinek túlkompenzációját [lásd a (386) preambulumbekezdést].
(366)
Megjegyzendő, hogy a 97/67/EK irányelv 3. cikke értelmében a tagállamok kötelesek előírni hagyományos postai szolgáltatóik számára azt a kötelezettséget, hogy megfelelő színvonalú egyetemes szolgáltatást nyújtsanak, többek között a földrajzi lefedettség tekintetében. A Belgiumot érintő jelenlegi ügyben felmerülő területi lefedettség azonban csak egyike az egyetemes szolgáltatási kötelezettség számos szempontjának. Azokban az üzemeltetési szerződésekben, amelyek az egyetemes szolgáltatási kötelezettséget a DPLP-re bízzák, a Bizottság nem talál olyan kiegészítő feladatra utaló említést, amely a hagyományos postai szolgáltatót több hivatalból álló, nagyobb hálózat fenntartására kötelezné annál, mint amekkorát a közszolgáltatási kötelezettséghez szükséges területi lefedettség és a többi kapcsolódó - kohéziós vagy területfejlesztési logikának megfelelő - közszolgáltatás megkövetel. Kétségtelen, hogy a DPLP által az egyetemes szolgáltatás biztosítása érdekében működtetett postahivatalok mindegyike hozzájárul a területi kohézióhoz (120), jogi szempontból azonban az adott postahivatal fenntartására vonatkozó kötelezettség a kielégítő színvonalú egyetemes postai szolgáltatás és más kapcsolódó szolgáltatások garantálásának szükségességéhez kapcsolódik. Az alkalmazandó ítélkezési gyakorlat értelmében ahhoz, hogy kiegészítő területi feladatra lehessen hivatkozni, szükséges, hogy a DPLP-t megbízzák az egyetemes szolgáltatáshoz megállapított méretű postai hálózaton kívüli hivatalok fenntartásának különálló és egyértelműen meghatározott feladatával. Ennek a felhatalmazásnak részleteznie kellene a kötelezettségeket, az abból fakadó költségeket, valamint a kiegészítő területi feladat nettó költségeinek finanszírozási rendszerét.
(367)
A Bizottság a fenti elemek egyikét sem találja az állam és a DPLP között létrejött üzemeltetési szerződésekben. A belga hatóságok és a DPLP tulajdonképpen utólag és mesterségesen próbálják megindokolni a különálló területi feladatot, kijelentve, hogy az üzemeltetési szerződésekben megállapított területi lefedettségnek kétszeresen is létjogosultsága van: az az egyetemes szolgáltatási feladatból és az egyetemes szolgáltatási kötelezettségen túlmutató, állítólagos területi feladatból adódik. A kapcsolódó szerződések azonban nem tartalmaznak olyan rendelkezést, amely olyan állítólagos, különálló területi feladatra utalna, amely a DPLP-t az egyetemes szolgáltatás nyújtásához előírtnál nagyobb hálózat fenntartására kötelezné.
(368)
Megjegyzendő, hogy a belga hatóságok és a DPLP állításainak mesterségessége a saját érvelésükből is következik. Egy esetleges túlkompenzáció szintjének csökkentése érdekében a belga hatóságok azt szeretnék, ha a Bizottság az egyetemes szolgáltatási kötelezettségen túlmutató, kiegészítő területi feladat miatt felmerült költségnek tekintené egy teljes postahivatal tényleges költsége és az azt helyettesítő, feltételezett postapont tényleges költsége közötti különbséget. Ez az érvelés nem olyan nagyobb méretű feltételezett hálózatra támaszkodik, amelyet a DPLP a területi célkitűzéseinek megvalósításához fenntartana. A DPLP mindössze az egyetemes szolgáltatás lefedettsége miatt felmerülő többletköltséget emeli ki, amely az üzemeltetési szerződések értelmében nem jogosít támogatásra. A területi célkitűzés hiányát az is megerősíti, hogy a belga hatóságoknak jelentősen növelniük kellene a postapontok számát az egyetemes szolgáltatás nyújtásához, mivel az nem biztosítható ugyanannyi postaponttal.
(369)
Megállapítható azonban, hogy - bár a területi jelenléttel kapcsolatos tényleges és különálló kötelezettségre hivatkozó belga hatóságok állítása nem tűnik elfogadhatónak - az egyetemes szolgáltatás és a többi közszolgáltatás biztosítását lehetővé tevő hálózat fenntartását megkövetelő belga állam által előírt hálózati megkötés nem kizárólag ezekre a szolgáltatásokra vonatkozik; többletköltségeket keletkeztet a kereskedelmi szolgáltatások esetében is.
(370)
A tevékenységenkénti elszámolás és a Chronopost-ügyhöz kapcsolódó ítélkezési gyakorlat szerint - a (354) preambulumbekezdésben kifejtetteknek megfelelően - a kiskereskedelmi hálózatot igénybe vevő összes tevékenység hozzájárul annak közös költségeihez. Következésképp minden termék, a kereskedelmi termékek is hozzájárulnak a hálózat költségeihez. A postahivatalok fenntartására vonatkozóan az állam által előírt kötelezettségből fakadó költségek a kereskedelmi termékeket is terhelik, amelyek - úgy tűnik - folyamatosan veszteséget termelnek, holott azokat piaci áron értékesítik. A DPLP azért kínálja kereskedelmi szolgáltatásait a hálózaton keresztül, mert azok finanszírozzák a hálózat állandó költségeinek egy részét, és így közvetett módon hozzájárulnak az egyetemes szolgáltatáshoz.
(371)
Gazdasági szempontból a DPLP túlkompenzációjának értékelése során ésszerűnek tűnik a kereskedelmi termékek - egyetemes szolgáltatási kötelezettség és más közszolgáltatási kötelezettségek okozta - veszteségének figyelembevétele. Ha a DPLP-nek gazdasági érdeke, hogy igénybe vegye a kiskereskedelmi hálózatot a kereskedelmi termékeinek értékesítéséhez, ennek analitikus számviteli szempontból az a következménye, hogy a hálózat költségeinek egy része, amelyeket más körülmények között a közszolgáltatáshoz könyvelnének, a kereskedelmi termékekhez vannak könyvelve, amelyek ennélfogva veszteségesnek tűnnek.
(372)
Következésképp jelen esetben a túlkompenzáció kiszámítása a következőképpen foglalható össze:
-
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nettó költsége (költségek - bevételek)
-
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások esetében engedélyezett ésszerű nyereség
+
Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások éves ellentételezése
+
Az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatából származó túlzott többletnyereség (az egyetemes szolgáltatás finanszírozása után, ideértve a kereskedelmi szolgáltatások esetében felmerült hálózati többletköltséget is)
=
Túlkompenzáció
(373)
Az 1997-es tőkeinjekció összeegyeztethetőségét az alábbiakban az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokért járó éves ellentételezés összeegyeztethetőségének értékelése keretében kell értékelni, ugyanis nem különálló feltőkésítésről, hanem az 1992-1996 közötti időszakra a közfeladatokért nyújtott ellentételezéshez kapcsolódó kifizetésről van szó.
(374)
Mivel a 2003-as tőkeinjekció nem minősül az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett állami támogatásnak, a támogatás összeegyeztethetőségének kérdése nem merül fel.
(375)
Mivel a 2006-os tőkeinjekció nem minősül az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett állami támogatásnak, a támogatás összeegyeztethetőségének kérdése nem merül fel.
(376)
Megjegyzendő, hogy az állami kezességvállalás nem közszolgáltatási kötelezettségekért járó ellentételezésként jelenik meg az üzemeltetési szerződésben, ennélfogva az összeegyeztethetősége nem értékelhető az EUMSZ 106. cikke (2) bekezdésének fényében. Mivel a belga hatóságok nem tüntettek fel olyan jogalapot, amelyre az összeegyeztethetőség megállapításához hagyatkozni lehetne, és mivel a Bizottság sem talált ilyen jogalapot, az intézkedés a belső piaccal összeegyeztethetetlen működési támogatásnak minősül, és ennélfogva vissza kell fizettetni.
(377)
Ahogyan már szerepelt, a társasági adó megfizetése alóli mentesítés nem biztosított előnyt a DPLP számára, és következésképp nem minősül az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak.
(378)
Az ingatlanadó és a helyi adók alóli mentesítés az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősül, de létező támogatásnak tekintendő, mivel bevezetésük a Szerződés hatálybalépése előtt történt. Másfelől megjegyzendő, hogy ezek az adóügyi intézkedések nem szerepelnek az üzemeltetési szerződésekben közszolgáltatási kötelezettségekért járó ellentételezésként.
(379)
Következésképp az adómentesítések nem befolyásolják a túlkompenzáció kiszámítását, amely a DPLP által ténylegesen viselt költségeken alapul (amelyek már magukban foglalják ezeknek az adómentesítéseknek a hatásait).
(380)
Az adómentesítéseket tehát a létező támogatásokra vonatkozó külön eljárás keretében értékelik az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (121) 17., 18. és 19. cikkének megfelelően.
6.3.3.3. A túlkompenzáció összegének kiszámítása
(381)
A túlkompenzáció összege a 6.3.3.2 alszakaszban kifejtett értékelés alapján számítható ki. A belga hatóságok által az üzemeltetési szerződésekben bevezetett közszolgáltatás-finanszírozási mechanizmusnak megfelelően a túlkompenzáció kiszámítására mindegyik felhatalmazási időszak esetében külön-külön kerül sor.
Első üzemeltetési szerződés: 1992-1996
(ezer EUR-ban)
-
A közszolgáltatás nettó költségei
:
-
[…]
-
A keletkezett hálózati költségek
:
-
[…]
-
Engedélyezett ésszerű nyereség
:
-
[…]
(4,8 %-os árbevétel-arányos megtérülés)
+
Az állam által fizetett ellentételezések
:
+
[…]
+
Tőkeinjekció (1997)
:
+
62 000
(az általános gazdasági érdekű szolgáltatások halasztott ellentételezése)
+
Ingatlanátruházás
:
+
112 209
=
Túlkompenzáció
=
[…]
Második üzemeltetési szerződés: 1997-2002
Az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatából származó túlzott többletnyereség kiszámítása
(ezer EUR-ban)
+
Az egyetemes szolgáltatás nem fenntartott ágazatából származó többletnyereség
:
+
[…]
(az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatából származó, 4,8 %-os árbevétel-arányos megtérülést meghaladó nyereség)
Az egyetemes szolgáltatási kötelezettség miatt felmerült hálózati költségek
:
[…]
Az egyetemes szolgáltatás nem fenntartott ágazatából származó nettó költség
:
[…]
(az egyetemes szolgáltatás veszteséges nem fenntartott ágazata)
Az egyetemes szolgáltatás nem fenntartott ágazatának ésszerű nyeresége
:
[…]
(4,8 %-os árbevétel-arányos megtérülés)
=
Az egyetemes szolgáltatásnak a fenntartott ágazat által finanszírozandó költségei
=
[…]
A fenntartott ágazatban keletkezett túlzott - és az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nettó költségeit csökkentő - többletnyereség
=
[…]
A túlkompenzáció kiszámítása:
(ezer EUR-ban)
-
A közszolgáltatás nettó költségei
:
-
[…]
-
Engedélyezett ésszerű nyereség
:
-
[…]
(4,8 %-os árbevétel-arányos megtérülés)
+
Az állam által fizetett ellentételezések
:
+
1 286 461
+
Az egyetemes szolgáltatás nem fenntartott ágazatának túlzott többletnyeresége:
+
[…]
=
Túlkompenzáció
=
[…]
Harmadik üzemeltetési szerződés: 2003-2005
Az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatából származó túlzott többletnyereség kiszámítása
(ezer EUR-ban)
+
Az egyetemes szolgáltatás nem fenntartott ágazatának túlzott többletnyeresége
:
+
[…]
(az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatából származó, 4,8 %-os árbevétel-arányos megtérülést meghaladó nyereség)
Az egyetemes szolgáltatási kötelezettség miatt felmerült hálózati költségek
:
[…]
Az egyetemes szolgáltatás nem fenntartott ágazatából származó nettó költség
:
-
[…]
(az egyetemes szolgáltatás nyereséges nem fenntartott ágazata)
Az egyetemes szolgáltatási kötelezettség ésszerű nyeresége
:
[…]
(4,8 %-os árbevétel-arányos megtérülés)
=
Azok az egyetemes szolgáltatási kötelezettség miatt felmerült költségek, amelyeket a fenntartott ágazatnak kell finanszíroznia
=
[…]
(nincs finanszírozandó veszteség)
A fenntartott ágazatban keletkezett túlzott - és az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nettó költségeit csökkentő - többletnyereség
=
[…]
A túlkompenzáció kiszámítása:
(ezer EUR-ban)
-
A közszolgáltatás nettó költségei
:
-
[…]
-
Engedélyezett ésszerű nyereség
:
-
[…]
(4,8 %-os árbevétel-arányos megtérülés)
+
Az állam által fizetett ellentételezések
:
+
677 985
+
Az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatának túlzott többletnyeresége
:
+
[…]
=
Túlkompenzáció
=
[…]
Negyedik üzemeltetési szerződés: 2006-2010
Az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatából származó túlzott többletnyereség kiszámítása
(ezer EUR-ban)
+
Az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatának többletnyeresége
:
+
[…]
(az egyetemes szolgáltatás fenntartott ágazatának 7,4 %-os árbevétel-arányos megtérülését meghaladó nyeresége)
Az egyetemes szolgáltatási kötelezettség miatt felmerült hálózati költségek
:
[…]
Az egyetemes szolgáltatás nem fenntartott ágazatából származó nettó költség
:
[…]
(az egyetemes szolgáltatás nyereséges nem fenntartott ágazata)
Az egyetemes szolgáltatási kötelezettség ésszerű nyeresége
:
[…]
(7,4 %-os árbevétel-arányos megtérülés)
=
Azok az egyetemes szolgáltatási kötelezettség miatt felmerült költségek, amelyeket
=
[…]
(nincs finanszírozandó veszteség) a fenntartott ágazatnak kell finanszíroznia
A fenntartott ágazatban keletkezett túlzott - és az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nettó költségeit csökkentő - többletnyereség
=
[…]
A túlkompenzáció kiszámítása:
(ezer EUR-ban)
-
A közszolgáltatás nettó költségei
:
-
[…]
-
Engedélyezett ésszerű nyereség
:
-
[…]
(7,4 %-os árbevétel-arányos megtérülés)
+
Az állam által fizetett ellentételezések:
:
+
1 568 787
+
Az egyetemes szolgáltatás nem fenntartott ágazatának túlzott többletnyeresége
:
+
[…]
=
Túlkompenzáció
=
[…]
Egyéb intézkedések
Állami kezességvállalás
(ezer EUR-ban)
Az állam által 2004-ben nyújtott kezességvállalás:
1 500
=
1 500
(382)
A belga hatóságokkal egyeztetetteknek megfelelően (122) a jelen esetben összesen felmerülő túlkompenzáció kiszámításához figyelembe veendő időintervallum meghatározásához a „leginkább objektív és kiegyensúlyozott” módszer a „szerződésenkénti” megközelítés. A Bizottság nem kifogásolja a belga hatóságok kérelmének elfogadását. Ez a módszer ugyanis nagyobb kiszámíthatóságot és jogbiztonságot biztosít a felek számára, és így inkább csökkenti a túlkompenzáció kockázatát. A Bizottság tehát mindegyik időszakot külön-külön vizsgálja, és sem alulkompenzációt, sem túlkompenzációt nem visz át egyik időszakról a másikra.
(383)
A belga hatóságok azonban kijelentik, hogy a 2005. évi ÁGÉSZ-keretszabály hatálybalépése előtt a Bizottság folyamatosan átfogó módszert alkalmazott az alulkompenzáció, illetve a túlkompenzáció kiszámítására. A belga hatóságok ennek alapján kifejezetten kérték a 2005 előtti évek összevonását (123) az alulkompenzáció, illetve a túlkompenzáció átfogó kiszámításához.
(384)
A Bizottság megjegyzi, hogy mivel a 2005 előtt alkalmazandó három üzemeltetési szerződés vonatkozásában alulkompenzációt állapított meg, az összes év összevonásának ténye nem lenne hatással a visszafizettetendő túlkompenzáció összegére.
(385)
A Bizottság ezenkívül megjegyzi, hogy a 2005. évi ÁGÉSZ-keretszabály hatálybalépése óta „az ellentételezés kiszámításának, ellenőrzésének és felülvizsgálatának paramétereit” (124) előzetesen meg kell határozni a felhatalmazást biztosító jogi aktusban vagy aktusokban. Mivel a negyedik üzemeltetési szerződés nem ír elő ellentételezést az érvényességi idején (2006-2010) kívül viselt költségek vonatkozásában, az említett szerződés hatályán kívül eső időszakokra megállapított alulkompenzáció nem ellentételezhető a DPLP-nek fizetett esetleges túlkompenzációval.
(386)
A Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy a DPLP a közfeladatának teljesítéséért 415 millió EUR összegben túlkompenzációban részesült, többek között a negyedik üzemeltetési szerződés alkalmazási ideje alatt. Mivel a túlkompenzáció összeegyeztethetetlen támogatásnak minősül, vissza kell fizettetni.
7. KÖVETKEZTETÉS
(387)
A nyugdíjak átvállalása, az évente átruházott állami források, az ingatlanátruházások, az 1997-es tőkeinjekció, az adómentesítések és az állami kezességvállalás az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett támogatási intézkedéseknek minősülnek, mivel olyan költségek alól mentesítették a DPLP-t, amelyeket a magánvállalkozásoknak szokásos körülmények között vállalniuk kell.
(388)
A 2003-as és 2006-os tőkeinjekció nem minősül az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett támogatásnak, mivel az állam a piacgazdasági befektető elvének megfelelően járt el.
(389)
A Bizottság megállapítja, hogy Belgium jogellenesen - az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdését megsértve - hajtotta végre az intézkedéseket, kivéve a 2003-as tőkeinjekciót, amelyet a végrehajtása előtt megfelelően bejelentettek a Bizottságnak, és kivéve az adómentesítéseket, amelyek létező támogatásnak minősülnek.
(390)
A nyugdíjak átvállalása nem hozta a DPLP-t a versenytársaiénál kedvezőbb helyzetbe a társadalombiztosítási járulékok tekintetében. Az intézkedés tehát az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdése c) pontjának fényében összeegyeztethetőnek tekinthető a belső piaccal.
(391)
A negyedik üzemeltetési szerződés keretében nyújtott éves ellentételezések az EUMSZ 106. cikkének (2) bekezdése fényében a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatásnak minősülnek, amennyiben túlkompenzáció történt a DPLP számára.
(392)
Az állam által nyújtott kezességvállalás a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatás.
(393)
Az ingatlanadó alóli mentesítés és a helyi adók alóli mentesítés létező támogatásnak minősülnek, és azokkal a Bizottság - a 659/1999/EK rendelet 17., 18. és 19. cikkének megfelelően - a létező támogatásokra vonatkozó eljárás keretében külön foglalkozik.
(394)
Az ÁGÉSZ-keretszabály 5. pontjának megfelelően ez a határozat nem sérti a közbeszerzési és versenyjogi tárgyú uniós rendelkezéseket,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A De Post - La Poste (DPLP, jelenleg bpost) számára a nyugdíjak átvállalása formájában nyújtott, és Belgium által végrehajtott állami támogatás az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében összeegyeztethető a belső piaccal.
2. cikk
A De Post - La Poste (DPLP, jelenleg bpost) számára a közszolgáltatási költségek ellentételezése formájában nyújtott, és Belgium által jogellenesen, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének (3) bekezdését megsértve végrehajtott állami támogatás összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
3. cikk
A Belgium által a De Post - La Poste (DPLP, jelenleg bpost) számára 2003-ban és 2006-ban juttatott tőkeinjekció nem minősül az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett támogatásnak.
4. cikk
A De Post - La Poste (DPLP, jelenleg bpost) számára állami kezességvállalás formájában nyújtott, és Belgium által jogellenesen, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének (3) bekezdését megsértve végrehajtott állami támogatás összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
5. cikk
(1) Belgium visszafizetteti a 2. és a 4. cikkben említett intézkedések keretében nyújtott összeegyeztethetetlen támogatásokat.
(2) A visszafizettetendő összegek után a kedvezményezett rendelkezésére bocsátásuk napjától a tényleges visszafizettetésükig kamatot kell fizetni.
(3) A kamatot a 794/2004/EK rendelet (125) V. fejezetével és a 794/2004/EK rendeletet módosító 271/2008/EK rendelettel összhangban kamatos kamatként kell kiszámítani.
(4) Belgium e határozat elfogadásának napjától kezdődő hatállyal megszünteti a 2. és 4. cikkben említett intézkedések keretében nyújtott támogatások valamennyi esedékes kifizetését.
6. cikk
(1) A 2. és 4. cikkben említett intézkedések keretében nyújtott támogatásokat haladéktalanul és ténylegesen vissza kell fizettetni.
(2) Belgium gondoskodik arról, hogy e határozatot az arról szóló értesítéstől számított négy hónapon belül végrehajtsák.
7. cikk
(1) Az e határozatról szóló értesítéstől számított két hónapon belül Belgium az alábbi információkat közli a Bizottsággal:
a)
a kedvezményezettel visszafizettetendő teljes összeg (tőke és kamatok);
b)
az e határozatnak való megfelelés érdekében már meghozott és tervezett intézkedések részletes ismertetése;
c)
az azt igazoló dokumentumok, hogy a kedvezményezettet felszólították a támogatás visszafizetésére.
(2) Belgium a 2. és 4. cikkben említett intézkedések keretében nyújtott támogatások maradéktalan visszafizettetéséig rendszeresen tájékoztatja a Bizottságot az e határozatnak való megfelelés érdekében hozott nemzeti intézkedések előrehaladásáról. Belgium - a Bizottság egyszerű kérésére - haladéktalanul benyújtja az e határozatnak való megfelelés érdekében már meghozott és tervezett intézkedésekre vonatkozó információkat. Részletes információkkal szolgál továbbá a kedvezményezettel már visszafizettetett támogatási összegekre és kamatokra vonatkozóan.
8. cikk
Ennek a határozatnak a Belga Királyság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2012. január 25-én.