РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 26 януари 2011 година
относно държавна помощ C 7/10 (ex CP 250/09 и NN 5/10), приведена в действие от Германия Схема за пренасяне на данъчни загуби в случай на преструктуриране на предприятия в затруднение („Sanierungsklausel“)
(нотифицирано под номер C(2011) 275)
(само текстът на немски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/527/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за Европейския съюз и Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с горепосочените разпоредби (2),
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писма с дата 5 август 2009 г. и 30 септември 2009 г. Комисията поиска от Германия информация относно член 8c от Закона за корпоративния подоходен данък (Körperschaftsteuergesetz, наричан по-долу: KStG). Германските органи отговориха на тези искания с писма с дата 20 август 2009 г. и 5 ноември 2009 г. С решение от 24 февруари 2010 г. Комисията откри официална процедура за разследване, посочена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), по отношение на помощта.
(2)
Решението на Комисията да открие процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съю. (3). Комисията покани заинтересованите страни да представят мнения.
(3)
Германските органи представиха своя отговор с писмо от 9 април 2010 г.
(4)
В Брюксел бяха проведени две срещи с германските органи, на 9 април 2010 г. и на 3 юни 2010 г. Германия представи допълнителна информация на 2 юли 2010 г. Комисията не получи мнения от заинтересовани страни.
2. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
2.1. Обща информация
(5)
Корпоративното данъчно облагане в Германия се основава главно на Закона за данъка върху доходите (Einkommensteuergesetz, наричан по-долу: EStG) и KStG. Член 10d, параграф 2 от EStG позволява загубите, натрупани през данъчната година, да бъдат пренасяни, т.e. в съответствие с принципа за платежоспособност облагаемите приходи през бъдещи данъчни години може да бъде намален чрез прихващане на загубите до максимален размер от 1 млн. EUR всяка година. Съгласно член 8, параграф 1 от KStG тази възможност за пренасяне на загуби е приложима също за предприятия, подлежащи на облагане с корпоративен данък.
(6)
Възможността за пренасяне на загуби доведе до търговия с кухи предприятия (Mantelgesellschaften), които отдавна са прекратили каквато и да е стопанска дейност, но все още имат загуби, които са пренесени от минали периоди.
(7)
За да противодейства на търговията с кухи предприятия през 1997 г. немският законодател ограничи възможността за пренасяне на загуби чрез въвеждането в член 8, параграф 4 от KStG на правило за придобиване на кухи предприятия (Mantelkaufregelung). Правилото ограничава пренасянето на загуби към такива корпоративни образувания, които са юридически и икономически идентични с образуванието, натрупало загубите. Правилото не съдържа определение на понятието „икономически идентичен“, но включва един отрицателен и два положителни примера:
а)
корпоративното образувание не е икономически идентично, ако повече от половината от неговите дялове са прехвърлени и ако след това образуванието продължи стопанската си дейност или я започне отново с преимуществено нови активи;
б)
корпоративното образувание обаче е икономически идентично, ако вливането на нови активи е единствено за целите на преструктурирането на генериращото загуби образувание и ако дейността, която е довела до пренасянето на неприспаднати загуби, продължи в сравними мащаби през следващите 5 години;
в)
корпоративното образувание е икономически идентично също и ако вместо да влива нови активи, придобиващото образувание покрие загубите, които са натрупани в генериращото загуби образувание.
(8)
Последните два примера обикновено се цитират като „Sanierungsklausel“ (клауза, позволяваща преструктурирането на предприятия в затруднение).
(9)
Член 8, параграф 4 от KStG е отменен считано от 1 януари 2008 г. със Закона за реформа на данъчното облагане на предприятия от 2008 г. (Unternehmensteuerreformgesetz).
(10)
Същият нормативен акт въвежда новия член 8c, параграф 1 от KStG, който налага много по-строги ограничения в сравнение с член 8, параграф 4 от KStG относно пренасянето на загуби в случай на промени в дяловото участие в корпоративно образувание. Съгласно новото правило:
а)
неизползваните загуби се губят изцяло, ако повече от 50 % от дяловия капитал, правата на членство, правата на собственост или правата на глас бъдат прехвърлени на купувач;
б)
ако в рамките на период от пет години повече от 25 %, но не повече от 50 % от дяловия капитал, правата на членство, правата на собственост или правата на глас бъдат прехвърлени, неизползваните загуби се губят пропорционално.
(11)
Първоначално в новото правило не са предвидени изключения за предприятия, които са в процес на преструктуриране и в същото време са предмет на съществена промяна в собствеността.
(12)
Съгласно обяснителния меморандум, приет от немския парламент със Закона за реформа на данъчното облагане на предприятия от 2008 г., целта на замяната на член 8, параграф 4 от KStG с новия член 8c, параграф 1 от KStG е да се опростят правилата (в обяснителния меморандум се посочва, че практическото прилагане на член 8, параграф 4 от KStG е породило много сложни правни въпроси) и по-добре да се противодейства на злоупотребите. (4) Законодателят е съзнавал, че промяната означава, че в случай на преструктуриране на предприятие в затруднение, което води до промяна в собствеността, пренасянето на загуби вече няма да е възможно. Това обаче се е считало за приемливо, тъй като в такава ситуация данъчните органи биха могли да се откажат от събиране на данъчните задължения въз основа на съображения за справедливост, дори без изрична законодателна разпоредба (5).
2.2. Мярката
(13)
През юни 2009 г. с изменение на член 8c от KStG е въведен член 8c, параграф 1a от KStG, съгласно който пренасянето на загуби все пак е възможно, когато предприятие в затруднение бива придобито с цел преструктуриране. Това изменение съставлява част от Закона за облекчения за гражданите - Здравноосигурителна каса (Bürgerentlastungsgesetz Krankenversicherung) (6). Новата разпоредба отново е наречена Sanierungsklausel или нова Sanierungsklausel, за да се разграничава от предшестващия я член 8, параграф 4 от KStG. Тя въвежда изключение от ограничението върху пренасянето на загуби, въведено в действие от 1 януари 2008 г. с член 8c, параграф 1 от KStG.
(14)
Съгласно член 8c, параграф 1a от KStG, корпоративно образувание може да пренася загуби въпреки промяна в неговото дялово участие, която попада в обхвата на член 8c, параграф 1 от KStG, при положение че са изпълнени следните условия:
а)
придобиването е с цел преструктуриране на корпоративното образувание (7);
б)
предприятието е изпаднало или съществува вероятност да изпадне в несъстоятелност или свръхзадлъжнялост към момента на придобиването (8);
в)
основните стопански структури на предприятието са запазени, което налага:
-
изпълнението от корпоративното образувание на споразумение между управителния и работническия съвет (Betriebsvereinbarung) относно запазването на работни места, или
-
запазването на 80 % от работните места (спрямо годишната стойност на заплатите) през първите пет години след придобиването, или
-
вливането на значителни стопански активи или отписването на задължения, които все още имат икономическа стойност в рамките на дванадесет месеца; стопанските активи са значителни, ако представляват най-малко 25 % от активите от предходната финансова година; всички трансфери обратно към придобиващото предприятие през първите три години се приспадат;
г)
през първите пет години след придобиването предприятието не променя сектора или дейността си;
д)
към момента на придобиването предприятието не е преустановило дейност.
(15)
Член 8c, параграф 1a от KStG влиза в сила на 10 юли 2009 г. и се прилага с обратна сила от 1 януари 2008 г.
(16)
Първоначално член 8c, параграф 1a от KStG е въведен само за ограничен период - до 31 декември 2009 г. На 22 декември 2009 г. обаче, като част от Закона за ускоряване на икономическия растеж от 2009 г. (Wachstumsbeschleunigungsgesetz) (9), германският парламент прие разпоредба, с която се заличава съответната клауза за изтичане на срока на действие от KStG.
(17)
Трябва да се отбележи, че пренесените загуби от минали периоди могат да бъдат приспаднати само от печалбата на предприятието, което се преструктурира. Придобиващото предприятие не може да приспада загубите от собствената си печалба.
(18)
Това е валидно, дори ако придобиващото предприятие консолидира своите данъчни задължения на равнище група, тъй като с член 15, първо изречение, номер 1 от KStG се забранява пренасянето на загуби, ако контролирано дъщерно предприятие (Organgesellschaft) съставлява част от интегрирана група (Organschaft) (10).
(19)
Съгласно немското законодателство в областта на корпоративното данъчно облагане обаче такива загуби не се губят; те просто се „замразяват“ на равнището на образуванието и могат да се използват единствено, след като предприятието вече не е консолидирано. Няма ограничение във времето за пренасянето на тези „замразени“ загуби.
(20)
Придобиващото предприятие се възползва косвено от член 8c, параграф 1a от KStG, тъй като след успешното завършване на процеса на преструктуриране данъчната тежест на преструктурираното предприятие се намалява. Нещо повече, придобиващото предприятие разбира се може да обедини част или всички свои дейности в придобитото предприятие и по този начин да използва пренесените загуби.
2.3. Съпоставка между член 8c, параграф 1a от KStG и член 8, параграф 4 от KStG
(21)
Новото правило в член 8c, параграф 1a от KStG се различава от предишното правило - отмененият член 8 параграф 4 от KStG - по един важен аспект, който е от ключово значение за оценката за целите на държавната помощ.
(22)
Съгласно член 8c, параграф 1 от KStG предприятието губи правото да пренася своите загуби, когато повечето от половината дялове са прехвърлени, освен ако е приложима Sanierungsklausel. Следователно основното правило е загуба на правото за пренасяне на загуби при значителни промени в собствеността. Следователно съществуващата Sanierungsklausel е изключение от общото правило.
(23)
Съгласно предишния член 8, параграф 4 от KStG общото правило е било продължаване на пренасянето на загуби в случай на значителни промени в собствеността, при условие че предприятието е било икономически идентично. Целта на това изключение е било предотвратяването на злоупотреби, например под формата на търговия с кухи предприятия.
3. РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ
(24)
С писмо от 24 февруари 2010 г. Комисията уведоми Германия за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, по отношение на настоящата мярка.
(25)
В решението за откриване Комисията изрази становището, че член 8c, параграф 1a от KStG поставя разграничение между финансово стабилни генериращи загуби предприятия и предприятия, които са (потенциално) неплатежоспособни или свръхзадлъжнели, като облагодетелства само последните. Следователно изглежда, че член 8c, параграф 1a от KStG се отклонява от референтната система, съгласно която и двата типа предприятия не биха имали право да пренасят загуби. Поради това Комисията достигна до предварителното заключение, че мярката е селективна и представлява държавна помощ, тъй като изглежда, че са изпълнени условията на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Накрая Комисията изрази съмнения относно съвместимостта на мярката с член 107, параграф 3, буква б) от ДФЕС, както е тълкуван във Временната рамка (11), и с член 107, параграф 3, буква в), както е тълкуван в Насоките за оздравяване и преструктуриране (12) и Насоките за регионалните помощи (13).
(26)
Решението за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (14). Комисията покани Германия и заинтересованите страни да представят мнения.
(27)
След откриването на официалната процедура за разследване германското федерално министерство на финансите даде указания на данъчната администрация, отговорна за събирането на данъците, да преустанови прилагането на член 8c, параграф 1a от KStG, докато Комисията вземе окончателно решение по случая, и да уведоми засегнатите предприятия, че в случай на отрицателно окончателно решение от страна на Комисията държавната помощ ще трябва да бъде възстановена (15).
4. КОМЕНТАРИ НА ГЕРМАНИЯ
(28)
Германия счита, че член 8c, параграф 1a от KStG не представлява държавна помощ по три причини:
а)
той е в съответствие с принципа за частен кредитор на пазара (вж. 4.1);
б)
той не е селективен (вж. 4.2);
в)
той е обоснован от естеството и цялостната структура на германската данъчна система (вж. 4.3)
(29)
В допълнение Германия твърди, че новата Sanierungsklausel в член 8c, параграф 1a от KStG по същество съответства на старата Sanierungsklausel в член 8, параграф 4 от KStG, която никога не е критикувана от Комисията (вж. 4.4), и че редица други държави-членки са въвели подобни данъчни правила (вж. 4.5).
4.1. Съответствие с принципа за частен кредитор на пазара
(30)
Този аргумент се изтъква от Германия за първи път в нейно писмо от 2 юли 2010 г. Германия твърди, че позоваване на принципа за частния кредитор може да се прави също по отношение на данъчни задължения или квазиданъчни задължения (16). Твърди се, че отношението на германската държава към нейните данъкоплатци е сравнимо с отношението между частен кредитор и длъжник, които са обвързани с дългосрочен договор, като например договор за наем или трудов договор. Според германските органи частният кредитор, който е страна по дългосрочен договор, би се отказал от част от своите бъдещи вземания, ако това би позволило на друго предприятие да придобие контрол върху длъжника, осигурявайки по този начин продължаването на дългосрочния договор.
4.2. Отсъствие на селективност
(31)
Германия счита, че член 8c, параграф 1a от KStG представлява обща мярка, тъй като може да се използва от всички предприятия, независимо от региона, сектора и размера им. Германия подчертава, че по отношение на всяко предприятие съществува възможност да изпадне в затруднение извън неговия контрол и да се превърне в кандидат за прилагане на правилото.
(32)
Германия отбелязва, че в своето Известие за данъчно облагане на дружества от 1998 г. самата Комисия е на мнение, че, „при условие че те важат без разлика за всички дружества и за производството на всички стоки“, данъчните мерки с чисто технически характер, като например правилата за пренасяне на загуби, не са селективни, и че „фактът, че някои дружества или някои отрасли се възползват повече от други от някои от тези данъчни мерки не означава непременно, че те попадат в полето на приложение на правилата на конкуренцията, регулиращи държавната помощ“ (17).
(33)
Германия счита, че тези съображения са от особено значение за данъчните стимули за научноизследователска и развойна дейност, а също така и за опазване на околната среда, образование и трудова заетост. Според германските органи данъчните правила, от които се възползват предприятия, полагащи специални усилия в тези области, не са селективни, тъй като те са отворени за всички предприятия, дори ако de facto те облагодетелстват в по-голяма степен в сравнение с другите предприятията, осъществяващи дейност в определени сектори. Германия счита, че същите доводи следва да са приложими за данъчни правила, които облагодетелстват предприятия в затруднение, придобити с цел преструктуриране.
(34)
Германия твърди, че Съдът и Общият съд са приели, че мярка, от която се ползват изключително предприятия в затруднение, по принцип може да представлява обща мярка, която не е селективна. В този контекст в първия пример Германия цитира DMT, където по отношение на белгийски инструмент за улесняване на плащанията за предприятия в затруднение Съдът се произнася, че (18):
„Френското правителство твърди, че инструментите за улесняване на плащанията във връзка с вноските за социално осигуряване не представляват държавна помощ, ако те се предоставят при едни и същи обстоятелства на всяко предприятие, което изпитва финансови затруднения. Изглежда такъв е случаят в рамките на режима, установен от белгийското законодателство. Комисията обаче твърди, че ONSS разполага с право на преценка по отношение на предоставянето на инструментите за улесняване на плащанията.
От формулировката на член 92, параграф 1 от Договора следва, че общите мерки, които не облагодетелстват само определени предприятия или производството само на някои стоки, не попадат в обхвата на тази разпоредба. Обратно, когато органът, предоставящ финансова помощ, се ползва от известна свобода на преценка, която му дава възможност да избира бенефициерите или условията, при които се отпуска финансовата помощ, не може да се счита, че тази помощ е обща по своя характер (в този смисъл вж. Решение от 26 септември 1996 г. по дело Франция/Комисия, C-241/94 [1996], Recueil, стр. I-4551, точки 23 и 24).
Националният съд в хода на главното производство е компетентен да определи дали правото на ONSS да предоставя механизми за улесняване на плащанията е по преценка и, ако то не е такова, да установи дали механизмите за улесняване на плащанията, предоставени от ONSS, са общи по характер или дали те облагодетелстват определени предприятия.“
(35)
Германия цитира също HAMSA, където Испания твърди, че дадена мярка не е селективна, тъй като се прилага за всички предприятия в затруднение. По този въпрос Общият съд постановява, че (19):
„В настоящия случай доводът, на който се основават заявителят и Кралство Испания, в смисъл, че испанският закон от 26 юли 1922 г. относно прекъсването на плащанията въвежда обща процедура, приложима към всички предприятия в затруднение, не може да бъде приет. Действително законът не поражда право да бъде прилаган селективно в полза на някои категории предприятия или сектори на дейност, но въпреки това трябва да се припомни, че опрощаването на задължения, критикувано от Комисията, не произтича автоматично от прилагането на закона, а от решенията по преценка, вземани от въпросните публични органи. Нещо повече, съгласно установената съдебна практика, когато органът, предоставящ финансова помощ, се ползва от известна свобода на преценка, която му дава възможност да избира бенефициерите или условията, при които се отпуска финансовата помощ, не може да се счита, че тази помощ е обща по своя характер (Решение от 29 юни 1999 г. по дело DM Transport, C-256/97, Recueil, стр. I-3913, точка 27).“
(36)
Германските органи твърдят, че за разлика от мерките в DMT и HAMSA, член 8c, параграф 1a от KStG не предвижда решения по преценка на публичните органи, но прилагането му произтича автоматично от закона. Следователно, прилагайки довода a contrario, член 8c, буква 1a от KStG не е селективен.
(37)
Германия също счита, че член 8c, параграф 1a от KStG принадлежи към съвкупността от правила в рамките на немското право в областта на несъстоятелността. По-специално допустимостта на предприятието се основава на понятията за несъстоятелност, риск от несъстоятелност и свръхзадлъжнялост, които са определени в InsO и които дават основания за откриване на производства по несъстоятелност.
(38)
По въпроса за селективността Германия заключава, че позицията на Комисията би означавала, че всяко данъчно облекчение представлява държавна помощ, дори ако е общо приложимо, и че такава позиция е в нарушение на ДФЕС.
4.3. Обосноваване чрез естеството и цялостната структура на данъчната система
(39)
Германия поддържа твърдението, че освобождаването, въведено с член 8c, параграф 1a от KStG, е обосновано от естеството и цялостната структура на немската данъчна система. Тя твърди, че съществува обективна разлика между предприятията в затруднение, които се нуждаят от преструктуриране, и останалите предприятия, и че тази обективна разлика оправдава различното третиране на предприятията в затруднение, придобити с оглед преструктуриране. Германия основава своите доводи на три съображения.
(40)
Първо, докато финансово стабилните предприятия имат избор между търсенето на финансиране на капиталовите пазари и търсенето на предприятие, което да ги придобие, предприятията в затруднение разполагат само с втория вариант, тъй като те няма да могат да получат дългово финансиране на капиталовия пазар или да получат банков заем. В резултат на това предприятията в затруднение систематично ще пропускат възможността за пренасяне на загуби от минали периоди, докато жизнеспособните предприятия винаги могат да избират между дълговото финансиране и търсенето на купувач.
(41)
Второ, ratio legis на член 8c, параграф 1 от KStG, т.e. предотвратяването на търговията с кухи предприятия с натрупани загуби, не налага изключването на пренасянето на загуби в ситуации, при които придобиването е по-скоро за целите на преструктурирането, отколкото просто с цел данъчна оптимизация. Без ограничението на член 8c, параграф 1a от KStG върху придобиването на предприятия във финансово затруднение с цел преструктуриране, т.е. ако бяха включени други видове придобиване, ratio legis не би могло да се запази.
(42)
Трето, целта на член 8c, параграф 1 от KStG е да се гарантира, че продажната цена на дяловете в предприятията се основава единствено на икономическата стойност на предприятието и че стойността на натрупаните загуби за данъчна оптимизация не се отразява на продажната цена. В случай на придобиване на предприятие в затруднение с цел преструктуриране обаче възможната стойност на натрупаните загуби няма съществена роля. За да подкрепи с доказателства този довод, Германия изтъква, че във финансовите отчети на търговските групи счетоводителите не приписват стойност на потенциалните пренесени загуби от минали периоди на предприятията в затруднено положение.
(43)
Въз основа на тези три причини, взети заедно, Германия счита, че дори ако член 8c, параграф 1a от KStG би бил селективен prima facie, той при всички случаи е оправдан от естеството и цялостната структура на немската данъчна система.
4.4. Връзка между новата и старата Sanierungsklausel
(44)
Германия отбелязва, че считано от 1 януари 2008 г. член 8c от KStG заменя подобно правило, което е отменено по същото време, а именно член 8, параграф 4 от KStG. И двете правила преследват една и съща цел, а именно предотвратяването на търговията с кухи предприятия с натрупани загуби.
(45)
Германия отбелязва, че Комисията никога не е изразила каквато и да е загриженост по отношение на член 8, параграф 4 от KStG и че следователно става видно, че това правило не представлява държавна помощ.
(46)
Поради това Германия разглежда позицията на Комисията по този въпрос като непоследователна.
4.5. Сходни правила в други данъчни системи
(47)
Германия е изтъквала, че много други държави-членки имат правила, сходни с член 8c, параграф 1a от KStG. Пример за това са Австрия, Белгия, Финландия, Италия, Люксембург и Нидерландия. Тя посочва, че Комисията не е предприела действия в рамките на правилата относно държавната помощ срещу тези държави-членки въпреки големите сходства между системите.
(48)
Във връзка с параграф 34 от решението за откриване, където се посочват действията, предприети от Комисията по отношение на френската система, Германия подчертава, че немската система се различава от френската, която се ограничава до някои сектори на икономиката и предоставя пълно освобождаване от корпоративен данък.
5. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА
(49)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки и засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
5.1. Държавни средства и възможност за приписване
(50)
Мярката трябва да е финансирана с държавни средства и използването на държавни средства трябва да бъде приписано на държавата. Загуба на приходи от данъци е равностойно на изразходване на държавни ресурси под формата на бюджетни разходи. Като позволява на предприятията да намаляват тежестта на своя корпоративен данък чрез пренасянето на загуби, Германия се лишава от приходи, което представлява държавна помощ. Германия е информирала Комисията, че прилагането на мярката би довело до недостиг на данъчните постъпления в размер на 900 млн. EUR всяка година. От това, че мярката води до загуба на държавни ресурси, следва, че тя се предоставя чрез държавни ресурси. Помощта се предоставя в съответствие със закон и следователно може да бъде приписана на държавата.
5.2. Селективно предимство
(51)
В допълнение мярката трябва да предоставя на бенефициера селективно предимство. Съгласно установената съдебна практика понятието за помощ обхваща не само положителните предимства, но също и действия, които под различни форми облекчават тежестите, които обикновено натоварват бюджета на едно предприятие (20).
(52)
Съгласно член 8c, параграф 1 от KStG определени промени в структурата на собствеността на предприятието означават частична или пълна загуба на възможността за пренасяне на загуби от минали периоди за данъчни цели.
(53)
Член 8c, параграф 1a от KStG създава изключение от това правило, когато промяната в собствеността засяга предприятие в затруднение и се извършва с цел преструктуриране.
(54)
Следователно член 8c, параграф 1a от KStG би могъл да предоставя селективно предимство на предприятия, които изпълняват тези условия, тъй като им позволява да приспадат загуби от минали периоди от бъдещата печалба за целите на изчисляването на техните облагаеми приходи.
(55)
Както е обяснено в съображение 28, Германия твърди, че член 8c, параграф 1a от KStG не представлява такова селективно предимство по три причини:
а)
член 8c, параграф 1a от KStG е в съответствие с принципа за частен кредитор на пазара (5.2.1);
б)
член 8c, параграф 1a от KStG не е селективен prima facie (5.2.2);
в)
член 8c, параграф 1a от KStG е обоснован от естеството и цялостната структура на немската данъчна система (5.2.3).
(56)
Германия изтъква също сходствата между член 8c, параграф 1a от KStG и неговия предшественик, член 8, параграф 4 от KStG (вж.5.2.4) и факта, че други държави-членки имат подобни правила (вж. 5.2.5).
5.2.1. Възможно прилагане на принципа за частен кредитор на пазара
(57)
Германия твърди, че член 8c, параграф 1a от KStG е в съответствие с принципа за частен кредитор на пазара, тъй като той отговаря на поведението на частен кредитор на пазара, обвързан по дългосрочен договор с длъжник.
(58)
Комисията счита, че това твърдение е необосновано по няколко причини. Съгласно практиката на Съда и Общия съд принципът за частен кредитор на пазара е приложим, само ако държавата действа като икономически оператор, но не и когато упражнява своите прерогативи като публичен орган. (21) В този случай държавата упражнява монополното си право на данъчно облагане в качеството си на публичен орган.
(59)
Комисията счита, че съдебната практика, цитирана от Германия, не променя тази оценка. Член 8c, параграф 1a от KStG засяга създаването на данъчно задължение, докато фактите, на които се основава решенията на Съда по дела Испания/Комисията (22) и DMT (23), засягат ситуации, при които администрацията е имала възможност да се откаже от събирането на съществуващи данъчни задължения. Следователно принципът за частен кредитор на пазара не е приложим в този случай.
(60)
Второ, Комисията отбелязва, че дори ако принципът е приложим, което се оспорва от Комисията, данъчното предимство се предоставя автоматично, без предварителна оценка на общата загуба (която определя максималния размер на бъдещите данъчни облекчения), на перспективите на бенефициера да възстанови своята жизнеспособност или на това дали длъжникът е от стратегическо значение. В своите общи условия частният кредитор на пазара не би предвидил такова автоматично освобождаване от бъдещи задължения, без предварително да му е известен възможният размер на освобождаването, финансовите перспективи на длъжника и неговото стратегическо значение.
(61)
На трето място, Комисията отбелязва, че за разлика от дългосрочното договорно правоотношение член 8c, параграф 1a от KStG не се отнася до освобождаването от съществуващи задължения, а до намаляването на възможни бъдещи задължения, които могат да възникнат след възстановяването на финансовата жизнеспособност на длъжника. С други думи, когато държавата разрешава пренасянето на загуби, не са налице неизплатени задължения.
(62)
На четвърто място, Комисията отбелязва, че обикновено в случай на несъстоятелност стопанската дейност на длъжника се поема от друго предприятие. Тъй като държавата има монопол върху данъчното облагане, тя ще може да събира данъци от другото предприятие. Следователно длъжникът, който напуска пазара, ще бъде заменен от друг длъжник. За разлика от частния кредитор на пазара, концепцията за наличие на лоялност към клиента няма отношение към решението на държавата.
(63)
Комисията заключава, че принципът за частен кредитор на пазара не е приложим в този случай, тъй като държавата е действала, упражнявайки своите прерогативи в рамките на обществените политики, а не в качество на икономически оператор. Комисията е доказала, че дори ако в този случай принципът за частен кредитор на пазара е приложим, частен кредитор в дългосрочно договорно правоотношение, поставен в същото положение като държавата, не би приел мярка, сравнима с член 8c, параграф 1a от KStG.
5.2.2. Селективност рrima facie
(64)
Съгласно практиката на Съда по отношение на селективността на данъчна мярка член 107, параграф 1 от ДФЕС изисква оценка дали в рамките на определен правен режим дадена държавна мярка може да постави в по-благоприятно положение „определени предприятия или производството на някои стоки“ в сравнение с други, които са в правно или фактическо положение, което е сравнимо с оглед на преследваната от въпросната схема цел (24).
(65)
Следователно, когато оценява селективността на дадена данъчна разпоредба, Комисията трябва първо да определи общите или „обичайните“ правила, приложими към съответната област на данъчно облагане в рамките на съществуващата данъчна система („референтна система“). След това трябва да бъде установено дали мярката представлява изключение от референтната система чрез разграничаване на икономическите оператори, които са в правно или фактическо положение, което е сравнимо с оглед на целта, преследвана от данъчната система на съответната държава-членка.
5.2.2.1. Референтна система
(66)
Комисията е на мнение, че референтната система се явява немската система за корпоративно данъчно облагане в нейната настояща форма, и по-специално правилата относно пренасянето на загуби в бъдещи периоди за предприятия, дяловото участие на които подлежи на промяна, които са посочени в член 8c, параграф 1 от KStG. Както е описано по-горе в съображение 10, съгласно това правило неизползваните загуби се губят изцяло, ако повече от 50 % от правата на собственост бъдат прехвърлени на купувач; те се губят пропорционално, ако в срок от пет години бъдат прехвърлени повече от 25 % и по-малко от 50 % от правата на собственост. С оглед на всичко това Комисията достигна до заключението, че в случай на промяна в собствеността на дадено предприятие общото правило, т.е. референтната система, е загубата на правото на пренасяне на загуби.
(67)
Комисията отбелязва, че вече е използвала член 8c, параграф 1 от KStG като референтна система в предишно дело (25). В него Комисията обявява за несъвместимо с вътрешния пазар изключение от член 8c, параграф 1, което позволява на предприятия, придобити от дружества за рисков капитал, да пренасят загуби въпреки промяната в собствеността. Мотивите, развити в това решение, са приложими и за настоящия случай.
5.2.2.2. Разграничаване между предприятия в правно или фактическо положение, което е сравнимо с оглед на целта, преследвана от данъчната система
(68)
Чрез отклонение от референтния сценарий член 8c, параграф 1a от KStG предоставя възможност на предприятия, които са изпаднали във или за които съществува риск от несъстоятелност или свръхзадлъжнялост към момента на тяхното придобиване с цел преструктуриране, да пренасят своите загуби в бъдещи периоди, при положение че са спазени определени условия (виж съображение 14).
(69)
Германия твърди, че целта на член 8c, параграф 1a от KStG е да премахне данъчна пречка пред преструктурирането на предприятия в затруднение. С оглед на целта на данъчната система в сравнимо правно или фактическо положение са само предприятия в затруднение. Тъй като член 8c, параграф 1a от KStG се прилага за всички предприятия в затруднение, той не е селективен.
(70)
Германия счита, че решенията по делата DMT (26) и HAMSA (27) са в подкрепа на тази позиция. Германия поддържа твърдението, че Съдът и Общият съд са заключили, че мерките в тези дела са селективни, тъй като изискват решения по преценка на публичните органи. От прилагането на тези решения a contrario следва, че мярка, приложима за всички предприятия в затруднение, която не оставя право на преценка на публичните органи, не е селективна.
(71)
На първо място, Комисията желае да отбележи, че целта на данъчната система трябва да бъде установена с оглед на референтната система, а не с оглед на изключението от нея (28). Целта на системата за корпоративно данъчно облагане е да генерира постъпления за бюджета. Възниква въпросът дали тази цел се взема предвид, когато предприятията намаляват неоснователно своята данъчна основа, като използват пренасянето на загуби от кухи предприятия. Целта на член 8c, параграф 1 от KStG е да възпрепятства предприятията, които осъществяват промени в собствеността, да пренасят своите загуби в бъдещи периоди. Това е видно от обяснителния меморандум към закона, който въвежда член 8c, параграф 1 от KStG и отменя член 8, параграф 4 от KStG (29). Следователно всички предприятия, които претърпяват промяна в собствеността, са в правно или фактическо положение, което е сравнимо с оглед на целта на данъчната система.
(72)
Комисията изтъква, че на условията на изключението, предвидено в член 8c, параграф 1a от KStG, отговарят само предприятия в затруднение. Предприятия, които не са изпаднали в несъстоятелност или свръхзадлъжнялост обаче, или не са застрашени от такъв риск към момента на придобиване, може също да са губещи, но не отговарят на условията за пренасяне на загуби.
(73)
Поради това Комисията заключава, че член 8c, параграф 1a от KStG поставя разграничение между генериращите загуби предприятия, които обаче са жизнеспособни, и такива, които са неплатежоспособни или свръхзадлъжнели или са застрашени от такъв риск, като облагодетелства последните. Следователно член 8c, параграф 1a от KStG поставя разграничение между предприятия, които са в правно или фактическо положение, което е сравнимо с оглед на целта на данъчната система.
(74)
На второ място, Комисията подчертава в противовес на позицията на Германия, че в практиката на Съда и на Общия съд никъде не се твърди, че мярка, приложима за всички предприятия в затруднение, която не оставя право на преценка на публичните органи, не е селективна.
(75)
Във връзка с DMT следва да се отбележи, че в отговор на съображението на френското правителство, което съответства на позицията на Германия в този случай, Съдът заключава в параграф 28, че дори ако националните органи не разполагат с право на преценка, компетентен да определи дали въпросната национална мярка е обща по характер или селективна отново е националният съд. Следователно Съдът признава косвено, че национална мярка, която е отворена за всички предприятия в затруднение и която не оставя право на преценка на публичните органи, може въпреки това да бъде селективна.
(76)
Във връзка с делото HAMSA Комисията посочва, че obiter dictum в точка 157 се отнася до общото испанско законодателство в областта на несъстоятелността. Разглежданата мярка в делото HAMSA обаче не е мярка в обхвата на правото в областта на несъстоятелността, а освобождаване от задължения, предоставяно от испанските органи на доброволни начала, без да е налице каквото и да е законово задължение, което е с много по-голям размер от освобождаванията от задължения, договорени между частните инвеститори. Следователно делото няма отношение към оценката на въпросната мярка.
(77)
Генералният адвокат Fennelly потвърждава в своето становище по делото Ecotrade, че правила, които са приложими за всички предприятия в затруднение, могат да бъдат селективни и да представляват държавна помощ (30).
(78)
Следователно, в противовес на позицията на Германия, анализът на въпросната мярка от страна на Комисията е в съответствие с практиката на Съда и на Общия съд.
(79)
Следователно Комисията счита, че член 8c, параграф 1a от KStG е селективен prima facie.
5.2.3. Обосноваване чрез естеството или общата схема на данъчната система, от която е част
(80)
Съгласно практиката на Съда мярка, която е обоснована от характера или общата схема, от която е част, въпреки че поставя в по-благоприятно положение получателя, не изпълнява това условие за селективност (31).
(81)
Следователно, когато Комисията достигне до заключение, както е в настоящия случай, че въпросната мярка изглежда селективна prima facie, трябва да бъде оценено дали разграничението е оправдано от характера или общата схема на данъчната система, от която мярката е част.
(82)
Комисията отбелязва, че съгласно установената съдебна практика на Съда държавите-членки трябва да предоставят такава обосновка (32).
(83)
Допълнително Съдът разяснява, че трябва да се направи разграничаване от една страна между целите, приписвани на определена данъчна схема, които са външни за нея, и механизмите, необходими за постигането на тези цели, които са присъщи на самата данъчна система, от друга страна. Само последните механизми отговарят на условията за обосновка въз основа на характера или общата схема на данъчната система, от която мярката е част.
(84)
Комисията счита, че в този случай е необходимо да бъде направено разграничение между целта на член 8c, параграф 1 от KStG и целта на член 8c, параграф 1a от KStG.
(85)
В своите доводи Германия признава, че целта на член 8c, параграф 1 от KStG е да бъдат предотвратени злоупотребите с разрешеното от немската данъчна система пренасяне на загуби под формата на купуване на кухи предприятия.
(86)
В този контекст Комисията отбелязва, че член 8c, параграф 1 от KStG има много по-широко приложно поле от своя предшественик, член 8, параграф 4 от KStG. Докато последната разпоредба изключва пренасянето на загуби само когато са изпълнени две кумулативни условия, а именно придобиване от страна на друго корпоративно образувание и нова стопанска дейност, то новата разпоредба не съдържа второто условие. Следователно придобиването от друго корпоративно образувание е достатъчно, за да бъде загубена възможността за пренасяне на загуби. Законодателят е наясно с тази разлика в приложното поле, тъй като изричната цел на промяната в законодателството е да се финансира намаляване на ставката на корпоративния подоходен данък от 25 % на 15 % (33).
(87)
За разлика от това целта на член 8c, параграф 1a от KStG, не е предотвратяването на злоупотреби. Това става видно от обяснителния меморандум, придружаващ въвеждането на новата Sanierungsklausel, публикуван от германския парламент. В обяснителния меморандум се посочва, че член 8c, параграф 1a от KStG се въвежда с цел справяне със световната финансова и икономическа криза (34). По време на кризата ограниченията върху пренасянето на загуби се разглеждат като особена пречка пред преструктурирането на предприятията.
(88)
Комисията отбелязва, че в своите коментари относно решението за откриване на процедурата Германия подчертава факта, че член 8c, параграф 1a от KStG не представлява мярка за борба със злоупотребите, а се въвежда в подкрепа на предприятията в затруднено положение по време на финансовата и икономическата криза.
(89)
Комисията заключава, че целта, преследвана от тази конкретна данъчна мярка, е външна за данъчната система. В съответствие с практиката на Съда, преследването на такава външна цел не може да се използва като основание за обосноваване на мярка въз основа на естеството и цялостната структура на данъчната система (35). Тя може да бъде анализирана само при оценката за съвместимост.
(90)
И трите довода, представени от Германия, не могат да променят тази оценка.
(91)
Във връзка с довода на Германия, че единственият избор на предприятие в затруднение е да получи финансиране чрез инвеститор, докато жизнеспособното предприятие, което временно е губещо, може да избира между получаването на финансиране на капиталовия пазар и придобиването му от инвеститор с последващо рефинансиране, Комисията е на мнение, че начинът, по който едно предприятие финансира своята стопанска дейност, няма отношение към целите на данъчната система. Корпоративната данъчна система се основава на облагането на печалбите и декларирането на загубите. Както бе установено в хода на икономическата и финансовата криза, стабилните във финансово отношение предприятия също временно отчетоха загуби. Тези стабилни във финансово отношение предприятия обаче нямат право да пренасят загуби, прилагайки Sanierungsklausel, и следователно са в по-неблагоприятно положение в сравнение с генериращите загуби предприятия в затруднено положение в случай на промяна на собствеността и последващо рефинансиране от новите акционери. Освен това Комисията отбелязва също, че по време на финансовата и икономическата криза жизнеспособните предприятия, които временно са отчели загуба, са имали големи трудности при достъпа до капиталови пазари. Следователно дори фактическите предположения, свързани с първия довод, са неточни. Поради това Комисията отхвърля първия довод на Германия.
(92)
Във връзка с втория довод на Германия, че изключението, предвидено в член 8c, параграф 1a от KStG от общата забрана за пренасяне на загуби за бъдещи периоди в случай на промяна в собствеността, посочена в член 8c, параграф 1 от KStG, е оправдано от ratio legis на член 8c, параграф 1 от KStG, тъй като не е налице риск от злоупотреби в случай на преструктуриране на предприятие в затруднение, Комисията отбелязва, че този довод не обосновава ограничението в член 8c, параграф 1a от KStG относно предприятията в затруднение. Комисията изтъква, че при придобиването на стабилни във финансово отношение предприятия също не е налице риск от злоупотреби. Такъв риск съществува единствено във връзка с кухи предприятия. Както е отбелязано по-горе, ratio legis на член 8c, параграф 1 KStG излиза извън обхвата на борбата срещу злоупотреби. Той цели също увеличаването на данъчната основа на германския корпоративен данък и компенсиране на намаляването на ставката на корпоративния подоходен данък от 25 % на 15 %. Това обяснява защо член 8c, параграф 1 от KStG включва също редица придобивания на участия, при които не е налице риск от злоупотреби. Следователно Комисията отхвърля довода на Германия, че изключението, въведено с член 8c, параграф 1a от KStG, съответства на ratio legis на член 8c, параграф 1 от KStG.
(93)
Във връзка с третия довод на Германия, че обичайно одиторите не приписват на загубите на предприятията в затруднено положение някаква стойност при изчисляването на отсрочените данъци за консолидираните финансови отчети и следователно възможността за пренасяне на загуби не оказва въздействие върху продажната цена на предприятието в затруднено положение, Комисията отбелязва на първо място, че това се основава на счетоводни критерии и следователно няма отношение към съображенията във връзка с данъците. На второ място Комисията отбелязва, че този довод е в противоречие с твърдението на Германия, че липсата на възможност за пренасяне на загуби представлява пречка пред преструктурирането. Това е вярно, единствено ако придобиващото предприятие приписва известна парична стойност на възможността за пренасяне на загуби в бъдещи периоди. Поради това Комисията отхвърля и третия довод на Германия.
(94)
Нещо повече, Германия твърди, че други държави-членки също предвиждат данъчни облекчения за преструктурирането на предприятия, като например френската схема за държавна помощ за придобиване на предприятия в затруднение. Комисията не може да приеме довода на Германия, който се основава на сравнение. Първо, за да мотивира дадена мярка, държавата-членка може да се позове само на принцип, вътрешно присъщ на нейната данъчна система, в качеството ѝ на референтна система, спрямо която се оценява дали предприятието получава предимство по смисъла на правилата в областта на държавната помощ. Фактът, че сходни данъчни мерки може да съществуват в други държави-членки, не е от значение, тъй като е възможно тези мерки от своя страна може да бъдат обхванати разпоредбите на Договора. На второ място, условията, наложени за мерките съгласно френската схема, се различават от член 8c, параграф 1a от KStG. Френската схема предвижда освобождаване от данъчно облагане на новосъздадени предприятия, които придобиват предприятие в затруднение. След като през 2004 г. схемата беше обявена за несъвместима с общия пазар от Комисията (36), Франция внесе изменения в нея, за да съответства на правилата в областта на държавната помощ. Сега предоставяните предимства отчасти са de minimis. Друга част от помощта е съвместима като регионална помощ за МСП (37).
(95)
Въз основа на горепосоченото Комисията заключава, че въпросната мярка не произтича пряко от основните принципи на данъчната система и не е обоснована от характера и общата схема на данъчната система.
5.2.4. Връзката между старата и новата Sanierungsklausel
(96)
Германия твърди, че член 8c, параграф 1a от KStG по същество съответства на стария член 8с, параграф 4 от KStG и че Комисията никога не е считала член 8, параграф 4 от KStG за държавна помощ.
(97)
Комисията посочва, че Германия никога не е изпращала уведомление относно член 8, параграф 4 от KStG. Следователно Комисията не е изразявала становище относно това дали той представлява държавна помощ.
(98)
Тази процедура засяга само член 8c, параграф 1a от KStG, тъй като откриването на официалната процедура за разследване беше ограничено до тази разпоредба. Германия не може да разчита на аргумента, че Комисията никога не е възразявала официално срещу член 8, параграф 4 от KStG, за да обоснове член 8с, параграф 1а от KStG, понеже германските органи не са изпращали уведомление относно член 8, параграф 4 от KStG.
(99)
Комисията си запазва правото да анализира член 8, параграф 4 от KStG съгласно правилата за държавна помощ, ако се окаже, че тази разпоредба е предоставила на предприятията селективно предимство.
5.2.5. Подобни данъчни схеми в други държави-членки
(100)
Фактът, че в други държавни-членки се прилагат подобни или идентични данъчни схеми, за които те не са уведомили Комисията, няма отношение към анализа на въпроса дали дадена мярка представлява държавна помощ.
(101)
Комисията ще анализира информацията, изпратена от Германия съгласно член 10 от Процедурния регламент (38).
5.2.6. Заключение относно наличието на селективно предимство
(102)
Следователно Комисията достигна до заключението, че член 8с, параграф 1а от KStG предоставя селективно предимство на предприятията, за които той се прилага.
5.3. Въздействие върху търговията в рамките на Съюза
(103)
Мярката трябва да има възможност да засегне търговията в рамките на Съюза и да нарушава или да заплашва да наруши конкуренцията. Член 8c, параграф 1a от KStG не е специфичен за даден сектор, т.е. всички сектори могат да извлекат полза от него. На практика всички сектори на германската икономика са активни на пазарите, които са открити за конкуренция и търговия в рамките на Съюза. Поради това мярката има възможност да засегне търговията в рамките на Съюза и да наруши или да заплашва да наруши конкуренцията.
(104)
Комисията отбелязва, че съгласно информацията, предоставена от Германия, всички предприятия, които отговарят на условията за мярката, отговарят на условията за откриване на производство по неплатежоспособност (вж. съображение 14 и бележка под линия 7). Следователно всички потенциални бенефициери на мярката са предприятия в затруднение по смисъла на точка 10, буква в) от Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (наричани по-долу Насоки за оздравяване и преструктуриране). Като следствие нито един от бенефициерите не отговаря на условията за минималната помощ съгласно Регламент (ЕО) № 1998/2006 от 15 декември 2006 г. за прилагане на членове 87 и 88 от договора към минималната помощ (39), тъй като съгласно член 1, буква з) от посочения регламент предприятията в затруднение не попадат в неговия обхват.
5.4. Заключение
(105)
Следователно, тъй като всички изисквания, посочени в член 107, параграф 1 от ДФЕС, са спазени, Комисията счита, че схемата за пренасяне на загуби в случай на преструктуриране на предприятия в затруднение представлява държавна помощ по смисъла на този член.
6. ОЦЕНКА НА СЪВМЕСТИМОСТТА НА МЯРКАТА
(106)
Комисията може да обяви държавна помощ за съвместима с вътрешния пазар в съответствие с член 107, параграф 3 от ДФЕС. Съгласно установената практика на Съда тежестта на доказване, че дадена мярка е съвместима, се поема от държавата-членка (40). Комисията отбелязва в това отношение, че въпреки изричната покана на Комисията в решението за откриване, Германия не е изпратила до Комисията никаква информация по този въпрос. Само поради тази причина Комисията не може да обяви мярката за помощ за съвместима с вътрешния пазар.
(107)
Въпреки това Комисията разгледа дали мярката би могла да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар. Комисията разполага с широко право на преценка в случаите на помощ, попадащи в обхвата на член 107, параграф 3 от ДФЕС (41). Упражнявайки това право, тя издаде насоки и известия, които определят критериите за обявяване на определени видове помощ за съвместими с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3 от ДФЕС. Съгласно утвърдената съдебна практика Комисията е обвързана с насоките и известията, които издава в сферата на надзора на държавната помощ, доколкото те не се отклоняват от правилата на Договора и са приети от държавите-членки (42).
(108)
Следователно е необходимо да се оцени първо дали помощта, за която е изпратено уведомление, попада в обхвата на една/едно или повече насоки или известия и дали може да се обяви за съвместима с вътрешния пазар, тъй като изпълнява условията за съвместимост, определени в тях.
6.1. Възможна съвместимост въз основа на Временната рамка (43)
(109)
Тъй като член 8с, параграф 1а от KStG е въведен с цел да се решат проблемите вследствие на финансовата и икономическата криза, Комисията разгледа дали би могло той да се обяви за съвместим по смисъла на член 107, параграф 3, буква б) от ДФЕС, както е тълкуван във Временната рамка.
(110)
В контекста на настоящата финансова и икономическа криза и на отражението ѝ върху цялата икономика на държавите-членки, Комисията счита, че някои категории държавна помощ са оправдани за ограничен период, за да се преодолее тази криза, и те могат да се обявят за съвместими с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква б) от ДФЕС. Временната рамка определя условията, съгласно които Комисията ще обяви такива схеми за помощ за съвместими.
(111)
Член 8с, параграф 1а от KStG обаче не попада в някоя в обхвата на никоя от мерките, определени във Временната рамка, понеже той се отнася до данъчни облекчения за предприятия в затруднение. Временната рамка обаче не предвижда държавна помощ под формата на данъчни облекчения.
(112)
Ето защо Комисията счита, че член 8с, параграф 1а от KStG не отговаря на изискванията, за да бъде обявен за съвместим по смисъла на член 107, параграф 3, буква б) от ДФЕС, както се тълкува във Временната рамка.
(113)
Комисията обаче отбелязва, че ограничен размер на помощта, предоставена на някои бенефициери, може да се обяви за съвместима с вътрешния пазар в съответствие с раздел 4.2 от Временната рамка, при условие че той отговаря на всички условия на германска схема за помощ, която Комисията е одобрила на тази правна основа. За да отговаря на условията за този вид помощ, бенефициерът трябва да докаже по-специално, че той не е бил предприятие в затруднение към 1 юли 2008 г. по смисъла на Насоките за оздравяване и преструктуриране (за големи предприятия) и по смисъла на член 1, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 800/2008 на Комисията от 6 август 2008 г. относно деклариране на някои категории помощи за съвместими с общия пазар в приложение на членове 87 и 88 от Договора (Общ регламент за групово освобождаване - ОРГО) (44) (за МСП) и че брутният еквивалент на помощта не е по-голям от 500 000 EUR. Също така трябва да бъдат спазени другите условия в раздел 4.2.2 от Временната рамка и тези на решението за разрешаване на германската схема за помощ.
6.2. Възможна съвместимост въз основа на Насоките за оздравяване и преструктуриране (45)
(114)
Тъй като член 8c, параграф 1a от KStG касае данъчни предимства за предприятия в затруднено положение, Комисията разгледа неговата съвместимост съгласно Насоките за оздравяване и преструктуриране. Съгласно тези насоки само предприятия в затруднение могат да получат помощ. Докато неплатежоспособно или свръхзадлъжняло предприятие може да се счита в затруднение по смисъла на насоките, то параграф 13 от Насоките за оздравяване и преструктуриране предвижда, че предприятие, което принадлежи към или е придобито от по-голяма бизнес група обикновено няма право на помощ за оздравяване и преструктуриране. Едно от изискванията на член 8c, параграф 1a от KStG е промяна в дяловото участие. След такава промяна целевото предприятие може да принадлежи към група. В този случай би било обичайно за групата да подпомогне целевото предприятие в затруднение, което след това не би могло да получи помощ съгласно Насоките за оздравяване и преструктуриране.
(115)
Освен това дори за бенефициерите, които могат да получат помощ съгласно Насоките за оздравяване и преструктуриране, не са спазени други изисквания на тези насоки.
(116)
Съгласно параграф 25, буква а) от Насоките за оздравяване и преструктуриране помощта за оздравяване може да бъде само под формата на заеми или гаранции по заеми. Поради това въпросното данъчно предимство не може да се счита за помощ за оздравяване.
(117)
В случай на помощ за преструктуриране Насоките за оздравяване и преструктуриране изискват представяне на реалистичен план за преструктуриране с цел да се възстнови жизнеспособността на предприятието. Помощта трябва да бъде ограничена до необходимия минимум. В този контекст бенефициерът трябва да осигури принос към разходите по преструктуриране. Накрая, за да се избегнат неправомерни нарушения на конкуренцията, Насоките за оздравяване и преструктуриране предвиждат компенсаторни мерки.
(118)
Член 8c, параграф 1a от KStG не отговаря на всички тези условия. В обяснителният меморандум се посочва, че целевото предприятие трябва да представи план за преструктуриране с положителни бизнес възможности, но не се посочва, че такъв един план би отговарял на изискванията на Насоките за оздравяване и преструктуриране, нито че размерът на помощта е ограничен до необходимия минимум. Размерът на помощта зависи от загубите, понесени от предприятието в миналото. Освен това член 8c, параграф 1a от KStG не предвижда принос от бенефициера или компенсаторни мерки.
(119)
Накрая, уведомлението относно помощта за оздравяване и преструктуриране, предоставена на големи предприятия, трябва да се подаде индивидуално. Тя не може да се отпусне като част от схема. В член 8c, параграф 1a от KStG не се прави разлика между големи предприятия и МСП.
(120)
Дори за МСП, при които помощта за оздравяване и преструктуриране може по принцип да бъде под формата на схема, Комисията отбелязва, че конкретните изисквания за такава схема, посочени в параграф 82 от Насоките за оздравяване и преструктуриране, не са спазени поради същите причини като тези, изложени в параграф 117.
(121)
Следователно Комисията счита, че член 8c, параграф 1a от KStG не е съвместим с вътрешния пазар като помощ за преструктуриране.
6.3. Възможна съвместимост въз основа на Насоките за регионалните помощи (46)
(122)
Член 8c, параграф 1a от KStG трябва също да се разгледа в контекста на Насоките за регионалните помощи.
(123)
Потенциалните бенефициери на регионалната помощ трябва да се намират в германски регион, който отговаря на условията за получаване на регионална помощ. Съгласно член 8c, параграф 1a от KStG това невинаги е така, тъй като разпоредбата се прилага за предприятия, намиращи се на цялата територия на Германия.
(124)
Освен това Насоките за регионалните помощи изключват от своя обхват предприятия в затруднение по смисъла на Насоките за оздравяване и преструктуриране (виж параграф 9). Следователно дори помощта за предприятия, намиращи се в райони, които отговарят на условията за получаване на помощ, не може да се обяви за съвместима въз основа на Насоките за регионалните помощи.
(125)
Поради това Комисията счита, че мярката не е съвместима с вътрешния пазар като регионална помощ,
6.4. Възможна съвместимост въз основа на Насоките за екологични помощи (47)
(126)
Накрая член 8c, параграф 1a от KStG трябва да се разгледа в контекста на Насоките за екологична помощ.
(127)
Основната цел на Насоките за екологична помощ е да гарантират, че мерките на държавна помощ ще доведат до по-високо ниво на защита на околната среда от това, което би съществувало без помощта, и да гарантират, че положителните ефекти на помощта превишават нейните отрицателни ефекти по отношение на нарушения на конкуренцията, като се вземе предвид принципът „замърсителят плаща“ (наричан по-нататък РРР), установен с член 191 от ДФЕС.
(128)
Тази цел не е постигната с член 8c, параграф 1a от KStG. Обяснителният меморандум не се позовава на която и да е от целите по смисъла на Насоките за екологична помощ.
(129)
Както се посочва в параграф 20 от Насоките за оздравяване и преструктуриране, предприятие в затруднено положение не може да се счита като подходящо средство за популяризиране на други цели на обществените политики, предвид факта, че неговото съществуване е застрашено, докато неговата жизнеспособност не бъде гарантирана. Тъй като всички потенциални бенефициери по член 8с, параграф 1а от KStG са предприятия в затруднение по смисъла на параграф 10, буква в) от Насоките за оздравяване и преструктуриране, Комисията счита, че член 8с, параграф 1а от KStG не е съвместим като екологична помощ.
6.5. Възможна съвместимост въз основа на член 107, параграф 3 от ДФЕС
(130)
Комисията отбелязва, че мярката, за която е изпратено уведомление, попада в обхвата едновременно на Временната мярка и на Насоките за оздравяване и преструктуриране. Следователно, когато упражнява своето право на преценка по силата на член 107, параграф 3, букви б) и в) от ДФЕС, тя се обвързва с тези два текста поради причините, изложени по-горе в съображение 109 et seq.
(131)
Ако на Комисията обаче бъдат представени убедителни доводи, за да направи това, тя може да упражни своето право на преценка отново, при условие че действа в границите, определени от ДФЕС и общите принципи на правото, и по-специално принципа за равнопоставено третиране, както е тълкуван от практиката на Съда (48). В този контекст, съгласно практиката на Съда, Комисията може да обяви държавна помощ за съвместима с вътрешния пазар, ако помощта е за преодоляване на сериозни затруднения в икономиката на държава-членка (член 107, параграф 3, буква б) от ДФЕС) или преследва цел от общ интерес (член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС) (49), ако е необходима за постигането на тази цел (50) и не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(132)
В този случай Германия не е представила някакви аргументи, че помощта е съвместима с вътрешния пазар директно по смисъла на член 107, параграф 3, буква б) или в) от ДФЕС.
(133)
Комисията отбелязва, че поради предназначението на мярката за помощ, размерът на помощта зависи от загубите, които бенефициерът е отчел в миналото. Следователно няма връзка между размера на получената от предприятието помощ и целта, преследвана със схемата за помощ, т.е. премахването на пречките пред преструктурирането и подкрепата за предприятията в затруднение по време на икономическата и финансовата криза. Следователно Комисията заключава, че схемата за помощ не е ограничена до това, което е необходимо, за да се постигне нейната цел. Като следствие тя нарушава конкуренцията във вътрешния пазар до степен, която противоречи на общия интерес.
(134)
Следователно Комисията заключава, че мярката не може да бъде обявена за съвместима директно въз основа на член 107, параграф 3, буква б) или в) от ДФЕС.
7. ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(135)
Тъй като за схемата за помощ не е изпратено уведомление, тя е неправомерна помощ.
(136)
По силата на утвърдената практика на Комисията за вземане на решения съгласно член 107 от Договора помощта трябва да бъде възстановена от бенефициерите. Тази практика е потвърдена от член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (51): „Когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава-членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя.“
(137)
Предвид факта, че въпросната мярка представлява неправомерна и несъвместима помощ, тя трябва да бъде възстановена, за да се възстанови положението, съществувало на пазара преди предоставянето на помощта. Следователно възстановяването трябва да се извършва, считано от датата, на която бенефициерът е придобил предимството, т.е. датата, на която помощта е била на негово разположение, като върху сумата за възстановяване се начислява лихва до датата на действителното възстановяване.
(138)
Комисията счита, че годишната дата за плащането на корпоративния данък трябва да се счита като съответната дата за определяне на датата, на която помощта е била предоставена на бенефициера.
(139)
Германия трябва да вземе всички необходими мерки, за да възстанови помощта от бенефициерите. За да установи броя на случаите, при които трябва да се извърши възстановяване, Германия трябва да състави списък на предприятията, които са извлекли ползи от въпросната мярка от 1 януари 2008 г. нататък. В този контекст Комисията отбелязва, че Германия е преустановила прилагането на мярката на 30 април 2010 г. Германското федерално министерство на финансите нареди на данъчната администрация, която отговаря за събирането на данъците, да прекрати прилагането на Sanierungsklausel, докато Комисията вземе окончателно решение по случая (52).
(140)
Държавната помощ, която трябва да се възстанови, трябва да се изчисли въз основа на данъчните декларации на въпросните предприятия, т.е. бенефициерите по член 8с, параграф 1а от KStG. Размерът на помощта трябва да се изчисли като разликата между данъка, който би следвало да се плати без прилагането на член 8c, параграф 1a от KStG и данъка, които реално е платен след прилагането на член 8c, параграф 1a от KStG.
(141)
Това не засяга възможността, когато общият размер на предоставената по този начин помощ не надвишава брутния паричен еквивалент на 500 000 EUR и когато са спазени всички други условия, определени в раздел 4.2.2 от Временната рамка и в решение на Комисията за разрешаване на германска схема за помощ на това правно основание, и по-специално по отношение на предприятието, което не е било в затруднение към 1 юли 2008 г., помощта да се счита за съвместима съгласно член 107, параграф 3, буква б) от ДФЕС, както е тълкуван във Временната рамка и разрешената германска схема за помощ. Когато общият размер надвишава 500 000 EUR, сумата, която е над този размер, трябва да се възстанови.
(142)
Комисията насочва вниманието на Германия към факта, че помощта не може да се счита за съвместима съгласно правилата за минималната помощ (53) или съгласно групово освободена (54) схема за помощ или съгласно всяка друга схема за помощ, одобрена съгласно Насоките за регионалните помощи или Насоките за изследвания, развитие и иновации (55), понеже всички тези текстове изключват предоставянето на държавна помощ на предприятия в затруднение (56). За всички други одобрени схеми за помощ Германия трябва да провери дали решението за одобряване на схемата за държавна помощ изключва от своя обхват предприятия в затруднение. Ако това не е така, помощта би могла да се счита за съвместима съгласно тези схеми, при условие че Германия докаже, че всички условия от съответните схеми са били изпълнени, когато е предоставена помощта.
8. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(143)
Въз основа на гореизложеното Комисията заключава, че схемата за пренасяне на загуби (член 8c, параграф 1a от KStG, „Sanierungsklausel“) представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, която е неправомерно приведена в действие в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС. Схемата за помощ е несъвместима с вътрешния пазар.
(144)
Комисията счита, че Германия трябва да вземе всички необходими мерки, за да възстанови помощта от бенефициерите на Sanierungsklausel,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, предоставена по силата на член 8c, параграф 1a от Закона за корпоративното подоходно облагане (Körperschaftssteuergesetz), неправомерно приведена в действие от Германия в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
Индивидуална помощ, предоставена по схемата, посочена в член 1, е съвместима с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква б), както се тълкува във Временната рамка, при условие че размерът на помощта не надвишава 500 000 EUR, бенефициерът не е бил предприятие в затруднение към 1 юли 2008 г. и че всички други условия, определени в раздел 4.2.2 от Временната рамка, са спазени.
Член 3
Индивидуална помощ, предоставена по схемата, посочена в член 1, която към момента на нейното предоставяне отговаря на условията, определени във всяка схема, одобрена от Комисията на правно основание, различно от Общия регламент за групово освобождаване, Насоките за регионалните помощи, Насоките за изследвания, развитие и иновации, и която не изключва предприятия в затруднение като потенциални бенефициери, е съвместима с вътрешния пазар до максималния интензитет на помощта, приложим за този вид помощ.
Член 4
1. Германия отменя схемата, посочена в член 1.
2. Германия възстановява от бенефициерите несъвместимата помощ, предоставена по схемата, посочена в член 1.
3. Върху подлежащите на връщане суми се дължат лихви от датата, на която те са били предоставени на бенефициерите, до датата на тяхното реално възстановяване.
4. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (57).
5. Германия анулира всички останали плащания на помощ по схемата, посочена в член 1, считано от датата на уведомяване за настоящото решение.
Член 5
1. Възстановяването на помощта, предоставена по схемата, посочена в член 1, трябва да бъде незабавно и ефективно.
2. Германия гарантира изпълнението на настоящото решение в срок от четири месеца след датата на уведомяване за настоящото решение.
Член 6
1. В срок два месеца от датата на уведомяване за настоящото решение Германия представя на Комисията следната информация:
а)
списък на бенефициерите на помощта по схемата, посочена в член 1, и общият размер на помощта, получена от всеки един от тях по схемата;
б)
общия размер (главница и лихва), който трябва да се възстанови от всеки бенефициер;
в)
подробно описание на вече предприетите или предвидените мерки за изпълнение на настоящото решение;
г)
документални доказателства, че на бенефициерите е наредено да възстановят помощта.
2. Германия информира Комисията за напредъка по националните мерки, приети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, предоставена по посочената в член 1 схема. При поискване от страна на Комисията Германия незабавно представя информация за вече предприетите или планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Тя предоставя и подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от бенефициерите.
Член 7
Адресат на настоящото решение е Федерална република Германия.
Съставено в Брюксел на 26 януари 2011 година.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. január 26.)
a Németország által nyújtott C 7/10 (korábbi CP 250/09 és NN 5/10) sz. Állami Támogatásról kstg (szanálási rendelkezés)
(az értesítés a C(2011) 275. számú dokumentummal történt)
(Csak a német nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2011/527/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unióról szóló szerződésre és az Európai Unió működéséről szóló szerződésre (EUMSZ) és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére (1),
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután az említett rendelkezéseknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (2),
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
2009. augusztus 5-én és 2009. szeptember 30-án kelt levelében a Bizottság információkat kért Németországtól a társasági adóról szóló törvény (a továbbiakban: KStG) 8c. §-ára vonatkozóan. A német hatóságok a megkeresésre 2009. augusztus 20-án és 2009. november 5-én válaszoltak. A támogatás kapcsán a Bizottság 2010. február 24-én hozott határozatával megindította az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást.
(2)
Az eljárás megindítására vonatkozó bizottsági határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (3). Ezzel egyidejűleg az érdekelt feleket felszólították észrevételeik megtételére.
(3)
Ennek a német hatóságok 2010. április 9-én kelt levelükkel tettek eleget.
(4)
2010. április 9-én és június 3-án Brüsszelben két találkozóra került sor Németország képviselőivel. 2010. július 2-án Németország további információkat szolgáltatott. Az érdekelt felektől a Bizottság észrevételeket nem kapott.
2. AZ INTÉZKEDÉS LEÍRÁSA
2.1. Háttér
(5)
A vállalkozások adóztatása Németországban lényegében a személyi jövedelemadóról szóló törvény (a továbbiakban: EStG) és a KStG alapján történik. Az EStG 10d. §-ának (2) bekezdése szerint az adóévben felmerült veszteségek továbbvihetőek, azaz az elkövetkező években az adóköteles jövedelem az adózási teherviselési képesség elvének megfelelően évente 1 millió eurót meg nem haladó összegben a veszteségekkel csökkenthető. A veszteségek adózási szempontú továbbvitele a KStG 8. §-ának (1) bekezdése alapján a társasági adófizetési kötelezettség hatálya alá tartozó vállalkozások számára is lehetséges.
(6)
A veszteségek továbbvitelének lehetősége olyan vállalkozások megvásárlását eredményezte, amelyek már régóta nem folytattak semmilyen tevékenységet, azonban a veszteségeket még mindig továbbvihették (úgynevezett üres cégek vagy empty-shell companies).
(7)
Az ilyen jellegű felvásárlások megakadályozása érdekében a német törvényalkotó 1997-ben szűkítette a veszteségek adózási szempontú továbbvitelének lehetőségét azáltal, hogy a KStG 8. §-ának (4) bekezdésében életbe léptette az úgynevezett „ürescég-felvásárlási szabályt”. Ez a szabály a veszteségek továbbvitelének lehetőségét azokra a vállalkozásokra korlátozta, amelyek jogilag és gazdaságilag azonosak voltak azzal a vállalkozással, amelynél a veszteség felmerült. Bár a szabály nem tartalmazza a „gazdasági azonosság” fogalmának definícióját, azonban megemlít egy negatív és két pozitív példát.
a)
Gazdasági azonosság nem áll fenn akkor, ha egy tőketársaságban való részesedések több mint felét átruházzák, és a tőketársaság a tevékenységét túlnyomó részben új vállalati vagyonnal folytatja, illetve kezdi meg újra.
b)
Ezzel szemben gazdasági azonosságról beszélünk akkor, ha az új vállalati vagyon egyedül a fennmaradó veszteséglevonást előidéző tevékenység szanálására szolgál, és a társaság a tevékenységet az elkövetkező öt évben a korábbi gazdasági viszonyokkal összehasonlítható mértékben folytatja.
c)
Gazdasági azonosság akkor is fennáll, ha az új jogosult új vállalati vagyon hozzáadása helyett kiegyenlíti azokat a veszteségeket, amelyek a veszteséget jegyző vállalkozásnál merültek fel.
(8)
A két utóbbi példát nevezik általában „szanálási rendelkezésnek”.
(9)
A KStG 8. §-ának (4) bekezdését a vállalkozások adóztatásának 2008. évi reformja keretében 2008. január 1-jével hatályon kívül helyezték.
(10)
A vállalkozások adóztatásának 2008. évi reformja során vezették be a KStG 8c. §-a (1) bekezdését, amely a KStG 8. §-ának korábbi (4) bekezdéséhez képest a veszteségek továbbvitelének lehetőségét részesedésszerzés esetén erősebben korlátozza. Az új rendelkezés alapján:
a)
A fel nem használt veszteségek egyáltalán nem vonhatóak le akkor, ha egy társaság jegyzett tőkéjének, a benne lévő tagsági jogoknak, részesedési jogoknak vagy szavazati jogoknak több mint 50 %-át egy új jogosultra ruházzák át.
b)
Ha egy társaság jegyzett tőkéjének, a benne lévő tagsági jogoknak, részesedési jogoknak vagy szavazati jogoknak több mint 25 %-át, de maximum 50 %-át öt éven belül átruházzák, a fel nem használt veszteségek a százalékban meghatározott részesedésváltozásnak megfelelő mértékben részarányosan csökkennek.
(11)
Az új szabályozás kezdetben nem tett kivételt azokkal a vállalkozásokkal, amelyeknél egyidejűleg került sor szanálásra és jelentős részvényesi változásra.
(12)
A német Bundestag által a vállalkozások adóztatásának 2008. évi reformjával együtt elfogadott törvényi indokolás alapján a KStG 8. §-ának (4) bekezdését felváltotta a KStG 8c. § (1) bekezdése, amelynek célja a szabályozás egyszerűsítése (a törvényi indokolásból az derül ki, hogy a KStG 8. § (4) bekezdésének gyakorlati alkalmazása számos bonyolult jogkérdést vetett fel) és a visszaélésekkel szembeni célzott eljárás volt (4). A jogalkotó tudatában volt annak, hogy a módosítás eredményeként az olyan nehéz helyzetben lévő vállalkozások esetében, amelyeknél a szanálás részesedésszerzéssel kapcsolódik össze, a veszteségek adózási szempontú továbbvitele a továbbiakban nem lesz lehetséges. Ezt azonban elfogadhatónak tekintették, mivel ilyen helyzetekben az adóhatóság kifejezett törvényi rendelkezés nélkül, méltányossági okokból is lemondhatott az adókövetelésekről (5).
2.2. Az intézkedés
(13)
2009 júniusában a KStG 8c. §-ának módosítása révén bevezetésre került a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése, amely alapján továbbra is lehetséges a veszteségek továbbvitele, ha a nehéz helyzetben lévő vállalkozás felvásárlására szanálási célból kerül sor. Ez a módosítás az állampolgárokat mentesítő egészségbiztosítási törvény (Bürgerentlastungsgesetz Krankenversicherung) részét alkotta (6). Az új rendelkezés elnevezése szintén szanálási rendelkezés, illetve a KStG 8. §-ának (4) bekezdése által tartalmazott előző szabálytól való megkülönböztetés érdekében új szanálási rendelkezés. E szabály kivételt tesz a veszteségek továbbvitelének azon korlátozása alól, amelyet 2008. január 1-jei hatállyal a KStG 8c. §-ának (1) bekezdésével vezettek be.
(14)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése alapján az alábbi feltételek teljesülése esetén jogosult egy társaság a veszteségek továbbvitelére akkor is, ha a KStG 8c. §-ának (1) bekezdése alá tartozó részesedésszerzésre kerül sor:
a)
A részesedésszerzés a társaság szanálásának céljából megy végbe (7).
b)
A vállalkozás a szerzés időpontjában fizetésképtelen vagy eladósodott, illetve fizetésképtelenség vagy eladósodás fenyegeti (8).
c)
A lényeges működési struktúrákat megőrzik, ami feltételezi, hogy
-
a társaság egy, a munkahelyekre is vonatkozó szabályozást tartalmazó működtetési megállapodás alapján működik, vagy
-
a munkahelyek 80 %-át (a bérköltségek éves átlagához mérten) a részesedésszerzést követő első öt évben megtartják, vagy
-
tizenkét hónapon belül jelentős mértékű vállalati vagyonkiegészítésre vagy továbbra is értékkel bíró kötelezettségek elengedésére kerül sor; jelentős mértékű vállalati vagyonkiegészítésről van szó akkor, ha az új vállalati vagyon megfelel a megelőző gazdasági év eszközállománya legalább 25 %-ának; a tőketársaság által az új vállalati vagyon hozzáadását követő három éven belül elért eredmény csökkenti a hozzáadott vállalati vagyon értékét.
d)
A részesedésszerzést követő öt éven belül nem kerül sor ágazatváltásra.
e)
A részesedésszerzés időpontjában a vállalkozás működött.
(15)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése 2009. július 10-én lépett hatályba, és visszamenőleges hatállyal 2008. január 1-jétől alkalmazandó.
(16)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését eredetileg meghatározott időre, 2009. december 31-ig terjedő hatállyal vezették be. 2009. december 22-én azonban a növekedés gyorsításáról szóló 2009-es törvény (Wachstumsbeschleunigungsgesetz) (9) keretében a német Bundestag olyan rendelkezést fogadott el, amely törölte a KStG-ből a szóban forgó, hatályvesztésre vonatkozó rendelkezést.
(17)
Ezzel összefüggésben utalás történt arra, hogy az adózási szempontból továbbvihető veszteségek csak a szanálandó vállalkozás nyereségével számolhatóak el. A szerző fél nem számolhatja el ezeket a veszteségeket a saját nyereségével.
(18)
Ez akkor is érvényes, ha a szerző fél az adókötelezettségeit a konszern szintjén összevonja, mivel a KStG 15. § első pontjának első mondata megtiltja a veszteségek továbbvitelét, ha egy társaság egy vállalkozáscsoport (Organschaft) része (10).
(19)
A német társasági adójog szerint az ilyen veszteségek nem vesznek el, a leányvállalat szintjén csupán „befagyasztásra” kerülnek, és csak akkor használhatóak fel, amikor a vállalkozást már nem összevontan kezelik. Az ilyen „befagyasztott” veszteségek esetében a veszteségek továbbvitelére nincs megszabott határidő.
(20)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése révén a szerző fél közvetett módon kedvezményben részesül, mivel a szanált vállalkozás adóterhe a szanálás sikeres befejezése után csökken. Ezenkívül a szerző fél a tevékenységét természetesen részben vagy egészben a felvásárolt vállalkozásba is beviheti, és ily módon felhasználhatja az átvitt veszteséget.
2.3. A KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének és 8. §-a (4) bekezdésének összehasonlítása
(21)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésében foglalt új szabályozás egy jelentős és a támogatás értékelése szempontjából döntő aspektusban különbözik a korábbi szabályozástól, azaz a KStG hatályon kívül helyezett 8. §-a (4) bekezdésétől.
(22)
A KStG 8c. §-ának (1) bekezdése szerint egy vállalkozás nem viheti tovább a veszteségeit, ha a részesedések több mint felét átruházták, kivéve, ha a szanálási rendelkezés alkalmazandó. Így az általános szabály alapján jelentős részvényesi változás esetében a veszteségek nem vihetők tovább. A jelenlegi szanálási rendelkezés kivételt képez az általános szabály alól.
(23)
A KStG korábbi 8. §-ának (4) bekezdésében foglalt általános szabály kimondta, hogy jelentős részvényesi változás esetén továbbra is lehetőség van a veszteségek továbbvitelére, amennyiben a vállalkozás gazdasági azonossága megállapítható. Ez a kivétel az olyan visszaélések megakadályozására szolgált, amelyekre például üres cégek felvásárlása útján került sor.
3. AZ ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ HATÁROZAT
(24)
2010. február 24-én kelt levelében a Bizottság tájékoztatta Németországot arra vonatkozó határozatáról, hogy a támogatás miatt megindítja az EUMSZ 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárást.
(25)
Az eljárás megindításáról szóló határozatában a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése különbséget tesz a veszteséget termelő egészséges vállalkozások és az (esetlegesen) fizetésképtelen vagy eladósodott vállalkozások között annyiban, hogy csak az utóbbiaknak kedvez. Ennélfogva a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése kivételnek tűnik azon referenciarendszer alól, amely szerint a vállalkozások egyik csoportja esetében sem jöhet szóba a veszteségek továbbvitele. Tekintettel arra, hogy az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti feltételek nyilvánvalóan megvalósultak, a Bizottság előzetes véleménye szerint jelen intézkedés szelektív, és állami támogatásnak minősül. Végül a Bizottság kifejtette, kétségei vannak afelől, hogy az intézkedés összeegyeztethető az EUMSZ-nek az Ideiglenes közösségi keretrendszerrel (11) összhangban értelmezett 107. cikke (3) bekezdésének b) pontjával, valamint az EUMSz-nek a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatással (12) és a regionális támogatásokról szóló iránymutatással (13) összhangban értelmezett 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjával.
(26)
Az eljárás megindítására vonatkozó bizottsági határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (14). A Bizottság felszólította Németországot és valamennyi érdekelt felet észrevételeik benyújtására.
(27)
A hivatalos vizsgálati eljárás megindítását követően a szövetségi pénzügyminisztérium utasította az adóbehajtásért felelős hatóságokat, hogy a Bizottság végső döntéséig ne alkalmazzák a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését, valamint hogy értesítsék az érintett vállalkozásokat arról, hogy a Bizottság negatív döntése esetén a támogatásokat vissza kell fizetniük (15).
4. NÉMETORSZÁG ÉSZREVÉTELEI
(28)
Németország úgy ítéli meg, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése az alábbi három okból nem minősül állami támogatásnak:
a)
A szabályozás figyelembe veszi a magánhitelezői elvet (v.ö. a 4.1. szakasszal).
b)
Nem szelektív jellegű (v.ö. a 4.2. szakasszal).
c)
A szabályozást a német adórendszer jellege és belső szerkezete indokolja (v.ö. a 4.3. szakasszal).
(29)
Németország ezenkívül kijelenti, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésében foglalt szanálási rendelkezés lényegében megegyezik a KStG 8. §-ának (4) bekezdése által tartalmazott régi szanálási rendelkezéssel, amellyel kapcsolatban a Bizottságnak soha nem voltak fenntartásai (v.ö. a 4.4. szakasszal), továbbá több más tagállamban is létezik hasonló adószabály (v.ö. a 4.5. szakasszal).
4.1. A magánhitelezői elv betartása
(30)
Ezt az érvet Németország először 2010. július 2-án kelt levelében hozta fel. A német hatóságok erre vonatkozóan kifejtik, hogy a magánhitelezői elv az adókövetelések, illetve az ehhez hasonló követelések behajtása esetén is alkalmazható (16). A német állam és az adófizetők közötti kapcsolat ugyanis egy olyan kötelmi viszonyhoz hasonlítható, amely egy magánhitelező és egy adós között jön létre, és például egy bérleti vagy egy munkaszerződésen alapul. Németország véleménye szerint egy kötelmi viszony magánhitelezője lemondana jövőbeli követeléseinek egy részéről, ha ezáltal lehetőség nyílna arra, hogy az adóst egy másik vállalkozás felvásárolja, és a kötelmi viszony így továbbra is fennmarad.
4.2. A szelektivitás hiánya
(31)
Németország megítélése szerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése egy olyan általános intézkedés, amelyet minden vállalkozás igénybe vehet, függetlenül attól, hogy egy bizonyos régióhoz vagy termelési ághoz tartozik-e, illetve, hogy mekkora a mérete. Németország kijelenti, hogy potenciálisan és anélkül, hogy erre befolyása lenne, minden vállalkozás kerülhet nehéz pénzügyi helyzetbe, ezért a szabályozás alkalmazása szempontjából figyelembe kell venni.
(32)
Németország utal arra, hogy a Bizottság a vállalkozások adóztatásáról szóló 1998. évi közleményében maga is úgy ítélte meg, hogy az olyan teljesen technikai jellegű adóintézkedések, mint a veszteségek adózási szempontú továbbvitelére vonatkozó előírások nem minősülnek szelektívnek, „feltéve, hogy különbség nélkül mindegyik vállalkozásra és mindegyik áru termelésére alkalmazni kell azokat”, és „az, hogy néhány vállalkozás vagy ágazat több előnyhöz jut ezeken az adóintézkedéseken keresztül, mint mások, nem feltétlenül jelenti azt, hogy az állami támogatást szabályozó versenyszabályok vonatkoznak rájuk.” (17).
(33)
Németország úgy véli, hogy ezek a megfontolások különösen fontosak a kutatás és fejlesztés adózási szempontú támogatásában, továbbá a környezetvédelem, a képzés vagy a foglalkoztatás terén is. Szerinte nem tekinthetőek szelektívnek az olyan adószabályok, amelyek a fenti területeken jelentős erőfeszítéseket kifejtő vállalkozásoknak kedveznek, hiszen ezek a kedvezmények valamennyi vállalkozás számára nyitva állnak, akkor is, ha meghatározott területeken tevékenykedő vállalkozások de facto jobban profitálnának belőle, mint más vállalkozások. Ennek a meglátásnak az olyan adószabályok esetében is érvényesülnie kell, amelyek a szanálás céljából felvásárolt nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak kedveznek.
(34)
Németország szerint a Bíróság és a Törvényszék elfogadta, hogy egy olyan intézkedés, amely kizárólag a nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak kedvez, alapvetően általános intézkedésnek minősülhet, ami nem szelektív jellegű. Ebben az összefüggésben Németország először is a DMT-ügyet említi, amelyben a Bíróság az alábbiakat állapította meg egy olyan belga fizetési mechanizmussal kapcsolatban, amelyet a nehéz helyzetben lévő vállalkozások vehetnek igénybe (18):
„A francia kormány előadja, hogy a társadalombiztosítási járulékokhoz nyújtott fizetési könnyítések nem minősülnek állami támogatásnak, ha ugyanazon feltételek alapján minden olyan vállalkozás számára biztosítottak, amely pénzügyileg nehéz helyzetbe kerül. Vélhetően a belga jogi szabályozás kapcsán ez az eset áll fenn. Ezzel szemben a Bizottság szerint a fizetési könnyítések engedélyezése során az ONSS-t mérlegelési jog illeti meg.
Ahogyan a Szerződés 92. cikkének (1) bekezdéséből következik, nem tartoznak ez alá a rendelkezés alá az olyan általános jellegű intézkedések, amelyek nem csak meghatározott vállalkozásoknak vagy termelési ágaknak kedveznek. Nem tekinthető ezzel szemben általános jellegűnek az intézkedés akkor, ha a pénzügyi előnyöket biztosító intézkedés olyan mérlegeléstől függ, amely lehetővé teszi a kedvezményezettek vagy az intézkedés alkalmazási feltételeinek meghatározását (lásd értelemszerűen a C-241/94. sz. Franciaország kontra Bizottság ügyben 1996. szeptember 26-án hozott ítélet, EBHT 1996., I-4551. o., 23. és 24. pontját).
A nemzeti bíróság feladata az alapügyben annak megállapítása, hogy az ONSS számára megengedett-e a mérlegelés a fizetési könnyítések engedélyezése esetén, illetve ha ez az eset nem áll fenn, akkor az ONSS által nyújtott fizetési könnyítések általános jellegűek-e, vagy pedig meghatározott vállalkozásokat részesítenek előnyben.”
(35)
Németország ezenfelül felhívta a figyelmet a HAMSA-ügyre, amelyben a spanyol hatóságok úgy érveltek, hogy nem minősül szelektívnek az olyan intézkedés, amely valamennyi nehéz helyzetben lévő vállalkozásra vonatkozik. A Bíróság ennek kapcsán az alábbiak szerint nyilatkozott (19):
„Jelen ügyben a felperes és a Spanyol Királyság által hivatkozott érv szerint a fizetésképtelenségről szóló 1922. július 26-i spanyol törvény egy olyan általános jellegű eljárást hozott létre, amely valamennyi nehéz helyzetbe került vállalkozásra vonatkozik. Bár igaz az, hogy a törvényt nem szelektíven kell alkalmazni vállalkozások meghatározott csoportjai vagy meghatározott termelési ágazatok javára, azonban a Bizottság által kifogásolt adósság-elengedések nem automatikusan a törvény alkalmazásából következnek, hanem az illetékes közigazgatási szervek mérlegelési jogkörben hozott döntésétől függnek. Ha a pénzügyi előnyöket nyújtó hatóság olyan mérlegelési jogkörrel rendelkezik, amely lehetővé teszi számára a kedvezményezettek körének vagy az intézkedés alkalmazási feltételeinek meghatározását, az ítélkezési gyakorlat alapján az ilyen intézkedés nem tekinthető általános jellegűnek (lásd a Bíróságnak a C-256/97. sz. DM Transport ügyben 1999. június 29-én hozott ítéletét, EBHT 1999., I-3913. o., 27. pont).”
(36)
Németország állítása szerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése - a DMT és a HAMSA ügyekben vitatott intézkedésektől eltérően - nem irányoz elő mérlegelési jogot a közigazgatási hatóságok számára; az intézkedés alkalmazása automatikusan a törvényből következik. Ezért Németország azt az „a contrario” érvet hozza fel, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem tekinthető szelektívnek.
(37)
Ezenkívül Németország azon a véleményen van, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése a fizetésképtelenségre vonatkozó jogszabályok körébe tartozó norma. A vállalkozások jogosultsága olyan fogalmakon alapul, mint a fizetésképtelenség, a fizetésképtelenség veszélye és az eladósodás, amely fogalmakat az InsO definiálja, és amelyek csődeljárás megindítása iránti kérelem benyújtására szolgáltathatnak okot.
(38)
Németország a szelektivitást illetően azt a következtetést vonja le, miszerint a Bizottság véleményéből az következne, hogy minden adókedvezmény állami támogatásnak minősül, akkor is, ha általános jelleggel alkalmazandó, ez a megítélés pedig az EUMSZ-be ütközik.
4.3. Az adórendszer jellegén vagy belső szerkezetén alapuló indokolás
(39)
Németország megítélése szerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésében megfogalmazott kivételt a német társasági adórendszer jellege és belső szerkezete indokolja. Objektív különbség tapasztalható a szanálásra szoruló, nehéz helyzetben lévő vállalkozások és a többi vállalkozás között, amely objektív különbség indokolttá teszi a szanálás céljából felvásárolt, nehéz helyzetben lévő vállalkozások eltérő módon történő kezelését. Németország ezen érvelését három szempontra alapozza.
(40)
Először is a pénzügyileg egészséges olyan vállalkozásoktól eltérően, amelyek választhatnak a tőkepiac által kínált finanszírozási lehetőségek és felvásárlók keresése között, a nehéz helyzetben lévő vállalkozások számára csak az a lehetőség áll nyitva, hogy felvásárlót találjanak, hiszen sem idegen tőkét nem tudnának felvenni a tőkepiacon, sem pedig bankkölcsönt nem kapnának. Következésképpen a nehéz helyzetben lévő vállalkozások a rendszerből adódóan nem élhetnének a veszteségek továbbvitelének lehetőségével, míg az egészséges vállalkozások mindig választhatnának aközött, hogy idegen tőkét szereznek, vagy pedig vásárlót keresnek.
(41)
Németország második érve szerint a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének azon szándéka és célja, hogy megakadályozza az üres cégek felvásárlását, nem zárja ki a veszteségek továbbvitelének lehetőségét azokban az esetekben, amikor a felvásárlás szanálás céljából történik, és nem tisztán adózási szempontok indokolják. Ha a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem csak a nehéz helyzetben lévő vállalkozások szanálás céljából történő felvásárlására korlátozódna, azaz egyéb szerzési eseteket is a hatálya alá vonna, úgy a norma célja nem lenne megvalósítható.
(42)
Németország harmadik érve úgy szól, hogy a KStG 8c. §-ának (1) bekezdése biztosítja azt, hogy a vállalkozásokban való részesedések vételára pusztán a vállalkozás gazdasági értékén alapul, és az adóoptimalizálás érdekében a felhalmozódott veszteségek értéke a vételárat nem befolyásolja. Ezzel szemben a nehéz helyzetben lévő, szanálás céljából felvásárolt vállalkozások esetében a felhalmozódott veszteségek lehetséges értéke nem játszik különösebb szerepet. Ezen érv alátámasztása érdekében Németország utal arra, hogy a vállalkozáscsoport kereskedelmi jogi számvitele során a könyvvizsgálók nem tulajdonítanak értéket a gazdaságilag nehéz helyzetben lévő társaságok lehetségesen továbbvihető veszteségeinek.
(43)
Ezen együttes körülmények alapján Németország azon a véleményen van, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését mindenképpen indokolttá teszi a német társasági adórendszer jellege és belső szerkezete, még akkor is, ha prima facie szelektívnek is tűnik.
4.4. Az új és a régi szanálási rendelkezés közötti kapcsolat
(44)
Németország megjegyzi, hogy a KStG 8c. §-a 2008. január 1-jei hatállyal egy hasonló szabályt - a KStG 8. §-ának (4) bekezdését - váltotta fel, amely szabály ezzel egyidejűleg hatályát vesztette. Mindkét szabály ugyanazt a célt, mégpedig az üres cégek felvásárlásának megakadályozását szolgálta.
(45)
Németország utal arra, hogy a Bizottság a KStG 8. §-ának (4) bekezdése kapcsán soha nem fejezte ki fenntartásait, ezért a jelenlegi szabályozás sem minősülhetne támogatásnak.
(46)
Ebből az okból kifolyólag Németország szerint a Bizottság vonatkozó álláspontja inkoherens.
4.5. Más adórendszerek hasonló szabályai
(47)
Németország szerint több más tagállamban is létezik a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdéséhez hasonló szabályozás. Példaként Ausztriát, Belgiumot, Finnországot, Hollandiát, Luxemburgot és Olaszországot említette. A rendszerek nagymértékű hasonlósága ellenére a Bizottság ezen tagállamokkal szemben nem alkalmazta azokat az intézkedéseket, amelyek az állami támogatások terén való hatásköre alapján a rendelkezésére állnak.
(48)
Az eljárás megindításáról szóló határozat 34. pontja kapcsán, amely a Bizottságnak a francia adórendszerrel kapcsolatos intézkedéseit mutatja be, Németország kifejti, hogy a német rendszer különbözik a francia rendszertől. A francia rendszer ugyanis meghatározott gazdasági ágakra korlátozódik, és a társasági adó alóli teljes mentességet irányozza elő.
5. AZ INTÉZKEDÉS ÉRTÉKELÉSE
(49)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése alapján a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
5.1. Állami források és az állami forrásokhoz sorolás
(50)
Az intézkedést állami forrásból kell finanszírozni, továbbá az állami források felhasználásának az államhoz hozzárendelhetőnek kell lennie. Az adóbevételben mutatkozó veszteség egyenértékű az adójellegű költségvetési kiadás formájában jelentkező állami forrásfelhasználással. Azáltal, hogy a szövetségi kormány engedélyezi a vállalkozások számára társasági adókötelezettségeik veszteségátvitel útján történő csökkentését, Németország bevételtől esik el, ami így állami támogatásnak minősül. Németország arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy az intézkedés évente 900 millió euro összegű adóbevétel-kiesést okozhat. Tekintettel arra, hogy az intézkedés állami forrásokban jelentkező veszteséggel jár együtt, az intézkedés állami forrásokból származónak minősül. A támogatást törvényi alapon biztosítják, ezért az államhoz rendelhető hozzá.
5.2. Szelektív előny fennállása
(51)
Ezenkívül az intézkedésnek szelektív előnyt kell teremtenie a kedvezményezett számára. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a támogatás fogalma nemcsak a pozitív juttatásokat foglalja magában, hanem azokat az intézkedéseket is, amelyek különböző formában enyhítik a vállalkozás költségvetésének általános terheit (20).
(52)
A KStG 8c. §-ának (1) bekezdése alapján valamely vállalkozás részvényesi szerkezetének változásai azt eredményezik, hogy a korábbi veszteségek adózási szempontú továbbvitelének lehetősége részben vagy egészben elveszik.
(53)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése kivételt határoz meg e szabály alól arra az esetre, ha a részesedésszerzés nehéz helyzetben lévő vállalkozást érint, és szanálási célból történik.
(54)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése ennélfogva szelektív előnyt hozhat létre az előbbi előfeltételeknek megfelelő vállalkozások számára, mivel lehetőséget biztosít arra, hogy adóköteles jövedelmük kiszámítása során a korábban felmerült veszteségeiket a jövőbeli nyereséggel szemben beszámítsák.
(55)
Németország kijelenti, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése, ahogyan azt a (28) preambulumbekezdés is bemutatja, nem valósít meg szelektív előnyt. Ezt az érvet az alábbi három szempont támasztja alá:
a)
a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése figyelembe veszi a magánhitelezői elvet (5.2.1.);
b)
a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése prima facie nem minősül szelektívnek (5.2.2.);
c)
a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését az adórendszer jellege vagy belső szerkezete indokolttá teszi (5.2.3.).
(56)
Németország utal továbbá a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése és a korábbi szabályozás, a KStG 8. §-ának (4) bekezdése közötti hasonlóságra (lásd 5.2.4.), valamint arra a tényre, hogy más tagállamokban is létezik hasonló szabályozás (lásd 5.2.5.).
5.2.1. A piacgazdasági magánhitelező elvének lehetséges alkalmazása
(57)
Németország kijelenti, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése összeegyeztethető a magánhitelezői elvvel, mivel megfelel annak a piacgazdasági magánhitelezői viszonynak, amelyben az adós és a magánhitelező között kötelmi viszony áll fenn.
(58)
A Bizottság úgy véli, hogy ez az álláspont több okból sem tartható fenn. A Bíróság és a Törvényszék ítélkezési gyakorlata szerint a piacgazdasági magánhitelező elvét csak akkor lehet alkalmazni, amikor az állam piaci szereplőként jár el; ezen elv alkalmazása nem lehetséges akkor, amikor az állam a közhatalom gyakorlójaként él előjogaival (21). Jelen esetben az államot a közhatalom gyakorlójaként illeti meg az állami adómonopólium.
(59)
A Bizottság véleménye szerint a Németország által hivatkozott ítélkezési gyakorlat nem változtat az értékelésen. A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése esetében adókötelezettség keletkezéséről van szó, ezzel szemben azoknál a tényállásoknál, amelyek a Spanyolország kontra Bizottság (22) és a DMT (23) ügyekben hozott ítéleteket eredményezték, a közigazgatási hatóságoknak a létező adókötelezettségek elengedésére volt lehetőségük. Következésképpen jelen ügyben a piacgazdasági magánhitelező elve nem alkalmazható.
(60)
Másodszor, még ha az elv alkalmazható is lenne, - amit a Bizottság vitat - a Bizottság leszögezi, hogy az adóelőny biztosítására automatikusan kerül sor, anélkül, hogy előtte megvizsgálták volna, mekkora összeget tesznek ki összesen a veszteségek (ami a jövőbeli adókedvezmény legmagasabb összege szempontjából döntő), a kedvezményezett mennyire lesz abban a helyzetben, hogy újra nyereségesen gazdálkodjon, továbbá hogy az adós stratégiailag fontos szerepet játszik-e. Egy piacgazdasági magánhitelező általános körülmények között nem mondana le automatikusan a jövőben keletkező követelésekről, hacsak nem alkotott korábban képet azon követelések nagyságáról, amelyekről lemond, valamint az adós pénzügyi kilátásairól és stratégiai jelentőségéről.
(61)
A Bizottság harmadik érvként megállapítja, hogy egy hosszú távú szerződéses viszonytól eltérően a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem már létező kötelezettségekből származó követelések lemondására vonatkozik, hanem a jövőben esetleg keletkező olyan kötelezettségek csökkentését érinti, amelyek az adós szanálását követően merülhetnek fel. Más szavakkal ez azt jelenti, hogy abban az időpontban, amikor az állam engedélyezi a veszteségek továbbvitelét, még nincsenek le nem járt kötelezettségek.
(62)
A Bizottság negyedik érvként utal arra, hogy a csődeljárásban az adós ügyleteit általában egy másik vállalkozás veszi át, amelynél aztán az állam az adómonopólium alapján behajthatja az adót. A piacot elhagyó adós helyébe így egy másik adós lép. A piacgazdasági magánhitelező elvétől eltérően az állam döntése esetében nem játszik szerepet a meglévő ügyfelek hűségén alapuló megközelítés.
(63)
A Bizottság arra a következtetésre jut, hogy a piacgazdasági magánhitelező elve jelen esetben nem alkalmazható, mivel az állam a közhatalom gyakorlójaként él előjogaival, és nem gazdasági szereplőként jár el. Még ha a piacgazdasági magánhitelező elve a jelen esetben alkalmazható is lenne, a Bizottság kimutatta, hogy hosszú távú szerződéses viszony esetében egy olyan magánhitelező, aki az állammal azonos helyzetben van, nem tenne a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésében meghatározott lépéseket.
5.2.2. Szelektivitás - prima facie
(64)
Az Európai Bíróság ítélkezési gyakorlata alapján valamely adóügyi intézkedés szelektivitásának megállapításához az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vizsgálni kell, hogy egy adott jogi szabályozás keretén belül a nemzeti intézkedés alkalmas-e arra, hogy „bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos termékek előállítását” előnyben részesítsen olyan vállalkozásokkal vagy termékekkel szemben, amelyek a szabályozás céljára tekintettel jogi és ténybeli szempontból azokkal összehasonlíthatóak (24).
(65)
Következésképpen a Bizottságnak azt kell először megállapítania valamely adószabály szelektív jellegének értékelése során, hogy a hatályos adórendszerben (a továbbiakban: referenciarendszer) az érintett adóterület szabályozása általában, azaz „normál esetben” hogyan valósul meg. Második lépésben annak vizsgálata és megállapítása szükséges, hogy az intézkedés kivételt jelent-e a referenciarendszer alól annyiban, hogy különbséget tesz azon gazdasági szereplők között, akik az adott tagállam adórendszerének céljára tekintettel ténybeli és jogi szempontból összehasonlítható helyzetben vannak.
5.2.2.1. Referenciarendszer
(66)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a jelenlegi német társasági adórendszer tekinthető referenciarendszernek, azon belül is különösen a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének azon előírásai, amelyek a részesedésszerzéssel érintett társaságoknál a veszteségek levonására vonatkoznak. A (10) preambulumbekezdésben kifejtettek szerint ezen szabály alapján a fel nem használt veszteségek nem vonhatóak le akkor, ha egy társaság részesedési jogainak több mint 50 %-át egy új jogosultra ruházzák át; illetve részarányosan vesznek el akkor, ha öt éven belül a részesedési jogok több mint 25 %-át, de maximum 50 %-át ruházzák át. Ebből a Bizottság arra következtet, hogy az minősül alapesetnek, ha a veszteségek elvesznek, azaz ez tekinthető referenciarendszernek részvényesi változás esetén.
(67)
A Bizottság rámutat arra, hogy egy korábbi esetben a KStG 8c. §-a (1) bekezdését már referenciarendszerként alapul vette (25). A Bizottság akkor a belső piaccal összeegyeztethetetlennek minősítette a KStG 8c. §-ának (1) bekezdésében meghatározott azon kivételt, miszerint a részvényesi változás ellenére a kockázatitőke-társaságok által felvásárolt vállalkozások számára a veszteségek továbbvitele megengedett volt. A határozat indokolása a szóban forgó ügyben is irányadó.
5.2.2.2. Az adórendszer céljára tekintettel összehasonlítható jogi és ténybeli helyzetben lévő vállalkozások közötti különbségtétel
(68)
A referencia forgatókönyvtől eltérően a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése alapján továbbvihetik a veszteségeiket azok a vállalkozások, amelyek a szerkezetátalakítási célból történő részesedésszerzés időpontjában fizetésképtelenek vagy eladósodtak, illetve fizetésképtelenség vagy eladósodás veszélye fenyegeti őket, feltéve, hogy meghatározott előfeltételeknek eleget tesznek (lásd a (14) preambulumbekezdést).
(69)
Németország érvényre juttatja, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése által a nehéz helyzetben lévő vállalkozások elől adójellegű szerkezetátalakítási akadály hárul el. Ezért az adórendszer célját tekintve csak a nehéz helyzetben lévő vállalkozások vannak összehasonlítható ténybeli és jogi helyzetben. Tekintettel arra, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése minden nehéz helyzetben lévő vállalkozásra alkalmazható, a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem szelektív jellegű.
(70)
A DMT (26) és a HAMSA (27) ügyekben hozott ítéletek Németország megítélése szerint alátámasztják ezt az álláspontot. Ezekben az esetekben ugyanis a Bíróság és a Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy az intézkedések azért minősülnek szelektívnek, mert a hatóságok mérlegelési jogkörben hozott határozatairól volt szó. Az ítéletekből a contrario érvként levezethető, hogy nem tekinthetőek szelektívnek azok az intézkedések, amelyek valamennyi nehéz helyzetben lévő vállalkozásra vonatkoznak, és a hatóságoknak nem biztosítanak mérlegelési jogkört.
(71)
A Bizottság mindenekelőtt arra mutat rá, hogy az adórendszer célját a referenciarendszer szintjén, nem pedig a kivételek szintjén kell meghatározni (28). A társasági adórendszer szándéka és célja az, hogy bevételt teremtsen a háztartások számára. Felmerül a kérdés, hogy megvalósul-e ez a cél, ha a vállalkozások adóalapjukat az üres cégekből származó veszteségek továbbvitelének felhasználása révén jelentősen csökkentik. A KStG 8c. § (1) bekezdésének célja, hogy megakadályozza azon vállalkozások esetében a veszteségek továbbvitelét, amelyeknél részvényesi változásra kerül sor. Ez tisztán következik ahhoz a törvényhez fűzött törvényi indokolásból, amely bevezette a KStG 8c. §-a (1) bekezdését, és hatályon kívül helyezte a KStG 8. §-ának (4) bekezdését (29). Következésképpen az adórendszer céljára tekintettel minden olyan vállalkozás, amelynél részvényesi változásra kerül sor, összehasonlítható ténybeli és jogi helyzetben van.
(72)
A Bizottság utal arra, hogy kizárólag a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokat érinti a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésén alapuló eltérő szabályozás. Azok a vállalkozások is termelnek valószínűleg veszteséget, amelyek a szerzés időpontjában nem fizetésképtelenek vagy nem adósodtak el, illetve nem fenyegeti őket a fizetésképtelenség vagy az eladósodás veszélye, veszteségeiket azonban nem vihetik tovább.
(73)
Ennélfogva a Bizottság azt a következtetést vonja le, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése különbséget tesz a veszteséget termelő, de egyébként egészséges vállalkozások és a fizetésképtelen vagy eladósodott, illetve a fizetésképtelenséggel vagy eladósodással fenyegetett vállalkozások között, amikor az utóbbiakat privilegizálja. Következésképpen a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése különbséget tesz azon vállalkozások között, amelyek az adórendszer céljára tekintettel összehasonlítható ténybeli és jogi helyzetben vannak.
(74)
A Bizottság második érvként kiemeli, hogy a német állásponttól eltérően a Bíróság és a Törvényszék ítélkezési gyakorlata soha nem képviselte azt a véleményt, miszerint egy intézkedés definíció alapján nem tekinthető szelektívnek, ha valamennyi nehéz helyzetben lévő vállalkozásra vonatkozik, és nem biztosít mérlegelési jogot a hatóságoknak.
(75)
A DMT-ügy kapcsán megjegyzendő, hogy a francia kormánynak Németország álláspontjával megegyező érvét illetően a Bíróság a 28. pontban arra a következtetésre jutott, hogy még ha a nemzeti hatóságok nem is rendelkeznek mérlegelési jogkörrel, akkor is a nemzeti bíróságok feladata annak vizsgálata, hogy az adott nemzeti intézkedésnek általános vagy szelektív jellege van-e. Így a Bíróság implicit módon elismeri, hogy egy olyan nemzeti intézkedés is lehet szelektív, amely valamennyi nehéz helyzetben lévő vállalkozás számára igénybe vehető, és nem biztosít mérlegelési jogot a hatóságok számára.
(76)
A HAMSA-ügyet illetően a Bizottság megjegyzi, hogy a 157. pontban a Bíróság obiter dictuma az általános spanyol csődjogra vonatkozik. A HAMSA-ügyben azonban nem csődjogi intézkedésről van szó, hanem arról, hogy a spanyol hatóságok önkéntes alapon, törvényi kötelezettség nélkül lemondtak egy olyan követelésről, amelynek mértéke messze meghaladta azon követelések mértékét, amelyektől a magánbefektetők eltekintettek volna. Ebből kifolyólag a szóban forgó intézkedés értékelése szempontjából ennek az ügynek nincs jelentősége.
(77)
Fennelly főtanácsnok az Ecotrade-ügyben benyújtott indítványában megerősítette, hogy azok a szabályok is szelektív jellegűek lehetnek, és állami támogatásnak minősülhetnek, amelyek minden nehéz helyzetben lévő vállalkozásra vonatkoznak (30).
(78)
Németország álláspontjától eltérően ezért a Bizottságnak a szóban forgó intézkedésről kialakított értékelése összhangban van a Bíróság és a Törvényszék ítélkezési gyakorlatával.
(79)
Emiatt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése prima facie szelektív jellegűnek tekinthető.
5.2.3. Az intézkedést magában foglaló adórendszer jellegén, illetve belső szerkezetén alapuló indokolás
(80)
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint nem valósul meg a szelektivitás előfeltétele egy olyan intézkedés esetében, amely ugyan a kedvezményezett számára előnyt jelent, azonban annak a rendszernek a jellege vagy belső szerkezete indokolja, amelynek az részét képezi (31).
(81)
Amikor tehát a Bizottság a szóban forgó ügyhöz hasonlóan arra a következtetésre jut, hogy az intézkedés prima facie szelektív jellegűnek tűnik, meg kell vizsgálnia, hogy indokolttá tesz-e egy ilyen különbségtételt annak az adórendszernek a jellege, illetve belső szerkezete, amelynek az intézkedés a részét képezi.
(82)
A Bizottság rögzíti, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az érintett tagállamnak kell bizonyítékot szolgáltatnia ezen indokolás alátámasztásához (32).
(83)
A Bíróság fejtegetése szerint különbséget kell tenni az e szabályozáson kívül eső, egy bizonyos adószabályozással követett célok és a magában az adórendszerben rejlő, e célok eléréséhez szükséges mechanizmusok között. Az intézkedést magában foglaló adórendszer természetére, ill. belső felépítésére való hivatkozás indoklásaként kizárólag ez utóbbi mechanizmusok vehetők figyelembe.
(84)
A Bizottság azon a véleményen van, hogy a szóban forgó ügyben különbséget kell tenni a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének és a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének célja között.
(85)
Németország észrevételeinek megfelelően a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének szándéka és célja az, hogy kizárja a veszteségeknek a német adórendszerben előírt átviteléhez kapcsolódó olyan visszaéléseket, amelyekre üres cégek felvásárlása útján kerül sor.
(86)
Ezzel kapcsolatban a Bizottság megállapítja, hogy a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének sokkal szélesebb a hatálya, mint a korábbi szabályozásnak (KStG 8. § (4) bekezdés). Míg a KStG 8. §-ának (4) bekezdése alapján a veszteségek továbbvitelére csak akkor nem kerülhetett sor, ha két előfeltétel egyidejűleg valósult meg (egy másik társaság általi részesedésszerzés és új tevékenységi terület), addig a második előfeltételt az új szanálási rendelkezés nem tartalmazza. A veszteségek továbbvitele ugyanis már egy másik társaság szerzése esetében sem lehetséges. A törvényalkotó tisztában volt a hatálybeli módosítással, hiszen a törvényi módosítás kizárólag azt a célt szolgálta, hogy a társasági adókulcs 25 %-ról 15 %-ra való csökkentését finanszírozza (33).
(87)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése ezzel szemben nem a visszaélések megakadályozására szolgál. Ez a német Bundestag által elfogadott, az új szanálási rendelkezéshez fűzött törvényi indokolásból következik, amely szerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését a pénzügyi és gazdasági válság által okozott problémák leküzdése céljából vezették be (34). A válság idején ugyanis a veszteségek továbbvitelére vonatkozó korlátozások a vállalkozások szerkezetátalakítása szempontjából akadályt jelentettek.
(88)
A Bizottság rögzíti, hogy az eljárás megindításáról szóló határozatban Németország is kifejezetten utalt az észrevételeiben arra, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése esetén nem egy olyan intézkedésről van szó, amely az adórendszerrel való visszaélések megakadályozására szolgál, hanem a szanálási rendelkezés bevezetésének oka az volt, hogy támogassák a pénzügyi és gazdasági válságban a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokat.
(89)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a szóban forgó adóintézkedés célja az adórendszeren kívül esik. A Bíróság vonatkozó ítélkezési gyakorlata szerint egy ilyen külső cél nem használható fel az intézkedésnek az adórendszer jellegén, illetve belső szerkezetén alapuló indokolása érdekében (35), hanem csak az intézkedésnek a belső piaccal való összeegyeztethetősége szempontjából vizsgálható.
(90)
A Németország által felhozott három érv nem változtat ezen az értékelésen.
(91)
Németország azon érvével kapcsolatban, miszerint egy nehéz helyzetben lévő vállalkozás csak befektető révén juthat pénzügyi forráshoz, míg egy átmenetileg veszteséget termelő egészséges vállalkozás választhat, hogy a tőkepiacról szerez pénzügyi forrást, vagy pedig egy befektető vásárolja fel, és azután szerez új tőkét magának, a Bizottság véleménye az, hogy az adójog céljára figyelemmel nincs jelentősége annak, hogy egy vállalkozás hogyan finanszírozza az üzleti tevékenységét. A társasági adórendszer a nyereségek megadóztatásán és a veszteségek bevallásán alapul. A pénzügyi és gazdasági válság idején pénzügyileg egészséges vállalkozások is termeltek átmenetileg veszteséget. A pénzügyileg egészséges vállalkozások azonban a szanálási rendelkezés szerint nem vihetik tovább a veszteségeiket, ezért a veszteséget termelő, nem egészséges vállalkozásokhoz képest hátrányos helyzetben vannak egy részvényesi változás, valamint az azt követő tőkeszerzés esetén. A továbbiakban a Bizottság leszögezi, hogy a pénzügyi és gazdasági válság idején az átmenetileg veszteséget termelő egészséges vállalkozások számára is nehéz volt a tőkepiacokhoz való hozzáférés. Ennélfogva már az első érv alapjául szolgáló objektív feltevések sem bizonyulnak helyesnek, így a Bizottság a Németország által felhozott első érvet elutasítja.
(92)
Németország második érve úgy szól, hogy a KStG 8c. §-ának (1) bekezdésében lefektetett részvényesi változás esetén a veszteségek továbbvitelét megakadályozó általános tilalom alóli azon kivétel, amelyet a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése határoz meg, a KStG 8c. §-a (1) bekezdésének célja (ratio legis) miatt indokolt, mivel a nehéz helyzetben lévő vállalkozások szerkezetátalakításának esetében nem áll fenn a visszaélések kockázata. Ezzel kapcsolatban a Bizottság megállapítja, hogy a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokra való korlátozása nem tekinthető indokoltnak. A Bizottság hangsúlyozza, hogy a pénzügyileg egészséges vállalkozások felvásárlása esetén sem kell visszaélésekkel számolni, ez a kockázat ugyanis csak üres cégekkel összefüggésben jelentkezne. A KStG 8c. §-a (1) bekezdésének célja (ratio legis) túlmutat a visszaélések megakadályozásán, mivel célja az is, hogy a német társasági adóalapot növelje, és kiegyenlítse a társasági adókulcsnak 25 %-ról 15 %-ra való csökkentését. Ez az oka annak, hogy a KStG 8c. §-ának (1) bekezdése miért foglal magába több olyan részesedésszerzési módot is, amelyek esetében nem merül fel a visszaélések kockázata. Következésképpen a Bizottság elutasítja Németországnak azt az érvét, miszerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésével bevezetett kivétel eleget tesz a KStG 8c. §-a (1) bekezdésében megfogalmazott célnak (ratio legis).
(93)
Németország harmadik érvével kapcsolatban, miszerint a könyvvizsgálók az összevont konszernmérlegben az esetleges rejtett adók számítása során rendszerint nem tulajdonítanak jelentőséget valamely pénzügyileg nem egészséges társaság veszteségeinek, és miszerint ezáltal a veszteségek továbbvitelének lehetősége nem hat ki a veszteséges társaság vételárára, a Bizottság először is megjegyzi, hogy ez az érv számviteli kritériumon alapul, és ezért az adózás szempontjából nem bír jelentőséggel. Ezenkívül a Bizottság megállapítja, hogy ez az érv ellentmond Németország azon észrevételének, miszerint a szerkezetátalakítás szempontjából akadályozó tényező az, ha a veszteségek továbbvitele nem lehetséges. Ez csak akkor bizonyul ugyanis helyesnek, ha a szerző fél meghatározott pénzbeli értéket tulajdonít a veszteségtovábbvitel lehetőségének. Következésképpen a Bizottság elutasítja a Németország által felhozott harmadik érvet is.
(94)
Ezenkívül Németország kijelenti, hogy más tagállamok is előirányoznak szanálás esetén adómentesítést, és ebben az összefüggésben példaként a nehéz helyzetben lévő vállalkozások felvásárlására vonatkozó francia szabályozást hozza fel. A Bizottság nem ért egyet az összehasonlításon alapuló német érveléssel. A tagállamok ugyanis valamely intézkedés indokolása érdekében referenciarendszerként csak a saját adórendszerük elveire hivatkozhatnak, ez alapján kerül sor annak vizsgálatára, hogy a vállalkozások számára nyújtott előny támogatásnak tekinthető-e. Nincs jelentősége annak a ténynek, hogy esetleg más tagállamokban is léteznek hasonló adóintézkedések, mivel az ilyen intézkedések úgyszintén a Szerződés rendelkezéseinek hatálya alá eshetnek. Ezenkívül a francia szabályozás szerinti intézkedés más előfeltételekhez kötött, mint amik a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésében szerepelnek. A francia szabályozás ugyanis a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokat felvásárló újonnan alapított vállalkozások számára biztosít adómentességet. A Bizottság ezt a szabályozást 2004-ben a Közös Piaccal összeegyeztethetetlennek minősítette (36), aminek eredményeként Franciaország úgy módosította, hogy összhangban legyen a támogatásokra vonatkozó jogi előírásokkal. A szabályozásból eredő bizonyos előnyök most már jelentéktelennek tekinthetők, míg a többi előny regionális támogatásként, illetve a kis- és középvállalkozások (a továbbiakban: KKV-k) számára nyújtott támogatásként összeegyeztethető a támogatásokra vonatkozó előírásokkal (37).
(95)
A Bizottság a fenti észrevételekből arra a következtetésre jut, hogy a szóban forgó intézkedés nem következik közvetlenül az adórendszer vezérelveiből, valamint az adórendszer jellege és belső szerkezete alapján sem indokolt.
5.2.4. Az új és a régi szanálási rendelkezés közötti kapcsolat
(96)
Németország arra hivatkozik, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése lényegében megegyezik a KStG korábbi 8. §-a (4) bekezdésével, amelyet a Bizottság soha nem tekintett állami támogatásnak.
(97)
A Bizottság szerint Németország nem jelentette be a KStG 8. §-ának (4) bekezdését, ezért nem foglalt állást arról, hogy ebben az esetben állami támogatásról van-e szó.
(98)
Jelen eljárás csak a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését érinti, mivel a hivatalos vizsgálati eljárást csak e rendelkezés kapcsán indították meg. Mivel Németország soha nem jelentette be a KStG 8. §-ának (4) bekezdését, ezért a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdésére vonatkozó indokolás során nem támaszkodhat arra az érvre, hogy a Bizottság formálisan soha nem kifogásolta a KStG 8. §-ának (4) bekezdését.
(99)
A Bizottság fenntartja magának a jogot, hogy az állami támogatásokra vonatkozó előírások alapján megvizsgálja a KStG 8. §-ának (4) bekezdését, amennyiben bebizonyosodna, hogy a rendelkezés a vállalkozások számára szelektív előnyt biztosított.
5.2.5. Más tagállamok hasonló adórendszerei
(100)
Az a tény, hogy más tagállamoknak hasonló vagy azonos adórendszerei vannak, amelyeket szintén nem jelentettek be a Bizottságnak, nem befolyásolja annak a kérdésnek a megítélését, hogy egy adott intézkedés állami támogatásnak tekinthető-e.
(101)
A Bizottság a Németország által továbbított információkat az eljárási rendelet 10. cikke alapján vizsgálja meg (38).
5.2.6. A szelektív előny fennállásával kapcsolatban levont következtetés
(102)
A Bizottság arra a következtetésre jut, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése a hatálya alá tartozó vállalkozások számára szelektív előnyt biztosít.
5.3. A belső piacra gyakorolt hatások
(103)
Az intézkedésnek alkalmasnak kell lennie arra, hogy a tagállamok közötti kereskedelmet akadályozza, a versenyt torzítsa vagy a verseny torzításával fenyegessen. A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem szektorspecifikus, azaz a szabályozás valamennyi gazdasági ágazat javára előnyt biztosíthat. Szinte minden német gazdasági ágazat jelen van olyan piacokon, amelyeken versenyhelyzet uralkodik, és amelyeken a tagállamok közötti kereskedelemre kerül sor. Ebből kifolyólag az intézkedés alkalmas lehet arra, hogy akadályozza a tagállamok közötti kereskedelmet, illetve torzítsa a versenyt, vagy pedig a torzítás veszélyét hozza létre.
(104)
A Bizottság rögzíti, hogy a Németország által továbbított információk szerint valamennyi, az intézkedés alkalmazása szempontjából szóba jöhető vállalkozás esetén megindítható a német csődrendeletben (Insolvenzordnung) meghatározott csődeljárás (lásd a (14) preambulumbekezdést és a 7. lábjegyzetet). Ezért az intézkedés potenciális kedvezményezettjei a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (a továbbiakban: megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás) 10. pontjának c) pontja szerinti nehéz helyzetben lévő vállalkozások lehetnek. Következésképpen a Szerződés 87. és 88. cikkének a de minimis támogatásokra való alkalmazásáról (39) szóló 2006. december 15-i 1998/2006/EK bizottsági rendelet szerinti de minimis támogatások kedvezményezettjei nem vehetők figyelembe, mivel a rendelet 1. cikkének h) pontja alapján a nehéz helyzetben lévő vállalkozások nem tartoznak a rendelet hatálya alá.
5.4. Következtetés
(105)
Tekintettel arra, hogy az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének feltételei megvalósulnak, a Bizottság véleménye szerint a társasági adótörvénynek a veszteségek adózási szempontú továbbviteléről szóló rendelkezése (szanálási rendelkezés) az EUMSZ 107. cikke értelmében állami támogatásnak minősül.
6. AZ INTÉZKEDÉS BELSŐ PIACCAL VALÓ ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGÉNEK VIZSGÁLATA
(106)
A Bizottság az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdése alapján egyes támogatásokat a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthet. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az érintett tagállam feladata annak bizonyítása, hogy valamely intézkedés a belső piaccal összeegyeztethető (40). A Bizottság ezzel kapcsolatban rögzíti, hogy az eljárás megindításáról szóló határozatban foglalt kifejezett felszólítás ellenére Németország nem szolgáltatott erre vonatkozó információkat, ezért a Bizottság már ezen az alapon a belső piaccal összeegyeztethetetlennek minősítheti a szóban forgó támogatási intézkedést.
(107)
A Bizottság ennek ellenére megvizsgálta, hogy az intézkedés összeegyeztethető lehet-e a belső piaccal. A Bizottságot széleskörű diszkrecionális jog illeti meg az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdése alá eső támogatásokkal kapcsolatban (41). A diszkrecionális jog gyakorlása során iránymutatásokat és közleményeket adott ki, amelyek tartalmazzák azokat a kritériumokat, amelyek fennállása esetén bizonyos támogatásfajták az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdése alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősíthetőek. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bizottság annyiban van kötve az általa a támogatások ellenőrzése terén kiadott iránymutatásokhoz és közleményekhez, amennyiben azok nem ütköznek az EUMSZ szabályaiba, és a tagállamok elismerik őket (42).
(108)
Ezért elsőként azt kell megvizsgálni, hogy a bejelentett támogatás egy vagy több iránymutatás, illetve közlemény hatálya alá esik-e, és a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősíthető-e azon az alapon, hogy az ezekben lefektetett összeegyeztethetőségi kritériumoknak eleget tesz.
6.1. Az Ideiglenes közösségi keretrendszerrel való esetleges összeegyeztethetőség (43)
(109)
Tekintettel arra, hogy a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének bevezetésére a pénzügyi és gazdasági válság következtében felmerült problémák leküzdése érdekében került sor, a Bizottság megvizsgálta, hogy az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján az Ideiglenes közösségi keretrendszerben meghatározottak szerint a szabályozás összeegyeztethetőnek minősíthető-e a belső piaccal.
(110)
A jelenlegi pénzügyi és gazdasági válság, valamint annak a tagállamok gazdaságának egészére gyakorolt hatásai miatt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az állami támogatások meghatározott fajtái a válság leküzdése érdekében átmenetileg indokoltak, és ezeket az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek lehet nyilvánítani. Az Ideiglenes közösségi keretrendszer tartalmazza azokat a feltételeket, amelyek megvalósulása esetén a Bizottság a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánít bizonyos támogatási programokat.
(111)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése azonban nem tartozik az Ideiglenes támogatási keretrendszerben megnevezett egyik intézkedés hatálya alá sem, hiszen a szabály nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak nyújtott adóelőnyöket érint. Az Ideiglenes támogatási keretrendszer viszont nem rendelkezik adóelőny formájában nyújtott állami támogatásokról.
(112)
A Bizottság ennek következtében azon a véleményen van, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem tesz eleget azoknak a kötelező feltételeknek, amelyek fennállása esetén az Ideiglenes közösségi keretrendszerben foglaltak szerint az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősülhetne.
(113)
A Bizottság megállapítja, hogy az Ideiglenes közösségi keretrendszer 4.2. pontja szerint meghatározott kedvezményezettek részére nyújtott támogatások a belső piaccal összeegyeztethető korlátozott támogatásként engedélyezhetőek, amennyiben eleget tesznek egy olyan német támogatási program valamennyi feltételének, amelyet a Bizottság a fenti jogalap alapján jóváhagyott. Annak érdekében, hogy ilyen támogatásról beszélhessünk, a kedvezményezettnek különösen azt kell bizonyítania, hogy 2008. július 1-jéig nagyvállalatok esetében a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás értelmében, illetve kkv-k esetében a Szerződés 87. és 88. cikke alkalmazásában a támogatások bizonyos fajtáinak a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánításáról szóló, 2008. augusztus 6-i 800/2008/EK bizottsági rendelet (általános csoportmentességi rendelet) (44) 1. cikkének (7) bekezdése értelmében nem minősült nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak, és a bruttó támogatástartalom nem haladja meg az 500 000 eurót. Ezen túlmenően az Ideiglenes közösségi keretrendszer 4.2.2. pontjában, valamint a német támogatási programot engedélyező határozatban megfogalmazott további feltételeknek is meg kell felelni.
6.2. A megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alapján fennálló esetleges összeegyeztethetőség (45)
(114)
Tekintettel arra, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak nyújtott adóelőnyökre vonatkozik, a Bizottság az összeegyeztethetőség vizsgálatához a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatást is segítségül hívta. Az iránymutatás szerint csak a nehéz helyzetben lévő vállalkozások támogathatóak. Egy fizetésképtelen, illetve eladósodott vállalkozás minősülhet ugyan az iránymutatás értelmében nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak, azonban egy nagyobb vállalatcsoporthoz tartozó, vagy általa átvett vállalat rendszerint nem jogosult megmentési célú vagy szerkezetátalakítási támogatásra (a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 13. pontja). A KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének alkalmazhatóságához feltételt jelent a részesedésszerzés. A részesedésszerzést követően a célvállalat valószínűleg egy csoporthoz fog tartozni, ilyen esetben pedig általában a csoportnak kellene gondoskodnia a nehéz helyzetben lévő vállalkozásról, amely így a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás szerint nem minősülne támogathatónak.
(115)
Ezen túlmenően a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alapján támogatásban részesíthető kedvezményezettekkel kapcsolatos egyéb, az iránymutatásban meghatározott feltételek sem teljesülnek.
(116)
A megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 25. pontjának a) pontja alapján a megmentési célú támogatás csak kölcsön vagy hitelgarancia formájában nyújtható, ezért a szóban forgó adóelőny nem tekinthető megmentési célú támogatásnak.
(117)
A megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alapján a szerkezetátalakítási támogatások esetében egy olyan megvalósítható szerkezetátalakítási tervet kell előterjeszteni, amely lehetővé teszi a vállalkozás életképességének helyreállítását. A támogatást a minimális szükségletre kell korlátozni, valamint a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alapján a kedvezményezettnek saját magának is hozzá kell járulnia a szerkezetátalakítás költségeihez. Ezen túlmenően a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alapján kompenzációs intézkedéseket kell hozni annak érdekében, hogy elkerülhető legyen a verseny jelentős torzulása.
(118)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem tesz eleget ezeknek a feltételeknek. A törvényi indokolás ugyan említést tesz arról, hogy a célvállalkozásnak egy pozitív üzleti előrejelzést tartalmazó szanálási tervet kell benyújtania, azonban nem állapítható meg az, hogy a terv eleget tesz a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatásban előírt követelményeknek, és hogy a támogatás nagysága a minimális szükségletre korlátozódik. A támogatás nagysága ugyanis a vállalkozás korábbiakban termelt veszteségeihez igazodik. Ezenkívül a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem irányoz elő sem saját hozzájárulást, sem pedig kompenzációs intézkedéseket.
(119)
Végül a nagyvállalatoknak nyújtott megmentési és szerkezetátalakítási támogatásokat egyenként kell bejelenteni, és ezeket nem lehet egy program alapján biztosítani. A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése azonban nem tesz különbséget a nagyvállalatok és a kkv-k között.
(120)
A kkv-k tekintetében, amelyek esetében az alapvető megmentési és szerkezetátalakítási támogatások programok formájában is biztosíthatóak, a Bizottság megállapítja, hogy a jelen határozat 117. pontjában megfogalmazott okokból a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 82. pontjában felsorolt, az ilyen szabályozáshoz előírt különleges követelmények nem valósulnak meg.
(121)
Emiatt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem tekinthető a belső piaccal összeegyeztethető szerkezetátalakítási támogatásnak.
6.3. A regionális támogatásokról szóló iránymutatás alapján fennálló esetleges összeegyeztethetőség (46)
(122)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését a regionális támogatásokról szóló iránymutatás alapján is meg kell vizsgálni.
(123)
A regionális támogatások potenciális kedvezményezettjeinek székhelye Németország egy olyan térségében kell hogy legyen, amely a regionális támogatások szempontjából szóba jöhet. A KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének alkalmazásakor ez nem kötelező feltétel, mivel a rendelkezés hatálya Németország bármely részén lévő vállalkozásra kiterjed.
(124)
A megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás értelmében nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak minősülő vállalkozások nem tartoznak a regionális támogatásokról szóló iránymutatás hatálya alá (lásd a regionális támogatásokról szóló iránymutatás 9. pontját). Következésképpen a regionális támogatásokról szóló iránymutatás alapján a támogatott térségben lévő vállalkozásoknak nyújtott támogatások sem tekinthetőek a belső piaccal összeegyeztethetőnek.
(125)
Emiatt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az intézkedés regionális támogatásként nem minősül a belső piaccal összeegyeztethetőnek.
6.4. A környezetvédelem támogatásáról szóló közösségi iránymutatás alapján fennálló esetleges összeegyeztethetőség (47)
(126)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdését a környezetvédelem támogatásáról szóló iránymutatás alapján is meg kell vizsgálni.
(127)
A környezetvédelem támogatásáról szóló iránymutatás szerint az elsődleges cél annak biztosítása, hogy az állami támogatási intézkedések magasabb környezetvédelmi szintet eredményezzenek, mint amely támogatás nélkül megvalósulna, valamint annak biztosítása, hogy a verseny torzulása szempontjából a támogatás pozitív hatásai túlsúlyban legyenek a negatív hatásokkal szemben, figyelembe véve az EUMSZ 191. cikkében megállapított „szennyező fizet” elvet.
(128)
A KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése nem tesz eleget ennek a célkitűzésnek, a törvényi indokolás pedig szintén nem tartalmaz a környezetvédelem támogatásáról szóló iránymutatás szerinti célkitűzést.
(129)
A megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 20. pontjában kifejtettek alapján egy nehéz helyzetben lévő vállalkozás, mivel a puszta léte van veszélyben, nem tekinthető egyéb közérdekű célkitűzések elősegítésére alkalmas eszköznek addig, ameddig életképessége nem biztosított. Tekintettel arra, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése szerinti potenciális kedvezményezettek esetében a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás 10. pontja c) pontjában meghatározott nehéz helyzetben lévő vállalkozásokról van szó, a Bizottság véleménye szerint a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése környezetvédelmi támogatásként nem tekinthető a belső piaccal összeegyeztethetőnek.
6.5. Az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdése alapján fennálló esetleges összeegyeztethetőség a belső piaccal
(130)
A Bizottság megállapítja, hogy a bejelentett intézkedés mind az Ideiglenes közösségi keretrendszer, mind pedig a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás hatálya alá esik. Ennek megfelelően az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) és c) pontján alapuló diszkrecionális jogkör gyakorlása során a Bizottságot a (109) preambulumbekezdésben és az azt követő pontokban meghatározott okokból ez a két szöveg köti.
(131)
Ha a Bizottságnál nyomós okokra hivatkoznak, diszkrecionális jogkörét újból csak azzal a feltétellel gyakorolhatja, hogy az EUMSZ és az általános jogelvek, így különösen a Bíróság ítélkezési gyakorlata által lefektetett egyenlő bánásmód elvének keretei között cselekszik (48). Ebben az összefüggésben a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a Bizottság akkor nyilváníthat valamely állami támogatást a belső piaccal összeegyeztethetőnek, ha az állami támogatás célja egy tagállam gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetése (EUMSZ 107. cikk (3) bekezdés b) pont), illetve valamilyen közös érdeket tart szem előtt (EUMSZ 107. cikk (3) bekezdés c) pont) (49), a támogatás ezen cél eléréséhez szükséges (50), továbbá nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes módon.
(132)
Jelen ügyben Németország nem hivatkozott olyan érvekre, amelyek alátámasztanák, hogy a támogatás közvetlenül az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) vagy c) pontjai alapján a belső piaccal összeegyeztethető.
(133)
A Bizottság leszögezi, hogy az intézkedést úgy dolgozták ki, hogy a támogatás mértéke a kedvezményezetteknél korábban felmerült veszteségektől függ. Következésképpen nem áll fenn kapcsolat a vállalkozásnak nyújtott támogatás összege és a támogatási program céljai - azaz a szanálási akadályok megszüntetése, valamint a pénzügyi és gazdasági válságban a nehéz helyzetben lévő vállalkozások támogatása - között. A Bizottság ezért arra a következtetésre jut, hogy a támogatási program nem korlátozódik a cél elérése érdekében a minimális szükségletre, és ezáltal a belső piacon a versenyt a közös érdekkel ellentétes mértékben torzítja.
(134)
Így a Bizottság következtetése szerint az intézkedés közvetlenül az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) vagy c) pontja alapján nem nyilvánítható a belső piaccal összeegyeztethetőnek.
7. VISSZATÉRÍTÉS
(135)
Tekintettel arra, hogy a támogatási programot nem jelentették be, a támogatás jogellenesnek minősül.
(136)
A Bizottság állandó határozathozatali gyakorlata szerint minden jogellenesen nyújtott és az EUMSZ 107. cikke alapján a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatást a kedvezményezettekkel vissza kell fizettetni. Ezt a határozathozatali gyakorlatot erősíti meg az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet 14. cikke (51), miszerint: „Amennyiben a jogellenes támogatások esetén elutasító határozat születik, a Bizottság dönt arról, hogy az érintett tagállam hozza meg a szükséges intézkedéseket a támogatásnak a kedvezményezettől történő visszavételére.”
(137)
Tekintettel arra, hogy a szóban forgó intézkedés jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatásnak minősül, a támogatást vissza kell fizettetni annak érdekében, hogy a piacon a támogatás nyújtását megelőző állapot helyreálljon. A visszafizettetés ezért attól az időponttól teljesítendő, amikor a kedvezményezettnél az előny felmerült, vagyis amikor a támogatást a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották. A támogatás tényleges visszafizetésének időpontjáig kamat fizetendő.
(138)
A Bizottság véleménye szerint a társasági adófizetési kötelezettség évenkénti esedékességének a dátuma releváns azon időpont megállapítása szempontjából, amikor a támogatást a kedvezményezettek rendelkezésére bocsátották.
(139)
Németországnak minden szükséges intézkedést meg kell hoznia a támogatásnak a kedvezményezettektől való visszatéríttetése érdekében. Ahhoz, hogy megállapítsák a visszatérítéssel érintett esetek számát, Németországnak egy listát kell összeállítania azon vállalkozásokról, amelyek 2008. január 1-jét követően a szóban forgó intézkedés révén kedvezményhez jutottak. Ezzel összefüggésben a Bizottság rögzíti, hogy 2010. április 30. óta Németország nem alkalmazza az intézkedést, a szövetségi pénzügyminisztérium ugyanis utasította az adóbehajtás terén illetékes hatóságokat arra, hogy a Bizottságnak az üggyel kapcsolatos végső határozatának meghozataláig mellőzzék az szanálási rendelkezés alkalmazását (52).
(140)
A visszafizetendő állami támogatást az érintett vállalkozások, azaz a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének kedvezményezettjei által benyújtott adóbevallások alapján kell kiszámítani. A támogatás összegét annak az adónak a különbözete adja meg, amit a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének alkalmazása nélkül kellene fizetni, és amit a KStG 8c. §-a (1a) bekezdésének alkalmazását követően ténylegesen befizettek.
(141)
Ez azon lehetőség sérelme nélkül érvényes, hogy a támogatás az Ideiglenes közösségi keretrendszerben meghatározottak szerint az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján, valamint a Bizottság által jóváhagyott valamely német támogatási program alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősíthető, ha az ily módon nyújtott támogatás összege nem haladja meg az 500 000 euro bruttó támogatási összeget, továbbá ha az Ideiglenes közösségi keretrendszer 4.2.2. pontjában, valamint a Bizottság által hozott, a német támogatási program engedélyezéséről szóló határozatban meghatározott összes feltétel teljesül, különösen az a feltétel, miszerint a vállalkozás 2008. július 1-jén nem volt nehéz helyzetben. Ha az összeg meghaladja az 500 000 eurót, a különbözetet kell visszafizetni.
(142)
A Bizottság felhívja Németország figyelmét arra, hogy a támogatás nem nyilvánítható a belső piaccal összeegyeztethetőnek a „De-minimis szabályok” (53) alapján, továbbá azért sem, mert nem minősül az általános csoportmentességi rendelet (54), a regionális támogatásokról szóló iránymutatás, illetve a kutatáshoz, fejlesztéshez és innovációhoz nyújtott állami támogatásokról szóló iránymutatás (55) alapján nyújtható támogatásnak, mivel valamennyi hivatkozott jogi szöveg kizárja a nehéz helyzetben lévő vállalkozások állami támogatását (56). Valamennyi egyéb támogatási program esetében Németországnak meg kell vizsgálnia azt, hogy a támogatási programot engedélyező határozat a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokat kiveszi-e az engedélyezett hatály alól. Ellenkező esetben a program alapján nyújtott támogatás a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető lehet, ha Németország bizonyítja, hogy a támogatás nyújtásának időpontjában az érintett program valamennyi feltétele teljesült.
8. KÖVETKEZTETÉSEK
(143)
A fentiek alapján a Bizottság megállapítja, hogy a KStG 8c. §-ának (1a) bekezdése (szanálási rendelkezés) az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül, amelyet az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének sérelmével jogellenesen hajtottak végre. A program nem egyeztethető össze a belső piaccal.
(144)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy Németországnak minden szükséges intézkedést meg kell hoznia a támogatásnak a szanálási rendelkezés kedvezményezettjeitől való visszakövetelése érdekében,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A társasági adóról szóló törvény 8c. §-ának (1a) bekezdésén alapuló állami támogatási program, amelyet Németország az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével jogellenesen biztosított, összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
2. cikk
Az 1. cikkben említett program keretében nyújtott egyedi támogatások az Ideiglenes közösségi keretrendszerben meghatározottak szerint az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján összeegyeztethetők a belső piaccal, ha a támogatás összege nem haladja meg az 500 000 eurót, a vállalkozás 2008. július 1-jén nem minősült nehéz helyzetben lévő vállalkozásnak, továbbá ha az Ideiglenes közösségi keretrendszer 4.2.2. pontjában, valamint a Bizottság által hozott, a német támogatási program engedélyezéséről szóló határozatban meghatározott összes feltétel teljesül.
3. cikk
Az 1. cikkben említett program keretében nyújtott egyedi támogatások, amelyek biztosításuk időpontjában eleget tesznek valamely, a Bizottság által az általános csoportmentességi rendelettől, a regionális támogatásokról szóló iránymutatástól, illetve a kutatáshoz, fejlesztéshez és innovációhoz nyújtott állami támogatásokról szóló iránymutatástól eltérő jogalapon engedélyezett olyan támogatási program feltételeinek, amely a támogatások potenciális kedvezményezettjeinek köréből nem zárja ki a nehéz helyzetben lévő vállalkozásokat, az ilyen típusú támogatásokra érvényes maximális támogatási intenzitást meg nem haladó mértékben összeegyeztethetőek a belső piaccal.
4. cikk
(1) Németországnak meg kell szüntetnie az 1. cikkben említett támogatási programot.
(2) Németország visszaköveteli a kedvezményezettektől az 1. cikkben említett támogatási program keretében nyújtott összeegyeztethetetlen támogatásokat.
(3) A visszatérítendő összegek magukban foglalják a kamatokat is, amelyek attól az időponttól esedékesek, amikor a támogatást a kedvezményezettek rendelkezésére bocsátották, addig az időpontig, amíg ténylegesen visszafizetésre nem kerültek.
(4) A kamatokat a 794/2004/EK bizottsági rendelet (57) V. fejezete alapján kamatos kamattal kell kiszámítani.
(5) Németország a jelen határozat közlésétől kezdve az 1. cikkben említett támogatási program valamennyi függőben lévő kifizetését beszünteti.
5. cikk
(1) Az 1. cikkben említett program alapján nyújtott támogatásokat haladéktalanul és ténylegesen vissza kell téríttetni.
(2) Németország biztosítja, hogy jelen határozat végrehajtására a közlésétől számított négy hónapon belül sor kerül.
6. cikk
(1) E határozat közlésétől számított két hónapon belül Németország megküldi a Bizottságnak a következőket:
a)
azon kedvezményezettek jegyzéke, akik az 1. cikkben említett támogatási program alapján támogatást kaptak, valamint az általuk e program keretei között kapott támogatások teljes összege;
b)
az egyes kedvezményezettektől visszakövetelendő teljes összeg (főkövetelés és kamatok);
c)
az e határozatnak való megfelelés érdekében már meghozott, illetve tervezett intézkedések részletes ismertetése;
d)
azok a dokumentumok, amelyek bizonyítják, hogy a kedvezményezetteket felszólították a támogatás visszafizetésére.
(2) Németország folyamatosan tájékoztatja a Bizottságot a jelen határozat végrehajtása érdekében hozott intézkedésekről az 1. cikkben említett program keretében nyújtott támogatások teljes visszafizettetéséig. A Bizottság kérésére Németország haladéktalanul információkat szolgáltat a határozatban foglaltak teljesítése céljából már meghozott, illetve tervezett intézkedésekről. Németország továbbá részletes tájékoztatást nyújt a kedvezményezettek által már visszafizetett támogatási összegekről és kamatokról.
7. cikk
E határozat címzettje a Németországi Szövetségi Köztársaság.
Kelt Brüsszelben, 2011. január 26-án.