РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 550/2011 НА КОМИСИЯТА
от 7 юни 2011 година
за определяне съгласно Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета на някои ограничения, приложими за използването на международни кредити за намалени емисии от проекти, отнасящи се за технологични газове
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (1), и по-специално член 11а, параграф 9 от нея,
като има предвид, че:
(1)
Крайната цел на Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации по изменение на климата (РКООНИК), която беше одобрена с Решение 94/69/ЕО на Съвета от 15 декември 1993 г. за сключване на Рамковата конвенция на Обединените нации по изменение на климата (2), е да стабилизира концентрациите на парникови газове в атмосферата на равнище, което би предотвратило опасна антропогенна намеса в климатичната система. С оглед постигането на тази цел общото повишение на световната средногодишна температура на повърхността не трябва да е повече от 2 °C в сравнение със стойностите преди началото на индустриализацията, както бе прието на Конференцията по изменението на климата в Канкун през декември 2010 г. и в Копенхагенската спогодба. Последният доклад за оценка на Междуправителствения комитет по изменение на климата (IPCC) показва, че за постигането на тази цел емисиите на парникови газове в световен мащаб трябва да достигнат върхова стойност и да престанат да се увеличават най-късно до 2020 г. Това предполага повишаване на усилията в световен мащаб на всички страни с големи емисии.
(2)
Пазарите за права на емисии ще трябва да изиграят ключова роля, за да можем да посрещнем това предизвикателство. Те ще осигурят възможност за постигане на целите ни на по-ниска цена и за насърчаване на по-голяма амбиция. Освен това пазарите за права на емисии могат да бъдат ефективен начин за прехвърляне на финансови средства към развиващите се страни, така че да постигнем международния финансов пакет от 100 млрд. USD, договорен в Копенхаген. Това е свързано със сериозно увеличаване на мащаба на съществуващите механизми, в т.ч. реформа на Механизма за чисто развитие (CDM), с цел по-широко използване на стандартизирани базови линии и създаване на нови пазарни механизми.
(3)
Протоколът от Киото, който е одобрен с Решение 2002/358/ЕО на Съвета от 25 април 2002 г. за одобрение от името на Европейската общност на Протокола от Киото към Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации за промените на климата и съвместното изпълнение на ангажиментите, произтичащи от нея (3), определи целите за намаляване на емисиите на парникови газове за 39 страни по конвенцията за периода 2008-2012 г. и въведе два механизма за създаване на международни кредити за намалени емисии, които страните по конвенцията могат да използват за компенсиране на своите емисии. При съвместното изпълнение (JI) се създават единици редуцирани емисии (ERU), а при Механизма за чисто развитие (CDM) - съответно сертифицирани единици редуцирани емисии (CER).
(4)
JI и CDM са познати като „чисто компенсационни механизми“, при които намаляването на емисиите на парникови газове с един тон дава право за емитиране на един тон парникови газове на друго място. Въпреки че подобни системи като цяло помагат за понижаване на цената на снижаване на емисиите в световен мащаб, като позволяват действия в страни, където това е икономически по-целесъобразно, те не помагат за такова намаляване на емисиите, което е необходимо за постигане на целта за ограничаване на глобалното затопляне до 2 °C.
(5)
За да се ограничи глобалното затопляне до не повече от 2 °C, ЕС прие позицията, че ангажиментите на индустриализираните страни следва да бъдат допълнени от подходящи действия за смекчаване на последиците от страна на развиващите се страни, особено най-напредналите измежду тях. Паралелно с това постепенно следва да се създаде широк международен пазар за права на емисии на парникови газове (carbon market), който да може да доведе до необходимото глобално намаляване на емисиите по ефикасен начин, като се генерират международни кредити за намалявания на емисии под специфичен показател (benchmark), определен така, че да е под прогнозните емисии при липса на мерки за тяхното снижаване. Това изисква подходящи действия на развиващите се страни за смекчаване на въздействието върху климата. Въпреки че участието на най-слабо развитите страни в CDM би следвало да се засили, по-напредналите измежду развиващите се страни следва постепенно да преминат към участие в секторни пазарни механизми, а накрая и към системи за лимити и търговия с емисии (4).
(6)
Участието в JI и CDM, както и решенията за позволяване на използването на придобити по такива механизми кредити в системите за търговия с емисии, е доброволно. Следователно има разлика между кредитите за намалени емисии, които могат да бъдат генерирани в системите за търговия с емисии, и кредитите за намалени емисии, които страните по Протокола от Киото може да са решили да разрешат да бъдат използвани съгласно своето национално законодателство. Във връзка с това с Директива 2003/87/ЕО вече бе изключено използването на предписани емисионни единици, а с Директива 2004/101/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5) бе разрешено използването на някои кредити по JI и CDM, но с хармонизирани ограничения относно използването на международни кредити за намалени емисии по проекти от областта на ядрената енергетика, земеползването и горскостопанските дейности, и беше предвидена възможност държавите-членки да могат да позволяват на операторите да използват определени количества други видове международни кредити за намалени емисии. Директива 2003/87/ЕО предвижда да бъдат приети хармонизирани разпоредби за прилагане по отношение на ограниченията за използване на международни кредити за намалени емисии.
(7)
Използването на международни кредити за намалени емисии по проекти, отнасящи се за трифлуорометана (HFC-23) и диазотния оксид (N2O) от производството на адипинова киселина (по-долу „проекти, отнасящи се за технологични газове“), следва да бъде ограничено. Това е в съответствие със заключенията на Европейския съвет от октомври 2009 г. за насърчаване на развиващите се страни, и по-специално по-напредналите измежду тях, да предприемат подходящи действия за смекчаване на въздействието. По-голямата част от проектите, отнасящи се за технологични газове, се осъществяват в напредналите развиващи се страни, които имат достатъчно възможности сами да финансират тези нескъпоструващи намаления на емисии, а вече придобитите приходи от тези проекти в миналото би следвало да са достатъчни за тяхното по-нататъшно финансиране. Въвеждането на ограничения за използването на кредити за намалени емисии във връзка с технологични газове, по-специално ако то е последвано от съответните решения на международно равнище, би следвало да доведе до по-равномерно географско разпределение на ползите от механизмите, създадени по Протокола от Киото.
(8)
Проектите, отнасящи се за технологични газове, повдигат въпроси относно опазването на околната среда. Извънредно високите нива на възвращаемост от разграждането на HFC-23 водят до стимулиране на продължаващото производство и използване на хлородифлуорометан (HCFC-22) - вещество със силно разрушително действие върху озоновия слой, което представлява и парников газ - в регистрирани инсталации и при максималните нива, разрешени съгласно методиката за този вид проекти. В резултат на това производството на HCFC-22 вероятно е по-високо, отколкото би било при липса на такъв вид проекти. Това от своя страна поставя под въпрос възможността на „Корекцията на производството и потреблението на халогенирани въглеводороди (HCFC) от Монреал - 2007 г.“ съгласно Монреалския протокол относно веществата, които разрушават озоновия слой (6), да сложи началото на ускорено постепенно преустановяване на използването на HCFC-22 за употреби, различни от изходни суровини. То е несъвместимо и с финансирането от държавите-членки на постепенното преустановяване на производството на HCFC-22 чрез вноски към многостранния фонд по Монреалския протокол. Въпросните високи нива на възвръщаемост водят до изкривяване на икономическите стимули и на конкуренцията, както и до преместване на производството от производители на адипинова киселина, установени в ЕС, към регистрирани производители от трети държави. Много по-благоприятното третиране на производителите на адипинова киселина, участващи в механизмите от Киото, в сравнение с производителите, които се присъединяват към схемата на Съюза от 2013 г. нататък, ще повиши риска от подобно изместване на производството, както и от нетно повишаване на глобалните емисии. С оглед намаляване на изкривяването на икономическите стимули и на конкуренцията и избягване на изместването на емисиите на парникови газове са оправдани ограничения в използването на споменатите международни кредити за намалени емисии.
(9)
Международните кредити за намалени емисии по проекти, отнасящи се за технологични газове, нямат принос за преноса на технологии или за необходимата дългосрочна трансформация на енергийните системи в развиващите се страни. Снижаването на емисиите на посочените технологични газове чрез JI или CDM няма принос за намаляване по най-ефективен начин на глобалните емисии на парникови газове, защото високата възвръщаемост за разработващите проектите лица не се използва за намаляване на емисиите.
(10)
Прилагането на цялостно ограничаване на използването на специфични видове кредити за намалени емисии е предвидено в член 11а, параграф 9 от Директива 2003/87/ЕО. Подобно ограничаване е уместно да се прилага за проекти, отнасящи се за технологични газове. Цялостното ограничаване на използването най-добре решава въпроса с нежеланите последствия за конкуренцията и околната среда по отношение на въпросните кредити за намалени емисии, подобрява икономическата ефективност от намаляването на емисиите в световен мащаб и екологичните характеристики на пазара за права на емисии, като насърчава инвестициите в технологии с ниска въглеродна интензивност.
(11)
В съответствие с член 11а, параграф 9 от Директива 2003/87/ЕО мерките, предвидени в настоящия регламент, следва да се прилагат от 1 януари 2013 г., което съгласно цитирания член е повече от шест месеца и по-малко от три години от датата на тяхното приемане. Посочените мерки не засягат използването на кредити за намалени емисии във връзка с технологични газове с цел спазване на задълженията за намаляване на емисиите през 2012 г.
(12)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по изменение на климата,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Използването на международни кредити за намалени емисии от проекти, отнасящи се за разграждане на трифлуорометан (HFC-23) и диазотен оксид (N2O) от производството на адипинова киселина, за целите на член 11а от Директива 2003/87/ЕО, се забранява от 1 януари 2013 г., освен ако не става въпрос за използването на кредити за намалени емисии преди 2013 г. по съществуващи проекти от тези видове, използвани за емисии на инсталации по СТЕ на ЕС от 2012 г., което използване се разрешава до 30 април 2013 г. включително.
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила в деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 7 юни 2011 година.
A BIZOTTSÁG 550/2011/EU RENDELETE
(2011. június 7.)
az iparigázprojektekből származó nemzetközi kreditek felhasználására vonatkozó egyes korlátozásoknak a 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv szerinti meghatározásáról
(EGT-vonatkozású szöveg)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre,
tekintettel az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13-i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (1) és különösen annak 11a. cikke (9) bekezdésére,
mivel:
(1)
Az ENSZ éghajlat-változási keretegyezménye (UNFCCC), amelynek elfogadása az Egyesült Nemzetek éghajlat-változási keretegyezményének megkötéséről szóló, 1993. december 15-i 94/69/EK tanácsi határozattal (2) történt, azt a végső célt kívánja elérni, hogy az üvegházhatást okozó gázok légköri koncentrációja olyan szinten stabilizálódjon, amellyel elkerülhető, hogy az éghajlati rendszerre gyakorolt emberi eredetű hatások veszélyes méreteket öltsenek. E cél eléréséhez - a 2010. évi cancúni éghajlat-változási konferencián és a koppenhágai megállapodásban megállapítottak szerint - az szükséges, hogy az iparosodás előtti időszak szintjéhez képest a földfelszíni átlaghőmérséklet ne növekedjen 2 °C-nál nagyobb mértékben. Az éghajlatváltozással foglalkozó kormányközi munkacsoport (IPCC) legfrissebb értékelő jelentése szerint a fenti cél elérése érdekében az üvegházhatást okozó gázok globális kibocsátása 2020 után nem növekedhet tovább. Ehhez azonban valamennyi jelentős kibocsátással rendelkező ország együttes erőfeszítéseinek fokozására van szükség.
(2)
E feladat teljesítésében a szén-dioxid-piacoknak kulcsszerephez kell jutniuk. Ezek azok a piacok, ahol a célkitűzéseink alacsonyabb költségek mellett megvalósíthatók, és amelyek még ambiciózusabb vállalásokra teremtenek alapot. Emellett a szén-dioxid-piacokon keresztül hatékonyan hajthatók végre a fejlődő országokba irányuló, támogatási célú pénzügyi transzferek, és teljesíthető a Koppenhágában vállalt 100 milliárd dolláros nemzetközi pénzügyi csomag. Ehhez a már létező mechanizmusok jelentős finomítására, ezen belül a tiszta fejlesztési mechanizmusnak az egységes alapszintek alkalmazását előmozdító és új piaci mechanizmusokat létrehozó reformjára lesz szükség.
(3)
Az Egyesült Nemzetek éghajlat-változási keretegyezménye Kiotói Jegyzőkönyvének az Európai Közösség nevében történő jóváhagyásáról, valamint az abból származó kötelezettségek közös teljesítéséről szóló, 2002. április 25-i 2002/358/EK tanácsi határozattal (3) jóváhagyott Kiotói Jegyzőkönyv kibocsátáscsökkentési célokat határozott meg a 39 aláíró fél számára a 2008-2012 közötti időszakra, ezenkívül kétféle mechanizmust léptetett életbe olyan nemzetközi kreditek létrehozására, amelyekkel a felek ellensúlyozhatják kibocsátásaikat. Az együttes végrehajtás (JI) kibocsátáscsökkentési egységek (ERU-egységek), míg a tiszta fejlesztési mechanizmus (CDM) igazolt kibocsátáscsökkentési egységek (CER-egységek) létrehozását írja elő.
(4)
Az együttes végrehajtás és a tiszta fejlesztési mechanizmus úgynevezett egyszerű ellentételező mechanizmusok, ami azt jelenti, hogy az üvegházhatást okozó kibocsátások csökkentése ugyanannyi további kibocsátásra ad jogot más területen. Az efféle rendszerek általában kevesebb terhet jelentő kibocsátáscsökkentést tesznek lehetővé, mivel azokban az országokban nyújtanak módot a fellépésre, ahol az költséghatékonyan megtehető, ugyanakkor az ilyen rendszerek nem járulnak hozzá a 2 °C-os cél eléréséhez szükséges intézkedések sikeréhez.
(5)
A globális felmelegedés mértékének 2 °C-on belüli megtartása tekintetében az Unió azt az álláspontot képviseli, hogy az iparosodott országok vállalásait ki kell egészíteni a fejlődő országok, elsősorban a magasabb fejlettségi szintű fejlődő országok által hozandó megfelelő enyhítő intézkedésekkel. Ezzel párhuzamosan széles körű nemzetközi szén-dioxid-piac fokozatos kialakítására van szükség, amely hatékony eszköze a globális csökkentési célok valóra váltásának, és amelynek keretében nemzetközi kreditek adhatók bizonyos referenciaérték alatti kibocsátásokért, amely értékeket csökkentési intézkedések hiányában a prognosztizált kibocsátásoknál alacsonyabb szinten állapítanak meg. Ehhez a fejlődő országokban megfelelő enyhítő intézkedéseket kell hozni. A legkevésbé fejlett országok esetében a tiszta fejlesztési mechanizmusban való részvételt célszerű ösztönözni, a magasabb fejlettségi szintű fejlődő országok esetében azonban fokozatosan ágazati piaci mechanizmusokra, végül pedig fix összkvótás kereskedési rendszerre célszerű áttérni (4).
(6)
Az együttes végrehajtásban és a tiszta fejlesztési mechanizmusban való részvétel, valamint a kreditek kibocsátáskereskedelmi rendszerekben való alkalmazása önkéntes alapon történik. Ezért különbséget kell tenni az elérhető kreditek és azon kreditek között, amelyek használatát a Kiotói Jegyzőkönyvet aláíró országok saját szabályozásuk keretében engedélyezték. Ennek érdekében már a 2003/87/EK irányelv is kizárta a kibocsátható mennyiségi egységek használatát, a 2004/101/EK európai parlamenti és tancsi irányelv (5) pedig - a nukleáris projektekből, a földhasználatból és az erdészeti tevékenységből származó nemzetközi kreditek használatára vonatkozó harmonizált korlátozások mellett - engedélyezte egyes JI- és CDM-egységek használatát azzal a megkötéssel, hogy a tagállamok az üzemeltetők számára engedélyezhetik más típusú nemzetközi kreditjeik meghatározott részének használatát. A 2003/87/EK irányelv rendelkezik a nemzetközi kreditek felhasználására vonatkozó korlátozások harmonizált végrehajtásáról.
(7)
Korlátozni célszerű a trifluor-metán (HFC-23) és az adipinsav-termelésből származó dinitrogén-oxid (N2O) megsemmisítésére irányuló projektekből (a továbbiakban: iparigázprojektek) származó nemzetközi kreditek használatát. Ez megfelel az Európai Tanács 2009. októberi ülése következtetéseinek, amely sürgeti a fejlődő országokat, elsősorban a magasabb fejlettségi szintű fejlődő országokat, hogy hozzanak megfelelő enyhítő intézkedéseket. Az iparigázprojektek döntő többsége a magasabb fejlettségi szintű fejlődő országokban zajlik, amelyeknek kellő mennyiségű saját forrás áll rendelkezésére az olcsó csökkentési eljárások finanszírozására, illetve adott esetben a hasonló múltbeli projektek bevételei fedezik az említett ráfordításokat. Az iparigázegységek felhasználására vonatkozó korlátozások bevezetésének - különösen ha azokat megfelelő nemzetközi szintű határozatok követik - a Kiotói Jegyzőkönyvben létrehozott mechanizmusok hozadékai egyenletesebb földrajzi eloszlását kell eredményeznie.
(8)
Az iparigázprojektek környezetvédelmi aggályokat vetnek fel. A HFC-23 nagy mennyiségben történő megsemmisítéséért kapható kreditek különlegesen magas száma ösztönzőleg hat a klór-difluor-metán (HCFC-22) - egy nagy ózonlebontó potenciállal rendelkező, üveghatást okozó gáz - nyilvántartott üzemekben, a projekttevékenységekre megállapított maximális szint melletti további előállítására és használatára. Ennek eredményeképpen lehetséges, hogy összességében több HCFC-22 termelődik, mint a projekttevékenységek nélkül. Veszélybe kerül továbbá az ózonréteget lebontó anyagokkal foglalkozó Montreáli Jegyzőkönyv 2007. évi, a részlegesen klórozott-fluorozott szénhidrogének (HCFC-k) előállításával és fogyasztásával foglalkozó kiigazításának (6) azon célkitűzése, amely szerint fel kell gyorsítani a nem alapanyagként használt HCFC-22 kivonását. Az elérhető kreditek magas száma összeegyeztethetetlen a HCFC-22 kivonására elkülönített és a Montreáli Jegyzőkönyv által létrehozott multilaterális alap javára teljesített tagállami hozzájárulásokkal is. Az említett nagymértékű ellentételezés torzítja a gazdasági ösztönzők hatását és a versenyt, ezenkívül károsan befolyásolja azt a törekvést, hogy az adipinsav-előállítás fokozatosan kerüljön át az uniós telephelyű gyártóktól a harmadik országokban bejegyzett gyártókhoz. A kiotói mechanizmusban részt vevő adipinsavgyártóknak az uniós rendszerbe 2013-tól belépő gyártókkal szembeni fokozott előnyben részesítése növeli a hasonló eltolódások esélyét és a kibocsátások nettó globális szintjét. A gazdasági ösztönzők és a verseny torzulásának minimalizálása, valamint a kibocsátásáthelyezés elkerülése érdekében célszerű korlátozni az említett nemzetközi kreditek felhasználását.
(9)
A iparigázprojektekből származó nemzetközi kreditek nem szolgálják sem a technológiatranszfert, sem a fejlődő országok energiarendszereinek kívánatos, hosszú távú átalakítását. Az iparigáz-kibocsátásoknak az együttes végrehajtáson és a tiszta fejlesztési mechanizmuson keresztüli globális csökkentése nem a leghatékonyabb módszer, mivel a projektek nagymértékű ellentételezése nem a kibocsátáscsökkentés területén kerül hasznosításra.
(10)
A 2003/87/EK irányelv 11a. cikkének (9) bekezdése rendelkezik bizonyos kreditek használatát teljes mértékben korlátozó szabályok alkalmazásáról. Az iparigázprojektek esetében indokolt ilyen korlátozás alkalmazása. A versenyt és a környezetet érintő nemkívánatos következmények a használat teljes korlátozásával orvosolhatók leginkább; ezenkívül a teljes korlátozás fokozza a globális kibocsátáscsökkentés költséghatékonyságát és - az alacsony szén-dioxid-kibocsátást célzó beruházások ösztönzésével - a szén-dioxid-piac környezeti teljesítményét.
(11)
A 2003/87/EK irányelv 11a. cikke (9) bekezdésének megfelelően az e rendeletben előírt intézkedéseket 2013. január 1-jétől célszerű alkalmazni, amely időpont ugyanazon cikk értelmében legkorábban az intézkedések elfogadását követő hat hónap, de legkésőbb három év. Ezen intézkedések nem érintik az iparigázegységek 2012 folyamán történő, megfelelési célú felhasználását.
(12)
Az e rendeletben előírt intézkedések összhangban vannak az éghajlat-változási bizottság véleményével,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
2013. január 1-jétől kezdődően a trifluor-metán (HFC-23) és az adipinsav-termelésből származó dinitrogén-oxid (N2O) megsemmisítésére irányuló projektekből származó nemzetközi krediteknek a 2003/87/EK irányelv 11a. cikke szerinti felhasználása tilos, kivéve az ilyen típusú, már létező projektek keretében elért kibocsátáscsökkentéssel kapcsolatos, 2013 előtt kiadott egységeknek az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere alá tartozó létesítmények 2012. évi kibocsátásai tekintetében történő felhasználását, amely 2013. április 30-ig bezárólag engedélyezett.
2. cikk
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2011. június 7-én.