РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 8 март 2011 година
относно мярка за държавна помощ C 24/09 (ex N 446/08) - Държавна помощ за енергоемките предприятия съгласно Закона за екологичната електроенергия в Австрия
(нотифицирано под номер C(2011) 1363)
(само текстът на немски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/528/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 27 юни 2008 г. Австрия изпрати предварително уведомление за изменения, които възнамерява да въведе в Закона за екологичната електроенергия (наричан по-долу „законът“), които Комисията счете за съвместими с вътрешния пазар през 2006 г. в тогавашното му състояние (2). На 4 септември 2008 г. Австрия изпрати уведомление за нова версия на Закона за екологичната електроенергия.
(2)
С писмо от 28 октомври 2008 г. Комисията поиска допълнителна информация. След като беше изпратено напомняне, Австрия представи допълнителна информация с писмо от 22 декември 2008 г. След среща с представители на Австрия на 11 февруари 2009 г. Комисията поиска още информация с писмо от 19 февруари 2009 г. Австрия представи информацията с писмо от 17 март 2009 г. С писмо от 8 май 2009 г. Комисията поиска допълнителна информация, която Австрия предостави с писма от 9 и 19 юни 2009 г.
(3)
На 9 юли 2008 г. Комисията получи жалба от Австрийската работническа камара (Bundesarbeitskammer) относно мярка в закона в полза на енергоемките предприятия.
(4)
На 22 юли 2009 г. Комисията прие смесено решение: тя одобри мерките в полза на производителите на екологична електроенергия, която ги счете за съвместими с Насоките на Общността относно държавната помощ за защита на околната среда (наричани по-долу „Насоките за околната среда“/„Насоките“) (3), но взе решение да открие официална процедура по разследване по отношение на механизма за освобождаване на енергоемки предприятия (4).
(5)
С писмо от 23 юли 2009 г. Комисията уведоми Австрия за това решение и поиска от нея да предостави цялата информация, необходима за оценката на мярката.
(6)
Комисията публикува решението си в Официален вестник на Европейския съюз (5) и прикани заинтересованите страни да представят мненията си.
(7)
С писмо от 19 август 2009 г. Австрия поиска удължаване на крайния срок за отговор, което Комисията одобри с писмо от 9 септември 2009 г. Накрая Австрия представи мнението си на 8 октомври 2009 г.
(8)
Междувременно с писмо от 7 октомври 2009 г. Австрийската работническа камара представи забележки по отношение на мярката в полза на енергоемките предприятия. Комисията поиска от Австрия да коментира тези забележки. Австрия представи своето мнение на 23 декември 2009 г. и предостави допълнителна информация на 23 април 2010 г.
(9)
С писма от 21 юни 2010 г. и 19 юли 2010 г. Комисията поиска от Австрия допълнителна информация, която беше предоставена на 13 септември 2010 г. По искане на Австрия на 9 юли 2010 г. се проведе среща между Комисията и представители на Австрия.
(10)
В писмо от 24 ноември 2010 г. Австрия изтъкна значението на Закона за екологичната електроенергия за страната и поиска до началото на декември 2010 г. да бъде взето решение по случая. Комисията отговори на това писмо на 7 декември 2010 г. Друга среща с представителите на Австрия се проведе на 9 декември 2010 г.
(11)
С писмо от 30 декември 2010 г. Австрия припомни аргументите, които беше представила в защита на мярката в хода на производството, и поиска от Комисията да одобри механизма за освобождаване на енергоемките предприятия. Комисията отговори на това писмо на 25 януари 2011 г.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
(12)
В решението си за откриване на процедурата от 22 юли 2009 г. Комисията одобри изменения закон, с изключение единствено на член 22в, в който се установява механизмът за освобождаване на енергоемките предприятия. Поради това описанието по-долу ще се ограничи до посочения механизъм.
2.1. Механизмът за освобождаване на енергоемките предприятия
(13)
В член 3 от закона се посочва, че Австрия възнамерява да предостави концесия на едно или повече предприятия, които да изпълняват функциите на център за сетълмент на екологична електроенергия (Ökostromabwicklungstelle или „център за сетълмент“). По-специално концесионерите ще купуват екологична електроенергия от производители на фиксирана цена и ще я продават на електроразпределителни предприятия на фиксирана цена. Електроразпределителните предприятия са длъжни да купуват процент от общите си доставки от център за сетълмент: изискваният процент съответства на средния дял на екологичната електроенергия в общия електроенергиен микс в Австрия.
(14)
Понастоящем Австрия е предоставила единствена концесия за цялата страна на един център за сетълмент, Abwicklungsstelle für Ökostrom AG („OeMAG“). OeMAG е обикновено акционерно дружество, чиято дейност се урежда от частното, а не от публичното право, а одитът му се извършва от експерт-счетоводител. Контролът върху него се осъществява от австрийското федерално министерство на икономиката и труда и от E-Control GmbH, австрийския енергиен регулатор. Основните елементи на изпълнението на мярката в полза на енергоемките предприятия (като например условията за разпределяне на електроенергия за търговците на електроенергия, цената, която търговците заплащат, финансовото участие от страна на крайните потребители) са предварително определени от органите чрез закон или наредба. Всички спорове между участващите предприятия се решават в обикновени съдилища, а не чрез административни процедури.
(15)
OeMAG е акционерно дружество, собственост на оператори на електропреносни системи, банки и промишлени предприятия: Verbund-APG притежава дял от 24,4 %, а останалият дял е собственост на VKW Netz AG, TIWAG Netz AG, CISMO GmbH, Oesterreichische Kontrollbank AG, Investkredit Bank AG и Smart Technologies, като всяко от дружествата притежава по 12,6 %. Verbund-APG е дъщерно дружество на Verbund AG (Österreichische Elektrizitätswirtschafts-Aktiengesellschaft, Verbundgesellschaft) и е изцяло негова собственост; 51 % от Verbund AG са собственост на Република Австрия. VKW Netz AG е собственост на Illwerke AG, като 95,5 % от неговите акции са собственост на провинция Форарлберг. TIWAG-Netz AG е собственост на TIWAG AG, което от своя страна е притежавано изцяло от провинция Тирол. CISMO GmbH е собственост на Oesterreichische Kontrollbank AG и на оператори на електропреносни системи и предприятия, които доставят електроенергия и газ. Oesterreichische Kontrollbank AG е собственост на австрийски банки. Голяма част от Investkredit Bank AG е собственост на Volksbanken. Smart Technologies е собственост на Siemens. Така публични акционери притежават 49,6 % от акциите на OeMAG, а частни акционери - 50,4 %. Комисията не разполага с данни, въз основа на които да се допусне, че публичните акционери могат да упражняват контрол или поне съвместен контрол над OeMAG.
(16)
С член 22в, параграф 1 от закона се установява механизъм, който предоставя на енергоемките предприятия право да поискат от своя доставчик на електроенергия да не ги снабдява с екологична електроенергия. За да отговарят на изискванията, енергоемките предприятия трябва да докажат, че изпълняват следните две условия:
а)
те трябва да отговарят на условията за възстановяване на суми съгласно Закона за намаление на енергийния данък ((Energieabgabevergütungsgesetz); и
б)
потребяваната от тях екологична електроенергия трябва да бъде най-малко 0,5 % от тяхната нетна производствена стойност.
Освобождаването се предоставя посредством заявление до енергийния регулатор, E-Control.
(17)
Ако освобождаването бъде предоставено, на електроразпределителните предприятия по законен ред се забранява да начисляват допълнителните разходи за екологична електроенергия на тези големи потребители на електроенергия.
(18)
В член 22в, параграф 5 от Закона се посочва, че договорите между електроразпределителните предприятия и големите потребители на електроенергия трябва да съдържат условието разпределителните предприятия да не доставят екологична електроенергия на клиента и да не му прехвърлят допълнителните разходи за екологична електроенергия. Всички договорни разпоредби за противното са недействителни (6).
(19)
Ако едно енергоемко предприятие е освободено от задължението за закупуване, то трябва да извърши компенсаторно плащане на OeMAG в размер на 0,5 % от своята нетна производствена стойност за предходната календарна година (член 22в, параграф 2 от закона).
2.2. Резюме на решението за откриване на процедурата
(20)
В уведомлението Австрия представи твърдението, че механизмът за освобождаване следва да бъде оценен независимо от общата схема за помощ за производителите на екологична електроенергия, тъй като той засяга само „частните стопански отношения“ между енергоемките предприятия и електроразпределителните предприятия. Според Австрия освобождаването не представлява държавна помощ, но дори и да е държавна помощ, то тя със сигурност е съвместима с вътрешния пазар по аналогия с глава 4 от Насоките за околната среда.
(21)
По въпроса за наличието на държавна помощ в решението си за откриване на процедурата Комисията установи, че освобождаването от механизма за финансиране не може да се оценява отделно от самия механизъм за финансиране. Комисията изрази становище, че изключението или освобождаването е винаги неразделно свързано със съответното правило, следователно освобождаването е неразделна част от общата схема и поради това следва да бъде оценено съгласно законодателството за държавната помощ. Освен това законодателството позволява на електроразпределителните предприятия с голям дял на клиентите, за които е приложено освобождаване, да заявят освобождаване от преференциалната тарифа за изкупуване; така схемата също може да причини преки загуби за OeMAG, с което се затвърждава заключението, че е налице държавна помощ (7).
(22)
Комисията изрази съмнения по отношение на съвместимостта на механизма за освобождаване с правилата за държавна помощ. По тези причини Комисията реши да открие официална процедура за разследване на механизма.
(23)
В периода на изчакване на окончателното решение на Комисията Австрия предостави средствата, предвидени в механизма за освобождаване (8) въз основа на разпоредбата от временната рамка, позволяваща през периода от 1 януари 2008 г. до 31 декември 2010 г. да се предостави помощ в размер до 500 000 EUR (9). Комисията одобри това действие като част от държавна помощ № N 47a/09 „Съвместима помощ в ограничен размер съгласно временната рамка“ („Österreichregelung Kleinbeihilfen“) (10). Схемата може да се прилага по отношение на предприятия, които не са били в затруднено положение към 1 юли 2008 г., във всички отрасли на икономиката, с изключение на рибарството и първичното производство на селскостопански продукти. От мярката са се възползвали над 2 000 предприятия.
3. ЗАБЕЛЕЖКИ, ПРЕДСТАВЕНИ ОТ АВСТРИЯ
(24)
Както на етапите на предварителното уведомяване и на уведомяването Австрия продължава да поддържа становището, че мярката в полза на енергоемките предприятия не представлява държавна помощ, тъй като тя не е свързана с използването на държавни ресурси и не е избирателна.
(25)
Но дори ако механизмът за освобождаване представлява държавна помощ, Австрия счита, че тя със сигурност може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар по аналогия с глава 4 от Насоките за околната среда, с член 25 от Регламент (ЕО) № 800/2008 на Комисията от 6 август 2008 г. относно деклариране на някои категории помощи за съвместими с общия пазар в приложение на членове 87 и 88 от Договора (Общ регламент за групово освобождаване) (11) и с член 17 от Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 г. относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (12) (наричана по-долу „директивата за енергийното данъчно облагане“).
3.1. Държавни ресурси и отговорност на държавата
(26)
По отношение на държавните ресурси Австрия поддържа становището, че законът е аналогичен на германския Закон за енергията от възобновяеми източници (Erneuerbare-Energien-Gesetz), който според Австрия не е свързан с използването на държавни ресурси. Във връзка с това Австрия се позовава на решението на Съда по дело PreussenElektra (13).
(27)
Според Австрия механизмите за освобождаване, установени с австрийския Закон за екологичната електроенергия и германския Закон за енергията от възобновяеми източници, имат следните общи характеристики:
а)
и в двете системи допълнителният разход, произтичащ от гарантираната преференциална тарифа за изкупуване, се поема от електроразпределителните предприятия, които трябва за закупуват известно количество електроенергия от възобновяеми източници на фиксирана цена;
б)
и при двете системи електроразпределителните предприятия имат правото да не купуват електроенергия от възобновяеми източници за своите клиенти, които са освободени от задължението да купуват електроенергия от възобновяеми източници;
в)
и при двете системи задължението за закупуване на електроенергия от възобновяеми източници от производители е наложено на участници на пазара, които не извършват обществени услуги; тези участници на пазара имат законното право да прехвърлят допълнителните разходи на електроразпределителните предприятия, като задълженията за закупуване и цените се определят със закон;
г)
и при двете системи регулаторът потвърждава, че няма свръхкомпенсация на дадено предприятие, което има задължение за закупуване на електроенергия от възобновяеми източници от производители.
(28)
В параграфи 42-48 от решението за откриване на процедурата Комисията обяснява подробно защо и в какви аспекти оценяваната мярка е съпоставима с разгледаната от Съда мярка в дело Essent (14). Австрия оспорва тези констатации по следните причини:
а)
OeMAG не е организация, определена от държавата с цел да събира такса. Според Австрия операторите на мрежи в Германия изпълняват съвсем същата роля, каквато изпълнява OeMAG в Австрия;
б)
OeMAG е частно предприятие, а не организация, чиято дейност се урежда от публичното право като корпорациите, които бяха обсъдени в решенията по делата Air France (15) и Salvat Père (16). Държавата няма право да назначава членове на управителния или надзорния съвет, нито притежава правомощия за надзор или вето над решенията на OeMAG. Държавата няма правомощия да изземва функции на OeMAG;
в)
всички спорове, засягащи OeMAG, се разглеждат в обикновени съдилища;
г)
единственият публичен контрол, на който подлежи OeMAG, е последващ одит от страна на Австрийската сметна палата;
д)
държавният бюджет не покрива никакви загуби, понесени от OeMAG. Ролята на публичните органи е ограничена до определяне на цените за закупуването и продажбата на електроенергия от възобновяеми източници. Следователно за държавния бюджет не съществува тежест, подобна на представената в дела Sloman Neptun (17) и Pearle (18);
е)
E-Control не разполага с правомощия за предоставяне на освобождаване съгласно член 22в от закона;
ж)
общият размер на средствата, които електроразпределителните предприятия заплащат на OeMAG, не се засяга от механизма за освобождаване. Той променя единствено разпределението на общата сума между различните категории крайни потребители на електроенергия.
3.2. Избирателност
(29)
Австрия твърди, че освобождаването на енергоемките предприятия не представлява държавна помощ, тъй като то не става избирателно.
(30)
Енергоемките предприятия са освободени само частично от финансиране на помощта, предоставяна на производителите на екологична електроенергия. Те трябва да извършват компенсиращо плащане на 0,5 % от своята нетна производствена стойност директно на OeMAG и по този начин продължават да участват във финансирането на помощта за производителите на екологична електроенергия.
(31)
Цитирайки решението по дело Adria-Wien Pipeline (19), Австрия твърди, че de jure мярката не се ограничава до определени отрасли на икономиката, нито е избирателна de facto. Но дори ако съществува prima facie избирателност, във всеки случай тя е обоснована от гледна точка на логиката на системата.
(32)
Избирателност de jure: Законът за екологичната електроенергия не ограничава мярката до определени отрасли на икономиката или предприятия с определен размер, нито съдържа други избирателни критерии. В подкрепа на аргумента си Австрия твърди, че нищо в съдебната практика не показва, че условията на проверката за избирателност на държавната помощ са изпълнени само защото е определен праг на нетната производствена стойност. Освен това Австрия посочва, че мярката не се ограничава до отделни отрасли на икономиката или предприятия с определен размер, нито подлежи на други избирателни критерии: съгласно действащите временни условия мярката засяга 19 различни отрасъла и приблизително 2 300 предприятия. Следователно de jure мярката не е избирателна.
(33)
Избирателност de facto: според Австрия големият брой засегнати от механизма за освобождаване отрасли и предприятия, както и фактът, че мярката не се ограничава до определени отрасли или предприятия с определен размер, или не е подчинена на други избирателни критерии, показват, че de facto мярката представлява обща мярка. Австрия твърди, че това становище се подкрепя и от решението по дело Adria-Wien Pipeline. В дело Adria-Wien Pipeline Съдът трябваше да разгледа частично възстановяване на енергиен данък, предоставено на предприятия, ако данъкът надвишава 0,35 % от тяхната нетна производствена стойност. Според Съда „Националните мерки, които предвиждат намаления на енергийни данъци върху природния газ и електроенергията, не представляват държавна помощ по смисъла на член 92 от Договора за ЕО [сега член 107 от ДФЕС] … когато те се прилагат по отношение на всички предприятия на националната територия, независимо от тяхната дейност“ (20).
(34)
Обосновка въз основа на логиката на системата: по отношение на структурата на механизма за рефинансиране и освобождаване Австрия поддържа становището, че естеството на диференциацията на таксите е аналогично на това, което съществува при други системи за финансиране чрез данъци и такси. Диференциацията е съобразена с капацитета на предприятията да поемат допълнителни такси, тя отговаря на логиката на системата и следователно не представлява държавна помощ. Австрия счита, че тази позиция е възприета от Комисията при две предходни решения за държавна помощ (21).
(35)
Освен това Австрия посочва, че механизмът за освобождаване не оказва неблагоприятно въздействие върху ползите за околната среда, предвидени от закона, тъй като размерът на наличната помощ за подпомагане на производството на екологична електроенергия не е намален. Намаляването на таксите за околната среда за някои предприятия е единственият начин за установяване на устойчив механизъм за финансиране на екологичната електроенергия, който е необходим за осигуряване на помощ за източниците на възобновяема енергия.
3.3. Съвместимост
(36)
По въпроса за съвместимостта Австрия твърди, че глава 4 от Насоките за околната среда може да се приложи по отношение на механизма за освобождаване по аналогия.
(37)
В глава 4 от Насоките (точки 151-159) се посочват изискванията за държавната помощ, предоставяна под формата на данъчни облекчения или освобождаване от данъци за околната среда. В нея са предвидени два вида оценки. Първо, ако помощта е под формата на данъчни облекчения или освобождаване от данък за околната среда, който е хармонизиран съгласно правото на Общността, мярката е съвместима, при условие че получателите заплащат поне минималното данъчно ниво на Общността, определено в директивата за енергийно данъчно облагане (22). Ако мярката предвижда облекчения или освобождаване от хармонизирани данъци за околната среда, които надвишават минималните данъчни нива, или облекчения или освобождаване от данъци за околната среда, които не са хармонизирани, държавите-членки трябва да представят подробна информация за необходимостта и пропорционалността на мярката.
(38)
Австрия предлага глава 4 от Насоките относно помощта под формата на данъчни облекчения или освобождавания от данъци за околната среда в случая да се прилага по аналогия. Според Австрия мярката може да бъде оценена по аналогия, по-специално с разпоредбите за хармонизираните данъци за околната среда. На това правно основание механизмът за освобождаване може да се счита за съвместим, при условие че въпросните предприятия заплащат минималното данъчно ниво, определено в директивата за енергийно данъчно облагане, т.е. 0,50 EUR за MWh, което те всъщност правят. Следователно допълнителното облекчение от системата на преференциалната тарифа под формата на частично освобождаване от участие в нейното финансиране може да се счита за съвместимо, тъй като вноската, която все пак трябва да бъде направена за финансиране на помощта за производството на екологична електроенергия, продължава да функционира като добавка към минималния данък върху електроенергията.
(39)
Австрия счита, че механизмът за освобождаване води поне непряко до по-високо равнище на защита на околната среда. Според нея механизмът за освобождаване е необходим, за да се осигури възможност за общо увеличаване на обема на плащанията за възобновяема електроенергия от страна на потребителите.
(40)
Австрия поддържа това твърдение, като сравнява формулировката от точка 152 от Насоките за околната среда и член 25 от общия регламент за групово освобождаване (23). След сравняване на формулировките от общия регламент за групово освобождаване в няколко езикови версии Австрия заключава, че член 25 от регламента има по-широко приложно поле от точка 152 от Насоките: за намаления на данъците за околната среда, посочени в точка 152 от Насоките, се изисква енергийните данъци да бъдат напълно хармонизирани, но от член 25 от регламента става ясно, че при намаления на данъците за околната среда - като например намаленията на данъка върху електроенергията съгласно директивата за енергийно данъчно облагане - се прилага освобождаване от задължението за уведомяване, ако са изпълнени условията на директивата за енергийно данъчно облагане. Всъщност механизмът за освобождаване на енергоемките предприятия възпроизвежда изискванията за данъчни облекчения съгласно директивата за енергийно данъчно облагане. Следователно логиката, оценките и подходът на директивата за енергийно данъчно облагане и разпоредбите, които се позовават на нея, като например член 25 от общия регламент за групово освобождаване, са приложими по отношение на предложения механизъм за освобождаване. Както механизмът за освобождаване, така и системата за прехвърляне на разходите върху потребителите на електроенергия отговарят на условията на директивата за енергийно данъчно облагане и поради това са обосновани от гледна точка на член 25 от общия регламент за групово освобождаване или са съвместими с вътрешния пазар по аналогия с посочения член (24).
(41)
По този въпрос Австрия се позовава на „Общия документ за преразглеждането на Насоките на Общността относно държавната помощ за защита на околната среда и на директивата за енергийно данъчно облагане“ от 7 юли 2006 г. (25) В общия документ се посочва ясно, че държавите-членки се нуждаят от гъвкавост, за да бъдат в състояние да определят разумни диференцирани условия. Част от естеството и логиката на данъците и таксите за околната среда е да има освобождаване или диференцирани ставки. Поради това държавите-членки счетоха, че Насоките за околната среда и общият регламент за групово освобождаване следва да се тълкуват в широки граници.
(42)
И накрая, Австрия представя подробна аргументация, за да докаже, че подобни системи съществуват в други държави-членки, като подчертава, че Законът за екологичната енергия в голяма степен е съпоставим с германския Закон за енергията от възобновяеми източници. Тъй като енергоемките предприятия в Австрия се конкурират с предприятия от други държави-членки (например Германия) и от държави извън ЕС, механизмът за освобождаване е важен, за да се гарантира, че те не са поставени в неблагоприятно положение при международната конкуренция.
4. КОМЕНТАРИ, ПОЛУЧЕНИ ОТ ТРЕТИ СТРАНИ
(43)
Австрийската работническа камара представи коментари по отношение на откриването на официалната процедура по разследване. Според организацията, членовете на която наброяват 3,2 милиона, системата за финансиране съгласно Закона за екологичната електроенергия представлява държавна помощ. Тя не споделя становището на Австрия, че механизмът за освобождаване на енергоемките потребители е съвместим със законодателството за държавната помощ. Механизмът създава допълнителна тежест за малките и средните предприятия (МСП) и за домакинствата, които са задължени да заплащат допълнителните разходи за екологична енергия, въпреки че не са основните потребители. Това ще доведе до нарушаване на конкуренцията в ущърб на МСП.
(44)
Австрийската работническа камара се позова на решението на Комисията от 4 юли 2006 г., в което Комисията направи заключението, че преференциалните тарифи за изкупуване представляват държавна помощ (26). Тъй като оттогава правната рамка, уреждаща преференциалните тарифи за изкупуване, не е претърпяла изменения, според Камарата системата за подкрепа, предвидена от Закона за екологичната енергия от 2008 г., продължава да включва държавна помощ. Камарата не разбира как сега Австрия може да защитава позиция, различна от тази, която е изразила при уведомяването за предходната версия на закона.
(45)
Камарата не е съгласна с Австрия, че освобождаването на големите потребители от задължението за закупуване, както се предвижда от закона, следва да се разглежда по същия начин като ограничението върху енергийните данъци. Недопустимо е, позовавайки се на предишно решение на Комисията, в което се одобрява ограничение върху енергийните данъци, сега Австрия да се стреми да получи също одобрение за механизма за освобождаване на големите потребители на електроенергия. Според Камарата аналогията не е законосъобразна.
(46)
Ограничението върху данъчното облагане на енергията е държавна помощ, предоставена чрез системата за данъчно облагане, която поне непряко е насочена към подобряване на защитата на околната среда, докато освобождаването на енергоемките предприятия от задължението за закупуване няма цел, свързана с околната среда, и не би могло да се разглежда от гледна точка на Насоките за околната среда.
(47)
Тъй като законът изрично предвижда освобождаването на големите потребители от задължението за закупуване, разпоредбата не може да се счита за облекчение или освобождаване от данъци за околната среда по смисъла на глава 4 от Насоките.
(48)
Освен това дори ако глава 4 може да се прилага по аналогия, механизмът за освобождаване няма да е съобразен с нея по изброените по-долу причини. Мярката не е ограничена за срок от 10 години. При настоящите пазарни условия ценовата еластичност е достатъчна, за да гарантира, че всяко увеличение на производствените разходи на засегнатите отрасли (като например за производство на хартия и стомана) може да бъде прехвърлено на потребителите; това означава, че механизмът за освобождаване не отговаря на условията от точка 158, буква в) от Насоките.
(49)
Освобождаването не е пропорционално, тъй като от големите потребители на електроенергия не се изисква да използват екологична електроенергия, поради което доближаването на цените на възобновяемата енергия към пазарното равнище ще се забави. Единствено МСП и домакинствата трябва да заплащат допълнителните разходи за производство на екологична електроенергия, въпреки че те потребяват съвсем малък обем електроенергия. Във връзка с това механизмът за освобождаване не отговаря и на условието от точка 159, буква а) от Насоките.
(50)
Не съществуват и споразумения като посочените в точка 159, буква в) от Насоките, с които самите големи потребители на електроенергия се ангажират да постигнат целите на закона. И накрая, механизмът за освобождаване на големите потребители не допринася за енергийната ефективност или безвредното за околната среда използване на енергията, а напротив той изключва тези потребители от всякакво участие в постигането на целите на целия ЕС по отношение на околната среда.
(51)
Следователно член 22 от Закона е оперативна мярка за помощ sui generis, която не създава ползи за околната среда и не попада в приложното поле на Насоките за околната среда. Тъй като помощта не е ограничена във времето и не е планирано нейното намаляване във времето, и тъй като нарушава конкуренцията главно в ущърб на МСП, тя не следва да бъде разрешена.
5. ОЦЕНКА
(52)
Комисията разгледа мярката, за която е изпратено уведомление, от гледна точка на член 107 и сл. от ДФЕС и член 61 и сл. от Споразумението за ЕИП (27).
(53)
На първо място Комисията отбелязва, че законът, за който е изпратено уведомление, съдържа две отделни мерки, като и двете бяха разгледани съгласно законодателството за държавната помощ в решението на Комисията за откриване на процедурата от 22 юли 2009 г. (28) Законът предвижда помощ под формата на преференциална тарифа за изкупуване в полза на производителите на екологична електроенергия. Той съдържа и разпоредба, по силата на която енергоемките предприятия могат - при определени условия - да бъдат частично освободени от задължението да заплащат преференциалната тарифа. В решението си от 22 юли 2009 г. Комисията прие, че преференциалните тарифи за изкупуване в полза на производителите на екологична електроенергия представляват държавна помощ, съвместима с вътрешния пазар, но изрази съмнения по отношение на това дали механизмът за освобождаване е съвместим с правилата за държавна помощ и във връзка с това откри официална процедура по разследване на този аспект от закона. С решението си от 22 юли 2009 г. Комисията одобри помощта за производителите на екологична електроенергия като съвместима държавна помощ, но не взе окончателно решение по въпроса дали освобождаването на енергоемки предприятия от задължението за закупуване представлява държавна помощ, а ако това е така, дали механизмът за освобождаване е съвместим с правилата за държавната помощ. Тези въпроси бяха разгледани при официалното разследване, в резултат на което беше взето настоящото решение. Както е обяснено по-долу обаче, констатацията в решението от 22 юли 2009 г., че средствата, платени чрез OeMAG на производителите на екологична електроенергия, са държавни ресурси, е важна за определянето на наличието на държавни ресурси в механизма, който освобождава енергоемките предприятия от участие в тези средства.
5.1. Наличие на държавна помощ
(54)
Според член 107, параграф 1 от ДФЕС една мярка представлява държавна помощ, в случай че: първо, предоставя предимство на получателите; второ, е финансирана от държава-членка или посредством ресурси на държава-членка; трето, поставя определени предприятия или производството на някои стоки в по-благоприятно положение; четвърто, съдържа потенциал да засегне търговията между държавите-членки и да наруши или заплашва да наруши конкуренцията на вътрешния пазар.
5.1.1. Предимство
(55)
Когато евентуалното предимство произтича от освобождаване или частично освобождаване от регулаторна такса, единственият въпрос, който трябва да се реши, е дали - при конкретна законова схема - мярката за държавна помощ е такава, че по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС да поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки в сравнение с други предприятия, които се намират в правно и фактическо положение, съпоставимо от гледна точка на целта, преследвана от въпросната мярка (29).
(56)
В настоящия случай целта, преследвана от въпросната мярка, е да се увеличат приходите от потребители на електроенергия, с цел да се финансира производството на електроенергия от възобновяеми източници. Енергоемките предприятия са в същото правно и фактическо положение като всички други потребители на електроенергия, тъй като всички те потребяват и закупуват електроенергия от електроразпределителни предприятия, които от своя страна са задължени да закупуват известно количество електроенергия от възобновяеми източници на цена, фиксирана по закон („клирингова цена“ (Verrechnungspreis)). В отсъствието на механизъм за освобождаване енергоемките предприятия ще трябва да заплащат на своите електроразпределителни предприятия допълнителните разходи за екологична електроенергия според сметките си за потребена електроенергия. Това е начинът, по който електроразпределителните предприятия прехвърлят допълнителните разходи, възникващи в резултат на задължението им да закупуват екологична електроенергия от центъра за сетълмент. Другите потребители на електроенергия, които са в същото правно и фактическо положение, тъй като всички закупуват електроенергия, не се ползват от тази възможност. Следователно механизмът за освобождаване поставя в по-благоприятно положение енергоемките предприятия в сравнение с всички други потребители на електроенергия.
(57)
Въз основа на освобождаването, предоставено от E-Control, енергоемките предприятия имат правото да поискат да не им се доставя екологична електроенергия, а на електроразпределителните предприятия се забранява по закон да прехвърлят на освободените предприятия каквито и да е разходи, които възникват в резултат на задължението им да закупуват екологична електроенергия от центъра за сетълмент. Вместо това енергоемките предприятия заплащат на центъра за сетълмент равностойността на 0,5 % от своята нетна производствена стойност.
(58)
Следователно в резултат на механизма за освобождаване участието на енергоемките отрасли в приходите на центъра се ограничава до определено ниво. По този начин те по закон са частично освободени от такса, която биха заплащали при нормални пазарни условия. Следователно механизмът за освобождаване предоставя предимство на предприятията, които отговарят на условията за него.
(59)
Според Австрия облекчението може да достигне общо 44 милиона евро на година (30). Следователно мярката представлява предимство за енергоемките предприятия.
5.1.2. Държавни ресурси и отговорност на държавата
Установена съдебна практика е дадено предимство да се определя като държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС единствено ако то е предоставено пряко или непряко чрез държавни ресурси и използването на ресурсите може да се припише на държавата (31).
(60)
Във връзка с това Австрия представя аргумент с два аспекта. Първо, средствата, които се контролират от OeMAG, не представляват държавни ресурси. Второ, дори ако средствата, които се контролират от OeMAG, са държавни ресурси, намалението в приходите на OeMAG в резултат на механизма за освобождаване не води до намаление на държавни ресурси, тъй като няма участие на държавата под нивото на OeMAG (т.е. на нивото на големите потребители на електроенергия и ектроразпределителните предприятия).
(61)
Комисията отбелязва, че механизмът за освобождаване на енергоемките предприятия намалява приходите на центъра за сетълмент - OeMAG - тъй като електроразпределителните предприятия не са задължени да закупуват екологична електроенергия за енергоемките предприятия, които са получили правото на освобождаване, а преките плащания, извършвани от енергоемките предприятия към OeMAG, са по-ниски от това, което OeMAG би получило, ако енергоемките предприятия не бяха освободени.
(62)
Във връзка с това Комисията трябва да установи дали ресурсите, които въз основа на Закона за екологичната електроенергия се контролират от центъра за сетълмент, т.е от OeMAG, са държавни ресурси. Ако това е така, оценяваната мярка води до намаляване на приходите на държавата и следователно е финансирана чрез държавни ресурси.
(63)
В дело Essent (32) държавата налагана SEP - предприятие, което е собственост на няколко нидерландски дружества за производство на електроенергия - задължението за обществената услуга за събиране на приходите от допълнителна такса, наложена на ползвателите на електропреносната мрежа. Законът позволява на SEP да използва приходите от допълнителната такса единствено за посочената в закона цел, т.е. за компенсиране на трудно възстановимите разходи, които предприятията за производство на електроенергия правят във връзка с либерализацията на пазара на електроенергия.
(64)
Съдът установи, че допълнителната такса, събирана от SEP, представлява държавен ресурс, тъй като са били изпълнени следните условия:
а)
допълнителната такса е такса, наложена на частни дружества по силата на законодателен акт на публичен орган (точки 47-66 от решението);
б)
държавата е възложила на SEP задачата да извършва икономическа услуга от общ интерес, а именно задачата да събира таксата (точка 68);
в)
SEP не е имало правото да използва постъпленията от таксата за цели, различни от предвидените в закона, и то е било подложено на строг контрол при изпълнението на своята задача (точка 69).
(65)
В решението е посочено ясно, че въпросната мярка се различава от разглежданата в дело PreussenElektra, тъй като в него „предприятията не са упълномощени от държавата да управляват държавни ресурси, а са обвързани от задължение за изкупуване със свои собствени финансови средства“ (33). В решението си за откриване на процедурата от 22 юли 2009 г. Комисията отбеляза, че дружеството OeMAG е създадено и лицензирано от австрийската държава и в документите за неговото учредяване му е възложена задачата да управлява ресурсите, необходими за подпомагане на екологичната електроенергия. Комисията стигна до заключението, че фактът, че OeMAG е частно дружество, не е достатъчен, за да се докаже, че мярката не включва държавна помощ. По-специално, мярката, за която е изпратено уведомление, не е съпоставима със схемата по дело PreussenElektra. Дело PreussenElektra засяга отношенията между частни дружества без участието на посредническа организация, докато Законът за екологичната електроенергия в Австрия възлага на OeMAG задачата да събира и разпределя средствата, предназначени за производството на екологична електроенергия.
(66)
Също така Съдът разграничи делото Essent от делата Pearle и PreussenElektra: в дело Pearle средствата, събирани от професионална организация, не са използвани за политика, определена от публичните органи, а за частна рекламна кампания, докато в дело PreussenElektra частни електроразпределителни предприятия, които са задължени да закупуват електроенергия от възобновяеми източници на фиксирана цена, са използвали собствени ресурси, а не постъпления от такса, която са събирали от името на държавата (точки 72-74).
(67)
Следователно в настоящия случай Комисията трябва да оцени дали дружеството OeMAG е определено от държавата да събира и управлява такса, както е при SEP, или то използва собствени средства, както предприятията от дело PreussenElektra (34).
(68)
Наличие на такса: Комисията трябва да установи първо дали средствата, събирани от OeMAG, представляват такса. В членове 10 и 19 от Закона за екологичната електроенергия се изисква електроразпределителните предприятия да закупуват определено количество електроенергия от възобновяеми източници на цена, която е по-висока от пазарната цена, наричана „клирингова цена“ (Verrechnungspreis). В член 22б от закона се посочва, че нивото на клиринговата цена следва ежегодно да се определя със заповед на федералния министър на икономиката и труда, след което се определят актуализирани стойности. Разликата между пазарната цена на електроенергията и клиринговата цена, която се определя чрез законодателен акт на публичен орган, представлява такса върху електроенергията. В настоящия случай таксата не се заплаща на други участници на пазара, които извършват обичайна търговска дейност, както в дело PreussenElektra, поради което Съдът стигна до заключението, че няма участие на държавни ресурси. В случая плащанията се извършват на организация, която има специалната задача да събира и разпределя тези средства единствено за цели от обществен интерес.
(69)
Определяне на частна организация, която да събира и управлява таксата: в закона се предвижда таксата да се събира не от държавата, а от юридическо лице, на което е предоставена концесия да действа като център за сетълмент. Концесия за функциониране като център за сетълмент за цяла Австрия понастоящем притежава OeMAG. Чрез концесията OeMAG поема задължението за обществена услуга за събиране на такса под формата на клирингова цена от всички електроразпределителни предприятия.
(70)
Електроразпределителните предприятия по принцип имат правото да прехвърлят тази такса върху потребителите на електроенергия и от икономическа гледна точка може да се приеме, че обикновено те ще постъпят така. Законът обаче им забранява да прехвърлят таксата върху енергоемките предприятия, които съгласно член 22в от Закона са освободени от задължението да закупуват електроенергия от възобновяеми източници.
(71)
Комисията заключава, че държавата е възложила на OeMAG изпълнението на икономическа услуга от обществен интерес, а именно събиране и управление на таксата.
(72)
Контрол над средствата и използване за цел, определена по закон: в член 23 от закона от OeMAG се изисква да съхранява приходите от клиринговата цена в определена за целта банкова сметка. Средствата, събрани в тази банкова сметка, могат да бъдат използвани единствено с цел закупуване на електроенергия от възобновяеми източници. OeMAG трябва да предоставя достъп по всяко време до всички документи, свързани със сметката, на федералното министерство на икономиката и труда или на Сметната палата на Австрия. Независимо от структурата на собствеността на OeMAG, с член 15 от закона се изисква също Сметната палата да извършва ex post одити на OeMAG.
(73)
Комисията заключава, че OeMAG трябва да използва средствата за цел, определена по закон, а държавата да упражнява строг контрол върху тяхното използване.
(74)
В съответствие с делата Essent и Steinike Комисията заключава, че средствата, които се събират и управляват от OeMAG, представляват държавни ресурси.
(75)
Австрия представи редица аргументи в подкрепа на становището си, че положението на OeMAG е съпоставимо с това от дело PreussenElektra, а не с това от дело Essent. В следващите съображения ще бъде доказано, че след внимателен преглед тези аргументи се оказват неиздържани.
(76)
На първо място Комисията отбелязва, че Австрия сравнява Закона за екологичната електроенергия с германския Закон за енергията от възобновяеми източници в предишния и в настоящия му вид, като цитира решението на Съда по дело PreussenElektra (35). Но това сравнение няма връзка с разглеждания тук въпрос. В настоящото решение Комисията разглежда само предложената мярка и няма за цел да оцени германското или което и да е друго подобно законодателство: всяко дело трябва да се разглежда според собствените му особености. Все пак предвид на представените аргументи следва да се отбележи, че австрийското законодателство значително се различава от германския закон, който беше разгледан в дело PreussenElektra. В дело PreussenElektra Съдът приема, че само предимствата, предоставени пряко от държавата или от частна организация, определена или създадена от държавата, могат да включват използването на държавни ресурси. Също така Съдът констатира, че задължението за закупуване, наложено на частни електроразпределителни предприятия, не включва пряко или непряко прехвърляне на държавни ресурси. Следователно настоящата схема, за която е изпратено уведомление, не е идентична със схемата, разгледана в дело PreussenElektra. Както отбеляза в решението си за откриване на процедурата от 22 юли 2009 г., Комисията поддържа позицията, че австрийската схема включва използването на ресурси, които могат да бъдат приписани на държавата. Австрийската схема се различава от германската, по-специално по това, че предвижда посредническа организация като OeMAG, която да бъде определена от държавата, а държавата да наблюдава и проверява събирането и разпределението на средствата, управлявани от тази организация. Също така Комисията установява, че австрийската схема може да позволи преки плащания от държавата на OeMAG.
(77)
По отношение на действащия в Германия Закон за енергията от възобновяеми източници следва да се отбележи, че посочената мярка не е предмет на настоящото решение; Комисията все още не я е оценила и следователно не може да разгледа задълбочено предполагаемата аналогия между австрийския Закон за екологичната електроенергия и германския Закон за енергията от възобновяеми източници.
(78)
Освен това Австрия твърди, че OeMAG е частно предприятия, а не организация, чиято дейност се урежда съгласно публичното право както корпорациите, които бяха обсъдени в решението по дела Air France и Salvat Père. Австрийските органи могат да упражняват контрол над OeMAG единствено чрез ex post проверка на неговите сметки и чрез оттегляне на концесията си.
(79)
Във връзка с това Комисията отбелязва, че от решението по дело Essent става ясно, че когато държавата определя организация, която да събира и управлява приходите от дадена такса, не е необходимо да се прави разграничение дали организацията е публична или частна. В констатациите си Съдът по никакъв начин не отбеляза дали SEP е публична или частна собственост; следователно този факт не е имал значение за неговото решение. Това съответства на точка 106 от заключенията на генералния адвокат Mengozzi по дело Essent, както и на решението на Съда по дело Steinike (36).
(80)
Следователно фактът, че OeMAG е частно дружество, не изключва наличието на държавни ресурси. Определящият въпрос е дали то е било посочено от държавата да събира такса и да я управлява.
(81)
Австрия твърди още, че държавният бюджет не покрива загуби, които OeMAG може да реализира, и че ролята на публичните органи е ограничена до определяне на цените за изкупуване и продажба на електроенергия от възобновяеми източници; следователно за държавния бюджет не съществува тежест като доказаната в дело Sloman Neptun и дело Pearle.
(82)
Комисията отбелязва, че в дело Essent е доказано, че средствата, с които разполага частно дружество, което е било посочено от държавата да събира и управлява такса, представляват държавен ресурс. Съответно едно намаление на нивото на таксата, заплащана от определени предприятия, които са задължени да я заплащат, представлява тежест за държавата.
(83)
По отношение на аргумента на Австрия, че E-Control не разполага с правомощия да освобождава енергоемките предприятия от задължението за закупуване, Комисията посочва, че - както генералният адвокат Mengozzi обяснява в точка 109 от становището си по дело Essent - фактът, че организацията, определена да събира и управлява таксата, не разполага с правомощия, няма отношение към въпроса дали тези средства представляват държавни ресурси.
(84)
Последният аргумент на Австрия е, че общият размер на средствата, които електроразпределителните предприятия заплащат на OeMAG, не се повлиява от механизма за освобождаване, който променя единствено разпределението на общата сума между различните категории крайни потребители на електроенергия; Комисията отбелязва, че фактът, че загубата на приходи за държавата може да се компенсира с увеличаване на държавните приходи от други източници, няма отношение към въпроса дали се използват държавни ресурси. Определящо е това, че дадено предприятие се ползва с предимство и че това предимство намалява приходите от такова предприятие за държавата. Очевидно е, че в крайна сметка държавата ще трябва да намери други източници на приходи, за да компенсира недостига.
(85)
Комисията стига до заключението, че фактите от дадения случай съответстват на фактите, разгледани в делата Essent и Steinike: всички изисквания за наличие на държавни ресурси, установени в Essent и Steinike, са удовлетворени. Следователно оценяваната мярка е финансирана чрез държавни ресурси.
(86)
Използването на средствата, които се контролират от OeMAG, е регламентирано по закон, а именно със Закона за екологичната електроенергия. Следователно за използването на средствата отговаря държавата.
(87)
Следователно механизмът за освобождаване води до загуба на държавни ресурси и за него отговаря държавата.
5.1.3. Избирателност на мярката
(88)
Комисията посочва, че дори ако на теория изглежда, че мярката е неутрална по отношение на предприятията и на икономическите отрасли, тя все пак може да бъде избирателна на практика.
(89)
Австрия привежда доводи, че механизмът за освобождаване не представлява държавна помощ, тъй като той не е избирателен, а е обща мярка, достъпна за всички предприятия и отрасли. Първо, Австрия твърди, че прагът от 0,5 % в схемата, за която е изпратено уведомление, не налага ограничения по отношение на конкретни отрасли, размер на предприятието или други избирателни критерии (37). Второ, Австрия е установила, че мярката всъщност засяга 2 300 предприятия от 19 различни отрасъла; според нея това показа, че мярката действително е достъпна за всички предприятия и отрасли на икономиката.
(90)
Една мярка е избирателна, ако поставя в по-благоприятно положение само определени предприятия или производството на някои стоки. Тя не е избирателна, ако се прилага за всички предприятия на националната територия, независимо от тяхната дейност.
(91)
Комисията счита, че само фактът, че прагът е 0,5 %, не е достатъчен, за да може да се определи като обща мярка схемата, за която е уведомена. Напротив, Комисията счита, че в резултат на този праг не всички предприятия на националната територия могат да се възползват от мярката, за която е изпратено уведомление.
(92)
Австрия твърди, че мярката, за която е изпратила уведомление, е предназначена за предприятия, чиито разходи се увеличават с над 0,5 % от тяхната нетна производствена стойност в резултат на участието им в помощта за екологичната електроенергия. Комисията отбелязва, че тези условия са много сходни с изискванията от определението за „енергоемко предприятие“ в член 17, параграф 1, буква а) от директивата за енергийно данъчно облагане (38). Австрия твърди, че прагът от 0,5 %, не е достатъчен, за да може мярката, за която е изпратила уведомление, да се определи като избирателна. Според Австрия това заключение се подкрепя от решението на Съда по дело Adria-Wien Pipeline. В посоченото решение Съдът трябваше да разгледа частично възстановяване на енергиен данък, предоставено на дружества, ако данъкът надвиши 0,35 % от тяхната нетна производствена стойност. Според Съда „Националните мерки, които предвиждат намаления на енергийни данъци върху природния газ и електроенергията, не представляват държавна помощ по смисъла на член 92 от Договора за ЕО [сега член 107 от ДФЕС] … когато те се прилагат по отношение на всички предприятия на националната територия, независимо от тяхната дейност“ (39).
(93)
Комисията обаче счита, че това решение не противоречи на констатацията за избирателност по отношение на прага от 0,5 % в настоящия случай. Решението е преюдициално заключение, издадено в отговор на запитване от страна на австрийско съдилище, което е изразило загриженост за съществуващата схема за намаления на енергийните данъци. Австрийският съд зададе два въпроса. Първо, той попита дали фактът, че при действащата схема намалението на данъка е предоставено само на предприятия, участващи в производството на стоки, означава, че намалението е избирателно. Второ, той зададе хипотетичния въпрос как Съдът ще оцени намаление на данък, което не е ограничено до предприятия, участващи предимно в производството на стоки, а се прилага за всички предприятия, независимо от тяхната дейност.
(94)
По първия въпрос Съдът установи, че ограничаването на намалението на данъка до производители прави мярката избирателна. С оглед на хипотетичния характер на втория въпрос, т.е. как би оценил намаление на данък, достъпно за всички отрасли на икономиката, Съдът предостави съвсем общ отговор. Той посочи, че дадена мярка е избирателна, ако е поставила в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки, и не е избирателна, ако от нея са се възползвали всички предприятия на националната територия, без да се прави разграничение (40). Съдът заключи, че националните мерки не представляват държавна помощ, „ако се прилагат по отношение на всички предприятия на националната територия, независимо от тяхната дейност“ (41). Съдът не определи дали мярка, за която се прилага праг от 0,35 %, следва да се счита за приложима за всички предприятия. Това беше посочено от генералния адвокат Jacobs в становището му в следващо дело в Съда: „въздействието на прага от 0,35 % не беше разгледано от Съда в дело Adria-Wien“ (42). Съдът не счете за необходимо да определи дали механизмът за освобождаване като такъв (т.е. без ограничението за предприятия, занимаващи се предимно с производството на стоки) е бил избирателен de facto. С това Съдът не изключи възможността прагът от 0,35 % да може да се счита за избирателен, ако на практика въздействието му се състои в това, че мярката не е достъпна за всички предприятия на националната територия.
(95)
Всъщност становището на Комисията е, че Съдът е показал, че подобен праг може да бъде избирателен, дори ако мярката е била достъпна за редица различни отрасли. В отговора си на втория въпрос Съдът по-специално посочи, че „нито големият брой на допустимите предприятия, нито разнообразието и размерът на отраслите, чиито представители са тези предприятия, представляват достатъчни основания да се направи заключението, че инициатива на държавата представлява обща мярка на икономическата политика“ (43). Съгласно съдебната практика много мерки, които не са свързани с определен отрасъл, могат да се считат за избирателни, ако de facto не са достъпни за всички предприятия на националната територия (44). Следователно дори мерки, които са достъпни за всички отрасли, могат да се считат за избирателни въз основа на това, че de facto те не са достъпни за всички предприятия на съответната територия.
(96)
Това становище е представено и в решение на Комисията относно намалението на енергийния данък в Австрия (45). Вследствие на решението на Съда, което вече беше обсъдено, Австрия разшири мярката и по отношение на предприятията от всички отрасли. В оценката си на изменената схема обаче Комисията констатира, че мярката все пак е избирателна, тъй като дори ако официално намалението е достъпно за всички предприятия, на практика единствените предприятия, които биха се възползвали, ще бъдат тези, които имат високо потребление на електроенергия спрямо нетната си производствена стойност (46). Комисията стигна до заключението, че намалението на данъка представлява неправомерна (т.е. за него не е изпратено уведомление) държавна помощ и тя е несъвместима с вътрешния пазар (47).
(97)
Вследствие на решението на Комисията по-късно австрийски административен съд отправи преюдициално запитване към Съда (48). Въпросите, зададени от австрийския съд, бяха свързани с обхвата на въздействието на неправомерния характер на намалението на данъка, но Съдът отново не разгледа въпроса за избирателността. Въпросът обаче беше обсъден от генералния адвокат. В становището си генералният адвокат отбеляза, че „както посочва Комисията, да се предоставят намаления само на предприятия за услуги (освен на предприятията в областта на производството), които не превишават прага от 0,35 %, ще означава просто да се разшири кръгът на получателите на помощта. Въздействието на помощта като такава обаче няма да отпадне, тъй като отново ще има критерий за избирателност“ (49). Също така според него „съображенията на Комисията в решението ѝ от 2004 г. са убедителни по отношение на избирателния характер на прага от 0,35 % при изменената схема“ (50).
(98)
Комисията стига до заключението, че в настоящия случай разглежданият праг от 0,5 % е критерий за подбор, който ограничава ползата от мярката, за която е изпратено уведомление, до енергоемките предприятия, като изключва предприятията, които не са енергоемки. Независимо от броя на отраслите, които отговарят на изискванията, прагът означава, че не всички предприятия на националната територия могат да се възползват от мярката, за която е изпратено уведомление. Следователно прагът прави мярката, за която е изпратено уведомление, избирателна.
(99)
Комисията отбелязва още, че за да отговарят на условията на оценявания тук механизъм за освобождаване, предприятията трябва да отговарят на условията за намаление на енергийния данък съгласно австрийския Закон за намаление на енергийните данъци, който беше предмет на решението на Комисията относно намалението на енергийния данък. Следователно по отношение на настоящия случай съображенията на Комисията се прилагат mutatis mutandis.
(100)
По отношение на втория аргумент на Австрия Комисията счита, че мярката, за която е изпратено уведомление, е избирателна и поради това, че на практика тя е насочена предимно към ограничен брой предприятия, които се занимават с производство на определени енергоемки стоки. Съгласно съдебната практика на Съда дадена мярка трябва да се оценява не от гледна точка на нейните основания или цели, а във връзка с нейното въздействие (51). Това означава, че дори ако една мярка е официално достъпна за всички отрасли и предприятия, тя все пак може да се счита за избирателна, ако на практика не е достъпна за всички предприятия на националната територия. Според Съда „нито големият брой на предприятията, които могат да се възползват, нито разнообразието и значението на отраслите, чиито представители са тези предприятия, обосновават заключението, че [дадена] схема представлява обща мярка на икономическата политика“ (52).
(101)
При разследването си Комисията установи, че схемата, за която е изпратено уведомление, е насочена предимно към много малък брой предприятия, като повечето от тях се занимават с производството на стоки. На 9 септември 2010 г. Австрия представи данни, които са събрани въз основа на схемата във вида, в който се прилага понастоящем, т.е. с интензитет на помощта под праговете, за които е изпратено уведомление. Според информацията от приблизително 300 000 предприятия в Австрия броят на тези, които са подали заявления за използване на мярката, е бил само около 2 000 или под 1 % от всички австрийски предприятия. По време на прилагането на схемата приблизително 66 % от предимствата са в полза на предприятия за „производството на стоки“ (53). Комисията отбелязва, че ако Австрия възнамерява да увеличи интензитета на помощта над минималните прагове, при които схемата се прилага временно, мярката най-вероятно в още по-голяма степен ще бъде насочена към предприятия, извършващи дейност за производството на стоки. Това се доказва с факта, въз основа на информацията, предоставена от Австрия, че само 12 предприятия биха се възползвали от помощ с интензитет, по-висок от този при схемата в прилагания сега вид, и че от тях само две работят в транспортния сектор, а 10 се занимават с производство на стоки (54).
(102)
Комисията стига до заключението, че схемата, за която е изпратено уведомление, ще предостави малка или никаква полза за най-голямата част от предприятията в отраслите на австрийската икономика и ще постави в благоприятно положение основно предприятията, които работят в някои клонове на отраслите за производство на стоки. Независимо от броя на отраслите, в които предприятията могат да се възползват от мярката, тя е насочена предимно към предприятия, занимаващи се с производството на стоки, и поради това de facto следва да се счита за избирателна.
(103)
Комисията заключава, че механизмът за освобождаване, за който е уведомена, е избирателен както поради факта, че предвижда праг от 0,5 %, който ограничава мярката до енергоемки предприятия, така и поради факта, че тези предприятия извършват дейност предимно за производството на стоки.
(104)
Комисията отбелязва, че дори когато дадена мярка има избирателен характер, тя не изпълнява условието за избирателност, ако е обоснована от естеството или общата схема на системата, към която принадлежи (55). Съдът винаги е поддържал становището, че държавите-членки трябва да доказват, че това е така (56).
(105)
Според Съда „трябва да се прави разграничение между целите, приписани на конкретна данъчна схема, които не са присъщи за нея, от една страна, и механизмите, присъщи за самата данъчна система, които са необходими за постигането на тези цели, от друга страна“. Единствено последните механизми могат да бъдат обосновани от естеството или общата схема на данъчната система, към която принадлежи мярката (57). Всички неприсъщи цели трябва да бъдат разгледани на етапа, когато мярката е оценявана за съвместимост (58).
(106)
Австрия счита, че диференциацията на таксите, въведена по силата на член 22в от закона, има за цел отчитането на различния капацитет на предприятията да поемат допълнителни такси. Също така Австрия поддържа становището, че механизмът за освобождаване не оказва неблагоприятно въздействие върху ползите за околната среда, предвидени в закона, тъй като размерът на наличната помощ за подпомагане на производството на екологична електроенергия не намалява. Австрия твърди, че единствено чрез намаляване на таксите за околната среда на някои предприятия е възможно да се установи устойчив механизъм за финансиране на екологичната електроенергия, което е необходимо за осигуряването на подкрепа за източниците на възобновяема енергия.
(107)
Във връзка с това Комисията отбелязва, че присъщата цел на системата, установена с клиринговата цена, е да се получат приходи за конкретната цел да се стимулира производството на енергия от възобновяеми източници. Механизмът за освобождаване обаче има за цел да се подобри конкурентоспособността на енергоемките предприятия, като се намали цената, която заплащат за електроенергия, и по такъв начин да се направи системата по-приемлива въз основа на клиринговата цена. Тази цел не е присъща на логиката и на общата схема на системата.
(108)
Съдът посочва, че с преследването на такава неприсъща цел не може да се обоснове мярка въз основа на позоваване на естеството или общата схема на данъчната система (59). Тя може да бъде анализирана едва когато помощта трябва да се оцени за съвместимост (60).
(109)
В подкрепа на становището си, че механизмът за освобождаване се основава на логиката и общата схема на системата, Австрия цитира две решения относно държавна помощ; при тях обаче положението е различно. Целта на мярката за държавна помощ № N 271/06 относно датския данък върху излишъка на топлинна енергия не е била да се подобри конкурентоспособността, а да се прилагат еднакви условия на данъчно облагане за всички енергийни продукти. Мярката за държавна помощ № N 860/06 относно освобождаване от енергиен данък на процесите с двойно предназначение в Германия се е основавала на принципа, че енергийните продукти следва да се облагат с данък само когато се използват за отопление или като горива.
(110)
Следователно освобождаването на енергоемките отрасли, за което е изпратено уведомление, не е обосновано от естеството или общата схема на системата, към която принадлежи.
(111)
Комисията заключва, че мярката, за която е изпратено уведомление, изпълнява условието за избирателност, тъй като de facto тя е избирателна и не е обоснована от естеството и общата схема на системата.
5.1.4. Нарушаване на конкуренцията и въздействие върху търговията
(112)
Повечето от получателите на мярката, която според Комисията представлява оперативна помощ, се занимават с производството на енергоемки стоки, като например продукти от метал или хартия (61). Това са отрасли, в областта на които се извършва търговия между държавите-членки, като предприятия от една държава-членка са в конкуренция с предприятия от други държави-членки. Следователно въпросната мярка може да наруши конкуренцията и да засегне търговията на вътрешния пазар.
5.1.5. Заключение
(113)
Комисията заключава, че механизмът за освобождаване представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като в следствие на прилагането му се намаляват държавни ресурси и чрез него се предоставя избирателно предимство на енергоемки предприятия. Следователно мярката може потенциално да засегне търговията между държавите-членки и да наруши конкуренцията на вътрешния пазар.
5.2. Правомерност на мярката
(114)
Австрия е поела задължението да не привежда помощта в действие, докато Европейската комисия не я одобри. Австрия изпрати уведомление за мярката, преди да я приведе в действие, и следователно е изпълнила задължението си по член 108, параграф 3 от ДФЕС (62).
5.3. Съвместимост на мярката
(115)
Съгласно член 107, параграф 3 от ДФЕС Комисията може да обяви държавна помощ за съвместима с вътрешния пазар. Установена съдебна практика е задължението за доказване, че една мярка е съвместима, да се поема от държавата-членка (63).
(116)
Комисията има широки правомощия за вземане на решение по дела за помощи, попадащи в приложното поле на член 107, параграф 3 от ДФЕС (64). При упражняването на своите правомощия Комисията е издала насоки и известия, в които се установяват критериите за обявяване на някои видове помощ за съвместими с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3 от ДФЕС. Във връзка с това Съдът счита, че Комисията е обвързана с насоките и известията, които е издала в областта на контрола на държавната помощ, когато те не противоречат на разпоредбите в Договора и са приети от държавите-членки (65).
(117)
Следователно на първо място трябва да се разгледа дали помощта, за която е изпратено уведомление, попада в приложното поле на една или повече групи от насоки или известия и може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар, тъй като удовлетворява съдържащите се в тях проверки за съответствие.
(118)
Австрия твърди, че мярката, за която е изпратено уведомление, попада в приложното поле на Насоките за околната среда (66) или че Насоките за околната среда са приложими по аналогия. Освен това тя твърди, че помощта попада в приложното поле на общия регламент за групово освобождаване (67).
(119)
Съществуват обаче ясно определени случаи, в които може да се предостави оперативна помощ. По-специално оперативна помощ под формата на данъчни облекчения може да се предостави при конкретни условия, съгласно глава 4 от Насоките за околната среда (68) или съгласно член 25 от общия регламент за групово освобождаване (69). При определени условия дадена помощ може да бъде оценена и директно по член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
5.3.1. Насоките за околната среда
(120)
Приложното поле на Насоките за околната среда е определено, както следва (70):
„(58)
Настоящите Насоки се отнасят за държавните помощи за опазване на околната среда. Те ще бъдат приложени в съответствие с другите политики на Общността за държавните помощи, съответните клаузи на Договора за създаване на Европейската общност и Договора за Европейския съюз и законодателството, прието съгласно тези договори.
(59)
Настоящите Насоки се отнасят до помощта за подпомагане на опазването на околната среда във всички сектори, определени от Договора за ЕО. Те се прилагат и към онези сектори, които се подчиняват на специфични правила на Общността за държавните помощи (металообработване, корабостроене, производство на моторни превозни средства, синтетични влакна, транспорт, въгледобив, селско стопанство и рибарство), освен ако не е предвидено друго в конкретни правила.“
(121)
В точка 70, параграф 1 от Насоките „опазването на околната среда“ се определя като „всяко действие, предназначено да премахне или да предотврати вреда за заобикалящата физическа среда или природните ресурси чрез дейността на бенефициера, за да се намали рискът от такава вреда или да се постигне по-ефективно използване на природните ресурси, включително мерките за енергоспестяване и използването на възобновяеми източници на енергия“. В точка 151 се посочва, че за да може една мярка да попадне в приложното поле на Насоките, е достатъчно тя косвено да подобрява равнището на опазване на околната среда.
(122)
Австрия счита, че механизмът за освобождаване косвено допринася за опазването на околната среда по две причини: той е необходима предпоставка за осигуряване на политическа подкрепа за повишаване на клиринговата цена до по-високо ниво, което е необходимо за финансиране на допълнителното увеличаване на производството на електроенергия от възобновяеми източници; освен това той увеличава цената за потребление на електроенергия, като така се предлага стимул за постигане на по-висока енергийна ефективност.
(123)
По отношение на първото твърдение Комисията отбелязва, че не е необходимо да има връзка между клиринговата цена и увеличаването на равнището на производство на електроенергия от възобновяеми източници. По силата на Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници и за изменение и впоследствие за отмяна на директиви 2001/77/ЕО и 2003/30/ЕО („директивата за енергия от възобновяеми източници“) (71) Австрия се задължава да увеличи производството на електроенергия от възобновяеми източници. Тя обаче има правото да реши как иска да финансира това. Например тя може да използва приходи от данъчно облагане. Следователно механизмът за освобождаване не е необходим, за да се увеличи производството на енергия от възобновяеми източници.
(124)
По отношение на второто твърдение Комисията отбелязва, че механизмът за освобождаване действа като ограничение. В резултат на това средната цена на електроенергията, която заплащат енергоемките предприятия, намалява за всеки киловатчас, който потребяват над прага. Вместо да насърчава енергийната ефективност, механизмът за освобождаване всъщност я намалява.
(125)
Комисията заключава, че механизмът за освобождаване не попада в приложното поле на Насоките за околната среда.
(126)
Но дори ако мярката попадаше в приложното поле на Насоките за околната среда - което не е така - Комисията отбелязва, че тя не може да бъде обявена за съвместима на тази основа, тъй като по изброените по-долу причини не са удовлетворени критериите за проверка от глава 4 от Насоките.
(127)
За целите на оценката на съвместимостта в глава 4 от Насоките се прави разграничение между хармонизирани и нехармонизирани данъци за околната среда. Парафискалният налог под формата на клирингова цена не е данък за околната среда, който е хармонизиран на равнище Съюз. Директивата за енергията от възобновяеми източници определя задължителни цели по отношение на възобновяемата енергия, но предоставя правото на държавите-членки да вземат решения как да постигнат тези цели.
(128)
Следователно механизмът за освобождаване ще трябва да бъде оценен съгласно правилата за нехармонизирани данъци за околната среда в глава 4 от Насоките (72).
(129)
Според тези разпоредби държавата-членка трябва да предостави информация за съответните отрасли или категории получатели, включени в освобождаването или облекченията, за положението на основните получатели във всеки засегнат отрасъл и за това как облагането с данъци може да спомогне за защита на околната среда. Освободените отрасли следва да бъдат надлежно описани и да бъде представен списък на най-големите получатели за всеки отрасъл (конкретно по отношение на оборот, пазарни дялове и размер на данъчната основа) (73). Въз основа на тази информация Комисията трябва да оцени дали облекченията или освобождаването от данък за околната среда са необходими и пропорционални. По отношение на необходимостта изборът на получатели трябва да се основава върху обективни и прозрачни критерии, а данъкът за околната среда без намаляване да води до значително нарастване на производствените разходи, което да не може да бъде прехвърлено върху клиентите, без да доведе до големи намаления в продажбите (74). По отношение на пропорционалността държавата-членка трябва да докаже, че всеки отделен получател заплаща част от националното данъчно ниво, която в общи линии е равностойна на неговото представяне по отношение на околната среда, или минимум 20 % от националния данък, освен ако няма основание за по-нисък данък, както и че облекченията и освобождаванията подлежат на условието за сключени споразумения, насочени към постигането на цели, свързани със защитата на околната среда (75).
(130)
Въпреки че Комисията многократно изиска от Австрия да предостави посочената информация, Австрия не го направи (76). В резултат на това Комисията не беше в състояние да оцени дали помощта е необходима и пропорционална или как тя би могла да допринесе за опазването на околната среда.
5.3.2. Аналогия с глава 4 от Насоките
(131)
Предвид факта, че механизмът за освобождаване, за който е изпратено уведомление, не допринася за защитата на околната среда дори косвено, Комисията разгледа въпроса дали той може да бъде одобрен по аналогия с глава 4 от Насоките за околната среда.
(132)
Според Австрия механизмът за освобождаване може да бъде оценен по аналогия с правилата за данъчни облекчения на хармонизираните енергийни данъци, посочени в точки 152-153 от Насоките за околната среда. В глава 4 от Насоките се предвиждат два вида оценки на намаленията на данъците за околната среда, които могат да доведат до различни заключения. Първо, в нея се предвиждат правила за намаляване на енергийни данъци, хармонизирани съгласно директивата за енергийно данъчно облагане, което може да бъде обявено за съвместимо без допълнителен анализ, при условие че са спазени минималните данъчни нива, определени в директивата за енергийно данъчно облагане. Второ, в нея се предвиждат специфични правила за оценката на намаление на данъци за околната среда, които не са хармонизирани, и намаление на хармонизирани енергийни данъци, които са под минималните данъчни нива, определени в директивата за енергийно данъчно облагане. И в двата случая наред с другото държавата-членка трябва да предостави подробна информация за необходимостта и пропорционалността на мярката. Австрия твърди, че Комисията може да одобри механизма за освобождаване от парафискални налози въз основа на това, че получателите заплащат поне минималните нива на австрийските енергийни данъци.
(133)
Комисията отбелязва, че в нейните решения или в решенията на европейските съдилища няма прецеденти, в които правилата за оценката на хармонизирани енергийни данъци съгласно глава 4 от Насоките за околната среда са прилагани по аналогия по отношение на парафискални налози.
(134)
Според установената съдебна практика на Съда разпоредба от правото на Съюза може да се прилага по аналогия, ако са изпълнени следните две условия. Първо, правилата, които се прилагат по отношение на случая, трябва да бъдат много сходни с тези, за които се твърди, че се прилагат по аналогия. Второ, правилата, приложими по отношение на случая, трябва да съдържат пропуск, който е несъвместим с общ принцип на правото на ЕС и който може да бъде отстранен по аналогия (77). Предвид посочените условия Комисията отбелязва, че в правото на ЕС аналогия може да бъде приложена само при изключителни обстоятелства.
(135)
Първо, правилата, които се прилагат по отношение на случая, трябва да бъдат много сходни с тези, за които се твърди, че се прилагат по аналогия. След като в глава 4 от Насоките за околната среда се разглеждат облекченията или освобождаванията от данъци за околната среда, разпоредбите, уреждащи налозите съгласно Закона за екологичната електроенергия, за които е изпратено уведомление, следва да бъдат сходни с тези, които се прилагат по отношение на данъците за околната среда.
Комисията обаче счита, че правното положение по отношение на данъците за околната среда съгласно правото на ЕС не е съпоставимо с правното положение по отношение на парафискалните налози съгласно правото на ЕС. Въпреки че в правото на ЕС няма специфични разпоредби по отношение на парафискалните налози, съществуват специфични разпоредби по отношение на енергийните данъци. По-специално те включват минимални нива на данъчно облагане, определени в директивата за енергийно данъчно облагане, и изключения от тези минимални нива съгласно условията, определени в глава 4 от Насоките за околната среда и в член 25 от общия регламент за групово освобождаване. По отношение на парафискалните налози няма правила за освобождаване или за облекчения, нито има правила за минимални нива.
(136)
Комисията заключава, че парафискалните налози, установени съгласно австрийската схема, не се уреждат с правила, подобни на тези, които се прилагат по отношение на данъците за околната среда съгласно правото на ЕС.
(137)
Второ, правилата, приложими по отношение на случая, трябва да съдържат пропуск, който е несъвместим с общ принцип на правото на ЕС и който може да бъде отстранен по аналогия.
(138)
Мерките, които не попадат в приложното поле на Насоките за околната среда, все пак могат да бъдат оценени съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Във връзка с това Комисията не установи пропуски в Насоките, които по аналогия могат да бъдат основание за оценяване на мерките, за които е изпратено уведомление. Заключението е едно и също, независимо от това дали се търси аналогия с хармонизирани или нехармонизирани данъци.
(139)
Освен това липсата на правила относно освобождаванията от парафискални налози не може в никакъв всеки случай да се компенсира по аналогия с правилата, които уреждат намаленията на енергийните данъци съгласно правото на ЕС. Ако правилата, които уреждат намаленията на хармонизираните енергийни данъци, трябваше да се прилагат по аналогия към нехармонизираните парафискални налози, предприятията щяха да бъдат в състояние да спазват минималните нива за данъчно облагане, определени в директивата за енергийно данъчно облагане, като заплащат тези парафискални налози. Поради това подобен подход не отговаря на същността на директивата за енергийно данъчно облагане. Комисията счита, че минималните данъчни ставки в директивата за енергийно данъчно облагане са определени единствено с оглед на тяхното прилагане в рамките на хармонизираната система на енергийните данъци. Използването им като основа извън хармонизираната система ще създаде възможност те да се прилагат по начин, който не е бил предвиден. Очевидно е, че минималните ставки не са били установени с цел да се определи цялостната тежест, която енергоемките предприятия трябва да поемат в резултат на регулаторните мерки по отношение на околната среда, по-специално на тези, които възникват в резултат на механизми за финансиране на преференциални тарифи за изкупуване. При подобен подход ще се пренебрегне и фактът, че политиката за държавната помощ допуска снизходителност по отношение на освобождавания от данъчно облагане над хармонизирано минимално ниво, тъй като поне в известна степен се гарантират условия на равнопоставеност при спазване на минималните ставки, приложими във всички държави-членки. Този аргумент няма връзка с тежестта, произтичаща от системите за преференциални тарифи за изкупуване, които не са хармонизирани и при които всяко отклонение от стандартните вноски може да доведе до нарушаване на конкуренцията.
(140)
Следователно липсата на правила относно намаляването на парафискалните налози не представлява пропуск, който е несъвместим с общ принцип на правото на ЕС и който може да бъде отстранен по аналогия със съществуващите правила относно намаленията на хармонизираните енергийни данъци.
(141)
Във всеки случай дори ако тези правила можеха да се прилагат по аналогия, механизмът за освобождаване не може да се счита за съвместим поради причините, изложени в съображения 129-133.
(142)
Комисията заключава, че не може да установи аналогия между механизма за освобождаване, за който е изпратено уведомление, и правилата за оценка на намаленията на хармонизирани енергийни данъци съгласно глава 4 от Насоките за околната среда и че вследствие на това механизмът за освобождаване не може да бъде одобрен въз основа на подобна аналогия.
5.3.3. Аналогия с член 25 от общия регламент за групово освобождаване
(143)
Комисията разгледа и въпроса дали може да одобри механизма за освобождаване въз основа на аналогия с член 25 от общия регламент за групово освобождаване.
(144)
Австрия поддържа становището, че различията между формулировката в глава 4 от Насоките за околната среда и член 25 от общия регламент за групово освобождаване предоставят известна възможност за одобряване на мярката по аналогия с член 25 от регламента. Австрия посочва, че точка 152 от Насоките за околната среда гласи, както следва:
„За да бъдат одобрени по член 87 от Договора за ЕО, облекченията или освобождаването от хармонизирани данъци, по-специално хармонизираните с Директива 2003/96/ЕО, трябва да бъдат съвместими със съответното прилагано законодателство на Общността и да съответстват на установените граници и условия в него.“,
(145)
докато член 25 от общия регламент за групово освобождаване гласи, както следва:
„Схемите за помощ за опазване на околната среда под формата на намаления на данъците за околната среда, изпълняващи условията на Директива 2003/96/ЕО, са съвместими с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 3 от Договора и се освобождават от задължението за уведомяване по член 88, параграф 3 от Договора, ако са изпълнени условията, определени в параграфи 2 и 3 от настоящия член“ (78).
(146)
Австрия прави заключението, че приложното поле на член 25 от регламента може да бъде по-широко от точка 152 от Насоките. Докато точка 152 от Насоките може да се прилага само за данъци, хармонизирани с директивата за енергийно данъчно облагане, според Австрия в член 25 от директивата се изисква механизмът за освобождаване да спазва само минималните нива за данъчно облагане, определени в директивата за енергийно данъчно облагане, дори ако това не е хармонизиран енергиен данък. Поради това член 25 от регламента може да се прилага за намаления на нехармонизирани данъци за околната среда, които могат да бъдат определени за съвместими, при условие че общата система за данъчно облагане спазва минималните нива за енергийно данъчно облагане. Австрия признава, че вноските, заплащани съгласно Закона за екологичната електроенергия, не представляват данък (79), но твърди, че механизмът за освобождаване, за който е изпратено уведомление, може да бъде оценен и одобрен по аналогия с разпоредбите за данъците за околната среда на член 25 от общия регламент за групово освобождаване.
(147)
Според Комисията обаче няма основание за аналогия с член 25 от общия регламент за групово освобождаване. Първо, правилата, които се прилагат по отношение на случая, не са сходни с тези, за които се твърди, че се прилагат по аналогия. Формулировката на член 25 от общия регламент за групово освобождаване показва ясно, че посоченият член се прилага само по отношение на данъци за околната среда, които са хармонизирани съгласно директивата за енергийно данъчно облагане. Следователно класификацията като енергиен данък е „условие“ за приложимостта на член 25 от регламента. Това тълкуване се подкрепя от факта, че от логиката на системата на общия регламент за групово освобождаване следва, че той не може да има приложно поле, което е по-широко от Насоките относно държавната помощ за опазване на околната среда, на които се позовава. Следователно член 25 очевидно се прилага само по отношение на енергийни данъци, хармонизирани с директивата за енергийно данъчно облагане. Както беше обяснено по-горе, вноските, заплащани съгласно Закона за екологичната електроенергия, не са данъци за околната среда, и разпоредбите на директивата за енергийно данъчно облагане не се прилагат за тях. Следователно разпоредбите, уреждащи енергийните данъци, не са сходни с разпоредбите, уреждащи австрийските преференциални тарифи за изкупуване. Второ, правилата, приложими по отношение на случая, не съдържат пропуск, който е несъвместим с общ принцип на правото на ЕС и който може да бъде отстранен по аналогия. Данъчните облекчения или подобни мерки, които не са обхванати от общия регламент за групово освобождаване, не се приемат автоматично за несъвместими с правото на ЕС: те просто трябва да спазват общото задължение за уведомяване по член 108 ДФЕС. След това могат да бъдат оценени и обявени за съвместими съгласно Насоките относно държавната помощ за опазване на околната среда или, в случай че Насоките не се прилагат, директно по член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Следователно правилата, приложими за оценката на австрийската схема за помощ, не съдържат пропуск, който е несъвместим с правото на ЕС.
(148)
Комисията стигна до заключението, че не може да направи аналогия между вноските, заплащани съгласно Закона за екологичната електроенергия, и хармонизираните енергийни данъци, посочени в член 25 от общия регламент за групово освобождаване, и че следователно не може да одобри механизма за освобождаване въз основа на подобна аналогия.
5.3.4. Съвместимост съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС
(149)
Комисията отбелязва, че Австрия не е представила твърдение, че механизмът за освобождаване може да се обяви за съвместим директно въз основа на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Държавите-членки са длъжни да представят всички основания за съвместимост (80) и да доказват, че условията за съвместимост са изпълнени, като поради тази причина Австрия сама се е лишила от възможността да разчита на това основание за съвместимост.
(150)
Въпреки това Комисията разгледа въпроса дали може да обяви механизма за освобождаване за съвместим въз основа на това правно основание.
(151)
Член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС гласи, че „помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес“, могат да се приемат за съвместими с вътрешния пазар. Според съдебната практика Комисията може да обяви държавна помощ за съвместима с вътрешния пазар, ако помощта допринася за постигането на цел от общ интерес (81), необходима е за постигането на тази цел (82) и не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(152)
Във връзка с това установена практика на Комисията е да могат да бъдат обявявани за съвместими мерки директно по член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, ако те са необходими и пропорционални и ако положителното въздействие върху общата цел надвишава отрицателното въздействие върху конкуренцията и търговията (83). Комисията счита, че тук е уместно да бъдат поставени следните въпроси:
1.
Насочена ли е помощта към ясно определена цел от общ интерес?
2.
Разработена ли е помощта, така че да постига цел от общ интерес? По-специално:
а)
дали мярката за помощ е целесъобразен и необходим инструмент или има други, по-подходящи инструменти?
б)
съществува ли стимулиращо въздействие или, с други думи, дали помощта променя поведението на предприятията?
в)
дали мярката за помощ е пропорционална или, с други думи, може ли същата промяна в поведението да се постигне с по-малка помощ?
3.
Ограничено ли е нарушаването на конкуренцията и въздействието върху търговията, така че общата равносметка да бъде положителна?
(153)
Австрия твърди, че главната цел на мярката е опазването на околната среда. Както обаче беше доказано в съображения 126-129, механизмът за освобождаване не допринася за опазването на околната среда.
(154)
Освен това въздействие на мярката върху околната среда може да се постигне чрез общо увеличаване на преференциалните тарифи за изкупуване, което според Австрия няма да бъде възможно, без да се гарантира трайната конкурентоспособност на енергоемките предприятия посредством механизма за освобождаване, за който е изпратено уведомление. Както всъщност австрийските органи признават в представената от тях информация, целта на механизма за освобождаване е да се подобри конкурентоспособността на енергоемките предприятия в Австрия спрямо техните конкуренти в други държави-членки. В решенията си Комисията никога не е приемала, че подобна помощ има принос за цел от общ интерес.
(155)
Единственото изключение от тази практика е глава 4 от Насоките за околната среда. Но дори когато Комисията одобрява намаление на данък за околната среда, тя все пак изисква да се заплаща минимално ниво на данъчно облагане. Това означава, че общият принос за всички приходи от данъци на предприятието, което се възползва от данъчното облекчение, все пак се увеличава с всяка единица замърсяване. В настоящия случай положението е различно. Максималният размер на вноската е 0,5 % от нетната производствена стойност. Всякакви допълнителни единици замърсяване вече не се облагат с парафискалния налог. Така вноската за единица замърсяване намалява за всяка допълнителна единица. Следователно вместо да насърчава ефективността на ресурсите, системата предоставя стимул за използване на допълнителни ресурси.
(156)
Поради това Комисията счита, че помощта не оказва принос за цел от общ интерес.
(157)
Според съдебната практика „оперативна помощ, т.е. помощ, предназначена да облекчи предприятието от разходите, които обикновено би поемало самó в ежедневното управление или при обичайната си дейност, по принцип не попада в приложното поле на член 92, параграф 3 [сега член 107, параграф 3 от ДФЕС]“. (84) Както съдилищата посочват „Съгласно съответната съдебна практика въздействието на подобна помощ по принцип е, че нарушава конкуренцията в секторите, в които тя се предоставя, като въпреки това не е в състояние, поради своето естество, да постигне която и да е от целите на горепосочените изключения“ (85). В настоящия случай Комисията установява, че механизмът за освобождаване представлява оперативна помощ, тъй като тя освобождава получателите от част от техните разходи за обществени поръчки за електроенергия, които при нормални условия биха извършили в своята ежедневна дейност.
(158)
Поради това дори ако подобряването на конкурентоспособността беше цел от общ интерес, според Комисията оперативната помощ в никакъв случай няма да бъде подходящ инструмент на политиката за постигането на тази цел.
(159)
По отношение на данъците за околната среда Комисията е приела ограничено изключение от този принцип, което обаче преследва конкретна цел. Съгласно глава 4 от Насоките за околната среда, облекченията и освобождаването от данъци за околната среда за някои отрасли или категории предприятия се допускат, ако чрез тях може да се постигне приемане на по-високи данъци за други предприятия, като от това произтича цялостно подобряване на вътрешното поемане на разходите и се създават допълнителни стимули за подобряване на защитата на околната среда. В това отношение становището на Комисията е, че помощ от този тип може да бъде необходима за косвеното преодоляване на отрицателни външни въздействия чрез улесняване на въвеждането или на поддържането на сравнително високи национални данъци за околната среда.
(160)
Комисията обаче счита, че вноските за помощта за екологичната електроенергия, от които получателите ще бъдат освободени чрез схемата, за която е изпратено уведомление, не представляват данък за околната среда по смисъла на точка 70, параграф 14 и точка 151 от Насоките. Данъците са такси, които са постъпления в общия бюджет на държавата. Вноските, от които получателите ще бъдат освободени чрез схемата, за която е изпратено уведомление, не постъпват в общия бюджет на държавата. Те се използват изключително за финансиране на вноските за OeMAG, което подпомага производителите на екологична електроенергия чрез преференциални тарифи за изкупуване. Следователно тези вноски не представляват данък за околната среда.
(161)
Комисията счита, че всяко изключение от общото правило за несъвместимост на оперативна помощ, което е посочено в Насоките за околната среда, следва да се тълкува ограничително. Поради това, като изключение, глава 4 от Насоките трябва да бъде ограничена по отношение на данъците за околната среда.
(162)
Освен това, както беше обяснено по-горе, прилагането на глава 4 от Насоките по отношение на парафискалните налози ще противоречи на целите на тези правила и на директивата за енергийно данъчно облагане по отношение на хармонизираните енергийни данъци. Също така подобен подход би могъл да доведе до общо прилагане на тези разпоредби по отношение на парафискалните налози в областта на опазването на околната среда (например парафискални налози върху отпадъците или подобни). Подобно широко приложение излиза извън границите на приложното поле и целите на глава 4 от Насоките.
(163)
Поради това Комисията счита, че оперативна помощ под формата на намаления на парафискални налози не е подходящ инструмент за подобряване на защитата на околната среда. Досега Комисията никога не е прилагала условията от глава 4 от Насоките за околната среда по отношение на други видове такси и парафискални налози.
(164)
Комисията отбелязва, че размерът на данъка за околната среда, дори ако се прилага само намалената ставка, е пряко пропорционален на равнището на замърсяване, дължащо се на въпросните предприятия. В настоящия случай обаче вноската е ограничена до определено ниво. Всяко потребление, което надвишава това ниво, вече не се облага с данък. Този механизъм за освобождаване лишава парафискалния налог от всякакви стимули за поведение, ориентирано към ефективност на ресурсите.
(165)
Ако трябваше да се приеме, че оперативната помощ под формата на намаления на парафискални налози е подходящ инструмент на политиката, въпросната оперативна помощ щеше да бъде подложена на проверка за необходимост и пропорционалност така, както намаленията на нехармонизираните данъци за околната среда съгласно глава 4 от Насоките за околната среда (86), тъй като оценката на нехармонизираните данъци за околната среда съгласно глава 4 отразява общите принципи на подробния икономически анализ съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
(166)
Според тези разпоредби държавата-членка трябва да предостави информация за съответните отрасли или категории получатели, включени в освобождаването или облекченията, за положението на основните получатели във всеки засегнат отрасъл и за това как облагането с данъци може да спомогне за защита на околната среда. Освободените отрасли следва да бъдат надлежно описани и да бъде представен списък на най-големите получатели за всеки отрасъл (конкретно по отношение на оборот, пазарни дялове и размер на данъчната основа) (87). Въз основа на тази информация Комисията трябва да оцени дали облекченията или освобождаването от данък за околната среда са необходими и пропорционални. По отношение на необходимостта, изборът на получатели трябва да се основава върху обективни и прозрачни критерии, а данъкът за околната среда без намаляване да води до значително нарастване на производствените разходи, което да не може да бъде прехвърлено върху клиентите, без да доведе до големи намаления в продажбите (88). По отношение на пропорционалността държавата-членка трябва да докаже, че всеки отделен получател заплаща част от националното данъчно ниво, която в общи линии е равностойна на неговото представяне по отношение на околната среда, или минимум 20 % от националния данък, освен ако няма основание за по-нисък данък, както и че облекченията и освобождаванията подлежат на условието за сключени споразумения, насочени към постигането на цели, свързани със защитата на околната среда (89).
(167)
Въпреки че Комисията многократно изиска от Австрия да предостави посочената информация, Австрия не го направи (90). В резултат на това Комисията не беше в състояние да оцени дали помощта е необходима и пропорционална или как тя би могла да допринесе за опазването на околната среда.
(168)
И накрая, Австрия не успя също така да докаже, че механизмът за освобождаване ще има стимулиращо въздействие.
(169)
Съгласно съдебната практика оперативната помощ заплашва да наруши конкуренцията и да засегне търговията (91). В настоящия случай нарушаващото въздействие се засилва от факта, че предприятията, които отговарят на условията на механизма за освобождаване, вече получават оперативна помощ под формата на намалена ставка на енергийния данък. Предоставянето на втори вид оперативна помощ, която освен това не е ограничена във времето, ще доведе до нарушаване на конкуренцията и ще засегне търговията в степен, която противоречи на общия интерес.
(170)
Комисията заключава, че механизмът за освобождаване не може да бъде обявен за съвместим съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
5.4. Заключение
(171)
С оглед на представените по-горе съображения Комисията оцени схемата за помощ за производителите на екологична електроенергия и механизма за освобождаване на енергоемките предприятия. В решението си за откриване на процедурата от 22 юли 2009 г. Комисията установи, че схемата за помощ за производителите на екологична електроенергия представлява държавна помощ, но тя е съвместима с вътрешния пазар. С решението беше открита официална процедура по разследване на механизма за освобождаване; сега Комисията установява, че тази мярка също представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Комисията обаче счита, че механизмът за освобождаване е същинска оперативна помощ и не отговаря на изискванията за нито едно от освобождаванията от общата забрана за държавна помощ, които се позволяват с ДФЕС.
Като взе предвид всички представени на вниманието ѝ факти, Комисията заключава, че държавната помощ, която Австрия възнамерява да предостави на енергоемките предприятия, трябва да се счита за несъвместима с вътрешния пазар,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ под формата на частично освобождаване от задължението за закупуване на екологична електроенергия, която Австрия възнамерява да предостави на енергоемките предприятия, е несъвместима с вътрешния пазар.
Следователно не се разрешава привеждането в действие на помощта.
Член 2
Австрия уведомява Комисията в срок от два месеца от нотифицирането на настоящото решение за мерките, предприети за неговото спазване.
Член 3
Адресат на настоящото решение е Република Австрия.
Съставено в Брюксел на 8 март 2011 година.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. március 8.)
Az Ausztria által nyújtott C 24/09 (korábbi N 446/08) számú állami támogatásról - A zöld energiáról szóló osztrák törvény - állami támogatás nagy villamosenergia-fogyasztóknak
(az értesítés a C(2011) 1363. számú dokumentummal történt)
(Csak a német nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2011/528/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra, különösen annak 62. cikke (1) bekezdése a) pontjára,
azt követően, hogy az említett cikkek (1) értelmében felhívta az érdekelteket, hogy nyújtsák be észrevételeiket, és tekintettel a benyújtott észrevételekre,
mivel:
1. AZ ELJÁRÁS
(1)
2008. június 27-én Ausztria egy előzetes bejelentésben értesítette a Bizottságot arról, hogy szándékában áll a hatályos osztrák zöld energiáról szóló törvény (a továbbiakban: „zöld energiáról szóló törvény”) módosítása, amit a Bizottság annak 2006. évi változatában a belső piaccal összeegyeztethető támogatásként jóváhagyott (2). 2008. szeptember 4-én Ausztria bejelentette a zöld energiáról szóló törvény módosított változatát, amely a Bizottság jelen határozatának tárgyát képzi.
(2)
A Bizottság 2008. október 28-án kelt levelében további tájékoztatást kért. A Bizottság emlékeztető levelét követően Ausztria 2008. december 22-én kelt levelében további információkat szolgáltatott. Az Ausztria képviselőivel való 2009. február 11-i találkozót követően a Bizottság 2009. február 19-én kelt levelében további tájékoztatást kért, amelyet Ausztria 2009. március 17-én kelt levelében küldött meg. A Bizottság 2009. május 8-án kelt levelében kiegészítő információt kért, amit Ausztria 2009. június 9-én és 19-én kelt leveleiben terjesztett elő.
(3)
2008. július 9-én a Bizottsághoz panasz érkezett az osztrák Szövetségi Munkavállalói Kamarától a zöld energiáról szóló törvénnyel kapcsolatban, amely a zöld energiáról szóló törvény egy, a nagy villamosenergia-fogyasztóknak kedvező intézkedésére vonatkozik.
(4)
2009. július 22-én a Bizottság egy hibrid határozatot hozott, amellyel a zöld energia előállítók számára kedvező intézkedéseket jóváhagyta; a Bizottság az intézkedéseket a környezetvédelmi állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatással (a továbbiakban: környezetvédelmi iránymutatások) (3) összeegyeztethetőnek nyilvánította, azonban mégis úgy döntött, hogy hivatalos vizsgálati eljárást indít a zöld energiáról szóló törvényben foglalt, a nagy villamosenergia-fogyasztókat érintő mentességi mechanizmusra vonatkozóan (4).
(5)
A Bizottság 2009. július 23-án kelt levelében tájékoztatta Ausztriát erről a határozatról, és felszólította, küldje meg az intézkedés megítéléséhez szükséges összes információt.
(6)
A Bizottság határozatát közzétette az Európai Unió Hivatalos Lapjában (5), és felszólította az érdekelt feleket, hogy tegyék meg az intézkedéssel kapcsolatos észrevételeiket.
(7)
Ausztria 2009. augusztus 19-én kelt levelében halasztást kért, amihez a Bizottság 2009. szeptember 9-én kelt levelében hozzájárult. Ausztria végül 2009. október 8-án küldte meg észrevételeit a Bizottságnak.
(8)
Időközben az osztrák Szövetségi Munkavállalói Kamara 2009. október 7-én kelt levelében benyújtotta észrevételeit a nagy villamosenergia-fogyasztók számára kedvező intézkedésekkel kapcsolatban. Ezt megküldték Ausztriának és felszólították, hogy tegye meg észrevételeit. Ausztria 2009. december 23-án nyújtotta be észrevételeit és 2010. április 23-án további információkat szolgáltatott.
(9)
A Bizottság 2010. június 21-én és 2010. július 19-én kelt leveleiben további információkat kért az Ausztriától, amelyeket az 2010. szeptember 13-án megküldött. Ausztria kérésére 2010. július 9-én egy találkozóra került sor a Bizottság és Ausztria képviselői között.
(10)
Ausztria 2010. november 24-én kelt levelében hangsúlyozta a zöld energiáról szóló törvény jelentőségét Ausztria számára és arra kérte a Bizottságot, hogy 2010. december elejéig hozzon határozatot az ügyben. A Bizottság 2010. december 7-én válaszolt a levélre. 2010. december 9-én újabb találkozóra került sor Ausztria képviselőivel.
(11)
2010. december 30-án kelt levelében Ausztria visszavonta az eljárás során az intézkedés mellett felsorakoztatott érveit, és kérte a Bizottságot, hogy hagyja jóvá a nagy villamosenergia-fogyasztók mentességi mechanizmusát. A Bizottság 2011. január 25-én válaszolt a levélre.
2. AZ INTÉZKEDÉS RÉSZLETES LEÍRÁSA
(12)
A Bizottság 2009. július 22-i határozatában jóváhagyta a zöld energiáról szóló törvény módosított változatát; ez alól kivételt csupán a zöld energiáról szóló törvény 22c. cikke képezett, amely a nagy villamosenergia-fogyasztók mentességi mechanizmusát tartalmazza. Ezért ez a leírás kizárólag e mechanizmus leírására szorítkozik.
2.1. A nagy villamosenergia-fogyasztók mentességi mechanizmusának leírása
(13)
A zöld energiáról szóló törvény 3. részében foglaltak szerint Ausztria koncessziót biztosít egy vagy több vállalatnak arra, hogy zöld energia elosztói feladatokat lásson el. A koncesszió tulajdonosa elsősorban azért felel, hogy fix áron vásároljon zöld energiát a termelőktől, majd ezt a zöld energiát ugyancsak fix áron értékesítse a villamosenergia-elosztó vállalatoknak. A villamosenergia-szolgáltatók kötelesek teljes kínálatuk egy százalékát a zöld energia elszámolóközponttól beszerezni; ez a százalékos arány Ausztriában megfelel a zöld energia összes villamosenergia-fajtán belüli átlagos részesedésének.
(14)
Ausztria jelenleg az Abwicklungsstelle für Ökostrom AG (a továbbiakban: OeMAG), mint egyetlen zöld energia elosztó számára adott ki az egész országra érvényes koncessziót. Az OeMAG magánjogi részvénytársaság, amelyet egy kirendelt könyvvizsgáló ellenőriz. Az osztrák Szövetségi Gazdasági és Munkaügyi Minisztérium és az osztrák energiaszabályozási hatóság, az E-Control GmbH felülvizsgálati joggal rendelkezik az OeMAG felett. A nagy villamosenergia-fogyasztók számára kedvező intézkedések megvalósításának meghatározó tényezőit (mint például a villamosenergia elosztásának módja a villamosenergia-elosztók között, az elosztók által fizetendő ár és a villamosenergia-fogyasztók hozzájárulása) az osztrák hatóság határozza meg előzetesen törvény vagy rendelet útján. A jogvitákat az érintett vállalkozások kötelesek rendes bíróság előtt és nem közigazgatási eljárás útján rendezni.
(15)
Az OeMAG részvénytársaság tulajdonosai átviteli rendszerek üzemeltetőjeként működő társaságok, bankok és iparvállalatok. Míg a Verbund-APG a részvények 24,4 %-ával rendelkezik, a VKW Netz AG, a TIWAG Netz AG, a CISMO GmbH, az Oesterreichische Kontrollbank AG (OeKB), az Investkreditbank AG és a Smart Technologies társaságok mindegyike az OeMAG részvények 12,6 %-át birtokolja. A Verbund APG a Verbund-AG (Österreichische Elektrizitätswirtschafts-Aktiengesellschaft, a továbbiakban: Verbundgesellschaft) 100 %-os tulajdonában lévő leányvállalata, amelynek 51 %-a az Osztrák Köztársaság birtokában van. A VKW Netz AG tulajdonosa az Illwerke AG, amely viszont 95,5 %-ban Vorarlberg tartomány tulajdonában van. A TIWAG-Netz AG a TIWAG AG tulajdonában van, amely szintén 100 %-ban Tirol tartomány tulajdona, a CISMO GmbH tulajdonosai az Oesterreichische Kontrollbank AG, átviteli rendszer üzemeltetők, valamint áram- és gázszolgáltató vállalatok, az Oesterreichische Kontrollbank AG (OeKB) osztrák bankok tulajdonában van, az Investkredit Bank AG fő tulajdonosa a Volksbank, végül a Smart Technologies tulajdonosa a Siemens. Így az OeMAG részvények 49,6 %-a államilag ellenőrzött részvényesek, 50,4 %-a magántulajdonosok kezében van. A Bizottság nem rendelkezik olyan információkkal, amelyek arra utalnának, hogy az államilag ellenőrzött részvényesek irányítást vagy legalábbis közös irányítást gyakorolhatnának az OeMAG felett.
(16)
A zöld energiáról szóló törvény 22c. cikkének (1) bekezdésében foglalt mechanizmus szerint a nagy villamosenergia-fogyasztók kérvényezhetik a villamosenergia-elosztóknál, hogy ne zöld energiával lássák el őket. Ennek előfeltétele, hogy a nagy villamosenergia-fogyasztók igazolni tudják, hogy
a)
visszatérítési igénnyel élhetnek az energiaadó-visszatérítéséről szóló törvény értelmében, és
b)
a zöld energia felhasználás nettó termelési érték legalább 0,5 %-át teszi ki.
A mentességet kérvényezés alapján az osztrák energiaszabályozási hatóság, az Energie-Control GmbH nyújtja.
(17)
Amennyiben egy vállalat mentességet élvez, a villamosenergia-elosztók számára törvényileg tilos ezektől a nagy villamosenergia-fogyasztóktól a zöld energia többletköltségeit beszedni.
(18)
A zöld energiáról szóló törvény 22c. cikkének (5) bekezdése erre vonatkozóan kimondja, hogy „a villamosenergia-elosztó és a (nagy villamosenergia-) fogyasztó közötti szerződésnek kötelezően rendelkeznie kell arról, hogy … az elosztó nem szolgáltat zöld energiát e fogyasztónak, és … nem hárítja át a zöld energia okozta többletköltségeket. Az ezzel ellentétes rendelkezés érvénytelen.” (6).
(19)
Amennyiben egy nagy villamosenergia-fogyasztó átvételi kötelezettsége alóli mentességét jóváhagyják, úgy e fogyasztó a zöld energiáról szóló törvény 22c. cikk (2) bekezdés értelmében köteles az előző naptári év nettó termelési értékének 0,5 %-át ellentételezésként az OeMAG számára megfizetni.
2.2. Az eljárás megindításáról szóló határozat tartalmának összefoglalása
(20)
A bejelentésben Ausztria előadta, hogy a mentességi mechanizmust a villamosenergia-termelők általános támogatásának szabályozásától függetlenül kell vizsgálni, mivel az csak a nagy villamosenergia-fogyasztók és a villamosenergia-elosztók közötti „magánjogi szerződéses viszonyt” érinti. Ausztria azzal érvelt, hogy a mentesség nem minősül állami támogatásnak, de ha mégiscsak annak tekinthető lenne, ez a támogatás akkor is összeegyeztethető a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 4. fejezetének analógiájára.
(21)
A Bizottság azonban már az eljárás megindításáról szóló határozatában is arra az eredményre jutott, hogy - egy támogatás fennállásának kérdését illetően - a finanszírozási mechanizmus alóli „mentességet” nem lehet magától a finanszírozási mechanizmustól függetlenül értékelni. A Bizottság úgy vélte, hogy egy „kivétel” (mentesség) fogalmilag elválaszthatatlanul kötődik a „szabályhoz”, ezért a mentességi mechanizmus az általános szabályozás szerves része, és ennek megfelelően azt az állami támogatási jog tekintetében jóvá kell hagyni. A törvényi szabályozás értelmében azok a villamosenergia-elosztók, amelyek ügyfélkörének nagy részét teszik ki a mentességi határozattal rendelkező vállalatok, az átvételi ár fizetése alól is mentességet kérhetnek, amiből pedig az következik, hogy a szabályozás közvetlen veszteségeket is okozhat az OeMAG-nak. Mindez megerősíti azt a következtetést, hogy állami támogatásról van szó (7).
(22)
A Bizottság kételyét fejezte ki a mentességi mechanizmusnak a támogatási előírásokkal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban. Ezért határozott úgy a Bizottság, hogy hivatalos vizsgálati eljárást indít a mentességi mechanizmusra vonatkozóan.
(23)
Mivel a Bizottság végleges határozatát még nem hozta meg, Ausztria az ideiglenes közösségi keretszabályozáson belüli támogatási lehetőség alapján a mentesítési mechanizmus (8) kedvezményeire a 2008. január 1-től2010. december 31-ig terjedő időszakban közel 500 000 EUR összegű támogatást nyújtott (9). A Bizottság a szabályozást mint „A közös piaccal összeegyeztethető, az ideiglenes közösségi keretszabály szerinti korlátozott támogatást („Österreichregelung Kleinbeihilfen - Ausztria-szabályozás - kis támogatások”)” (N 47a/09) jóváhagyta (10). A szabályozás olyan vállalatokra alkalmazható, amelyek 2008. július 1-jén nem voltak nehéz helyzetben, és minden gazdasági ágazatra érvényes, kivéve a halászatot és mezőgazdasági termékek elsődleges termelését. Az intézkedéssel több mint 2 000 vállalat kapott kedvezményeket.
3. AUSZTRIA ÉSZREVÉTELEI
(24)
Mint ahogyan az előzetes bejelentési és a bejelentési eljárásban is, Ausztria továbbra is azt az álláspontot képviselte, hogy a nagy villamosenergia-fogyasztóknak kedvező intézkedés nem képez állami támogatást, mivel nem érint állami forrásokat és nem szelektív.
(25)
Ausztria szerint a mentességi mechanizmus még akkor is, ha állami támogatásnak minősülne, a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 4. fejezetének analógiájára, az EK-Szerződés 87. és 88. cikke alkalmazásában a támogatások bizonyos fajtáinak a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánításáról szóló 800/2008/EK bizottsági rendelet (általános csoportmentességi rendelet) (11) 25. cikke (a továbbiakban: általános csoportmentességi rendelet) és az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27-i 2003/96/EK tanácsi irányelv (12) (a továbbiakban: energiaadóról szóló irányelv) 17. cikke alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítható.
3.1. Állami források és az államnak való betudhatóság
(26)
Az állami források tekintetében Ausztria úgy látja, hogy a zöld energiáról szóló törvény hasonló a német megújuló energiaforrásokról szóló törvényhez (EEG), amely Ausztria meglátása szerint nem terheli az állami forrásokat. Ausztria erre vonatkozóan a bíróság PreussenElektra ügyben hozott ítéletére (13) utal.
(27)
Ausztria szerint a zöld energiáról szóló törvény és a megújuló energiaforrásokról szóló német törvény keretein belül megvalósuló mentességi mechanizmusok a következő közös vonásokat mutatják:
a)
Mindkét rendszerben azok a villamosenergia-elosztók viselik a garantált átvételi árból származó többletköltségeket, akiknek bizonyos részarányban megújuló energiaforrásokból származó energiát fix áron kell megvásárolniuk.
b)
A villamosenergia-elosztók egyik rendszerben sem kötelesek a zöld energia átvételi kötelezettség alól mentességet élvező ügyfelek számára zöld energiát vásárolni.
c)
Mindkét rendszerben fennáll az a kötelezettség, hogy a villamosenergia-termelőktől zöld energiát vásároljanak nem közfeladatot ellátó piaci résztvevők részére; ezek a piaci résztvevők a törvény szerint jogosultak arra, hogy a többletköltségeket áthárítsák a villamosenergia-elosztókra, miközben a mindenkori átvételi kötelezettségeket és árakat a törvény határozza meg.
d)
Mindkét rendszerben szabályozó hatóság vizsgálja, hogy nem áll-e fenn a villamosenergia-termelőktől való zöld áram vásárlásra kötelezett vállalatok túlkompenzációja.
(28)
A Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatának (42)-(48) preambulumbekezdésében kifejtette, miért és milyen tekintetben hasonlítható az értékelt intézkedés ahhoz az intézkedéshez, amelyről a Bíróság az Essent ügyben ítélkezett (14). Ausztria ezt az eredményt a következő indoklással megfellebbezte:
a)
Az OeMAG nem egy, az állam által díjak kiszabására meghatározott intézmény. Ebben az összefüggésben, Ausztria ismételten Németországra utal, ahol véleménye szerint a hálózat-üzemeltetők pontosan ugyanazt a szerepet töltik be, mint az OeMAG Ausztriában.
b)
Az OeMAG egy magáncég, nem pedig állami szervezet, mint az Air France (15) és Salvat Pere (16) ügyekben hozott ítéletek alapjául szolgáló szervezetek. Ebben az összefüggésben Ausztria hangsúlyozza, hogy az állam sem a menedzsment tagjainak vagy a felügyelő bizottság tagjainak kinevezésére nem jogosult, sem vétójoggal nem rendelkezik az OeMAG döntéseit illetően, valamint felügyeleti jogosultsággal sem bír. Az állam nem is jogosult arra, hogy átvegye az OeMAG feladatait.
c)
Az OeMAG-ot érintő jogvitákban a rendes bíróságok illetékesek.
d)
Az egyetlen állami ellenőrzés, amely alatt az OeMAG áll, az osztrák Számvevőszék által végzett utólagos ellenőrzés.
e)
Az állami költségvetés nem viseli az OeMAG esetleges veszteségeit, a hatóságok szerepe arra korlátozódik, hogy a zöld energia vételi és eladási árát meghatározzák. Ezért az OeMAG nem terheli az állami költségvetést, ahogy azt a Sloman Neptun (17) és a Pearle (18) ügyekben is érvényesítették.
f)
Az Energia-Control GmbH nem rendelkezik mérlegelési jogkörrel a zöld energiáról szóló törvény 22c. cikke szerinti mentesség megadását illetően.
g)
A mentességi mechanizmus nem érinti a villamosenergia-elosztók által az OeMAG részére kifizetett teljes összeget. Lényegében csak a teljes összegnek a villamosenergia-fogyasztók különböző kategóriái közötti megoszlása változik.
3.2. Szelektivitás
(29)
Ausztria azt állítja, hogy a nagy villamosenergia-fogyasztóknak nyújtott mentesség nem minősül állami támogatásnak, mivel az nem szelektív.
(30)
Ausztria emlékeztet arra, hogy a nagy villamosenergia-fogyasztók csak részben mentesülnek a zöldenergia-termelők támogatásának finanszírozása alól. A nagy villamosenergia-fogyasztók kötelesek lennének nettó termelési értékük 0,5 %-át ellentételezésként közvetlenül az OeMAG-nak befizetni, és ezzel továbbra is hozzájárulnának a zöld energia termelés pénzügyi támogatásához.
(31)
Ausztria az Adria-Wien Pipeline (19) ügyre hivatkozva úgy érvel, hogy ez az intézkedés sem de jure nem csak bizonyos gazdasági ágazatokra korlátozott, sem pedig de facto nem szelektív. Még ha prima facie szelektivitásnak is tűnne, a rendszer logikája ezt minden esetben indokolja.
(32)
De jure szelektivitás: A zöld energiáról szóló törvény szerint nem csak bizonyos gazdasági ágazatok vagy bizonyos méretű vállalatok támogathatók és más szelektív kritérium sincs előírva. Ausztria okfejtése mellett azzal érvel, hogy az ítélkezési gyakorlatban nincs utalás arra, hogy kizárólag egy meghatározott nettó termelési érték megállapításával teljesülne az állami támogatás fennállásának megállapításához szükséges jellemző, a szelektivitás. Ausztria felhívja továbbá a figyelmet arra, hogy az intézkedés nem tartalmaz bizonyos gazdasági ágazatokra vonatkozó korlátozásokat a vállalat mérete tekintetében vagy egyéb szelektív kritériumokat, és hangsúlyozza, hogy az intézkedések a korlátozott idejű szabályozás alapján 19 különböző gazdasági ágazatot és körülbelül 2 300 vállalkozást érint. Ezért az intézkedés de jure nem szelektív.
(33)
De facto szelektivitás: Ausztria véleménye szerint a mentességi mechanizmust igénybe vevő gazdasági ágazatok és vállalatok nagy száma és az a tény, hogy az intézkedés nem tartalmaz konkrét gazdasági ágazatokra és a vállalat méretére vonatkozó korlátozásokat vagy más szelektív kritériumokat, igazolja, hogy az intézkedés de facto általános intézkedés. Ezt az álláspontot támasztja alá az Adria-Wien Pipeline ügy is. Ausztria arra hivatkozik, hogy a Bíróság ebben az ügyben egy olyan energiaadó részleges visszatérítését vizsgálta, amelyet azoknak a vállalatoknak nyújtottak, amelyek energiaadója meghaladta a nettó termelési érték 0,35 %-át. A Bíróság kifejtette: „(…) az olyan nemzeti intézkedések, amelyek a földgázra és a villamos energiára kivetett energiaadó részleges visszatérítéséről rendelkeznek, az EK-Szerződés 92. cikke értelmében nem minősülnek állami támogatásnak (…) [jelenleg EUMSZ 107. cikk], amennyiben minden hazai vállalatra vonatkoznak, függetlenül tevékenységük tárgyától. (20)”.
(34)
A rendszer logikájával való indoklás: A refinanszírozási és a mentességi mechanizmus szerkezetére vonatkozóan Ausztria megállapítja, hogy a finanszírozási oldal differenciálását más adók és járulékék által finanszírozott rendszerekhez hasonlóan alakították ki. Mivel egy ilyen differenciálás figyelembe veszi a vállalkozások teherbíró képességét, megfelel a rendszer logikájának és ezért nem minősül állami támogatásnak. Ausztria véleménye szerint a Bizottság ezt az álláspontot képviselte két korábbi támogatásról szóló határozatában (21) is.
(35)
Ausztria felhívja továbbá a figyelmet arra, hogy a mentességi mechanizmus nem befolyásolná negatívan a zöld energiáról szóló törvény által teremtett környezetvédelmi előnyöket, mivel a zöld villamosenergia-termelés támogatásának mértéke nem csökken. A zöld áram hosszú távú finanszírozási mechanizmusa csak bizonyos vállalatok környezeti költségeinek csökkentésével teremthető meg, ez pedig szükséges ahhoz, hogy biztosítani lehessen a megújuló energiahordozók támogatását.
3.3. Összeegyeztethetőség
(36)
Az összeegyeztethetőség tekintetében Ausztria előadja, hogy a mentességi mechanizmus és a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 4. fejezete között analógia vonható.
(37)
A környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 4. fejezete (151-159. pont) környezetiadó-csökkentés vagy -mentesség formájában nyújtott állami támogatásokra vonatkozó előírásokat tartalmaz. Az iránymutatás a vizsgálat két formáját írja elő: A közösségi jogrend által szabályozott környezetvédelmi adók esetében adócsökkentés vagy adómentesség formájában nyújtott támogatások a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekintendők, ha a támogatás kedvezményezettjei legalább az energiaadózásról szóló irányelvben meghatározott minimális összegű adót megfizetik (22). Amennyiben az intézkedés a közösségi jogrend által szabályozott környezetvédelmi adók esetében e minimális adóösszegeket meghaladó adócsökkentéseket vagy adómentességeket irányoz elő, vagy a közösségi jogrend által nem szabályozott környezetvédelmi adók esetében irányoz elő csökkentéseket és mentességeket, a tagállamok kötelesek részletes adatokat szolgáltatni a mindenkori intézkedés szükségességének és arányosságának igazolására.
(38)
Ezzel összefüggésben Ausztria azt javasolja, hogy környezeti adó csökkentése és az adó alóli felmentés formájában nyújtott intézkedésekre vonatkozóan a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 4. fejezetében foglaltakat analóg módon alkalmazzák. Ausztria érvelése szerint az intézkedés különösen a közösségi jogrend által szabályozott környezetvédelmi adókkal kapcsolatos rendelkezésekkel analóg módon értékelhető. Ezen a jogalapon a mentességi mechanizmust a belső piaccal összeegyeztethetőnek lehet nyilvánítani, amennyiben az érintett vállalatok továbbra is az energiaadóról szóló iránymutatásban megállapított minimális összegű, azaz 0,5 EUR/MWh adót fizetnek, ami megfelel a jelenlegi helyzetnek. Ebből következik, hogy a zöld energia finanszírozására teljesítendő összeg alóli részleges mentesség formájában nyújtott átvételi árrendszer alól való kiegészítő felmentés a közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető, mivel a zöld energia termelés támogatásának finanszírozására fennmaradó hozzájárulás továbbra is kiegészíti az áram után minimálisan fizetendő adót.
(39)
Ausztria véleménye szerint a mentességi mechanizmus legalábbis közvetett formában hozzájárul a környezetvédelem színvonalának emeléséhez. Ebben az összefüggésben a mentességi mechanizmus azért szükséges, hogy lehetővé tegye a villamosenergia-fogyasztók által a zöld energiáért fizetett összeg általános emelését.
(40)
Ausztria ezt az érvelést a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 152. pontja és az általános csoportmentességi rendelet (23) 25. cikke szövegének összevetésével támasztja alá. Az általános csoportmentességi rendelet szövegének megfogalmazását több nyelvi változatban összehasonlítva Ausztria arra a következtetésre jutott, hogy az általános csoportmentességi rendelet 25. cikke általánosabban fogalmaz mint a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 152. pontja. Míg a környezetvédelmi adó csökkentése a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 152. pontja szerint teljes mértékben közösségi jog által szabályozott energia-adókat feltételez, az általános csoportmentességi rendelet 25. cikkéből az következik, hogy a környezetvédelmi adókedvezmény - mint a villamos energiával kapcsolatos járulék az energiaadózásról szóló irányelv szerint történő csökkentése - már akkor is engedélyezett, ha az energiaadózásról szóló irányelv (2003/96/EK irányelv) előírásait teljesíti. Ebből következik, hogy a nagy villamosenergia-fogyasztók számára létrehozott mentességi mechanizmus tartalmazza az energiaadóról szóló irányelvben meghatározott, adókedvezményekre vonatkozó előírásokat. Ezért az energiaadóról szóló irányelv logikája, értékelései és szabályozási elemei, valamint az energiaadóról szóló irányelvre hivatkozó előírások, mint például az általános csoportmentességi rendelet 25. cikke, alkalmazhatók a javasolt mentességi mechanizmusra is. Így mind a mentességi mechanizmus mind az energiafogyasztás megadóztatását szolgáló osztrák rendszer eleget tett az energiaadó irányelvben foglalt feltételeknek és ebből következően az általános csoportmentességi rendelet 25. cikke szerint jogilag helytállók, ill. az általános csoportmentességi rendelet 25. cikkének analógiájára a belső piaccal összeegyeztethetők (24).
(41)
Ebben az összefüggésben Ausztria emlékeztet arra, hogy a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 4. fejezetének előkészítése kritikus reakciókat váltott ki a tagállamokból. Továbbá Ausztria hivatkozik a 2006. december 7- i„Joint paper on the revision of the Community guidelines on State aid for environmental protection and Energy Tax Directive” irányelvre (25). Ebben a dokumentumban egyértelműen kinyilvánították, hogy a tagállamoknak szükségük van bizonyos rugalmasságra ahhoz, hogy ésszerű megkülönböztetéseket tehessenek. A környezetvédelmi adók és illetékek természetéhez és logikájához a mentességek és a differenciált adótételek is hozzátartoztak. Ezzel a tagállamok a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás és az általános csoportmentességi rendelet szélesebb körű értelmezése mellett szólaltak fel.
(42)
Végül, Ausztria részletesen kifejti, hogy más tagállamokban is hasonló rendszerek vannak érvényben, és hangsúlyozza, hogy a zöld energiáról szóló törvény messzemenőkig összevethető a német megújuló energiáról szóló törvény (EEG) rendelkezéseivel. Mivel az osztrák nagy villamosenergia-fogyasztók versenyben állnak más tagállamok (pl. Németország) vagy más harmadik országok vállalataival, a mentességi mechanizmus alapvető fontosságú annak érdekében, hogy a nemzetközi versenyhátrányokat megszüntessék.
4. HARMADIK FÉL ÉSZREVÉTELEI
(43)
A hivatalos vizsgálati eljárás megindítása után az osztrák Szövetségi Munkavállalói Kamara benyújtotta észrevételeit. A 3,2 millió tagot számláló osztrák Szövetségi Munkavállalói Kamara úgy véli, hogy a zöld energiáról szóló törvény finanszírozási rendszere állami támogatást tartalmaz. Továbbá nem osztja Ausztria véleményét abban, hogy a nagy villamosenergia-fogyasztók számára kedvező mentességi mechanizmus összeegyeztethető az állami támogatásra vonatkozó előírásokkal. Az osztrák Szövetségi Munkavállalói Kamara hangsúlyozza, hogy ez a mechanizmus a kis-és középvállalkozások (KKV) és a háztartások számára további terheket okoz, hiszen őket kötelezik arra, hogy viseljék a zöld energiával kapcsolatos többletköltségeket, anélkül, hogy ők maguk lennének a fő fogyasztók. Ez a helyzet a piaci verseny kis-és középvállalkozások számára hátrányos torzulásához vezet.
(44)
Az osztrák Szövetségi Munkavállalói Kamara állásfoglalásában utal a Bizottság 2006. július 4-i határozatára (26), amelyben a Bizottság az átvételi árakat már állami támogatásként értékelte. Mivel az átvételi árakra vonatkozó hatályos jogi keret azóta nem változott, a zöldenergia-törvény 2008. évi változatában előírt támogatási rendszer továbbra is állami támogatásnak minősül. Ezért az osztrák Szövetségi Munkavállalói Kamara felteszi a kérdést, hogyan lehet az, hogy Ausztria most egy másik álláspontot képvisel, mint amit a zöld energiáról szóló törvény korábbi változatának bejelentésében kifejezésre juttatott.
(45)
Az osztrák Szövetségi Munkavállalói Kamara nem osztja Ausztria azon véleményét, hogy a nagy villamosenergia-fogyasztók átvételi kötelezettség alóli mentessége, ahogyan azt a zöld energiáról szóló törvény tartalmazza, azonos szintű az energiaadók felső határát előíró intézkedéssel. Az energiaadók felső határának kiszabását jóváhagyó korábbi bizottsági határozatra hivatkozva Ausztria most megengedhetetlen módon a nagy villamosenergia-fogyasztók mentességi mechanizmusának jóváhagyását is kérvényezi. Az osztrák Szövetségi Munkavállalói Kamara azonban úgy véli, hogy ez az analógia megengedhetetlen.
(46)
Ugyanis az energiaadók felső határának megszabása olyan adótámogatás, amellyel legalábbis közvetett módon a környezetvédelmi helyzet javulását eredményezi, míg a nagy villamosenergia-fogyasztók átvételi kötelezettség alóli mentessége környezetvédelem-politikai célkitűzés hiányában nem sorolható a környezetvédelmi iránymutatás elvei közé.
(47)
Mivel a zöld energiáról szóló törvény különösen a nagy villamosenergia-fogyasztók ilyen átvételi kötelezettség alól való mentességét szabályozza, ez a rendelkezés nem tekinthető a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 4. fejezetének értelmében vett környezeti adó alóli mentességnek vagy engedménynek.
(48)
Még ha a 4. fejezetben foglaltak analóg módon alkalmazhatók is lennének, a következő okokból abban az esetben sem lehetne a mentességi mechanizmust az érintett rendelkezésekkel összeegyeztetni: Az intézkedésre nem írtak elő 10 éves időkorlátot. Ezen kívül az érintett gazdasági ágazatok (pl. papíripar, acélipar) termelési költségeik esetleges emelkedését a fogyasztókra háríthatnák, mivel a jelenlegi piaci helyzetben az árak rugalmassága ezt lehetővé teszi. Így a mentességi mechanizmus nem teljesíti a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 158. pontjának c) alpontjában foglalt feltételt.
(49)
Továbbá a mentesség nem is arányos, mivel a nagy villamosenergia-fogyasztókat nem kötelezik a zöld áram átvételére, így késedelmet szenved az alternatív energia piaci árakhoz való közelítése. A zöldenergia-termelés többletköltségeit a kkv-knak és a háztartásoknak kell viselniük, annak ellenére, hogy ők csak kevés energiát fogyasztanak. Így a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 159. pontjának a) alpontjában foglalt feltétele sem teljesül.
(50)
Nincs semmiféle, a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 159. pontjának c) alpontja értelmében vett megállapodás, amellyel az érintett nagy villamosenergia-fogyasztók a zöld energiáról szóló törvényben meghatározott célok elérésére köteleznék magukat. Végül a nagy villamosenergia-fogyasztóknak kedvező mentességi mechanizmus nem járul hozzá ahhoz, hogy a nagy villamosenergia-fogyasztókat energiahatékonyságra vagy környezetkímélőbb energiahasznosításra ösztönözze, éppen ellenkezőleg, ezzel kivonja őket az uniós-szintű környezetvédelempolitikai célok elérésében való bármilyen részvételből.
(51)
Ebből következően a szóban forgó zöld energiáról szóló törvény 22. cikke az osztrák Szövetségi Munkavállalói Kamara meglátása szerint sui generis működési támogatás, amely nem esik a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás hatálya alá, mivel semmiféle környezetvédelmi hasznot nem nyújt. Mivel a támogatás időben nem korlátozott és nem is degresszív, valamint idővel mindenekelőtt a kis- és középvállalkozások kárára a piaci verseny torzulásához vezet, az osztrák Szövetségi Munkavállalói Kamara álláspontja szerint azt nem szabad jóváhagyni.
5. AZ INTÉZKEDÉS TÁMOGATÁSJOGI ÉRTÉKELÉSE
(52)
A Bizottság megvizsgálta a bejelentett intézkedést az EUMSZ 107. és azt követő cikkei és az EGT-megállapodás 61. és azt követő cikkei alapján (27).
(53)
A Bizottság először is felhívja a figyelmet arra, hogy a bejelentett törvény két különálló intézkedést tartalmaz. A Bizottság 2009. július 22-i határozatának keretein belül mindkét intézkedést támogatásjogi vizsgálatnak vetette alá (28). Egyrészt a zöld energiáról szóló törvény átvételi árak formájában ír elő támogatást a villamosenergia-termelők javára. Másrészt a zöld energiáról szóló törvény tartalmaz egy záradékot, mely szerint a nagy villamosenergia-fogyasztók - bizonyos feltételek mellett - (részben) mentességet kaphatnak az átvételi ár megfizetésének kötelezettsége alól. A Bizottság 2009. július 22-i határozatában jóváhagyta a zöldenergia-termelőknek kedvező átvételi árakat, mint a közös piaccal összeegyeztethető támogatást, de ugyanakkor kétségeinek adott hangot a mentességi mechanizmus támogatási előírásokkal való összeegyeztethetőségét illetően, ezért megindította a zöld energiáról szóló törvény e részének hivatalos vizsgálati eljárását. Ugyan a Bizottság 2009. július 22-i határozatában a belső piaccal összeegyeztethető állami támogatásként jóváhagyta zöldenergia-termelők támogatását, mégsem foglalt véglegesen állást abban a kérdésben, hogy a nagy villamosenergia-fogyasztók átvételi kötelezettség alóli mentessége állami támogatásnak minősül-e, és ha igen, akkor a mentességi mechanizmus összeegyeztethető-e a támogatásokra vonatkozó előírásokkal. Ezek a kérdések képezték a jelen határozatot megelőző hivatalos vizsgálati eljárás tárgyát. Ahogyan azt a későbbiekben még kifejtjük, a Bizottság 2009. július 22-i határozata szerint a zöldenergia-termelők számára az OeMAG által szétosztott források állami forrásként való besorolása fontos az állami források meghatározásához abban a mechanizmusban, amely mentesíti a nagy villamosenergia-fogyasztók az e forrásokhoz való hozzájárulástól.
5.1. Állami támogatás fennállása
(54)
Egy intézkedés állami támogatásnak minősül az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében, ha 1) a kedvezményezett az intézkedés által előnyt élvez, 2) az intézkedést az állam finanszírozza vagy állami forrásokból finanszírozzák, 3) az intézkedés kedvez egyes vállalatoknak vagy gazdasági ágazatoknak 4) az intézkedés alkalmas arra, hogy torzítja a belső piaci versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
5.1.1. Előny
(55)
Amennyiben a feltételezett előny a szabályozási adók alóli felmentésből vagy részleges felmentésből származik, kizárólag azt kell tisztázni, hogy az állami intézkedés egy törvényes rendszer keretein belül bizonyos vállalatokat vagy termelési ágazatokat az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében más, a kérdéses intézkedés tárgyát tekintve de jure és de facto hasonló helyzetben lévő vállalatokhoz viszonyítva kedvezményezett helyzetbe hoz-e (29).
(56)
Jelen esetben a kérdéses intézkedéssel a villamosenergia-fogyasztóktól kívánnak bevételeket beszedni a zöldenergia-termelés finanszírozására. A nagy villamosenergia-fogyasztók de facto és de jure minden más villamosenergia-fogyasztóval egyenrangúak, mert mindannyian villamosenergiát használnak és ezt a villamos energiát olyan villamosenergia-elosztóktól szerzik be, amelyek kötelesek zöld áramot meghatározott mennyiségben és törvényileg vagy rendelet útján meghatározott áron (elszámolóár) vásárolni. Mentességi mechanizmus hiányában a nagy villamosenergia-fogyasztók fizetik ki a villamosenergia-elosztóknak az áramszámlájukban kimutatott zöld áram többletköltségeit. A villamosenergia-elosztók továbbhárítják az abból adódó többletköltségeiket, hogy kötelesek zöld áramot kell vásárolni az elszámolóközponttól. Ugyanakkor más villamosenergia-fogyasztóknak, akik ugyanilyen tényleges és jogi helyzetben vannak, nincs ilyen lehetőségük. Emiatt részesíti előnyben a mentességi mechanizmus a nagy villamosenergia-fogyasztókat az összes többi villamosenergia-fogyasztóval szemben.
(57)
Az E-Control GmbH által nyújtott mentesség okán a nagy villamosenergia-fogyasztók jogosultak arra, hogy ne lássák el őket zöld árammal, a villamosenergia-szolgáltatóknak pedig törvény tiltja, hogy az elszámolóközponttól való zöld áram vásárlási kötelezettségük miatt keletkező költségeiket áthárítsák a mentességet élvező vállalatokra. Ehelyett a nagy villamosenergia-fogyasztók nettó termelési értékük 0,5 %-át befizetik az elszámolóközpontnak.
(58)
Így a mentességi mechanizmus azt eredményezi, hogy a nagy villamosenergia-fogyasztóknak az elszámolóközpont bevételeihez való hozzájárulását egy bizonyos szinten behatárolják. Következésképpen a jogszabályok szerint egy olyan adó fizetése alól mentesülnek a nagy villamosenergia-fogyasztók, amelyet rendes piaci feltételek mellett viselniük kellene. Ebből következik, hogy azok a vállalatok, akik igénybe vehetik a mentességi mechanizmust, előnyre tesznek szert.
(59)
Ausztria adatai szerint a könnyítés mértéke akár összesen az évi 44 millió EUR összeget is kitehet (30). Az intézkedés következésképpen előnyt jelent e nagy villamosenergia-fogyasztók számára.
5.1.2. Állami források és államnak való betudhatóság
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint egy előny csak abban az esetben tekinthető az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti támogatásnak, ha azt közvetlenül vagy közvetve állami forrásokból nyújtják és a források felhasználása az államnak tudható be (31).
(60)
Erre vonatkozóan Ausztria kettős érvelést mutatott be. Először is az OeMAG ellenőrzése alatt álló források nem tudhatók be az államnak. Másodszor - abban az esetben, ha az OeMAG által ellenőrzött forrásokat mégis az államnak tudhatók be - az OeMAG bevételeinek a mentességi mechanizmus miatti csökkenése nem az állami források csökkenését jelenti, mivel az OeMAG intézményi szintje alatt (azaz a nagy villamosenergia-fogyasztók és a villamosenergia-elosztók szintjén) az állam nem rendelkezik részesedéssel.
(61)
A Bizottság megállapítja, hogy a nagy villamosenergia-fogyasztók mentességi mechanizmusa az elszámolóközpont - az OeMAG - bevételeit csökkenti, mivel a villamosenergia-elosztók nem kötelesek zöld áramot eladni a mentességet élvező nagy villamosenergia-fogyasztóknak, és a nagy villamosenergia-fogyasztók közvetlen fizetései az OeMAG részére kevesebbet tesznek ki, mint az az összeg, amelyet az OeMAG akkor kapott volna, ha a nagy villamosenergia-fogyasztók nem kaptak volna mentességet.
(62)
Ezért a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy az elszámolóközpont - az OeMAG- által ellenőrzött források a zöld áramról szóló törvény alapján állami forrásoknak minősülnek-e. Ha ez az eset áll fenn, akkor az értékelendő intézkedés az állami bevételeket csökkenti és így állami forrásokból finanszírozott.
(63)
Az Essent (32) ügyben az állam egy különböző holland villamosenergia-termelők tulajdonában lévő vállalatot, a SEP-et bízta meg azzal az általános gazdasági érdekű szolgáltatással, hogy beszedje a villamosenergia-hálózat használóira kivetett illetéket. A jogszabályok szerint a SEP az illetékekből származó bevételt csupán törvényben meghatározott célokra használhatta fel, azaz azon kieső költségek megtérítésére, amelyek a villamosenergia-piac liberalizációja során a villamos áram-vállalatoknál felmerültek.
(64)
A Bíróság ítélete szerint a SEP által beszedett illetékek állami forrásoknak minősülnek, mivel teljesülnek a következő feltételek:
a)
A pótdíj egy illeték, amelyet közjogi hivatalos aktussal magáncégekre szabtak ki (az ítélet 47. és 66. pontjai).
b)
a SEP az államtól kapott megbízást arra az általános gazdasági érdekű szolgáltatással, hogy illetéket szedjen be (68. pont)
c)
A SEP-nek nincs lehetősége arra, hogy az illetékekből származó bevételt a törvényben meghatározott célokon kívül másra fordítsa és feladata végrehajtása során szigorú ellenőrzés alatt áll (69. pont).
(65)
Az ítélet világossá tette, hogy a PreussenElektra ügy nem szolgálhat viszonyítási alapul, mivel a Bíróság által értékelt német kereteken belül az ítélet kimondja”… a vállalatokat az állam nem állami források kezelésével bízta meg, hanem saját anyagi forrásaik felhasználásával felvásárlásra kötelezte őket” (33). A Bizottság 2009. július 22-i határozatában következésképpen megjegyezte, hogy jelen esetben az OeMAG-ot Ausztria hozta létre és engedélyezte működését és az alapszabályában foglaltak szerint az OeMAG azt a feladatot kapta, hogy kezelje a zöld áram támogatására szánt forrásokat. A Bizottság ebből arra következtetett, hogy az OeMAG privát jellege nem elegendő annak eldöntésére, hogy az intézkedés támogatásmentes-e. A Bizottság mindenekelőtt azt állapította meg, hogy a bejelentett intézkedés nem hasonlítható a PreussenElektra ügy rendszeréhez. Míg a PreussenElektra ügy keretein belül csupán a magánvállalatok közti üzleti kapcsolatokat szabályoztak köztes szerv beavatkozása nélkül, az osztrák zöld energiáról szóló törvény az OeMAG-ot bízta meg a zöld áram termelésének támogatására szánt források beszedésével és szétosztásával.
(66)
A Bíróság az ügyet még a Pearle és a PreussenElektra ügyektől is megkülönbözteti. A Pearle ügyben nem egy szakmai szervezet által beszedett forrás felhasználását, hanem egy hirdetési kampányt írt elő a hatóság. A PreussenElektra ügyben a zöld áram fix áron való felvásárlására kötelezett, magánkézben lévő villamos áram-elosztó vállalatok a saját forrásaikat használták és nem az állam számára beszedett illetékből származó bevételeket ((72)-(74) pont).
(67)
Ezért a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy az OeMAG-ot jelen esetben a SEP-hez hasonlóan az állam bízta-e meg az illetékek beszedésével és kezelésével, vagy pedig a PreussenElektra ügyhöz hasonlóan az OeMAG is saját forrásokat használt fel (34).
(68)
Illeték fennállása: A Bizottságnak először azt kell megállapítania, hogy az OeMAG által beszedett pénzeszköz illetéknek minősül-e. A Bizottság ezzel kapcsolatban megjegyzi, hogy a zöld energiáról szóló törvény 10. és 19. cikkei arra kötelezik a villamosenergia-elosztókat, hogy meghatározott mennyiségű zöld áramot a piaci árat meghaladó áron vásároljanak fel; ez az ár az úgynevezett elszámolóár. A zöld energiáról szóló törvény 22b. cikkének megfelelően az elszámolóár szintjét a szövetségi gazdasági és munkaügyi miniszter évente határozza meg; a zöld energiáról szóló törvény 22b. cikke alapértékeket rögzít. Így a villamos energia piaci ára és a hivatalos közjogi aktus során megállapított elszámolóár közti különbözet a villamosenergia-illeték. Jelen ügyben a PreussenElektra ügytől eltérően ezt az összeget nem a szokásos üzleti tevékenységet folytató piaci résztvevőknek fizetik ki, ezért a Bíróság abból indult ki, hogy ott nem állami forrásokról van szó. Ebben az esetben viszont egy intézménynek fizetnek, amelyet kifejezetten a kizárólag közérdekű célokra szánt források beszedésével és szétosztásával bíztak meg.
(69)
Magán intézmény megbízása az illetékek beszedésével és kezelésével: A zöld energiáról szóló törvény úgy rendelkezik, hogy az illetéket nem az állam, hanem egy elszámolóközpontként koncesszióval rendelkező jogalany szedi be. Jelenleg Ausztria teljes területére az OeMAG a koncesszióval rendelkező elszámolóközpont. E koncesszión keresztül az OeMAG-ra bízzák annak az általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak az ellátását, hogy az illetékeket elszámolóár formájában az összes villamosenergia-elosztótól beszedje.
(70)
A villamosenergia-elosztók szabadon dönthetnek arról, hogy továbbhárítják-e az illetékeket a villamosenergia-fogyasztókra, és gazdasági szempontból abból kell kiindulni, hogy ezt általában meg is teszik. A zöld energiáról szóló törvény mégis megtiltja nekik, hogy az illetékeket azokra a nagy villamosenergia-fogyasztókra továbbhárítsák, amelyek a zöld energiáról szóló törvény 22c. cikke szerint mentesültek a felvásárlási kötelezettség alól.
(71)
A Bizottság mindezekből arra a következtetésre jut, hogy az OeMAG-ot az állam bízta meg azzal az általános gazdasági érdekű szolgáltatással, hogy az illetékeket beszedje és kezelje.
(72)
A források törvényileg meghatározott célokra való felhasználása és a források ellenőrzése: A Bizottság megállapítja, hogy az OeMAG köteles a zöld energiáról szóló törvény 23. cikke szerint, az elszámolóárból származó bevételeket elkülönített bankszámlán kezelni. Az erre a számlára érkező forrást kizárólag csak zöld energia felvásárlására használhatja fel. Az OeMAG köteles a szövetségi gazdasági és munkaügyi miniszter és az osztrák Számvevőszék számára mindenkor betekintést engedni a bankszámlát érintő összes anyagba. Az OeMAG tulajdonosi szerkezetétől függetlenül az osztrák Számvevőszék köteles a zöld energiáról szóló törvény 15. cikke alapján utólagos ellenőrzéseket végezni az OeMAG-nál.
(73)
A Bizottság ebből arra következtet, hogy az OeMAG köteles a forrásokat egy törvényileg szabályozott célra felhasználni, és az állam szigorú ellenőrzést gyakorol a források felhasználása felett.
(74)
Mindezek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy - összhangban az Essent és Steinike ügyekkel - az OeMAG által beszedett és kezelt források állami forrásnak minősülnek.
(75)
Ausztria számos érvet hozott fel amellett, hogy az OeMAG helyzete miért a PreussenElektra ügyhöz és miért nem az Essent ügyhöz hasonlítható. A következő preambulumbekezdésekből egyértelműen kitűnik, hogy ezek az érvek egy alaposabb vizsgálat esetén nem helytállók.
(76)
Elöljáróban a Bizottság megjegyzi, hogy Ausztria a zöld energiáról szóló törvényt a korábbi és a jelenlegi német megújuló energiáról szóló törvényhez hasonlította és a Bíróság 2001. március 13-i, a PreussenElektra ügyben hozott ítéletére (35) hivatkozott. Mindazonáltal ez az összehasonlítás a jelen esetben nem releváns. Jelen határozatában a Bizottság csupán a javasolt intézkedést értékeli, és nem értékeli a német vagy ahhoz hasonló törvényalkotást, mivel minden esetet annak sajátos körülményei alapján kell értékelni. Tekintettel a felhozott érvekre mindenesetre meg kell állapítani, hogy az osztrák törvényalkotás lényegesen eltér a Preussen Elektra ügyben értékelt német törvénytől. A PreussenElektra ügy ítéletében a Bíróság megállapította, hogy lényegében csak közvetlenül az állam által, vagy egy, az állam által kinevezett, vagy létrehozott magántestület által nyújtott előnyök tartalmazhatnak állami forrásokat. A Bíróság ezután megállapította, hogy a villamosenergia-elosztó vállalatok energia felvásárlásra való kötelezése nem eredményezi közvetlenül vagy közvetve állami források átruházását. A bejelentett keret ezért tehát nem azonos azzal a kerettel, amelyet a PreussenElektra ítéletben értékeltek. A 2009. július 22-i határozatban foglaltak szerint a Bizottság megállapította, hogy az osztrák rendszer az államnak betudható forrásokat tartalmaz. A Bizottság különösen megállapította azt, hogy az osztrák rendszer annyiban tér el a német rendszertől, hogy az osztrák rendszer egy, az állam által kinevezett, az állam és a fogyasztók közé iktatott szervet (pl. OeMAG) ír elő, és az állam felügyeli és ellenőrzi a beiktatott köztes szerv által kezelt források begyűjtését és szétosztását. Ezenkívül a Bizottság azt is megállapította, hogy az osztrák rendszer lehetővé tehetné az OeMAG számára történő közvetlen állami fizetéseket.
(77)
A német megújuló energiáról szóló törvény tekintetében meg kell jegyezni, hogy ez a törvény nem képzi a jelen bejelentés tárgyát, a Bizottság ezt az intézkedést eddig még nem véleményezte, és ezért nem tér ki a zöld energiáról szóló törvény és a jelenlegi megújuló energiáról szóló törvény feltételezhető analógiáinak részleteire.
(78)
Ausztria a továbbiakban kifejti, hogy az OeMAG egy magánvállalat és nem közjogi szerv, mint az Air France és Salvat Père ítéletek alapjául szolgáló szervek. Az osztrák hatóságok csak a bankszámlák utólagos vizsgálatával és a koncesszió megvonásával gyakorolhatnak felügyeletet az OeMAG felett.
(79)
A Bizottság ezzel kapcsolatban az Essent ügyre utalva arra hívja fel a figyelmet, hogy lényegtelen, hogy az állam egy magán- vagy közintézményt bíz meg az illetékek beszedésével és kezelésével. A Bíróság fejtegetéseiből nem derül ki, hogy a SEP köz- vagy magántulajdonban volt-e, következésképp ez lényegtelen az értékelés szempontjából. Ez összhangban van Mengozzi főtanácsnok Essent ügyre vonatkozó indítványának 106. pontjával, és a Bíróság Steinike ügyben hozott ítéletével (36).
(80)
Az a tény, hogy az OeMAG egy magánirányítás alatt álló vállalat, nem zárja ki tehát az állami források fennállásának lehetőségét. Sokkal inkább az az eldöntendő kérdés, hogy az OeMAG-ot az állam bízta-e meg az illetékek beszedésével és kezelésével.
(81)
Ausztria kifejti továbbá, hogy az államháztartás nem viseli az OeMAG esetleges veszteségeit, és a közigazgatási hatóságok szerepe arra korlátozódik, hogy a zöld energia vételének és eladásának árát meghatározza. Ezért az OeMAG nem terheli az államháztartást, mint ahogy azt a Sloman Neptun és a Pearle ügyekben érvényre juttatták.
(82)
Ebben a tekintetben a Bizottság az Essent ügyre utalva hangsúlyozta, hogy az állam által az illetékek beszedésére és kezelésére kinevezett intézmények rendelkezésére álló források állami forrásoknak minősülnek. Ennek megfelelően, az adott illeték alá eső vállalatok által fizetendő összegére vonatkozó kedvezmény elegendő ahhoz, hogy terhet jelentsen az állam számára.
(83)
Ausztria érvelése tekintetében, amely szerint az Energie-Control GmbH nem rendelkezett mérlegelési jogkörrel a nagy villamosenergia-fogyasztók átvételi kötelezettség alól való mentésségének megadásakor, a Bizottság Mengozzi főtanácsnok okfejtésére hívja fel a figyelmet, amely az Essent ügyre vonatkozó indítványának 109. pontjában kimondta, hogy azon kérdés megítélésében, hogy bizonyos források állami forrásnak minősülnek-e, lényegtelen, hogy az állam által az illetékek beszedésére és kezelésére kijelölt közvetítő rendelkezik-e mérlegelési jogkörrel.
(84)
Figyelembe véve Ausztria utolsó érvét, amely nevezetesen az volt, hogy a mentességi mechanizmus nem érinti a villamosenergia-elosztók által az OeMAG számára fizetett teljes összeget, és csak a teljes összeg villamosenergia-fogyasztók különböző kategóriáira való elosztása változik, a Bizottság arra hívja fel a figyelmet, hogy az a tény, hogy az állami bevételek veszteségét más forrásokból származó állami bevételek növelésével egyenlítik ki, az állami források bevonásának tekintetében szintén lényegtelen. Sokkal inkább az a döntő, hogy egy vállalat kedvezményekben részesül-e, és hogy ezek a kedvezmények veszteségekhez vezetnek-e az állam ebből a vállalatból származó bevételeire nézve. Magától értetődik, hogy az államnak végül is egyéb bevételi forrásokat kell találnia, hogy ellensúlyozza a veszteségeket.
(85)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a jelen eset tényállása megfelel az Essent és Steinike ügyekben vizsgált tényállásnak; az állami források fennállásának előző két esetben megállapított kritériumai közül mindegyik teljesült. Ebből következően az értékelendő intézkedést állami forrásokból finanszírozták.
(86)
Az OeMAG által felügyelt források felhasználása a zöld energiáról szóló törvény által szabályozott. Ezért a források felhasználása az államnak tudhatók be.
(87)
Az előzőekből következik, hogy a mentességi mechanizmus miatt veszteségek jönnek létre az állami forrásokban és ez az államnak tudható be.
5.1.3. Az intézkedés szelektivitása
(88)
A Bizottság emlékeztet a lehetőségre, hogy ugyan az intézkedés - elméletileg - mind a vállalatokra mind a gazdasági ágazatokra vonatkozóan semlegesnek tűnik, mégis - a gyakorlatban - szelektív lehet.
(89)
Ausztria azt állítja, a mentességi mechanizmus nem képez állami támogatást, mivel nem szelektív, hanem sokkal inkább egy általános intézkedés, amely az összes vállalat és ágazat számára nyitva áll. Először is Ausztria azt állítja, hogy a bejelentett szabályozásban a 0,5 %-os küszöb nem tartalmaz korlátozást bizonyos termelési ágazatokra, a vállalatok méretére vonatkozóan és más egyéb szelektív kritériumot sem (37). Másodszor Ausztria megállapítja, hogy az intézkedés de facto 19 különböző iparág 2 300 vállalatát érinti, ami azt jelzi, hogy az intézkedés - a valóságban - minden vállalat és ágazat számára nyitva áll.
(90)
Egy intézkedés akkor szelektív, ha csak bizonyos vállalatoknak vagy termelési ágazatoknak kedvez. Nem minősül szelektívnek azonban, ha minden belföldi vállalatra érvényes, tevékenységük tárgyától függetlenül.
(91)
Ami az első érvelést illeti, a Bizottság megállapítja, hogy a 0,5 %-os küszöb nem elegendő ahhoz, hogy a bejelentett szabályozást általános intézkedésnek tekintsék. A Bizottság ezzel ellentétben megállapítja, hogy a küszöb következtében nem minden belföldi vállalat profitálhat a bejelentett intézkedésből.
(92)
Ausztria kifejtette, hogy a bejelentett intézkedés csak azokra a vállalatokra vonatkozik, amelyek költségei a zöld energia előmozdításához való hozzájárulás következtében a nettó termelési érték több mint 0,5 %-val növekednek. A Bizottság megállapítja, hogy ezek a feltételek nagy mértékben közelítenek az energiaadózásról szóló irányelv 17. cikke (1) bekezdésének a) pontjában megfogalmazott nagy villamosenergia-fogyasztó termelési ágak definíciójához (38). Ausztria azonban azzal érvel, hogy ez a 0,5 %-os küszöb nem elegendő ahhoz, hogy a bejelentett intézkedést szelektívnek nevezzék. Ausztria véleménye szerint ezt a Bíróság Adria Wien ügyben hozott ítélete támasztja alá. Ebben az ítéletben a Bíróság azon energiaadó (részleges) visszatérítését ítélte meg, amelyet azoknak a vállalatoknak nyújtottak, amelyek energiaadója a nettó termelési érték 0,35 %-át tette ki. A Bíróság a következőt állapította meg: „(…) az olyan nemzeti intézkedések, amelyek a földgázra és a villamos energiára kivetett energiaadó részleges visszatérítéséről rendelkeznek, az EK-Szerződés 92. cikke értelmében nem minősülnek állami támogatásnak (…) [jelenleg EUMSZ 107. cikk], amennyiben minden hazai vállalatra vonatkoznak, függetlenül tevékenységük tárgyától” (39).
(93)
A Bizottságnak azonban az a véleménye, hogy ez az ítélet a jelen ügyben nem zárja ki a szelektivitás megállapítását a 0,5 %-os küszöb tekintetében. A Bizottság megállapítja, hogy az ítélet az Osztrák Bíróság kérelmére kiadott előzetes döntés volt, amelyben a meglévő energia-illeték visszatérítési rendszert értékelték. Az Osztrák Bíróság két kérdést terjesztett elő. Elsőként azt kérdezte, hogy az illeték- visszatérítés a jelenlegi rendszer keretein belül szelektívnek tekinthető-e, mivel azt csak a fizikai javakat előállító vállalatoknak nyújtják. Másrészt felvetette azt a (hipotetikus) kérdést, hogy a Bíróság hogyan értékelne egy olyan illeték-visszatérítést, amely nem csak a súlypontilag fizikai gazdasági javak előállítására szakosodott vállalatokra korlátozódik, hanem minden vállalatnak, tevékenysége tárgyától függetlenül nyújtható.
(94)
Az első kérdésre vonatkozóan a Bíróság megállapította, hogy az intézkedés az illeték-visszatérítés fizikai gazdasági javakat előállító vállalatokra való korlátozásával szelektív lenne. A második kérdés hipotetikus jellegét tekintve, hogy a Bíróság hogyan értékelne egy minden iparág számára nyitva álló illeték-visszatérítést, a Bíróság nagyon általános módon válaszolt. Megállapította, hogy egy intézkedés akkor szelektív, ha előnyben részesít bizonyos vállalatokat vagy termelési ágakat, míg az intézkedés nem szelektív, ha az összes belföldi vállalatra megkülönböztetés nélkül vonatkozik (40). Végezetül a Bíróság azt a következtetést vonta le, hogy a nemzeti intézkedések nem minősülnek állami támogatásnak”… ha minden belföldi vállalat, tevékenysége tárgyától függetlenül részesül bennük” (41). A Bíróság nem állapította azonban meg, hogy egy 0,35 %-os küszöböt meghatározó intézkedés, meglátása szerint ténylegesen minden vállalatra vonatkozik-e. Ezt állapította meg Jacobs főtanácsnok is a Bíróság érintett ítéletéhez kapcsolódó indítványában:”… a Bíróság nem vizsgálta az Adria-Wien ügyben hozott ítéletben a 0,35 %-os küszöb hatását” (42). A Bíróságnak nem kellett megítélnie, hogy a mentességi mechanizmus, mint olyan (azaz a túlnyomórészt fizikai gazdasági javakat termelő vállalatokra való korlátozás) de facto szelektív-e. A Bíróság ezért nem zárta ki, hogy a 0,35 %-os küszöb abban az esetben szelektív lenne, ha azt eredményezné, hogy az intézkedés de facto nem minden belföldi vállaltra lenne érvényes.
(95)
A Bizottságnak ezzel ellentétben az a véleménye, hogy a Bíróság adott bizonyos szempontokat arra vonatkozóan, hogy egy ilyen küszöb bevezetése lehet szelektív, akkor is, ha az intézkedés számos különböző ágazatra érvényes. Így a Bíróság a második kérdésre adott válaszában kiemelten azt állapította meg, hogy egy állami intézkedés sem a kedvezményezett vállalatok száma alapján, sem a vállalatokat magába foglaló ágazatok sokfélesége és jelentősége alapján nem tekinthető általános gazdaságpolitikai intézkedésnek (43). Továbbá a Bizottság megállapítja, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint számos, nem ágazat-specifikus intézkedés szelektívnek tekinthető, ha ezek az intézkedések - de facto - nem minden belföldi vállalatra vonatkoznak (44): Az előzőekből következik, hogy azok az intézkedések, amelyek alapvetően az összes ágazatnak nyújthatók, szelektívnek tekinthetők, ha de facto nem vonatkoznak az adott ország minden vállalatára.
(96)
Ez a látásmód a Bizottság egy, az osztrák energiailleték-visszatérítésről szóló határozatában is kifejezésre jut (45). A Bíróság fenti ítéletével kapcsolatban Ausztria oly módon bővítette ki az intézkedés hatályát, hogy immár az összes ágazat vállalatai igénybe vehették az energiailleték-visszatérítést. A Bizottság azonban a megváltoztatott szabályozást továbbra is szelektívnek ítélte meg, mivel ugyan a visszatérítést formálisan minden vállalatra kiterjesztették, de facto azonban csak a nettó termelési értékhez viszonyítva magas energiafogyasztású vállalatoknak kedvez (46). A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az illeték-visszatérítés esetében egy jogellenes (vagyis be nem jelentett) és a belső piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatásról van szó (47).
(97)
A Bizottság határozata később azt eredményezte, hogy az osztrák Közigazgatási Bíróság a Bíróság előzetes döntését kérvényezte (48). Az osztrák Közigazgatási Bíróság által benyújtott kérdések arra vonatkoztak, milyen területi hatállyal bírnak az illeték-jóváírás jogellenességének következményei, és a Bíróság nem ítélte meg újra a törvényt a szelektivitás szempontjából. Ez a szempont azonban a főtanácsnok észrevételeinek tárgyát képezte. A főtanácsnok indítványában kifejtette:”… ahogy a Bizottság kiemeli, azáltal, hogy (a termelő iparágakon felül) csak a 0,35 %-os küszöb miatt nem kizárt szolgáltató vállalatok részesülnének visszatérítésben, csupán a támogatás kedvezményezettjeinek körét bővítik. De ezzel a támogatás, mint olyan mégsem veszítené el a hatását, mivel a szelektivitás kritériuma továbbra is fennállna.” (49). A főtanácsnok megállapította továbbá: „A Bizottság 2004-es határozatában olvasható indoklása meggyőző, amennyiben a megváltozott szabályozásban foglalt 0,35 %-os küszöb szelektivitásáról van szó (…)” (50).
(98)
A Bizottság ebből arra következtet, hogy a 0,5 %-os küszöb jelen esetben egy szelektív kritérium, amely által a bejelentett intézkedés igénybevétele csak a nagy villamosenergia-fogyasztókra korlátozódik, miközben a nem nagy villamosenergia-fogyasztók részvétele kizárt. Függetlenül az intézkedésből profitáló ágazatok számától, a küszöb, mint olyan azt eredményezi, hogy a bejelentett intézkedés nem válik minden belföldi vállalat hasznára. Ezért a bejelentett intézkedést a küszöb teszi szelektívvé.
(99)
A Bizottság ezenkívül megállapítja, hogy csak azok a vállalatok vehetik igénybe a vizsgálandó mentességi mechanizmust, amelyek az osztrák energiaadó-visszatérítésről szóló törvény értelmében, amely törvény a Bizottság C-33/2003 számú állami támogatásokról szóló ügyben hozott határozatának tárgya volt, illeték-visszatérítésben részesülnek. A Bizottságnak az akkori határozatban szereplő érvelése a jelen esetre is érvényes.
(100)
Ami az Ausztria által előterjesztett második érvelési vonalat illeti, a Bizottság megállapítja, hogy a bejelentett intézkedés azért is szelektív, mert de facto elsősorban bizonyos nagy villamosenergia-ráfordítást igénylő árukat előállító vállalatokat korlátozott számban céloz meg. A Bizottság megállapítja, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint egy intézkedést nem céljai vagy okai alapján, hanem a hatása alapján kell vizsgálni (51). Egy intézkedés még akkor is szelektívnek tekinthető, ha formálisan minden ágazat és vállalat számára hasznos, de facto azonban nem az összes belföldi vállalat javát szolgálja. A Bíróság ezzel kapcsolatban megállapította: „Sem a kedvezményezett vállalatok magas száma alapján, sem azon ágazatok sokfélesége és jelentősége alapján, melyekhez ezek a vállalatok tartoznak, nem tekinthető egy szabályozás általános gazdaságpolitikai intézkedésnek.” (52).
(101)
A vizsgálat során a Bizottság megállapította, hogy a bejelentett szabályozás nagyon kevés, elsősorban árukat termelő vállalatra koncentrálódik. Ebben az összefüggésben Ausztria 2010. szeptember 9-én a küszöb alatti támogatási intenzitást nyújtó szabályozás akkori alkalmazására alapuló adatokat szolgáltatott. Ezen adatok szerint a körülbelül 300 000 osztrák vállalatból csak körülbelül 2 000 vállalat igényelte a szabályozás igénybevételét (azaz az összes osztrák vállalkozások kevesebb, mint 1 %-a). Továbbá a szabályozás jelenlegi alkalmazásának keretén belül az eszközök 66 %-a a az árutermelésben tevékenykedő vállalatok javát szolgálja. (53) Arra az esetre vonatkozóan, ha Ausztria a támogatási intenzitásokat a de minimis küszöb - amely alatt a szabályozást jelenleg átmenetileg alkalmazzák - fölé emelné, a Bizottság megállapította, hogy az intézkedés akkor feltehetően még inkább az árutermelés területén tevékenykedő vállalatokra koncentrálódna. Ez abban mutatkozik meg, hogy az Ausztria által szolgáltatott adatok alapján csak tizenkét vállalat profitálna a magasabb támogatási intenzitásból, mint az eset szabályzásának jelenleg hatályos változatának keretében, és e vállalatok közül csak kettő tevékenykedik a közlekedési szektorban, míg tíz közülük az árutermelésben (54).
(102)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a bejelentett szabályozás az osztrák gazdaság vállalatainak többsége számára egyáltalán nem, vagy csak kis mértékben kedvez, míg főleg az ezen ágazatok egyikében, nevezetesen az árutermelésben tevékenykedő vállalatok részesülnek a kedvezményből. Azon ágazatok számától függetlenül, amelyekben a vállalatok az intézkedésből profitálhatnak, az intézkedés főként a termékeket gyártó vállalatokra összpontosít, és így de facto szelektívnek tekintendő.
(103)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a bejelentett mentességi mechanizmus szelektív, egyrészt, mivel előírja a 0,5 %-os küszöböt, ami miatt ez az intézkedés csak a nagy villamosenergia-fogyasztókra vonatkozik, másrészt, mivel ezek a vállalatok elsősorban az árutermelés területén tevékenykednek.
(104)
A Bizottság megállapítja, hogy egy intézkedés szelektív jellege ellenére sem teljesíti a szelektivitás feltételét, létjogosultságának alapját az őt magában foglaló rendszer természete vagy belső felépítése képezi (55). A Bizottság megjegyzi, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint ezt az érintett tagállamnak kell bizonyítania (56).
(105)
A Bíróság fejtegetése szerint különbséget kell tenni az e szabályozáson kívül eső, egy bizonyos adószabályozással követett célok és a magában az adórendszerben rejlő, e célok eléréséhez szükséges mechanizmusok között. Az intézkedést magában foglaló adórendszer természetére, ill. belső felépítésére való hivatkozás indoklásaként kizárólag ez utóbbi mechanizmusok vehetők figyelembe (57). A külső célokat az összeegyeztethetőség vizsgálata során kell figyelembe venni (58).
(106)
Ausztria felfogása szerint az összegeknek a zöld energiáról szóló törvény 22c. cikke szerinti differenciálása azt célozza, hogy figyelembe vegye a vállalatok kapacitását a további illetékek kiszabásával összefüggésben. Továbbá a mentességi mechanizmus nem befolyásolja a zöld energiáról szóló törvényben előirányzott környezetvédelmi előnyöket, mivel az zöld áram termelés támogatására fordított támogatási összegeket nem csökkentik. Csak bizonyos vállalatok környezeti költségeinek csökkentésével teremthető meg a zöld áram hosszú távú finanszírozási mechanizmusa, ami pedig szükséges ahhoz, hogy biztosítani tudják a megújuló energia előmozdítását.
(107)
A Bizottság ezzel összefüggésben megállapítja, hogy az elszámolóárral létrehozott rendszer intrinzikus célja olyan bevételek elérése, amelyeket különösen a megújuló energia előmozdítására szándékoznak fordítani. A mentességi mechanizmus ezzel szemben azon a célkitűzésen alapul, hogy növelje a nagy villamosenergia-fogyasztók versenyképességét, azáltal, hogy alacsonyabb árat kell fizetniük a villamos energiáért, és így erősítsék az elszámolóárra építő rendszer elfogadottságát. Ezzel a rendszer logikáján és belső felépítésén kívülálló célt követnek.
(108)
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint egy ilyen extrinzikus cél követése nem használható fel egy intézkedésnek az adórendszer természete, illetve belső felépítése alapján történő igazolására (59). Ez csak az összeegyeztethetőség vizsgálata során elemezhető (60).
(109)
A Bizottság megállapítja, hogy mindkét, Ausztria által megnevezett, a mentességi mechanizmust a rendszer logikájával és belső felépítésével igazoló érvelés alátámasztására hivatott állami támogatásról szóló határozatban más szituáció állt fenn. Az N 271/06 számú, Dánia adószabályairól szóló határozat a hőfeleslegekkel kapcsolatban arra irányul, hogy az összes energiatermékre vonatkozóan biztosítsa az adózási bánásmód semlegességét, és nem arra, hogy javítsa a versenyképességet. Az N 860/06 számú kettős felhasználású energiatermékek németországi energiaadó-mentésségéről szóló határozat arra az alapelvre épít, hogy csak a tüzelőanyagként vagy üzemanyagként felhasznált energiaterméket adóztassák meg.
(110)
Az előzőekből következik, hogy a nagy villamosenergia-fogyasztó termelési ágak bejelentett mentésségét nem igazolja a rendszer természete vagy belső felépítése.
(111)
Ennek eredményeképpen a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a bejelentett intézkedés teljesíti a szelektivitás feltételét, hiszen de facto szelektív és nem a rendszer természete és belső felépítése igazolják létjogosultságát.
5.1.4. A verseny torzítása és a kereskedelem hátrányos befolyásolása
(112)
A Bizottság megítélése szerint működési támogatásnak minősülő intézkedés kedvezményezettjei túlnyomórészt nagy villamosenergia-igényű árukat, például fém- vagy papírtermékeket termelnek (61). Ezekben a gazdasági ágakban a tagállamok között kereskedelem zajlik, és a vállalatok más tagállamok vállalataival állnak versenyben. Ezért a szóban forgó intézkedés alkalmas arra, hogy torzítsa a versenyt és hátrányosan befolyásolja a kereskedelmet a belső piacon.
5.1.5. Következtetés
(113)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a mentességi mechanizmus az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül, mivel a nagy villamosenergia-fogyasztókat szelektív előnyhöz juttatva az állami források veszteségét okozza. Ebből következően az intézkedés hátrányosan befolyásolhatja a tagállamok közötti kereskedelmet és torzíthatja a versenyt a belső piacon.
5.2. A támogatás jogszerűsége
(114)
Ausztria kötelezte magát arra, hogy a támogatást nem lépteti életbe azelőtt, hogy azt az Európai Bizottság engedélyezné. Ausztria a végrehajtás előtt jelentette be az intézkedést és ezzel eleget tett az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdésében foglalt kötelezettségének (62).
5.3. A támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálata
(115)
A Bizottság az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdése alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilváníthat egy támogatást. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a tagállamnak kell bizonyítania, hogy egy intézkedés a belső piaccal összeegyeztethető (63).
(116)
A Bizottság az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdése hatálya alá eső támogatási ügyekben jelentős mérlegelési jogkörrel rendelkezik (64). E mérlegelés gyakorlása során a Bizottság iránymutatásokat és közleményeket tett közzé, amelyekben kritériumokat határozott meg és amely kritériumok szerint a támogatások meghatározott fajtái az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdése alapján a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilváníthatók. A Bizottságot az állandó ítélkezési gyakorlat szerint kötik a támogatás-ellenőrzés területén általa közzétett iránymutatások és közlemények, amennyiben azok nem térnek el az EUMSZ előírásaitól és azokat a tagállamok elismerik (65).
(117)
Ezért következő lépésben azt kell megvizsgálni, hogy a bejelentett támogatás egy vagy több iránymutatás vagy közlemény alkalmazási körébe esik-e, és hogy a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítható-e, mivel megfelel az iránymutatásokban és közleményekben meghatározott kritériumoknak.
(118)
Ausztria azt állítja, hogy a bejelentett intézkedés a környezetvédelmi állami támogatásról szóló közösségi iránymutatások (66) alkalmazási körébe esik, illetve ezek az iránymutatások rá megfelelően alkalmazandók. Ausztria ezenkívül úgy véli, hogy a támogatás az általános csoportmentességi rendelet alkalmazási körébe tartozik (67).
(119)
Vannak azonban olyan pontosan meghatározott esetek, amelyekben működési támogatás nyújtható. Működési támogatást különösen adókedvezmények formájában nyújtanak meghatározott feltételek mellett a környezetvédelmi iránymutatás 4. fejezete (68) alapján vagy az általános csoportmentességi rendelet 25. cikke (69) alapján. Továbbá az intézkedések meghatározott feltételek mellett közvetlenül az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján vizsgálhatók.
5.3.1. Környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatások
(120)
A környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás alkalmazási körének definíciója (70):
(58)
Ezt az iránymutatást a környezetvédelemhez nyújtott állami támogatásokra kell alkalmazni. Az iránymutatást az állami támogatásra vonatkozó egyéb közösségi politikákkal, az Európai Közösséget létrehozó szerződés és az Európai Unióról szóló szerződés egyéb rendelkezéseivel és az e szerződések alapján elfogadott jogszabályokkal összehangoltan kell alkalmazni.
(59)
Ezt az iránymutatást kell alkalmazni az EK-Szerződésben szabályozott ágazatokban nyújtott környezetvédelmi támogatásra. Az iránymutatás azon ágazatokra is vonatkozik, amelyekről külön közösségi, állami támogatásra vonatkozó szabályok rendelkeznek (acélfeldolgozás, hajógyártás, gépjárműipar, szintetikus szálak, szállítás, szén, mezőgazdaság és halászat), kivéve, ha e különös szabályok másképp rendelkeznek.
(121)
A környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás (70) pontjának 1) alpontja szerint a környezetvédelem minden olyan intézkedés, amely fizikai környezetünknek vagy természeti erőforrásainknak a kedvezményezett saját tevékenységei által történő károsodását hivatott felszámolni vagy megakadályozni, az ilyen károsodás kockázatának csökkentése, illetve a természeti erőforrások hatékonyabb felhasználásának eredményezése céljából, beleértve az energiatakarékossági intézkedéseket és a megújuló energiaforrások használatát is. A környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás (151) pontjából kiderül, hogy a legalább közvetett módon a környezetvédelem javulását előidéző intézkedések is a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás alkalmazási körébe tartoznak.
(122)
Ausztria úgy véli, hogy a mentességi mechanizmus két okból járul hozzá közvetve a környezetvédelemhez: A mechanizmus egyrészt fontos feltétel ahhoz, hogy magasabb szinten biztosítsák a politikai támogatást az elszámolóár emeléséhez, ami viszont szükséges ahhoz, hogy finanszírozni tudják a megújuló energiaforrásokból való villamosenergia-termelés további kiépítését, másrészt maga után vonja az áramfogyasztási díjak emelkedését és ezáltal energia-hatékonyabb fellépésre ösztönöz.
(123)
A Bizottság az első érv tekintetében megállapítja, hogy az elszámolóár és a megújuló energiaforrásokból való villamosenergia-termelés növelés között nincs szükségszerű kapcsolat. Ausztria az Európai Parlament és a Tanács 2009. április 23-i, a megújuló energiaforrásból előállított energia támogatásáról, valamint a 2001/77/EK és a 2003/30/EK irányelv módosításáról és azt követő hatályon kívül helyezéséről szóló 2009/28/EK irányelv (a továbbiakban: „megújuló energiaforrásokról szóló irányelv”) (71) értelmében köteles a megújuló energiaforrásokból származó villamosenergia-termelését növelni. Ausztria azonban szabadon dönthet arról, hogy hogyan finanszírozza ezt.. Ausztria például adóból származó bevételeket is felhasználhatna erre a célra. Ezért a mentességi mechanizmus tehát nem szükséges ahhoz, hogy a megújuló energiaforrásokból származó villamosenergia-termelést növeljék.
(124)
A második érvet illetően a Bizottság megállapítja, hogy a mentességi mechanizmus felső határként funkcionál. A nagy villamosenergia-fogyasztók által villamos energiáért átlagosan fizetett ár minden a küszöb fölött lévő, pluszban elfogyasztott kWh-val csökken. Így a mentességi mechanizmus ahelyett, hogy az energiahatékonyság támogatására ösztönözne, inkább az energiahatékonyság romlását okozza.
(125)
A Bizottság ezért arra a következtetésre jutott, hogy a mentességi mechanizmus nem tartozik a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás alkalmazási körébe.
(126)
Még ha az intézkedés a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás alkalmazási körébe esne is, ami jelen esetben nem áll fenn, a Bizottság megállapítja, hogy a belső piaccal nem lehetne összeegyeztethetőnek nyilvánítani, mivel nem teljesülnek a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 4. fejezetében megnevezett feltételek.
(127)
A környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 4. fejezetében az összeegyeztethetőség vizsgálatával kapcsolatban a közösségi jog által szabályozott és a közösségi jog által nem szabályozott környezetvédelmi adókat különböztetünk meg. Az elszámolóár formájában kivetett parafiskális illeték nem uniós szinten szabályozott környezetvédelmi adó. A Bizottság ennek fényében megállapítja, hogy a megújuló energiaforrásokról szóló irányelvben a megújuló energiaforrásokkal kapcsolatban kötelező érvényű célokat határoztak meg, azonban a tagállamokra bízták annak eldöntését, hogy ezeket a célokat hogyan érik el.
(128)
Ebből következően a mentességi mechanizmust a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 4. fejezete szerinti, a közösségi jog által nem szabályozott környezetvédelmi adókra vonatkozó szabályok alapján kellene vizsgálni (72).
(129)
E rendelkezések szerint a tagállam köteles információkat szolgáltatni a mentességet/kedvezményeket élvező ágazatokról vagy a támogatásban kedvezményezett csoportokról, minden érintett ágazaton belül a fő kedvezményezettek helyzetéről, valamint arról, hogy miként járul hozzá az adóztatás a környezetvédelemhez. A kedvezményezett gazdasági ágazatot tárgyilagosan kell leírni, és meg kell adni minden egyes gazdasági ágazat legjelentősebb kedvezményezettjeit (különös tekintettel a forgalomra, a piaci részesedésre és az adó kiszámítási alapjára) (73). Ezen információk alapján a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy a környezetvédelmi adókedvezmények vagy mentességek szükségesek vagy arányosak-e. Ami a szükségesség szempontját illeti, a kedvezményezetteket objektív és átlátható szempontok szerint kell kiválasztani; a környezetvédelmi adónak a kedvezmény nélkül a termelési költségek jelentős növekedését kell maga után vonnia, amely többletköltséget nem lehet továbbhárítani a vásárlókra anélkül, hogy ez jelentős forgalmi veszteséget okozna. (74) Ami a támogatás arányosságát illeti, a mindenkori államnak bizonyítania kell, hogy minden egyes kedvezményezett kiveszi a részét a nemzeti adófizetésből, úgy hogy messzemenően megfelel annak a környezetvédelmi elvárásnak, hogy a nemzeti adók legalább 20 %-át fizeti, kivéve, ha egy alacsonyabb adókulcs indokolt, és a kedvezményeket vagy a mentességet a környezetvédelmi célok elérését előirányzó megállapodásokhoz kötik (75).
(130)
A Bizottság azonban megállapítja, hogy Ausztria a fentiekben megnevezett információkat - a Bizottság többszöri felszólítása ellenére - nem küldte meg a Bizottságnak (76). Következésképpen a Bizottság nem tudta megvizsgálni, hogy a támogatás szükségszerű és arányos-e, és milyen módon járul hozzá a környezetvédelemhez.
5.3.2. Analógia a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 4. fejezetével
(131)
Tekintettel arra, hogy a bejelentett mentességi mechanizmus még csak közvetetten sem járul hozzá a környezetvédelemhez, a Bizottság a továbbiakban azt vizsgálta, hogy a mentességi mechanizmus a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 4. fejezetének analógiájára jóváhagyható-e.
(132)
Ausztria szerint a mentességi mechanizmust a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 152. és 153. pontjában található, közösségi jog által szabályozott energiaadókra vonatkozó adókedvezményekről szóló előírásokkal analóg módon lehet vizsgálni. Ebben az összefüggésben a Bizottság arra emlékeztet, hogy a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 4. fejezete a környezetvédelmi adók csökkentésének kétfajta vizsgálatát írja elő, és ezek különböző következtetésekhez vezethetnek. Először is a 4. fejezet az energiaadó-irányelv keretében közösségi jog által szabályozott energiaadókat érintő kedvezményekre vonatkozó előírásokat tartalmaz, amelyek további vizsgálat nélkül a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilváníthatók, amennyiben az energiaadó-irányelvben meghatározott minimum adóösszegek betartásra kerülnek. Másodszor a 4. fejezet konkrét szabályokat tartalmaz a közösségi jog által nem szabályozott környezetvédelmi adóengedmények, valamint az energiaadó irányelvben meghatározott minimum adóösszegek alatti, a közösségi jog által szabályozott energiaadó engedmények vizsgálatára vonatkozóan. E szabályok szerint a tagállam köteles többek között átfogó adatokat szolgáltatni a mindenkori intézkedés szükségszerűségének és arányosságának alátámasztására. Ausztria azzal érvel, hogy a Bizottság azon az alapon jóváhagyhatná a parafiskális illetékekre vonatkozó mentességi mechanizmust, hogy a kedvezményezett vállalatok az osztrák energiaadó legalább minimális összegét megfizetik.
(133)
A Bizottság megállapítja, hogy eddigi határozathozatali gyakorlata, illetve az Európai Bíróságok ítélkezési gyakorlata során nem volt még olyan precedens értékű ügy, amelyben a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 4. fejezetében található, a közösségi jog által szabályozott energiaadók vizsgálatára vonatkozó szabályokat a parafiskális illetékekkel analóg módon alkalmazták volna.
(134)
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az EU-jog egy kötelező rendelkezése akkor alkalmazható analóg módon, ha a következő két feltétel teljesül: Először is az adott tényállásra hatályos szabályoknak messzemenően meg kell felelni azoknak a szabályoknak, amelyek analóg alkalmazására törekszenek. Másodszor a tényállásra alkalmazható szabályoknak tartalmazniuk kell egy joghézagot, amely összeférhetetlen az uniós jog egyik általános alapelvével, és amely hiányosság az analóg alkalmazással megszüntethető (77). E feltételek figyelembevételével a Bizottság megállapítja, hogy az uniós jogban csak kivételes esetekben alkalmaznak analógiákat.
(135)
Először is az adott tényállásra hatályos szabályoknak messzemenően meg kell felelniük azoknak a szabályoknak, amelyek analóg alkalmazására törekszenek. Mivel a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 4. fejezete környezetvédelmi adó alóli mentességet vagy kedvezményeket tartalmaz, a zöld energiáról szóló törvény keretében a bejelentett illetékekre vonatkozó szabályoknak messzemenően meg kell felelniük az energiaadóra alkalmazandó szabályoknak.
A Bizottság azonban megállapította, hogy az uniós jog szerinti, a környezetvédelmi adókra vonatkozóan fennálló jogi helyzet nem hasonlítható össze az uniós jog szerint a parafiskális illetékekre vonatkozó fennálló helyzettel. Míg az uniós jog nem tartalmaz a parafiskális illetékekre vonatkozó speciális szabályokat, tartalmaz speciális szabályokat a környezetvédelmi adók beszedésére vonatkozóan. Ebben különösen az energiaadó-irányelvben meghatározott minimum adóösszegről, valamint az ezen minimum összegek alóli mentésségről van szó, amelyet a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 4. fejezetének és az általános csoportmentességi rendelet 25. cikkének feltételei között nyújtanak. A parafiskális illetékek tekintetében a Bizottság megállapítja, hogy sem a mentésségről vagy engedményről szóló szabály, sem a minimális mennyiségre vonatkozó szabály nincs.
(136)
Ezért a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az osztrák szabályozás keretében fennálló parafiskális illetékek nincsenek semmilyen szabálynak alárendelve, amelyek az uniós jog szerint a környezetvédelmi adókra érvényes szabályoknak megfelel.
(137)
Másodszor a tényállásra alkalmazható szabályoknak tartalmazniuk kell egy joghézagot, amely összeférhetetlen az uniós jog egyik általános alapelvével, és amely hiányosság az analóg alkalmazással megszüntethető.
(138)
Azok az intézkedések, amelyek a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás alkalmazási körén kívül esnek, az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján vizsgálhatók. A Bizottság ez alapján nem tudott a környezetvédelmi támogatásról szóló irányelvben olyan jellegű „hézagot” megállapítani, amely jogalapot biztosítana a bejelentett intézkedés analógia alapján való vizsgálatára. Ez a következtetés mindkét esetre érvényes, a közösségi jog által szabályozott és nem szabályozott adók analógiájára vonatkozóan.
(139)
Továbbá, a parafiskális illetékek alóli mentességre vonatkozó szabályok hiányát nem lehet megoldani azzal, hogy párhuzamot vonnak az uniós jogban létező, energiaadó csökkentésekre vonatkozó szabályokkal. Ezzel kapcsolatban a Bizottság megállapítja, hogy a közösségi jog által szabályozott energiaadók csökkentésére vonatkozó szabályoknak a közösségi jog által nem szabályozott parafiskális illetékekre való analóg alkalmazása is azt jelentené, hogy a vállalatok az energiaadó irányelvben foglalt minimum adóösszeget ilyen jellegű parafiskális illetékek fizetésével tudnák betartani. Ebből következik, hogy egy ilyen megközelítés nincs összhangban az energiaadózási irányelv értelmével. A Bizottság úgy véli, hogy az energiaadó irányelv minimum összegeit csupán a közösségi jog által szabályozott energiaadó rendszer keretében történő alkalmazás céljából határozták meg. A közösségi jog által szabályozott területen kívüli referenciaként való használatuk nem tervezett alkalmazást idézne elő. A minimum összegeket egyértelműen nem abból a célból rögzítették, hogy ezzel meghatározzák azt az összes terhelést, amelyet a nagy villamosenergia-fogyasztóknak el kellene viselniük a környezet-specifikus szabályozó intézkedések alapján, mint ahogy az különösen az átvételi árról szóló finanszírozási mechanizmusból adódik. Az ilyen megközelítés esetén azt is elhanyagolnák, hogy az állami támogatások területén folytatott politika elfogadja a közösségi jog által szabályozott minimum összegek feletti adómentességre vonatkozó elnéző eljárásmódot, annak érdekében, hogy legalább bizonyos mértékben egységes bánásmódot biztosítsanak az összes tagállamban érvényben lévő minimum összegek betartásával. Ez az érv nem vonatkozik azonban a közösségi jog által nem szabályozott átvételi árrendszerből adódó terhekre, amelyek esetében az standard hozzájárulások eltérései a verseny torzulásához vezethetnek.
(140)
Ebből következik, hogy a parafiskális illetékek csökkentéséről szóló szabályok hiánya nem jelent az uniós jog általános alapelvével összeférhetetlen joghézagot, amelyet a közösségi jog által szabályozott energiaadó csökkentésről szóló, meglévő törvénnyel vont analógia segítségével lehetne megszüntetni.
(141)
Még ha az analóg alkalmazás lehetséges is lenne, a mentességi mechanizmust akkor sem lehetne semmi esetre sem összeegyeztethetőnek tekinteni, a (129) és a (133) preambulumbekezdésben felsorolt okok miatt.
(142)
A Bizottság az előbbiekből arra következtet, hogy a fent felsoroltak nem képeznek analógiát a bejelentett mentességi mechanizmus és a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 4. fejezete szerinti, a közösségi jog által szabályozott energiaadó csökkentés vizsgálatáról szóló szabályozás között, és ebből következően a mentességi mechanizmust egy ilyen analógia alapján nem hagyhatja jóvá.
5.3.3. Az általános csoportmentességi rendelet (továbbiakban csoportmentességi rendelet) 25. cikkével fennálló analógia
(143)
A Bizottság továbbá azt is megvizsgálta, hogy jóváhagyhatja-e a mentességi mechanizmust a csoportmentességi rendelet 25. cikkével fennálló analógia alapján.
(144)
Ausztria véleménye szerint a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 4. fejezetének és a csoportmentességi rendelet 2. cikkének eltérő szövegezése egy bizonyos mozgásteret enged az intézkedés jóváhagyására a csoportmentességi rendelet 25. cikkével fennálló analógia alapján. Ausztria kifejtette, hogy a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 152. pontja kimondja:
„Annak érdekében, hogy a támogatást az EK-Szerződés 87. cikke értelmében jóváhagyják, a - különösen a 2003/96/EK irányelv révén - összehangolt adók csökkentésének vagy az azok alóli mentességnek összeegyeztethetőnek kell lennie a vonatkozó közösségi jogszabályokkal, és tiszteletben kell tartania az ott megszabott korlátokat és feltételeket.”
(145)
A csoportmentességi rendelet 25. cikke ezzel szemben a következőképp hangzik:
„A 2003/96/EK irányelv feltételeinek megfelelő, a környezeti adók csökkentése formájában nyújtott támogatási programokat a Szerződés 87. cikkének (3) bekezdése szerinti, a közös piaccal összeegyeztethető támogatási programoknak kell tekinteni, és mentesülnek a Szerződés 88. cikkének (3) bekezdésében előírt bejelentési kötelezettség alól, feltéve, hogy teljesülnek az e cikk (2) és (3) bekezdésében rögzített feltételek.” (78)
(146)
A fenti szövegezésekből Ausztria arra következtet, lehetséges, hogy a csoportmentességi rendelet 25. cikke tágabb értelemben fogalmaz, mint a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 152. pontja. Ausztria azzal érvelt, lehetséges, hogy a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 152 pontja csak az energiaadó irányelvvel a közösségi jog szintjén szabályozott adókra érvényes, ezzel ellentétben a csoportmentességi rendelet 25. cikke csupán annyit követel, hogy a mentességi mechanizmus betartsa az energiaadó irányelvben meghatározott minimum adóösszeget, abban az esetben is, ha nem egy közösségi jog által szabályozott energiaadóról van szó. Ausztria nézete szerint ebből következően a csoportmentességi rendelet 25. cikke alkalmazható lehetne a közösségi jog által nem szabályozott környezetvédelmi adókedvezményekre, amelyek a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilváníthatók lehetnének, amennyiben az általános adórendszer tartalmazza a minimum energiaadó összegeket. Ausztria, bár elismerte, hogy a zöld energiáról szóló törvény keretében nyújtott hozzájárulások nem minősülnek adónak (79), de úgy vélte, hogy a bejelentett mentességi mechanizmus a csoportmentességi rendelet 25. cikkében foglalt környezetvédelmi adókról szóló rendelet analógiájára vizsgálható és jóváhagyható lehetne.
(147)
A Bizottság véleménye szerint azonban nincs mozgástér a csoportmentességi rendelet 25. cikkével fennálló analógiához. Először is, a jelen tényállásra hatályos szabályok nem felelnek meg messzemenően azoknak a szabályoknak, amelyek analóg alkalmazására törekszenek. A csoportmentességi rendelet 25. cikkének szövegezéséből egyértelműen az tűnik ki, hogy ez az előírás csak az energiaadózási irányelvben szabályozott környezetvédelmi adókra érvényes. Ebben az értelemben az energiaadóként való besorolás „feltétele” a csoportmentességi rendelet 25. cikke alkalmazásának. Ezt az értelmezést támasztja alá az a tény, hogy a csoportmentességi rendelet rendszerének logikájából kiderül, annak hatálya nem haladhatja meg a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás hatályát, mivel a rendelet erre az iránymutatásra vonatkozik. A csoportmentességi rendelet 25. cikke tehát egyértelműen kizárólag az energiaadózásról szóló irányelvben szabályozott energiaadókra érvényes. Ahogyan azt már kifejtettük, a zöld energiáról szóló törvény keretében nyújtott hozzájárulások nem minősülnek környezetvédelmi adónak és az energiaadózásról szóló irányelv előírásai rájuk nem alkalmazandó. Ebből következik, hogy az energia-adózásról szóló szabályok és az osztrák átvételi árakra vonatkozó szabályok nem hasonlíthatók össze messzemenően. Másodszor a tényállásra alkalmazható szabályok nem tartalmaznak olyan joghézagot, amely összeférhetetlen az uniós jog egy általános alapelvével, és amely joghézag az analóg alkalmazással megszüntethető. A csoportmentességi rendelet által le nem fedett adókedvezmények vagy hasonló intézkedések nem per se összeférhetetlenek az uniós joggal, hanem csak az EUMSZ 108. cikke szerinti általános bejelentési kötelezettség betartását követelik meg. Ez esetben az adókedvezmények a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatások vagy - amennyiben ezek nem alkalmazhatók - közvetlenül az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerint vizsgálhatók és a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilváníthatók. Ebből következik, hogy az osztrák támogatási szabályozás vizsgálatakor alkalmazott szabályok nem tartalmaznak az uniós joggal összeférhetetlen joghézagot.
(148)
A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy nem von analógiát az osztrák zöld energiáról szóló törvény keretében nyújtott hozzájárulások és a csoportmentességi rendelet 25. cikke szerint a közösségi jog által szabályozott energiaadók közt, és ezért a mentességi mechanizmust nem hagyhatja jóvá egy ilyen analógia alapján.
5.3.4. Összeegyeztethetőség az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján
(149)
A Bizottság megállapítja, Ausztria nem állította, hogy a mentességi mechanizmus közvetlenül az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján összeegyeztethetőnek nyilvánítható lenne. Mivel a tagállamnak olyan indoklást kell előterjesztenie, amelynek alapján a támogatás összeegyeztethetősége megállapítható (80), és bizonyítania kell, hogy a vonatkozó feltételek teljesülnek, ezért Ausztria az összeegyeztethetőség ezen alapjára már csak ezért sem hivatkozhat a vizsgálat során.
(150)
A Bizottság azonban mégis megvizsgálta, hogy a mentességi mechanizmus ezen a jogalapon összeegyeztethetőnek tekinthető lehetne-e.
(151)
Az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerint „az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatás, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben” a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető. A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a Bizottság a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilváníthat egy támogatást, ha a támogatás egy közös érdekű célkitűzés megvalósításához járul hozzá (81), e cél eléréséhez szükséges (82) és a kereskedelmi feltételeket nem változtatja meg a közös érdekekkel ellentétes mértékben.
(152)
Ennek megfelelően a Bizottság állandó gyakorlata az (83), hogy az intézkedések az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerint közvetlenül összeegyeztethetőnek nyilváníthatók, ha azok szükségesek és arányosak, és ha a közös érdekű célkitűzésekre gyakorolt előnyös hatásaikat nem múlják felül a piaci versenyre és a kereskedelemre gyakorolt hátrányos hatásaik. Ebben az összefüggésben a Bizottság indokoltnak találja a következő kérdések vizsgálatát:
1.
A támogatási intézkedés célkitűzése világosan meghatározott és közös érdeket képvisel?
2.
Alkalmas-e a támogatási eszköz arra, hogy a közös érdekű célt megvalósítsa? Különösen:
a)
A támogatási intézkedés valóban alkalmas és szükséges eszköz, vagy léteznek más, ennél alkalmasabb eszközök?
b)
Ösztönzőleg hat a támogatás, azaz befolyásolja a támogatás a vállalatok viselkedését?
c)
Arányos a támogatás, azaz ugyanaz a magatartásváltozás kisebb mértékű támogatással is elérhető lehetett volna?
3.
A verseny és a kereskedelem torzulásának mértéke annyira behatárolt, hogy az előnyös hatások meghaladják a hátrányosakat?
(153)
Ausztria tájékoztatása szerint az intézkedés elsősorban a környezetvédelmet szolgálja. Amint azt a (126)-(129) preambulumbekezdésekben kifejtjük, a mentességi mechanizmus azonban nem járul hozzá a környezetvédelemhez.
(154)
Ezen felül az intézkedés környezetkímélő hatását az átvételi árak általános emelésével érik el, ami - Ausztria véleménye szerint - nem lenne lehetséges anélkül, hogy a nagy villamosenergia-fogyasztók versenyképességét a bejelentett mentességi mechanizmussal biztosítanák. Az osztrák hatóságok fejtegetésükben ezenkívül elismerik, hogy a mentességi mechanizmus célja az osztrák nagy villamosenergia-fogyasztók versenyképességének javítása más tagállamok versenytársaival szemben. A Bizottság ítélkezési gyakorlatában soha nem fogadta el, hogy az ilyen támogatások hozzájárulnak a közös érdekű célkitűzéshez.
(155)
Ez alól az egyetlen kivételt a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 4. fejezete jelenti. De még ha a Bizottság el is fogadja a környezetvédelmi adó csökkentését, azt megköveteli, hogy befizessék a minimum adó összegeket. Ezért a teljes hozzájárulás, amelyet az adócsökkentésből profitáló vállalat összességében az adóbevételekhez nyújt, minden okozott egységnyi szennyezéssel tovább nő. Jelen esetben azonban mégis más a helyzet. A hozzájárulás felső határát 0,5 %-os nettó termelési értékben határozták meg. Az okozott többletszennyezési egységek után már semmilyen parafiskális illetéket nem kell fizetni. Ez azt jelenti, hogy a hozzájárulás okozott szennyezési egységenként minden egyes további egységgel csökken. A rendszer így arra ösztönöz, hogy további forrásokat használjanak fel, ahelyett, hogy a meglévőket kímélnék.
(156)
A Bizottság ezért úgy véli, hogy a támogatás nem járul hozzá a közös érdekű célkitűzéshez.
(157)
A Bizottság megállapítja, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint „(…) a működési támogatások, vagyis az olyan támogatások, amelyekkel egy vállalkozást mentesítenek az állandó ügyvitele vagy a szokásos tevékenysége keretében szokásosan viselendő költségek alól, alapvetően nem esik a 92. cikk (3) bekezdés [jelenleg EUMSZ 107. cikk (3) bekezdés] hatálya alá (…)” (84). A Bíróság továbbá megállapítja: „A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint ugyanis ezek a támogatások mindig azokban a szektorokban torzítják el a versenyfeltételeket, amelyekben anélkül biztosítják a támogatásokat, hogy természetük szerint alkalmasak lennének egy, a megadott kivételi rendelkezésekben rögzített cél elérésére.” (85). Jelen esettel kapcsolatban a Bizottság úgy véli, hogy a mentességi mechanizmus működési támogatásnak minősül, mivel a kedvezményezett vállalatokat mentesíti az árambeszerzési költségeik egy része alól, amely költségeket egyébként folyamatos üzleti tevékenységük keretében viselniük kellene.
(158)
A Bizottság ezért úgy véli, hogy a működési támogatások egyik esetben sem minősülnek megfelelő politikai eszköznek a kitűzött cél elérése szempontjából, akkor sem, ha a versenyképesség egy közös érdekű célkitűzés lenne.
(159)
A Bizottság elfogadott néhány kivételt ezen alapelv alól a környezetvédelmi adókra vonatkozóan, melynek során azonban egy konkrét célt tartott szem előtt. A környezetvédelmi adók csökkentése és a mentességek nyújtása egyes gazdasági ágazatok, illetve vállalatcsoportok számára a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 4. fejezetének értelmében engedélyezhetők, ha lehetővé teszik, hogy más vállalatokat nagyobb mértékben megadóztassanak, és ezáltal a költségek jobb internalizálása és a környezet magasabb fokú védelme érhető el. Ezért a Bizottság úgy vélte, az ilyen jellegű támogatások szükségesnek bizonyulhatnak, hogy közvetlen módon kivédjék a hátrányos külső hatásokat, mivel lehetővé teszik viszonylag magas nemzeti környezetvédelmi adók bevezetését és fenntartását.
(160)
A Bizottság azonban megállapítja, hogy azok a zöld áram termelés támogatását szolgáló hozzájárulások, amelyek alól a kedvezményezettek a bejelentett szabályozás keretében mentesülnek, a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 70. pontjának 14. alpontja és a 151. pontja értelmében nem minősülnek környezetvédelmi adónak. Az adók az általános államháztartásba befolyó illetékek. Azok a hozzájárulások azonban, amelyek alól a kedvezményezettek a bejelentett szabályozás keretében mentesülnek, nem az általános állami költségvetésbe folynak be. Épp ellenkezőleg, ezeket kizárólag az OeMAG számára történő hozzájárulások finanszírozására használják, amely az átvételi árral támogatja a zöldenergia-termelőket. Következésképpen ezek a hozzájárulások nem minősülnek környezetvédelmi adónak.
(161)
A Bizottság úgy véli, hogy a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatásban foglalt, a működési támogatások összeegyeztethetetlenségére vonatkozó általános szabályok alóli kivétel lehetőségét korlátozó módon kell értelmezni. Ezért a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 4. fejezetét kell kivételként a környezetvédelmi adókra korlátozni.
(162)
A Bizottság a korábbiakban már kifejtettek szerint megállapítja, hogy a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 4. fejezetének parafiskális illetékekre történő alkalmazása a közösségi jog által szabályozott energiaadók tekintetében ellenkezne e szabályok céljaival és az energiaadózásról szóló irányelvvel. A továbbiakban egy ilyen jellegű megközelítés azt eredményezheti, hogy ezeket a rendeleteket általánosan alkalmaznák a környezetvédelem területén a parafiskális illetékekre (pl. hulladékokra vonatkozó parafiskális illetékek stb.). Egy ilyen széles körű alkalmazás túlmutat a környezetvédelmi támogatásokról szóló iránymutatás 4. fejezetének hatályán és céljain.
(163)
Következésképpen a Bizottság úgy véli, hogy a parafiskális illetékeket érintő engedmények formájában nyújtott működési támogatások nem jelentenek megfelelő eszközt a környezetvédelem javítására. A Bizottság megállapítja, hogy a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 4. fejezetében foglalt feltételeket eddig nem alkalmazta más típusú terhekre és parafiskális járulékokra.
(164)
A Bizottság ezenkívül azt is megállapítja, hogy a környezetvédelmi adó mértéke, még akkor is, ha csak a csökkentett adókulcsot alkalmazzák, egyenesen arányos az érintett vállalatok által okozott környezetszennyezés mértékével. A környezetvédelmi adó, még a csökkentett összeg alkalmazása mellett is, továbbra is arra ösztönzi a vállalatokat, hogy kíméljék a forrásokat. A jelen esetben azonban a hozzájárulásnak egy bizonyos mértékénél mégis felső határt szabnak. Az ezen felüli szennyezési egységeket nem adóztatják meg. A mentességi mechanizmussal elvész a parafiskális illetékeknek a forrásokat kímélő hozzáállást ösztönző ereje.
(165)
Arra az esetre, ha a parafiskális illetékek csökkentése formájában történő működési támogatásokat alkalmas politikai eszközként ismernék el, a Bizottság megállapítja, hogy az ilyen jellegű működési támogatások szükségességének és megfelelőségének vizsgálatához egy olyan vizsgálati eljárásra lenne szükség, amely összevethető a környezetvédelmi támogatásról szóló iránymutatás 4. fejezete (86) szerinti, közösségi jog által nem szabályozott engedmények vizsgálatával, mivel a közösségi jog által nem szabályozott adók 4. fejezet szerinti vizsgálata tükrözi az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerint alkalmazható beható gazdasági vizsgálat alapelveit.
(166)
E rendelkezések szerint a tagállam köteles információkat szolgáltatni a mentességet/kedvezményeket élvező ágazatokról vagy a támogatásban kedvezményezett csoportokról, minden érintett ágazaton belül a fő kedvezményezettek helyzetéről, valamint arról, hogy miként járul hozzá az adóztatás a környezetvédelemhez. A kedvezményezett gazdasági ágazatot tárgyilagosan kell leírni, és meg kell adni minden egyes gazdasági ágazat legjelentősebb kedvezményezettjeit (különös tekintettel a forgalomra, a piaci részesedésre és az adó kiszámítási alapjára) (87). Ezen információk alapján a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy a környezetvédelmi adókedvezmények vagy mentességek szükségesek vagy arányosak-e. Ami a szükségesség szempontját illeti, a kedvezményezetteket objektív és átlátható szempontok szerint kell kiválasztani; a környezetvédelmi adónak a kedvezmény nélkül a termelési költségek jelentős növekedését kell maga után vonnia, amely többletköltséget nem lehet továbbhárítani a vásárlókra anélkül, hogy ez jelentős forgalmi veszteséget okozna (88). Ami a támogatás arányosságát illeti, az adott államnak bizonyítania kell, hogy minden egyes kedvezményezett kiveszi a részét a nemzeti adófizetésből, úgy hogy messzemenően megfelel annak a környezetvédelmi elvárásnak, hogy a nemzeti adók legalább 20 %-át fizeti, kivéve, ha egy alacsonyabb adókulcs indokolt, és a kedvezményeket vagy a mentességet a környezetvédelmi célok elérését előirányzó megállapodásokhoz kötik (89).
(167)
A Bizottság mégis megállapítja, hogy Ausztria a fentiekben megnevezett információkat - a Bizottság többszöri felszólítása ellenére sem - továbbította a Bizottság számára (90). Következésképpen a Bizottság nem tudta megvizsgálni, hogy a támogatás szükségszerű és arányos volt-e, vagy milyen módon járulna hozzá a környezetvédelemhez.
(168)
Végül Ausztria nem tudta bizonyítani, hogy a mentességi mechanizmus ösztönző hatással rendelkezik.
(169)
A Bizottság rámutat arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint az ilyen jellegű működési támogatás a verseny torzításával és kereskedelmi feltételek hátrányos befolyásolásával fenyeget (91). A jelen esetben a versenyt torzító hatás fokozódik, mivel a mentességi mechanizmus igénybevételére jogosult vállalatok már részesülnek működési támogatásban az energiaadóra vonatkozó adóengedmények formájában. Egy második, még csak nem is korlátozott idejű támogatás odaítélése, a verseny torzulását idézné elő, és a kereskedelmet egy, a közös érdekkel ellentétes módon, hátrányosan befolyásolná.
(170)
A Bizottság ezért arra a következtetésre jutott, hogy a mentességi mechanizmus az EUMSZ 107. cikkének (3) bekezdése alapján a közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető.
5.4. Következtetés
(171)
A fentiek alapján a Bizottság zöld áram termelők támogatását és a nagy villamosenergia-fogyasztókra vonatkozó mentességi mechanizmust egyaránt megvizsgálta. Ami a zöld áram termelők támogatását illeti, a Bizottság megállapítja, hogy ezt az intézkedést 2009. július 22-i határozatában a belső piaccal összeegyeztethető állami támogatásnak minősítette. Ami a vizsgálati eljárás tárgyát képző mentességi mechanizmust illeti, a Bizottság megállapítja, hogy az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében ez az intézkedés is állami támogatásnak minősül. A Bizottság véleménye szerint a tisztán működési támogatásnak minősülő mentességi mechanizmus esetében azonban nem vehető figyelembe az EUMSZ-ben foglalt, állami támogatások tilalmának általános alapelvei alóli egyik kivétel sem.
A Bizottság tudomására hozott összes tény figyelembevételével a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az Ausztria által a nagy villamosenergia-fogyasztóknak nyújtani szándékozott állami támogatás a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatásnak minősül,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A zöld energia felvásárlási kötelezettsége alóli részleges mentesség formájában nyújtott állami támogatás, amelyben Ausztria a nagy villamosenergia-fogyasztókat szándékozik részesíteni, összeegyeztethetetlen a belső piaccal.
A támogatás ezért nem nyújtható.
2. cikk
Ausztria e határozat közzététele utáni két hónapon belül tájékoztatja a Bizottságot a határozat végrehajtása érdekében hozott intézkedésekről.
3. cikk
E határozat címzettje Ausztria.
Kelt Brüsszelben, 2011. március 3-án.