РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 13 юли 2011 година
относно държавна помощ № C 6/08 (ex NN 69/07) приведена в действие от Финландия в полза на Ålands Industrihus Ab
(нотифицирано под номер C(2011) 4905)
(само текстовете на фински и шведски език са автентични)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/252/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като призова заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с горепосочените разпоредби (1),
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
Посредством жалба, подадена на 5 септември 2006 г., Комисията беше информирана относно редица мерки, предоставени от местното правителство на Оланд (наричано по-нататък „МП“) в полза на дружеството за недвижими имоти Ålands Industrihus Ab (наричано по-нататък „ÅI“). С писма от 25 октомври 2006 г. и 14 февруари 2007 г. Комисията поиска информация от Финландия, която беше предоставена с писма от 11 януари и 3 април 2007 г. Финландските власти предоставиха допълнителна информация на 31 май и на 12 юли 2007 г. Жалбоподателят предостави допълнителна информация през ноември 2006 г. и май 2007 г.
(2)
С писмо от 30 януари 2008 г. Комисията уведоми Финландия, че е взела решение да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз (наричан по-нататък „ДФЕС“) (2), по отношение на помощта (наричано по-нататък „решението за откриване“).
(3)
Решението на Комисията за откриване на процедура беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията покани заинтересованите страни да представят своите мнения относно помощта.
(4)
Комисията не получи мнения от заинтересованите страни.
(5)
В допълнение към решението за откриване Финландия подаде информация, заведена в Комисията на 6 май 2008 г., 21 януари 2010 г., 26 февруари 2010 г., 21 май 2010 г., 18 юни 2010 г., 18 април 2011 г., 27 юни 2011 г. и 28 юни 2011 г. На 4 юни 2010 г. се проведе среща между службите на Комисията, финландските власти и представители на ÅI.
2. ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
2.1. ПОЛУЧАТЕЛ
(6)
Дружеството ÅI е регистрирано в град Мариехам, столица на Оланд, архипелаг в Балтийско море, разположен между континенталните части на Финландия и Швеция, с общо население от около 28 000 души. Оланд е провинция на Финландия, но се ползва с висока степен на автономност. Основната част от ÅI е собственост на МП (84,43 %) и на град Мариехам (15,01 %). Останалите акционери (4) са други органи на местната власт в Оланд.
(7)
Стопанската дейност на ÅI е в сферата на строителството, собствеността и предоставянето под наем на помещения за ползване за промишлени и търговски цели. Според Финландия предметът на дейност на дружеството е предоставянето на сгради на дружества в Оланд с оглед допринасяне за диверсифицирана и конкурентоспособна икономика.
(8)
До 1999 г. стопанската дейност на ÅI е била в скромни мащаби (5). Трудно може да се твърди, че стойностите по счетоводния баланс на ÅI нарастват (6). При тези условия управителният съвет на ÅI решава да започне да търси нови възможности за стопанско развитие с цел разрастване. По същото време местната стопанска общност (съставена почти изключително от малки предприятия) изразява желание за „технологичен парк“, т.e. струпване на имоти за административно ползване, където местните фирми да могат да се настанят под един покрив, така че да се улесни сътрудничеството, да се генерират нови идеи и да се насърчи предприемачеството като цяло. В окончателния си вид това трябва да се превърне в офис парк „iTiden“ (kvarteret iTiden). Възникването на проекта е обяснено по-подробно в раздел 2.2.
2.2. ПРОЕКТЪТ iTiden (7)
(9)
Обсъжданията между представители на местната стопанска общност и МП относно възможността за изграждане на „технологичен парк“ започват още през 1999 г. Осъществени са съвместни посещения с познавателна цел на подобни съоръжения в Швеция.
(10)
През 2000 г. проектът е възложен на работна група, която представя предложение на МП и на град Мариехам през пролетта на 2000 г. Проектът и плановете на МП за построяването и финансирането му са посочени в бюджета на МП за 2000 г. (8) и са утвърдени в бюджета за 2001 г., в който МП е поискало и финансиране на възможни увеличения на капитала за инфраструктурни проекти, в това число и за ÅI (подобно искане е отправено и в бюджета за 2000 г.) (9).
(11)
На 12 юли 2001 г. с помощта на увеличение на капитала ÅI купува земя в района „Västra Klinten“ на Мариехам, където се предвижда построяването на iTiden. Във връзка с тази покупка ÅI осигурява и необходимите промени за проекта iTiden в градоустройствения план.
(12)
В бюджета за 2002 г. МП посочва, че ÅI ще започне строителни работи по проекта iTiden през 2002 г. и по всяка вероятност това ще изисква увеличение на капитала (за което МП отправя искане за необходимите бюджетни кредити) (10).
(13)
В началото на 2002 г. е определена работна група за изграждането на iTiden и е ангажиран архитект. Потърсени са мнения на потенциални наематели относно техния интерес за наемане на имоти в iTiden. Подготвителните работи по терена са осъществени през пролетта на 2003 г. и строителството по етап 1 (проектът е замислен в два последователни етапа на строителство) започва през лятото на 2003 г. Първите наематели се нанасят в завършената през „етап 1“ част от iTiden на 1 декември 2004 г.
(14)
Строителството по етап 2 от iTiden стартира през есента на 2006 г. и завършва през 2007 г.
2.3. МЕРКИТЕ ЗА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ
(15)
Официалното разследване на Комисията обхваща няколко капиталови инжекции („увеличения на капитала“) и гаранции по банкови заеми (наричани по-нататък „гаранции по заеми“), предоставени от МП в полза на ÅI между 1997 г. и 2007 г. Мерките са представени в таблицата по-долу (капиталовите инжекции са под номера от C-I до C-XI, а гаранциите: от G-I до G-III).
Мярка
Дата на мярката
Увеличения на капитала
(в EUR)
Гаранции по заеми
(в EUR)
C-I (11)
18.6.1997 г.
84 094,39
C-II (11)
22.6.2000 г.
340 582,27
C-III (11)
10.10.2000 г.
114 368,37
C-IV
20.7.2001 г.
353 199,00
C-V
15.8.2002 г.
599 933,73
C-VI
13.3.2003 г.
799 911,64
G-I
9.10.2003 г.
2 600 000,00
C-VII
6.5.2004 г.
515 165,97
C-VIII
30.9.2004 г.
669 896,95
G-II
2.11.2004 г.
1 160 000,00
C-IX
16.6.2005 г.
199 977,91
C-X
16.6.2005 г.
234 961,43
G-III
13.12.2005 г.
2 600 000,00
C-XI
15.2.2007 г.
1 379 998,95
ОБЩО
5 292 090,61
6 360 000,00
(16)
В сравнение с таблицата за мерките в точка 7 от решението за откриване гаранцията по заем в размер на 2 587 500 EUR от 26 октомври 2006 г. е заличена, тъй като тя никога не е била приведена в действие (вследствие на решение на финландските съдилища). Освен това, увеличението на капитала, посочено под номер C-XI от 12 юни 2006 г. в решението за откриване, в настоящата таблица е с дата 15 февруари 2007 г., тъй като в хода на разследването проличава, че тази мярка е била приведена в действие на по-късна дата. Решението на МП да предостави това увеличение на капитала наскоро (6 април 2011 г.) е отменено от финландския Върховен административен съд (вж. съображение 114 по-долу). При все това, тъй като капиталът е изплатен на ÅI през 2007 г. и не е възстановен, Комисията счита, че решението на националния съд не поставя тази мярка извън обхвата на разследването.
(17)
Според финландските власти всички увеличения на капитала са предназначени за финансиране на проекта iTiden, със следните изключения:
C-I) капиталова инжекция от 18 юни 1997 г. (84 094,39 EUR)
C-II) капиталова инжекция от 22 юни 2000 г. (340 582,27 EUR)
C-III) капиталова инжекция от 10 октомври 2000 г. (114 368,37 EUR)
C-VIII) капиталова инжекция от 30 септември 2004 г. (669 896,95 EUR)
C-IX) капиталова инжекция от 16 юни 2005 г. (199 977,91 EUR)
(18)
Според Финландия всички гаранции по заеми са предоставени с цел финансиране на проекта iTiden. Повече подробности относно гаранциите по заеми са представени в съображения 66-86 по-долу.
3. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА ПО ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДФЕС
(19)
В решението за откриване Комисията поставя въпроса дали увеличенията на капитала и гаранциите по заеми са съвместими с вътрешния пазар на следните основания.
(20)
По отношение на наличието на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС Комисията отбелязва, че за мерките са използвани държавни ресурси, тъй като са отпуснати от органите на местната власт, и че те имат избирателен характер, тъй като са предназначени за ÅI. По отношение на критерия дали мерките предоставят на дружеството „предимство, което не би получило при нормални пазарни условия“ поради факта, че частен инвеститор, воден от перспективата за рентабилност в дългосрочен план, не би предоставил същото подпомагане, Комисията не е убедена, че частен инвеститор би предоставил капитал по същия начин като МП предвид многократно отчетените от ÅI загуби или, в най-добрите случаи, скромни печалби. По-специално по отношение на гаранциите по заеми Комисията изразява съмнения, че ÅI би било в състояние да получи сходна финансова подкрепа на пазарите и че следователно му е предоставено предимство. Комисията също така счита, че такива предимства могат да нарушат конкуренцията и вътреобщностната търговия.
(21)
Комисията изразява съмнения, че мерките могат да бъдат разглеждани като съвместими с вътрешния пазар, ако бъдат счетени за държавна помощ.
(22)
На последно място, Комисията поставя под въпрос твърдението на Финландия, че мерките, ако действително се счете, че те представляват държавна помощ, са били предоставени в съответствие със схеми за помощ, които вече са се прилагали преди присъединяването на Финландия към ЕС и следователно са правомерни.
4. МНЕНИЯ НА ФИНЛАНДИЯ
4.1. МЕРКИТЕ НЕ ПРЕДСТАВЛЯВАТ ДЪРЖАВНА ПОМОЩ
(23)
Финландия изразява становището, че МП е действало в съответствие с принципа на частния пазарен инвеститор, т.e. че мерките са мотивирани от перспективите за възвращаемост на инвестициите на МП. Според твърденията на Финландия решенията за инвестиции са били мотивирани от програмата за нови инвестиции на дружеството и преди всичко от проекта iTiden. Следователно мерките не са били предназначени за покриване на загуби от предходни периоди, нито за подпомагане на губеща стопанска дейност. МП е получило конкретна стойност срещу своите инвестиции в нови акции на ÅI, тъй като стойността на дружеството се е покачила във връзка със записването на акции. Следователно дружеството ÅI не е получило предимство, което не би могло да получи от частен инвеститор.
(24)
Независимо от въпроса за възможни предимства, Финландия също така е изразила становище, че мерките не могат да бъдат определени като държавна помощ, тъй като не съществуват конкретни доказателства за съществено въздействие върху конкуренцията на пазара на недвижими имоти в Оланд.
4.2. АКО МЕРКИТЕ ПРЕДСТАВЛЯВАТ ДЪРЖАВНА ПОМОЩ, ТЯ Е ПРАВОМЕРНА В РАМКИТЕ НА СЪЩЕСТВУВАЩИТЕ СХЕМИ ЗА ПОМОЩ
(25)
При все това, ако се установи, че мерките съдържат елемент на държавна помощ, според Финландия би следвало помощта да се разглежда като правомерна. Според твърденията на Финландия както капиталовите инжекции, така и гаранциите са обхванати от съществуващи схеми за помощ, които са били въведени преди членството на Финландия в ЕС.
4.3. ДОРИ И АКО ДЪРЖАВНАТА ПОМОЩ Е НОВА, ТЯ ВСЕ ПАК Е СЪВМЕСТИМА С ВЪТРЕШНИЯ ПАЗАР
(26)
Дори и ако мерките представляват неправомерна държавна помощ, независимо от това те следва да се разглеждат като съвместими с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, тъй като са предназначени за развитието на региона и разкриването на нови работни места главно чрез допринасяне за диверсификация на икономиката в региона, която в основна степен разчита на морския сектор.
4.4. ВЪЗМОЖНО ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(27)
В случай че Комисията констатира, че помощта представлява неправомерна и несъвместима помощ, която трябва да бъде възстановена, Финландия изтъква следните аргументи.
(28)
Съгласно член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (12) Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността. Това би било валидно в настоящия случай, тъй като Финландия има основателни причини да очаква горепосочените схеми, които са приети преди присъединяването, да са били и все още да са валидни и следователно всяка предоставена съгласно тези правила помощ би била правомерна.
(29)
Според Финландия, ако въпреки това Комисията счете, че помощта трябва да бъде възстановена, не е задължително елементът на помощ в увеличенията на капитала да се равнява на пълната номинална стойност на трансакциите, при които е налице държавна помощ. По отношение на гаранциите всяка помощ, подлежаща на възстановяване, не може да надвишава авансово получените от предприятието лихви в резултат на гаранцията (в сравнение с негарантираните заеми). По същия начин, във връзка с капиталовите инжекции, никоя помощ не може да превишава разходите на ÅI за получаване на равностоен капитал на пазара.
5. ОЦЕНКА
5.1. КВАЛИФИЦИРАНЕ КАТО ДЪРЖАВНА ПОМОЩ
(30)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС „всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар“.
(31)
За квалифицирането на мярка като държавна помощ е необходимо да са изпълнени следните условия: a) мярката трябва да е финансирана от държава-членка или чрез държавни ресурси; б) трябва да предоставя избирателно предимство, което да облагодетелства определени предприятия или производството на някои стоки; и в) да нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и да може потенциално да засегне търговията между държавите-членки. Тъй като тези условия са кумулативни, всички те трябва да бъдат налице преди дадена мярка да бъде охарактеризирана като държавна помощ.
5.1.1. ДЪРЖАВНИ СРЕДСТВА И ИЗБИРАТЕЛНОСТ
(32)
Тези два критерия са налице по причините (които не са оспорени от Финландия), посочени в решението за откриване. Мерките са предоставени с отделни решения на МП за усвояване на средства, които са отпуснати на дружеството в неговия годишен бюджет от областния съвет на Оланд. Оттук е видно, че мерките са финансирани от държавата и са насочени индивидуално към ÅI.
5.1.2. ПРЕДИМСТВО
(33)
Според твърденията на Финландия мерките не представляват държавна помощ, тъй като те не са предоставили на ÅI предимство, което дружеството не би могло да получи на пазарите от частен акционер или частен кредитор.
(34)
Според установен принцип на законодателството в областта на държавната помощ (обикновено посочван като принципа на инвеститор в условия на пазарна икономика, или MEIP) инвестиция на публични органи в капитала на предприятия представлява държавна помощ, освен ако при подобни обстоятелства е било възможно частен инвеститор, като взема предвид по-специално перспективите за постигане на възвращаемост, да предостави същия капитал (13). По същия начин, съгласно точка 3.1 от Известието на Комисията относно прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО по отношение на държавните помощи под формата на гаранции (14) (наричано по-нататък „известието относно гаранциите“) гаранция, предоставена от публични органи, представлява държавна помощ, освен ако не е достъпен източник на финансиране при условия, които биха били приемливи за частен оператор при нормални условия на пазарна икономика.
(35)
В решението за откриване на процедурата Комисията изрази съмнения дали по отношение на капиталовите инжекции и гаранциите принципът MEIP е спазен на основание по-специално на две констатации, свързани с ÅI:
а)
многократно отчетените от ÅI загуби или незначителни печалби през годините, в които са предоставени мерките. На практика ÅI отчита загуби през всяка година от периода 2001-2005 г. Печалбите между 1998 и 2000 г. са малки и бележат спад (респективно 38 000, 28 000 и 9 000 EUR). Също така, когато през 2006 г. ÅI в крайна сметка отчита печалба, тя достига едва 557,43 EUR. Прогнозираната печалба за 2007 и 2006 г. (т.е. печалбата, очаквана към момента на вземане на решението за предоставяне на мерките) е едва 5 868,46 EUR (15).
б)
Освен това Комисията е с впечатлението, че паричните потоци на ÅI са недостатъчни за покриване на разходите на предприятието и ситуацията е такава от 2000 г. нататък, което води до предположението, че мерките са били необходими просто за покриването на недостига на парични средства (16).
(36)
Финландия отхвърля това становище. Аргументите на Финландия ще бъдат разгледани по-долу поотделно за увеличенията на капитала и за гаранциите по заемите.
5.1.2.1. Капиталовите инжекции
(37)
На първо място, Финландия отхвърля становището, че ÅI има проблем с ликвидността. В действителност, въпреки че дейностите на дружеството са ограничени като мащаб преди проекта iTiden, резултатите от дейността и ликвидността са били и са се запазили задоволителни през целия период на разследването. Следователно мерките не са били необходими за покриване на разходите за дейността. По-скоро целта на мерките е била финансиране на разширяването на дружеството и следователно те трябва да се разглеждат като инвестиции. С оглед на условията за тези инвестиции последните са обосновани съгласно принципа на инвеститор в условия на пазарна икономика и следователно не представляват държавна помощ.
(38)
В този контекст Финландия твърди, че по-голямата част от увеличенията на капитала са използвани за финансиране на проекта iTiden, докато останалите са насочени към други проекти на ÅI (вж. съображение 17 по-горе).
(39)
Комисията прави следната оценка.
(40)
Като предварителна точка Комисията подчертава, че капиталът, който даден акционер предоставя на дадено предприятие, по дефиниция не е определен за конкретна употреба, а става част от материалните активи на дружеството. Следователно е нормално когато инвестиция е предоставена като общ капитал нейното съответствие с принципа MEIP да се оценява с оглед на общите перспективи за резултатите на предприятието като цяло. Това не изключва оценката, при наличието на съответни данни, на очакваната възвращаемост на определени планирани инвестиции, разбира се при условие че тази информация е била на разположение към момента на вземане на решение за инвестицията.
(41)
Що се отнася до общите финансови резултати на ÅI, въз основа на представените в хода на разследването доказателства Комисията приема, че резултатите от дейността на ÅI системно покриват загубите на дружеството и осигуряват неговата ликвидност. Наличните доказателства не позволяват да се направи заключение, че увеличенията на капитала (или заемите, получени чрез гаранциите) са използвани за покриване на загуби от дейността на ÅI.
(42)
При все това остава фактът, че МП е предоставило на ÅI допълнителен капитал със значителен размер, който на пръв поглед през периода 1997-2006 г. е генерирал нулеви или твърде незначителни печалби. Ето защо централният въпрос - както твърди и самата Финландия - остава дали МП е имало причина да очаква възвращаемост на своя капитал, която би била достатъчна за частен инвеститор, за да направи същата инвестиция. Това трябва да се прецени въз основа на информацията, известна на МП към момента на увеличенията на капитала.
(43)
Според твърденията на Финландия основната част от увеличенията на капитала е била предназначена за финансиране на проекта iTiden, етапи 1 и 2, докато останалите увеличения на капитала са били насочени към различни други инвестиции. От съображения за яснота увеличенията на капитала, използвани за финансиране на проекта iTiden, са разгледани на първо място в представения по-долу анализ.
(44)
Финландия твърди, че всички увеличения на капитала с изключение на номера C-I, C-II, C-III, C-VIII и C-IX са направени с оглед финансиране на iTiden, който безспорно е най-големият самостоятелен проект на ÅI. Първото увеличение на капитала, предназначено за проекта iTiden, е направеното през 2001 г. (C-IV).
(45)
По отношение на условията, при които МП е направило тези увеличения на капитала, и решаващото условие между тях - очакваната към момента на решението възвращаемост - Финландия е представила следната информация:
(46)
Решенията на МП да продължи с увеличенията на капитала, свързани с iTiden, са взети въз основа на предоставената на неофициални срещи с участието на МП и представители на ÅI информация. Финландия посочва, че не са водени протоколи на тези срещи. Независимо от това Финландия е представила на Комисията презентации, направени на такива срещи и на заседания на съвета на ÅI. В тях се съдържа сбита информация относно общите данни и основните характеристики на проекта iTiden и изчисленията на рентабилността за етапи 1 и 2 на проекта. Следователно тези доказателства позволяват на Комисията да констатира каква възвращаемост е очаквало МП към момента на отпускане на увеличенията на капитала, свързани с iTiden.
(47)
На 31 януари 2002 г. ÅI провежда неофициална среща с МП, за да си осигури одобрение за започване на строителството на iTiden през 2002 г. (след закупуване на парцела през 2001 г.). На тази среща ÅI представя изчисление на рентабилността, в което е възприето предположението, че проектът ще носи печалба в размер на 3 % от собствения капитал на ÅI.
(48)
Друга неофициална среща между ÅI и МП се провежда на 4 март 2003 г. с цел подготовка на общото събрание на ÅI на 5 март 2003 г. Общото събрание е трябвало да вземе решение за започване на строителството от етап 1 на проекта iTiden, което не се е състояло през 2002 г. Представено е актуализирано изчисление на рентабилността. Според разчетите в това изчисление етап 1 е трябвало да донесе излишък от едва 700 EUR, като не се предвижда възвращаемост от собствения капитал на ÅI.
(49)
На 2 януари 2006 г. управителният съвет на ÅI се събира, за да обсъди започването на строителството по етап 2 и обявяването на покана за увеличаване на капитала, която ще бъде открита с оглед финансиране на строителството. Според изчислението на рентабилността, представено на заседанието, проектът ще достигне прага на печалба с възвращаемост на собствения капитал в размер на 3 %. Налага се обаче това изчисление да бъде преразгледано с оглед на увеличените разходи за адаптиране на сградите към нуждите на наемателя. Така на 10 януари 2006 г. е прието преразгледано изчисление, което да послужи като основа за увеличението на капитала, за което е взето решение на общото събрание на 12 юни 2006 г. (въпреки че увеличението на капитала е изплатено едва на 15 февруари 2007 г. поради технически причини - това е увеличение на капитала под номер C-XI). В това изчисление възприетата годишна възвращаемост на собствения капитал за етап 2 от iTiden се определя на 1 %.
(50)
Финландия е представила това доказателство и посочва, че това свидетелства точно за тогавашните очаквания за възвращаемост, на базата на които МП взема решение за увеличенията на капитала за проекта iTiden, т.е. C-IV, C-V, C-VI, C-VII и C-X за етап 1 и C-XI за етап 2. Тези оценки на рентабилността се основават на очакваните приходи (т.e. наеми) от iTiden. Според твърденията на Финландия възвращаемостта на инвестицията на МП трябва да отчита също и перспективата за капиталови печалби, която се изразява в увеличаване стойността на имотите с течение на времето. Финландия обаче не е представила конкретни доказателства за това. Тези съображения не са включени в изчисленията на рентабилността, което говори, че те не са отчетени при вземането на инвестиционните решения. Въз основа на горните доказателства Комисията счита, че частен инвеститор не би направил подобни инвестиции при такава очаквана възвращаемост.
(51)
Всеки инвеститор, който влага средства по проект, който съдържа известен елемент на риск (като например строителство на недвижим имот с търговска цел), ще изисква възвращаемост, която отразява в достатъчна степен присъщия на инвестицията риск. Следователно той ще очаква „рискова премия“, която надвишава известната възвращаемост, която може да получи от алтернативен безрисков актив („безрисковия лихвен процент“). Традиционен съпоставим показател за безрисковия лихвен процент са държавните облигации с по-кратък матуритет с рейтинг AAA. За целите на настоящата оценка е използвана печалбата по двугодишните финландски държавни облигации, тъй като Финландия не е емитирала облигации с по-кратък матуритет. Съответно се получава безрисков лихвен процент в размер между 2,7 и 4,2 % през 2002 г., между 2,2 и 2,7 % през 2003 г. и между 2,8 и 3,8 % през 2006 г.
(52)
При направеното сравнение с възвращаемостта на собствения капитал, очаквана от МП към момента, когато предприятието взема решение за увеличенията на капитала, свързани с iTiden, Комисията отбелязва, че МП е можело да постигне същата или дори по-голяма възвращаемост без който и да е от рисковете, свързани с проектите за собствеността. В действителност дори при най-оптимистичното тълкуване „рисковата премия“ (т.е. възвращаемостта, надвишаваща безрисковия лихвен процент) би достигнала най-много 0,3 % за увеличения на капитала под номера C-IV и C-V (т.е. увеличенията на капитала от 2001 и 2002 г.). За увеличенията на капитала, направени в резултат на решението от 2003 г. за започване на строителството по етап 1 на iTiden (и следователно въз основа на очакваната възвращаемост, представена на неофициалната среща от 4 март 2003 г., вж. съображение 48 по-горе), т.e. C-VI, C-VII и C-X, очакваната възвращаемост е нула, което означава, че е можело да се постигне далеч по-добра възвращаемост без поемане на какъвто и да е риск. По същия начин за увеличението на капитала за етап 2, C-XI, очакваната възвращаемост от 1 % е значително по-малка от наличния към този момент безрисков лихвен процент.
(53)
Безспорно е, че частен инвеститор не би бил удовлетворен от отрицателната или твърде малка рискова премия, която МП е било готово да приеме за увеличението на капитала, посочено в съображения 47-49 по-горе. При необходимост това може да се потвърди с емпирични данни относно очакваната възвращаемост на пазара на недвижима собственост в Оланд.
(54)
Според доклад (17) на KPMG от 10 юли 2007 г., възложен от Финландия и представен на Комисията на 17 юли 2007 г., изискваната от частните инвеститори възвращаемост на инвестициите в недвижими имоти, предназначени за офиси, в Оланд е 7 % (а за индустриална собственост - 8 %). При все че този доклад е съставен по-късно от разглежданите в настоящото решение инвестиционни решения на МП, той е приложим, тъй като се основава на наблюдения на минали инвестиции и няма очевидна причина да се смята, че търсената през предходните години възвращаемост е значително по-ниска. При всички случаи в него са представени убедителни данни, че очакваната от ÅI възвращаемост не би била достатъчна за частен инвеститор.
(55)
Според твърденията на Финландия въпреки ниската или нулева очаквана възвращаемост инвестициите са съвместими с MEIP, тъй като i) преди започването на строителството ÅI се е допитало до потенциалните наематели и е било уверено, че процентът на обитаване ще достигне най-малко 80 % и ii) с оглед на действителните финансови резултати на ÅI (и оттук преди всичко на проекта iTiden) през годините от 2004 нататък и на произтичащите от тях потенциални капиталови печалби инвестицията се е оказала печеливша.
(56)
В този контекст, без да е необходимо да се оценяват финансовите резултати на ÅI през последните години, е достатъчно отново да се подчертае, че въпросът не е в това дали днес резултатите на предприятието са достатъчни, а дали на базата на известните данни и това, което е можело да се предположи към момента, когато МП е взело решение да предостави държавни ресурси на ÅI (с оглед на очакваните 80 процента обитаемост), частен инвеститор, действащ според пазарните правила, би предоставил на предприятието същия капитал. Поради изложените по-горе причини Комисията счита, че частен инвеститор не би постъпил по този начин.
(57)
Следователно Комисията счита, че с увеличенията на капитала под номера C-IV, C-V, C-VI, C-VII, C-X и C-XI на ÅI е предоставено предимство, което предприятието не би могло да получи при пазарни условия (18).
(58)
Тук Комисията ще разгледа останалите увеличения на капитала в обхвата на решението за откриване, които според Финландия не са обосновани с проекта iTiden.
(59)
Съгласно приложимите към момента на тази капиталова инжекция правила de minimis субсидии в размер под 100 000 ECU, предоставени на предприятие за период от 3 години, не представляват държавна помощ (19). Това увеличение на капитала възлиза на 84 094,39 EUR, т.е. е значително под прага de minimis от 100 000 ECU. За период от 3 години ÅI не се е ползвало от никакви други мерки (20). На това основание увеличението на капитала от 1997 г. при никакви условия не може да представлява държавна помощ, независимо от обстоятелствата, при които е осъществено.
(60)
Финландия е посочила, че мерките са предназначени за построяването на индустриална собственост в Норбьоле, за обновяването на недвижим имот в Мариехам (C-II) и за закупуване на индустриална собственост в източната част на Оланд (C-III). Следователно няма ясна връзка с проекта iTiden, който по това време все още не е ясно формулиран (това е щяло да стане през 2001 г., когато е била купена земята).
(61)
В действителност през периода 1998-2007 г. общата печалба на ÅI е скромна или отрицателна, факт е обаче, че през 2000 г. и двете предходни години дружеството реализира скромна печалба, а загубите започват през 2001 г. В хода на разследването се установява, че дружеството е покривало разходите и че ликвидността му е достатъчна. Инвестициите, които мотивират тези две увеличения на капитала, изглеждат пропорционални на мащаба и „традиционния“ модел на стопанска дейност на ÅI преди разширяването, свързано с проекта iTiden. Ето защо няма непреодолима причина да се счита, че частен инвеститор не би предприел същите увеличения на капитала и следователно няма безспорни доказателства за предимство в полза на ÅI.
(62)
До 2000 г. стопанската дейност на ÅI показва скромни, но положителни резултати (от порядъка между 9 000 и 38 000 EUR за периода 1997-2000 г.). Стопанската дейност на ÅI е в съответствие с действащия тогава план на дружеството. Съобразно с него ÅI притежава и отдава складове и офиси на територията на Оландските острови. Наличността от недвижими имоти собственост на ÅI се запазва твърде устойчива до 2000 г., с което се обясняват и стабилните финансови резултати на дружеството. Оборотът на ÅI е от порядъка на 95 000-101 000 EUR за периода 1997-2000 г. Следователно, макар и с относително малък оборот, ÅI е в състояние да извършва печеливша стопанска дейност.
(63)
Според Финландия тези увеличения на капитала са били усвоени за закупуване на индустриална собственост (C-VIII) и за изграждане на хангар на летище Jomala извън Мариехам (C-IX).
(64)
Въпреки че не са непосредствено обосновани от проекта iTiden, тези мерки са приложени при напълно различни от обстоятелствата от оказалите въздействие върху коментираните по-горе мерки C-II и C-III. Увеличения на капитала под номера C-VIII и C-IX са предприети респективно през 2004 и през 2005 г. По това време ÅI работи на загуба от 2001 г. насам. Решаващо е и обстоятелството, че тези инвестиции са направени в момент, когато МП вече е инвестирало над 2,25 млн. EUR в ÅI от 2001 г. насам с разбирането, че тази инвестиция няма да осигури възвращаемост, приемлива за пазарен инвеститор.
(65)
Недостатъчната възвращаемост по проекта iTiden неизбежно е щяла да даде отрицателно отражение върху резултатите на ÅI като цяло. Собственият капитал не е обвързан с конкретна дейност, а е заменяем и трябва да получава възвращаемост от резултатите на цялата дейност на предприятието. Следователно към момента на осъществяване на мерки C-VIII и C-IX МП трябва да е било наясно с факта, че е малко вероятно допълнително увеличение на капитала на ÅI да генерира достатъчна възвращаемост в предвидимото бъдеще. Пазарен инвеститор би бил готов да направи капиталовите инжекции, при условие че такива инвестиции ще позволят възвращаемост на пазара по отношение на резултатите от цялата дейност на предприятието (т.e. възвращаемост, която би компенсирала ниската възвращаемост на други увеличения на капитала), но нищо не предполага, че това се е очаквало в настоящия случай. Финландия не е представила конкретна информация относно тези мерки, която би могла да промени това становище. Следователно Комисията счита, че при тези обстоятелства частен инвеститор не би предоставил на ÅI допълнителен капитал. Оттук следва, че увеличения на капитала под номера C-VIII и C-IX са предоставили на ÅI предимство, което предприятието не би могло да получи на пазара.
5.1.2.2. Гаранциите по заеми
(66)
При оценката на възможно наличие на държавна помощ при гаранциите Комисията прилага принципите, установени в нейното известие за гаранциите. В раздел 3.2 от известието са определени условията, които обикновено са достатъчни за изключване на наличието на държавна помощ в гаранция, предоставена от публични органи. По отношение на гаранции под номера G-I, G-II и G-III обаче тези условия не са изпълнени (достатъчно е да се отбележи, че тези гаранции покриват 100 % от съответните заеми, вж. раздел 3.2, буква в) от известието относно гаранциите).
(67)
На първо място Комисията отбелязва, че финансовото състояние на ÅI през периода, през който са отпуснати гаранциите, е достатъчно стабилно, за да не изключва способността на предприятието да получи заеми на пазара при липса на гаранции. Предприятието не е предприятие в затруднение по смисъла на Насоките на Комисията за оздравяване и преструктуриране (21). Въз основа на наличните доказателства не може да се заключи, че ÅI е предприятие, което изобщо не би оцеляло без подкрепата на държавата. В годините, предхождащи капиталовите инжекции, т.е. преди стартирането на проекта iTiden, финансовите резултати на ÅI са стабилни и неговата стопанска дейност показва умерени положителни резултати. Причината, поради която публичните органи започват активно да инжектират капитал през 2001 г., не е оздравяването на предприятието, а финансирането на неговия растеж. При отсъствие на помощ под формата на увеличения на капитала ÅI не би изпаднало в несъстоятелност, а би останало по-малко предприятие, което при все това би имало достъп до финансовите пазари. Ето защо Комисията не може да заключи, че без гаранциите ÅI е нямало да има достъп до кредитните пазари. Тогава остава въпросът дали гаранциите са осигурили на предприятието предимство под формата на по-ниски разходи за заеми, отколкото то би плащало при пазарни условия в отсъствието на гаранции.
(68)
Въпросът, който трябва да бъде разгледан на второ място, е дали за гаранциите е наложена достатъчна премия, съпоставима с премията, която би наложил частен доставчик на гаранции. В настоящия случай Комисията не е открила частни гаранции, които позволяват пряка съпоставка. При тези обстоятелства Комисията ще сравни общия финансов разход по гарантирания заем, включително лихвения процент по заема и премията за гаранцията, с пазарната премия за подобен негарантиран заем (22).
(69)
На 9 октомври 2003 г. […] (23), търговска банка, предоставя на ÅI заем в размер на […] EUR срещу обезпечение […]. Лихвеният процент е определен на […] % годишно до 15 януари 2007 г. (24)
(70)
При все че този заем съвпада във времето с гаранция под номер G-I, Комисията не счита, че е подходящо сравнение по отношение на разхода за тази мярка. На практика между юни 2000 г. и март 2003 г. ÅI получава пет капиталови инжекции с общ размер от 2 208 595,01 EUR. Държавно подпомагане от такава величина неизбежно би повлияло на оценката на риска, проведена от […] преди отпускането на заема, и така би подобрило условията на заема, включително разходите по него, в сравнение с условията, които предприятието би могло да получи на пазарите в отсъствието на елемента на държавна помощ в увеличенията на капитала. Ето защо Комисията не може да приеме, че лихвеният процент за негарантирания заем от 2003 г. (или всички по-късни заеми) отразява коректно условията за кредитиране на ÅI в отсъствието на държавна помощ и не може да го използва като достоверен и надежден съпоставим показател за разходите по заемите, обхванати от предоставените от МП гаранции.
(71)
Комисията счита, че в отсъствието на други надеждни доказателства относно съпоставими заеми при пазарни условия Съобщението относно референтния процент (25) предлага приложим, външен за получателя, съпоставим показател за оценка дали мерки G-I, G-II и G-III са предоставени при пазарни условия. Съобщението относно референтния лихвен процент осигурява заместител за пазарния лихвен процент и за изчисляване на елемента на помощ в мерките за държавна помощ. Методиката за определяне на референтен лихвен процент се основава на следните два фактора: основния лихвен процент (в настоящия случай едногодишния EURIBOR), към който се прибавя марж на заема. Маржът на заема, който трябва да се прибави към основния лихвен процент, зависи от два фактора: рейтинга на предприятието, което получава заема, и предложеното ниво на обезпеченост за заема. В съобщението се разграничават пет рейтинг категории (силен [AAA-A], добър [BBB], задоволителен [BB], слаб [B] и лош [CCC и по-нисък]) и три нива на обезпеченост (висока, нормална и ниска) за всяка рейтинг категория.
(72)
На 18 юни 2010 г. Финландия представи на Комисията доклад от консултантското дружество […], в който е представен годишен рейтинг на ÅI за декември всяка година. Рейтингът е изготвен ретроспективно и се основава на наличните цифри към края на финансовата година (т.е. рейтингът, даден през декември 2002 г., разглежда ретроспективно жизнеспособността на дружеството през 2002 г.). Дружеството […] представя рейтинговия доклад, в който се описва общото финансово състояние и развитието на дружеството и обхваща следните сектори на оценка: растеж, рентабилност, парични потоци, ликвидност, платежоспособност и задължения. Приложената рейтингова скала има пет рейтинг категории: отличен (A + и A), добър (A- и B+), задоволителен (B и B-), достатъчен (C + и C) и лош (C- и D), като позволява директно сравнение с рейтинговата скала на съобщението относно референтния лихвен процент.
(73)
През декември 2002, 2003 и 2004 г. […] класира ÅI респективно като C+, C + и C, с което поставя дружеството в категория „достатъчен“. Тази категория съответства на рейтинг категория „слаб“ по смисъла на съобщението относно референтния лихвен процент. За дружество, класирано като „слабо“, маржовете на заемите, които следва да се добавят към основния лихвен процент съгласно съобщението относно референтния лихвен процент варират в зависимост от предложеното обезпечение от 220 базисни пункта при висока обезпеченост до 650 базисни пункта при ниска обезпеченост. През декември 2005 г. […] класира ÅI в категория B- (задоволителен), което съответства на рейтинга „задоволителен“ по смисъла на съобщението относно референтния лихвен процент.
(74)
На 27 юни 2011 г. Финландия предоставя допълнителна информация относно рейтинга и обезпечеността на заемите. Рейтингът е определен от […], банката, която е отпуснала на ÅI негарантираните заеми и двата гарантирани заема. При рейтинга на […] за годините 2000-2003 се използва буквена система, която се допълва с по едно дума за всяка категория. Рейтингът може пряко да се съпоставя с рейтинговата скала на съобщението относно референтния лихвен процент. От 2005 г. нататък рейтингът се определя от […], консултантско дружество, подобно на […]. През 2003 и 2004 г. […] класира ÅI в категория B- (задоволителен) и А (задоволителен), което съответства на рейтинга „задоволителен“ по смисъла на съобщението относно референтния лихвен процент. Това означава, че за 2003 и 2004 г. […] класира ÅI една категория по-високо от рейтинга на […]. За 2005 г. […]класира ÅI като A (задоволителен), което отговаря на рейтинга „задоволителен“ по смисъла на съобщението относно референтния лихвен процент, и следователно поставя ÅI в същата категория като определената от […].
(75)
Комисията е на мнение, че при оценяването дали гаранции под номера G-I, G-II и G-III са предоставени при пазарни условия следва да се приложи рейтингът на […]. Не трябва да се забравя, че преди отпускането на първата гаранция под номер G-I през октомври 2003 г. ÅI вече е получило пет капиталови инжекции на обща стойност 2 208 595,01 EUR, тогава съществува вероятност всеки рейтинг на дружеството през 2003 г. да е повлиян от значителното по размери държавно подпомагане. Поради това Комисията счита за уместно да приложи по-консервативния рейтинг, определен от […]. Това оказва влияние за годините 2003 и 2004, тъй като за тези две години […] е класирало ÅI една категория по-ниско от […]. Следва да се отбележи, че […] е предоставило на ÅI заеми, гарантирани от МП, като същевременно е определило и рейтинга на ÅI, което би могло да се отрази на оценката. […] не е участвало във финансовите дела и следователно е по-малко вероятно неговата оценка да е пряко повлияна от незаконни съображения, свързани с държавната помощ.
(76)
Следователно Комисията приема следните рейтинги на ÅI за целите на прилагането на съобщението относно референтния лихвен процент: слаб (B) през 2003 и 2004 г. и задоволителен (BB) през 2005 г.
(77)
Що се отнася до обезпечението, ÅI е предоставило обезпечение с номиналната стойност на гаранциите под формата на ипотеки върху недвижим имот, върху който е построен проектът iTiden. Финландия не е предоставила информация, свързана със загубата в случай на неизпълнение (Loss Given Default - LGD) съгласно бележка под линия 2 на съобщението относно референтния лихвен процент. Тази информация помага да се установи нивото на обезпеченост и маржовете на заемите, които да се прибавят към основния лихвен процент. Поради това Комисията е поискала информация относно приоритета на обещаните ипотеки и стойността на имота към момента на предоставяне на гаранциите. Финландия не разполага с оценки, които показват стойността на имота към момента на гаранционните мерки. Финландските власти обаче твърдят, че стойността на имота е нараснала във времето с развитието на проекта. Според Финландия през 2010 г. имотът се оценява на […] EUR.
(78)
Що се отнася до първостепенния ранг на обезпечението, Комисията отбелязва, че по отношение на гаранции G-I и G-II обезпечението на МП е с най-първостепенен ранг от всички предоставени ипотеки върху имота. Комисията отбелязва, че търговските банки са предоставили на ÅI негарантирани заеми и са приели като обезпечение ипотеки върху същия имот, които са с по-нисък ранг (и следователно са по-несигурно обезпечение) от обезпечението, получено от МП. Предвид този факт и при отсъствието на по-подходящи доказателства Комисията приема, че нивото на обезпеченост на гаранциите е „нормално“ за целите на прилагането на известието относно гаранциите.
(79)
Въз основа на гореизложеното референтният лихвен процент ще се оценява поотделно за всяка гаранция, която ÅI е получило от МП.
(80)
Комисията отбелязва, че премиите за всички предоставени на ÅI гаранции се формират от две части: i) периодична премия, която се плаща ежегодно и се изразява като процент от неизплатената главница по заема и ii) еднократна такса, която също се изразява като процент от размера на заема, но се плаща само веднъж при издаването на гаранцията. В представената по-долу оценка общият финансов разход по гарантираните заеми включва само периодичната премия, която се плаща всяка година. В съответствие с точка 4.2 от известието относно гаранциите елементът на помощта в гаранцията трябва да бъде изчислен като разликата между пазарната цена на гаранцията (в настоящия случай референтния лихвен процент) и реално платената цена. Реално платената от ÅI цена включва периодичната премия, заплащана ежегодно, и еднократната премия, платена само веднъж. По практически причини еднократната премия ще бъде разгледана в точка 8.2 по-долу във връзка с възстановяването, тъй като е по-лесно размерът на еднократната такса да се приспадне от сумата на помощта, подлежаща на възстановяване. При всички случаи, дори ако еднократните премии се добавят към общите финансови разходи по гарантираните заеми, заключението относно наличието на помощ не би се променило. Еднократната премия оказва влияние единствено върху сумата на помощта, предоставена на ÅI.
(81)
Гаранция под номер G-I е предоставена от МП на 9 октомври 2003 г. за покриване на заем от […] в полза на ÅI в размер на […] EUR (кредит номер […]). Като обезпечение за всякакви искове по гаранцията ÅI предоставя ипотека върху недвижим имот. Лихвеният процент по заема е определен на […] % до 15 януари 2007 г. (26) Премията по гаранцията е […] % от размера на заема годишно (27). Така общият финансов разход по гарантирания заем към момента на отпускане на заема достига […]% годишно, което трябва да се сравни с референтния лихвен процент за гаранцията, изчислен на базата на основния лихвен процент и маржа, който зависи от рейтинга на ÅI и нивото на обезпеченост на заема. Основният лихвен процент (едногодишен EURIBOR) на 9 октомври 2003 г. е 2,235 %. Към този момент рейтингът на ÅI е „слаб“ по смисъла на съобщението относно референтния лихвен процент. Съгласно определеното по-горе Комисията приема, че нивото на обезпеченост на заема е нормално, което означава, че маржът на заема, който трябва да се прибави към основния лихвен процент, е 400 базисни пункта. Следователно референтният лихвен процент за този заем възлиза на 6,235 %, което надвишава общия финансов разход по G-I от […] % годишно.
(82)
Освен това, считано от 6 септември 2004 г. МП е намалило премията по гаранцията за G-I на […] %. Съответно общият финансов разход по гарантирания заем е спаднал на […] %, т.е. […] базисни пункта под референтния лихвен процент, като по този начин е създадено съответно предимство за ÅI.
(83)
На 2 ноември 2004 г. ÅI взема заем в размер на […] EUR от […] (кредит номер […]). Този заем е осигурен с гаранция от МП, за която ÅI предоставя гаранция под формата на обезпечение върху недвижим имот. Лихвеният процент е определен на […]+[…] базисни пункта и гаранционна такса в размер на […] % от размера на заема годишно, което означава, че общия финансов разход по този гарантиран заем е бил […]% годишно (28).
(84)
Референтният лихвен процент за G-II трябва да се изчисли на база едногодишния Euribor на 2 ноември 2004 г., който е бил 2,314 %. Към този момент рейтингът на ÅI е „слаб“ по смисъла на съобщението относно референтния лихвен процент. Ако се приеме, че нивото на обезпеченост е нормално, референтният лихвен процент за този заем достига 6,314 % годишно, което е повече от общия финансов разход по G-II в размер на […]% годишно. Сравнението на разходите по този нов гарантиран заем с референтния лихвен процент показва, че общият финансов разход по заема, покрит от гаранцията G-II, е най-малко […] базисни пункта под референтния лихвен процент, с което се предоставя финансово предимство на ÅI. Според информацията, с която разполага Комисията, лихвеният процент по гарантирания заем не се е променил след издаването му.
(85)
На 13 декември 2005 г. МП издава нова гаранция в полза на ÅI. Тази гаранция е трябвало да покрие „референтния заем“, т.е. заема от 9 октомври 2003 г., който първоначално не е бил гарантиран, с което условията по този заем се променят. Лихвеният процент по заема към този момент е променен на […] % годишно. Гаранционната такса е определена на […] % от размера на заема, което означава общ финансов разход от […] % годишно (29) (приложимите от тази дата условия са еднакви с описаните по-горе приложими условия за заема, покрит от гаранция G-I, включително измененията на лихвения процент във времето.)
(86)
Референтният лихвен процент за G-III трябва да се изчисли на база едногодишния Euribor на 12 декември 2005 г., който е бил 2,769 %. Към този момент рейтингът на ÅI е „задоволителен“ по смисъла на съобщението относно референтния лихвен процент. Като се отчита нормално ниво на обезпеченост, референтният лихвен процент по този заем достига 4,969 % годишно. Това е повече от общия финансов разход по G-III в размер на […] % годишно. Следователно МП е предоставило на ÅI съответно финансово предимство от най-малко […] % годишно.
5.2. НАРУШАВАНЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА И ВЪЗДЕЙСТВИЕ ВЪРХУ ТЪРГОВИЯТА
(87)
Финландските власти твърдят, че въпросните мерки не се отразяват на търговията между държавите-членки и следователно не представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. В подкрепа на този аргумент Финландия по същество твърди, че ÅI е само едно от няколко предприятия, които осъществяват дейност на пазара на недвижими имоти, и не е най-голямото сред тях. Следователно няма доказателства, че мерките, ако се счете, че те представляват държавна помощ, биха затвърдили положението на ÅI в ущърб на конкурентите.
(88)
Комисията не може да приеме това становище. Фактът, че на ÅI е предоставено финансово предимство, което не е било достъпно за неговите конкуренти (а както потвърждава Финландия на пазара на недвижими имоти в Оланд присъстват няколко други оператори), означава, че ÅI е имало възможност да направи големи инвестиции и да разшири своята дейност при финансови условия, които са били по-благоприятни от предоставените на неговите конкуренти (които биха могли да решат да направят подобни инвестиции при отсъствие на предимството, предоставено на ÅI). Не е необходимо да се доказва, че мерките са позволили на ÅI да отнеме пазарни дялове от определен конкурент.
(89)
Също така, предоставеното на ÅI предимство е можело да засегне търговията между държавите-членки. Вярно е, че Оланд представлява малък пазар, разположен на архипелаг, до който има достъп единствено по море или въздух, и че по силата на Договора за присъединяване на Финландия към ЕС там се прилагат специални ограничения върху правото на установяване. При все това остава фактът, че няма абсолютни пречки пред чуждестранните предприятия, които осъществяват дейност в Оланд, и със сигурност няма пречки за такива предприятия, които инвестират в местния пазар на недвижими имоти. Комисията отбелязва също, че Финландия не е оспорила твърдението в решението за откриване, че в миналото в Оланд са придобивани недвижими имоти от предприятия, установени в други държави-членки. Следователно всяко предимство, предоставено на ÅI чрез тези мерки, би имало най-малкото потенциала да засегне търговията между държавите-членки чрез неоправдано засилване на позицията на ÅI спрямо потенциалните чуждестранни конкуренти или инвеститори.
5.3. ЗАКЛЮЧЕНИЕ ОТНОСНО ОПРЕДЕЛЯНЕТО КАТО ДЪРЖАВНА ПОМОЩ
(90)
Поради гореизложените причини Комисията счита, че всички увеличения на капитала (с изключение на C-I, C-II и C-III) и гаранции по заеми с номера G-I, G-II и G-III представляват държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС.
6. ПРЕДПОЛАГАЕМА ПРАВОМЕРНОСТ НА МЯРКАТА
(91)
Според твърденията на Финландия както капиталовите инжекции, така и гаранциите, в случай че представляват държавна помощ, са правомерни в рамките на схемите за помощ, които са били въведени преди членството на Финландия в ЕС и надлежно внесени в Надзорния орган на ЕАСТ преди присъединяването към ЕС под референтни номера 93-074 (увеличения на капитала) и 93-079 (гаранции).
(92)
Този аргумент следва да се разгледа в контекста на разпоредбите на Регламент (ЕО) № 659/1999. Съгласно член 1, буква г) „схема за помощ“ означава „всеки акт, на базата на който и без да се изискват допълнителни мерки за прилагане, може да се предостави индивидуална помощ на предприятията, определени в акта по общ и абстрактен начин и всеки акт, на базата на който помощ, която не е свързана с конкретен проект, може да бъде предоставена на едно или няколко предприятия за неопределен период от време и/или в неопределен размер“. Освен това съгласно член 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 659/1999 „съществуваща помощ“ означава: „i) без да се засягат членове 144 и 172 от Акта за присъединяване на Австрия, Финландия и Швеция всяка помощ, която съществува в съответната държава-членка преди влизането в сила на Договора, т.е. схеми за помощ и индивидуална помощ, които са били въведени в действие преди и продължават да се прилагат след влизането в сила на Договора“.
(93)
Финландия се присъедини към Европейската общност на 1 януари 1995 г. Освен това съгласно член 172, параграф 5 от Договора за присъединяване на Австрия, Финландия и Швеция „[…] държавни помощи, отпуснати от новите държави-членки през 1994 г., за които Надзорният орган на ЕАСТ не е бил нотифициран или е бил нотифициран, но помощта е била отпусната преди решението на Надзорния орган на ЕАСТ в нарушение на Споразумението за ЕИП или условията, предвидени в него, не се разглеждат в резултат на това нарушение като съществуващи държавни помощи по смисъла на член 93, параграф 1 от Договора за създаване на ЕО […]“.
(94)
Освен това съгласно член 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 659/1999, „нова помощ“ означава всяка помощ, т.е. схеми за помощ и индивидуална помощ, които не са съществуваща помощ, включително измененията на съществуваща помощ (30).
(95)
На последно място, член 4, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за прилагането от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета относно определянето на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за създаване на Европейската общност (31) определя изменението на съществуваща помощ като „всякакво изменение, различно от промени от чисто формален или административен характер, което не оказва влияние върху оценката на съвместимостта на мярката за помощ с общия пазар. Увеличение на първоначалния бюджет на дадена съществуваща схема за помощ до 20 % няма да се счита за промяна на съществуваща помощ.“
(96)
От горното следва, че мярка, която предхожда присъединяването и продължава схема за държавна помощ, може да бъде счетена за съществуваща помощ, ако са изпълнени две условия. Първото е схемата да е приведена в действие преди влизането в сила на Договора за ЕО, а второто е от този момент нататък естеството на схемата да не е съществено изменено.
(97)
Комисията ще оцени аргумента на Финландия относно правомерността на мярката поотделно за всяка от предполагаемите схеми.
6.1. ПРЕДПОЛАГАЕМАТА ГАРАНЦИОННА СХЕМА (93-079)
(98)
Комисията най-напред ще оцени дали тези мерки представляват държавна помощ по смисъла на член 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(99)
Националното правно основание за гаранционната схема е провинциалният Закон относно провинциалните гаранции за промишлеността и някои други сектори на предприемачеството (ÅFS 1966:14) (32), който е приет през 1966 г. и е изменен с ÅFS 1979:84, 1982:37, 1988:53, 1992:9, 1994:29, 1996:56 и 2002:23. По отношение на бюджета или финансовия пакет към момента на присъединяване на Финландия към ЕС провинциалният закон от 1966 г. гласи, че „размерът на неизплатените гаранции или заеми (33) в който и да е момент не може да надвишава 20 000 000 FIM“. От друга страна въпросната мярка не предвижда каквото и да е ограничение на прилагането им във времето.
(100)
Предвид гореизложеното и разпоредбите на националния закон, на пръв поглед изглежда, че мерките отговарят на определението за схема за помощ, тъй като изглежда законът позволява помощ, която не е свързана с конкретен проект, да се предостави на едно или повече предприятия за неограничен период от време. Въпросната предполагаема схема е въведена на 1 септември 1982 г., т.е. много преди 1 януари 1994 г., и е съобщена на Надзорния орган на ЕАСТ. Следователно първото условие за съществуваща помощ изглежда е удовлетворено, тъй като първоначалната схема е въведена преди влизането в сила на Договора във Финландия и дори преди 1 януари 1994 г., което означава, че в този случай член 172, параграф 5 от Договора за присъединяване на Австрия, Финландия и Швеция не е приложим.
(101)
Комисията обаче трябва да оцени и дали мерките са претърпели някакви съществени изменения от 1 януари 1994 г.
(102)
След 1 януари 1994 г. и преди отпускането на първата гаранция на 14 август 2003 г. регионалните органи са постановили най-малко три изменения на гаранционната схема (с провинциални закони 1994:29, 1996:56 и 2002:23). Тези изменения предвиждат съществено увеличаване на бюджета по схемата (т.е. увеличаване на общата сума на гаранциите, които могат да бъдат отпуснати във всеки един момент). Тъй като настоящият случай засяга предоставянето на гаранция по заем, следва да се оцени дали измененията по отношение на бюджета по схемата, въведени преди разглежданата мярка, следва да се считат за съществени и разграничими от съществуващата схема.
(103)
Както беше описано, съгласно член 4 от Регламент (ЕО) № 794/2004 изменения на бюджета над 20 % представляват промяна на съществуваща схема за помощ. Две от гореспоменатите изменения (34) са увеличили първоначалния бюджет на схемата респективно с 50 % и 150 %. Тези увеличения на бюджета представляват съществени изменения на схемата, за които Комисията не е уведомена.
(104)
Ефектът от тези съществени изменения не може да се разглежда като разграничим от предполагаемата схема, в резултат на което схемата в нейната цялост се превръща в нова схема. Първоначалната схема за помощ е ограничена единствено по отношение на общата сума на допустимите неизплатени гаранциите във всеки един момент. При тази особена конфигурация едно много съществено увеличаване на бюджета (без каквото и да е друго изменение на схемата) оказва влияние върху самото естество на съществуващите правила.
(105)
В допълнение Комисията отбелязва, че от документацията относно гаранциите, представена от Финландия, не проличава правното основание за тези гаранции да е била предполагаемата схема за помощ.
(106)
Следователно гаранциите, обхванати от настоящото решение, трябва да се считат за нова помощ. С оглед на факта, че помощта е приведена в действие без предварителното съгласие на Комисията, изисквано съгласно член 108 от ДФЕС, тя е неправомерна.
6.2. ПРЕДПОЛАГАЕМАТА СХЕМА ЗА ЗАПИСВАНЕ НА АКЦИИ (93-079)
(107)
Националните правила относно тази предполагаема схема са обявени пред Надзорния орган на ЕАСТ като разпоредби за помощ относно записване на акции. От представените по това време документи проличава, че като национално правно основание е посочен „годишният бюджет за Оланд“. Под заглавието „максимален допустим интензитет на помощта, която (…) може да бъде получена за който и да е проект“ Финландия е посочила „30 %“. Освен това под заглавието „Бюджет/разходи“ Финландия е посочила бюджети за годините 1992-1994, но е оставила непопълнено полето под заглавието „Общ разчетен бюджет за целия планов период по схемата“.
(108)
В процеса на разследването Финландия обясни, че формалното правно основание за предполагаемата схема е Законът за автономност на Оланд (1144/1991), който е приет през 1991 г. Съгласно точка 18, параграф 22 органите на местната власт в Оланд имат „общи правомощия“ да приемат различни видове мерки, насочени към насърчаване на икономиката на Оланд. Тези правомощия се прилагат (например чрез заеми, капиталови инжекции, гаранции) чрез разпоредби в годишния общ бюджет за МП.
(109)
Комисията отбелязва следното:
(110)
Независимо от факта, че Финландия може да квалифицира правомощията на местните органи за предоставяне на такива капиталови инжекции (в рамките на предоставените им от Закона за автономността общи правомощия) като „схема“, Комисията трябва да провери дали разпоредбите на националното законодателство, установяващи тези правомощия, отговарят на определението за „схема“ съгласно член 1, буква г) от Регламент (ЕО) № 659/1999. В това отношение правно основание (точка 18, параграф 22 от Закон 1144/1991) изглежда се явяват правилата, свързани с разпределението на правомощия между различните органи в правния ред на Финландия, и изглежда те не отговарят на изискванията, за да представляват схема за помощ (която наред с останалото се определя като „… акт, на базата на който и без да се изискват допълнителни мерки за прилагане, може да се предостави индивидуална помощ …“). За всяко разпределяне на капитал за индивидуален получател първо би бил необходим бюджетен кредит в годишния бюджет на МП (гласуван по усмотрение на областния съвет на Оланд), а след това - изпълнението на решения, взети от МП. Следователно изглежда капиталовите инжекции, предоставени в рамките на тези правомощия, трябва да се разглеждат по-скоро като следствие на индивидуални решения отколкото като схема за помощ.
(111)
При всички случаи Комисията отбелязва и че предполагаемата схема се отнася единствено за годините 1992-1994, тъй като под заглавие „Бюджет/разходи“ не е посочена друга информация, въпреки че правното основание е „годишният бюджет за Оланд“.
(112)
На последно място Комисията отбелязва, че Финландия е посочила 30 % като максимален интензитет на помощта, която може „да бъде получена за който и да е проект“. При всички случаи това може да се разбира единствено в смисъл, че е предвидено капиталовите инжекции по линия на тази предполагаема схема да се използват заедно със значително частно участие (най-малко 70 %) в „проекти“, предназначени да способстват за целите на предполагаемата схема, представени като „Туризъм, промишленост, научноизследователска и развойна дейност“. Увеличенията на капитала, разглеждани в настоящото решение, не отговарят на това формално условие и следователно не могат да бъдат обхванати от националните законови разпоредби, които са представени на Надзорния орган на ЕАСТ, независимо дали тези мерки представляват същинска схема за помощ и, ако това е така, дали тя е била приложима преди 1994 г.
(113)
Следователно държавната помощ, предоставена под формата на увеличения на капитала на ÅI, представлява нова помощ. Тъй като помощта е приведена в действие без предварителното съгласие на Комисията, изисквано съгласно член 108 от ДФЕС, тя е неправомерна.
6.3. ДОПЪЛНИТЕЛЕН КОМЕНТАР ПО СКОРОШНИ РЕШЕНИЯ НА ФИНЛАНДСКИЯ ВЪРХОВЕН АДМИНИСТРАТИВЕН СЪД
(114)
Следва да се отбележи, че наскоро две мерки, предоставени от МП на ÅI, са отменени от национален финландски съд. Мерките са i) увеличение на капитала под номер C-XI, изплатено на ÅI през 2007 г. (вж. коментара в съображение 16 по-горе) и ii) гаранция по заем от 2006 г., която никога не е приведена в действие. С решение от 6 април 2011 г. Върховният административен съд се произнася дали решенията на МП са взети в съответствие с националните административни правила. В това свое решение обаче съдът оценява и дали е имало достатъчно признаци че мерките представляват държавна помощ, като има предвид, че местните органи е трябвало да уведомят Комисията за тях, преди да ги приведат в действие. Съдът установява, че на пръв поглед всички критерии за държавна помощ са изпълнени. Съдът анализира също твърдението на Финландия, че мерките - в случай че представляват държавна помощ - биха попаднали в обхвата на приложимите преди присъединяването национални правила и следователно отговарят на критериите за „съществуваща помощ“. При анализа Съдът прави задълбочена оценка на националните правила и констатира, че независимо дали тези правила постигат изискванията за същински схеми за държавна помощ, решенията на местните органи не отговарят на формалното изискване съгласно националните правила основно поради причините, представени по-горе от Комисията. Следователно заключенията на националния Върховен административен съд са в съгласие с тези на Комисията, че разследваната капиталова инжекция под номер C-XI включва нова държавна помощ. Върховният съд достига до същото заключение по отношение на гаранцията по заем от 2006 г. Тъй като гаранцията не е приведена в действие, тя не е разгледана в настоящото решение.
7. СЪВМЕСТИМОСТ
(115)
В общи линии Финландия твърди, че мерките, в случай че бъдат квалифицирани като държавна помощ, все пак са съвместими с вътрешния пазар, тъй като целта на дейността на ÅI, финансирана от помощта, е била улесняване на развитието на региона и разкриване на нови работни места.
(116)
Въпреки че по принцип е забранена, държавната помощ все пак ще бъде счетена за съвместима с вътрешния пазар при обстоятелствата, посочени в член 107, параграф 2 от ДФЕС и е възможно да бъде счетена за съвместима, ако е използвана за постигане на посочените в член 107, параграф 3 цели. Единственото основание за съвместимост, което може да се предвижда в този случай, е член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, който разрешава помощ за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на непълна заетост, или член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, който предвижда че държавна помощ може да се разреши с оглед улесняване на развитието на някои икономически региони.
(117)
Съгласно правилата за регионална помощ, приложими за Финландия към онзи момент (Карти на регионалните помощи за периода 2000-2006 г. и 2007-2013 г.), град Мариехам, на чиято територия се намира проектът iTiden, при всички случаи не отговаря на изискванията за регионална помощ. Това означава, че дори ако може да се твърди, че помощта е предназначена за този проект, тя не може да се счита за съвместима. Освен това Комисията отбелязва, че Финландия не е посочила изпълнение на което и да било от условията за съвместимост съгласно правилата за регионална помощ (например относно форма на помощта, допустими разходи или максимални интензитети на помощта).
(118)
Освен това помощта не може да бъде разглеждана като съвместима с вътрешния пазар съгласно които и да било от останалите насоки и съобщения, приети от Комисията във връзка с прилагането на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, нито непосредствено съгласно този член. Финландските власти не са представили конкретен аргумент или доказателство, позволяващи на Комисията да одобри тези мерки като съвместими съгласно някоя от разпоредбите на ДФЕС.
8. ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ НА ПОМОЩТА
8.1. АРГУМЕНТИ НА ФИНЛАНДИЯ
(119)
Член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 предвижда, че „когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава-членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя […]. Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността.“ Следователно естественото следствие е мерките, които представляват неправомерна държавна помощ за ÅI, да бъдат възстановени.
(120)
Финландия обаче твърди, че в този случай Комисията не следва да разпореди възстановяване, тъй като Финландия има оправдани очаквания помощта да се окаже правомерна съгласно предполагаемите схеми преди присъединяването и че възстановяването би било в противоречие с даден принцип на правото на Общността. Комисията отбелязва, че официално Финландия е изтъкнала оправдани очаквания само по отношение на МП. Оправдани очаквания не са изрично изразени по отношение на получателя.
(121)
При всички случаи Комисията не може да приеме този аргумент.
(122)
По отношение на увеличенията на капитала Комисията доказва по-горе, че независимо какво има причина да счита ÅI или който и да е друг относно правния статут на предполагаемата схема за записване на акции във връзка с правилата за държавна помощ, увеличенията не отговарят дори на формалните условия на предполагаемата схема, за която е уведомен Надзорният орган на ЕАСТ. Следователно не може да се твърди, че ÅI може да се ползва от оправдано очакване за правомерност на увеличенията на капитала, тъй като те не попадат в обхвата на националните правила, във връзка с които Финландия изтъква оправдани очаквания.
(123)
По отношение на гаранциите по заеми Комисията доказва, че гаранционната схема е била съществено изменена още преди отпускането на разглежданите в настоящото решение гаранции. Тези изменения, направени от властите на Оланд, не са съобщени на Комисията. Като следствие всички гаранции, предоставени съгласно националните правила, които формират първоначалната схема, трябва да се считат за нова помощ. Добре установен факт е, че получател на помощ не може да има оправдано очакване за правомерна да се счита помощ, която е трябвало да бъде съобщена на Комисията съгласно член 108 от ДФЕС, но това не е направено (35).
(124)
Накратко, както гаранциите, така и увеличенията на капитала представляват нова държавна помощ, за която Комисията е трябвало да бъде уведомена преди нейното привеждане в действие.
(125)
Според установената съдебна практика (36) държава-членка, чиито власти са предоставили помощ в нарушение на процедурните правила, установени в член 108 от ДФЕС, не може да се обоснове с оправданите очаквания на получателите на помощта, за да оправдае неизпълнението на задължението за предприемане на необходимите стъпки за изпълнение на решение на Комисията, с което се разпорежда възстановяване на помощта. Ако националните власти могат да се обосноват със собственото си неправомерно поведение, това напълно би обезсилило членове 107 и 108 от ДФЕС и би лишило от ефективност решенията на Комисията, взети в съответствие с тези разпоредби.
(126)
Същият принцип се прилага по необходимост, когато националните власти твърдят, че самите те са имали оправдано очакване относно законосъобразността на мерките, но не са уведомили Комисията за тях, въпреки че мерките представляват нова помощ (37).
(127)
По същия начин, по отношение на оправданите очаквания на ÅI Комисията отбелязва, че в съответствие с установената съдебна практика и с оглед на задължителния характер на надзора над държавната помощ от страна на Комисията съгласно член 108 от ДФЕС, предприятията, на които е отпусната помощ, като правило не могат да имат оправдано очакване помощта да е правомерна, ако тя не е предоставена в съответствие с процедурата, постановена в този член. При нормални условия добросъвестният предприемач трябва да е в състояние да установи дали тази процедура е спазена (38).
(128)
Комисията изтъква, че ÅI е предприятието с най-добри позиции да разполага с поглед върху действията на МП във връзка с предполагаемите схеми за помощ, тъй като МП е неговият главен акционер и е представен в управителния съвет на ÅI от лица, които са също и членове на изпълнителния орган на МП. Този аргумент се потвърждава от факта, че както беше показано по-горе във връзка с увеличенията на капитала, представителите на ÅI и на МП редовно обменят информация. Следователно Комисията счита, че в настоящия случай ÅI не може да претендира за оправдано очакване независимо от факта, че Финландия не изразява изрично оправдано очакване от името на получателя на помощта.
(129)
На последно място, Комисията никога не е дала конкретни гаранции на Финландия или на получателя на помощта, че разглежданите мерки не са държавна помощ или са съвместима помощ, които биха могли да създадат очаквания в този смисъл (39).
(130)
Освен това Финландия твърди, че в случай на възстановяване на помощта, предоставена като увеличения на капитала, не е задължително елементът на помощ да представлява целия размер на предоставения капитал, а по-скоро (по аналогия с изчисляването на елемента на помощ при гаранциите) да възлиза на разходите на ÅI за намиране на алтернативни инвестиции на пазарите. В този смисъл Финландия предлага цената на такова алтернативно финансиране да се установи чрез отнасяне към очакваната възвращаемост на инвестицията за административни сгради в размер на 7 %, установена в доклада на KPMG.
(131)
Комисията не може да приеме това становище.
(132)
Със сигурност е правилно общото съждение, че в даден случай държавната помощ се изразява в разликата между предимството (под формата на финансиране), което предприятието в действителност е получило от държавните ресурси, и това, което би могло да получи на капиталовите пазари. Следователно „чрез възстановяването на помощта получателят се лишава от предимството пред конкурентите си на пазара и предходното положението се възстановява“ (40).
(133)
Всеки, който осъществява инвестиция, било чрез отпускане на кредит или чрез участие в капитала на дадено предприятие, се стреми да получи съизмерима с риска възвращаемост на инвестицията си.
(134)
Когато помощта се предоставя под формата на кредит на цена под пазарните цени (какъвто е случаят с гарантиран заем, когато общият финансов разход е по-нисък от лихвения процент на заема при пазарни условия) за предприятие, което не е изключено от пазара на заеми и следователно би могло, като алтернатива на помощта, да вземе заем при пазарен лихвен процент, е видно, че коригиращата цел на възстановяването може да се постигне чрез плащане на разликата (с начислена лихва) от предприятието, което ще го приведе в равнопоставено положение с неговите конкуренти.
(135)
Положението е различно при инвестиции в собствен капитал. Тук възвращаемостта не зависи от готовността на предприятието за плащане (какъвто е случаят при заема), а е изцяло функция на присъщата рентабилност на модела на стопанска дейност на предприятието. Ако частният инвеститор не е убеден, че стопанската дейност ще донесе достатъчна доходност за присъщия ѝ риск, той няма да направи инвестицията, а ще насочи парите си другаде. С други думи Комисията не може да приеме, че за увеличаване на своя капитал дружеството е можело да спечели същите пари на капиталовия пазар, като предложи по-висока доходност, тъй като очакваните резултати не са му позволявали да предложи по-висока доходност на инвеститора в капитал. Следователно служещото за сравнение положение, т.е. положението при отсъствие на помощ, до което трябва да доведе или да се възпроизведе от възстановяването на помощта, означава липса на каквато и да е инвестиция в капитал. Следователно помощта, подлежаща на възстановяване, е пълният размер на увеличенията на капитала.
(136)
Следователно Комисията не може да приеме становището на Финландия във връзка с елемента на помощ в увеличенията на капитала.
8.2. ПОМОЩ ЗА ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(137)
В резултат на това установената от Комисията неправомерна и несъвместима помощ, която Финландия трябва да си възстанови от ÅI, е както следва:
(138)
Увеличения на капитала:
а)
Увеличение на капитала C-IV: 353 199,00 EUR. Тази помощ е предоставена на ÅI на 20 юли 2001 г.
б)
Увеличение на капитала C-V: 599 933,78 EUR. Тази помощ е предоставена на ÅI на 15 август 2002 г.
в)
Увеличение на капитала C-VI: 799 911,64 EUR. Тази помощ е предоставена на ÅI на 13 март 2003 г.
г)
Увеличение на капитала C-VII: 515 165,97 EUR. Тази помощ е предоставена на ÅI на 6 май 2004 г.
д)
Увеличение на капитала C-VIII: 669 896,95 EUR. Тази помощ е предоставена на ÅI на 30 септември 2004 г.
е)
Увеличение на капитала C-IХ: 199 977,91 EUR. Тази помощ е предоставена на ÅI на 16 юни 2005 г.
ж)
Увеличение на капитала C-Х: 234 961,43 EUR. Тази помощ е предоставена на ÅI на 16 юни 2005 г.
з)
Увеличение на капитала C-ХI: 1 379 998,95 EUR. Тази помощ е предоставена на ÅI на 15 февруари 2007 г.
(139)
Гаранции по заеми: съгласно точка 4.2 от известието относно гаранциите (подробни обяснения са дадени в съображения 66-80) елементът на помощ за всички гаранции се изчислява като разликата между референтния лихвен процент, приложен като съпоставим показател за разходи по заем, които дружество с финансово състояние, сравнимо с това на ÅI, би понесло без гаранцията, от една страна, и лихвения процент, получен чрез държавната гаранция, след приспадане на платените премии, от друга страна.
а)
По отношение на гаранция G-I елементът на помощ се формира от разликата между референтния лихвен процент за заем за предприятие от рейтингова категория „слаб (B)“ при нормална обезпеченост и общия финансов разход по заема, покрит от гаранцията (който се равнява на платените премии по гаранцията плюс лихвата по заема). Тази помощ е предоставена на ÅI на 9 октомври 2003 г. (както е пояснено в съображения 81 и 82). От тази сума трябва да се приспадне еднократната премия по гаранцията в размер на 19 500 EUR (41).
б)
По отношение на гаранция G-II елементът на помощ се формира от разликата между референтния лихвен процент за заем за предприятие от рейтингова категория „слаб (B)“ при нормална обезпеченост и общия финансов разход по заема, покрит от гаранцията (който се равнява на платените премии по гаранцията плюс лихвата по заема). Тази помощ е предоставена на ÅI на 2 ноември 2004 г. От тази сума трябва да се приспадне еднократната премия по гаранцията в размер на 2 900 EUR (42).
в)
По отношение на гаранция G-III елементът на помощ се формира от разликата между референтния лихвен процент за заем за предприятие от рейтингова категория „задоволителен (ВB)“ при нормална обезпеченост и общия финансов разход по заема, покрит от гаранцията (който се равнява на платените премии по гаранцията плюс лихвата по заема). Тази помощ е предоставена на ÅI на 13 декември 2005 г. От тази сума трябва да се приспадне еднократната премия по гаранцията в размер на 6 500 EUR (43).
(140)
Точната обща сума на помощта, подлежаща на възстановяване, ще се определи от финландските власти в сътрудничество с Комисията в рамките на процедура по възстановяване, в съответствие с методиката, описана в съображения 138-139 по-горе. Към размера на помощта, който предстои да се определи, се прибавя лихвата от датата на предоставяне на получателя до датата на възстановяване на помощта. Комисията призовава финландските власти, в съответствие със задължението им за честно сътрудничество, да съдействат при определянето на точната сума на помощта, подлежаща на възстановяване,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Увеличението на капитала в размер на 84 094,39 EUR, предоставено от Финландия в полза на Ålands Industrihus AB на 18 юни 1997 г., не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 2
Мерките за държавна помощ, изброени в точка 8.2 от настоящото решение, неправомерно предоставени от Финландия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз в полза на Ålands Industrihus AB, са несъвместими с вътрешния пазар.
Член 3
1. Финландия си възстановява от получателя държавната помощ, посочена в член 2.
2. Върху сумите, подлежащи на възстановяване, се начисляват лихви от датата, на която са били предоставени на разположение на получателя, до датата на действителното възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Финландия анулира всички останали плащания на помощта, посочена в член 2, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 4
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 2, се извършва незабавно и ефективно.
2. Финландия гарантира изпълнението на настоящото решение в срок от четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 5
1. В срок от два месеца след уведомлението за настоящото решение Финландия изпраща следната информация на Комисията:
а)
общата сума (главница и лихви), подлежаща на възстановяване от получателя;
б)
подробно описание на вече предприетите или планирани мерки за спазване на настоящото решение;
в)
документи, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Финландия информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 2. При поискване от страна на Комисията тя незабавно представя информация за вече предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение. Тя предоставя също подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 6
Адресат на настоящото решение е Република Финландия.
Съставено в Брюксел на 13 юли 2011 година.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2011. július 13.)
a Finnország által az Ålands Industrihus Ab számára nyújtott C 6/08 (korábbi NN 69/07) számú állami támogatásról
(az értesítés a C(2011) 4905. számú dokumentummal történt)
(Csak a finn és svéd nyelvű változat hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2012/252/EU)
AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG,
tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 108. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután az érdekelt feleket a fent említett rendelkezéseknek megfelelően felkérte észrevételeik megtételére (1),
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
A Bizottság egy 2006. szeptember 5-én benyújtott panaszból értesült az Åland helyi kormánya által az Ålands Industrihus Ab (a továbbiakban: ÅI) ingatlanvállalkozás javára nyújtott többféle intézkedésről. A Bizottság a 2006. október 25-én és 2007. február 14-én kelt levelekben információkat kért a finn hatóságoktól, amelyeket azok a 2007. január 11-i és 2007. április 3-i levelükben adtak meg. A finn hatóságok 2007. május 31-én és 2007. július 12-én további információkat nyújtottak be. A panaszos 2006 novemberében és 2007 májusában nyújtott be további információkat.
(2)
A Bizottság 2008. január 30-i levelében értesítette Finnországot arról a döntéséről, hogy a támogatás tekintetében megindítja az Európai Unió működéséről szóló szerződés (a továbbiakban: EUMSZ) (2) 108. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárást (a továbbiakban: az eljárás megindításáról szóló határozat).
(3)
Az eljárás megindításáról szóló bizottsági határozatot közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában (3). A Bizottság felkérte az érintetteket a támogatással kapcsolatos észrevételeik benyújtására.
(4)
A Bizottsághoz az érdekelt felektől nem érkezett észrevétel.
(5)
Az eljárás megindításáról szóló határozat nyomán Finnország információkat terjesztett be, amelyeket a Bizottságnál 2008. május 6-án, 2010. január 21-én, 2010. február 26-án, 2010. május 21-én, 2010. június 18-án, 2011. április 18-án, 2011. június 27-én és 2011. június 28-én iktattak. A Bizottság szolgálatai, a finn hatóságok és az ÅI képviselőinek találkozójára 2010. június 4-én került sor.
2. A TÁMOGATÁS LEÍRÁSA
2.1. A KEDVEZMÉNYEZETT
(6)
Az ÅI bejegyzett székhelye Mariehamn városa, amely Ålandnak, a Balti-tengerben, Finnország és Svédország szárazföldi része között húzódó, összesen mintegy 28 000 lakost számláló szigetcsoportnak a fővárosa. Åland Finnország tartománya, de nagyfokú autonómiát élvez. Az ÅI többségi tulajdonosa a helyi kormány (84,43 %) és Mariehamn városa (15,01 %). A fennmaradó részvények Åland más helyi hatóságainak tulajdonában vannak (4).
(7)
Az ÅI tevékenységi köre ipari és kereskedelmi célú ingatlanok építése, tulajdonosi kezelése és bérbeadása. Finnország szerint a vállalkozás tevékenységének célja, hogy az Ålandon működő vállalkozások részére épületeket biztosítson, és ezzel hozzájáruljon a változatos és versenyképes gazdasághoz.
(8)
Az ÅI működése egészen 1999-ig visszafogott léptékű volt (5). Mérlegfőösszege igen lassan vagy egyáltalán nem nőtt (6). Ezzel összefüggésben az ÅI igazgatósága - a bővülés érdekében - úgy döntött, hogy új üzleti lehetőségeket kezd felkutatni. Ezzel egy időben a (jórészt kizárólag kisvállalkozásokból álló) helyi üzleti közösség hangot adott technológiai parkra vonatkozó kívánságának; ez alatt irodaépületek olyan csoportosulását értették, ahol a cégek egy fedél alatt működhetnének, elősegítve ezzel az együttműködést, az új ötletek kidolgozását és általánosságban a vállalkozói készség erősítését. Ez lenne később az „iTiden” irodapark (kvarteret iTiden). A projekt megvalósulásának történetét részletesebben a 2.2. pont fejti ki.
2.2. AZ iTiden PROJEKT (7)
(9)
A helyi üzleti közösség és a helyi kormány között a technológiai park megépítésének lehetőségéről folyó tárgyalások már 1999-ben megindultak. Közös tanulmányutakra is sor került, hasonló svédországi létesítményekbe.
(10)
A projekttel 2000-ben egy munkacsoportot bíztak meg, amely 2000 tavaszán javaslatot terjesztett be a helyi kormányhoz és Mariehamn városához. A projektről és a helyi kormány annak megépítésére és finanszírozására vonatkozó terveiről említést tettek a kormány 2000. évi költségvetésében (8), majd e tervek megerősítést nyertek a 2001. évi költségvetésben, amelyben a kormány forrásokat igényelt az infrastrukturális projektek - köztük az ÅI projektjének - esetleges tőkeemelésére is (hasonló igény szerepelt a 2000. évi költségvetésben is) (9).
(11)
Az ÅI 2001. július 12-én tőkeemelés segítségével telket vásárolt Mariehamn „Västra Klinten” kerületében, ahol az iTiden irodaparkot meg kívánta építeni. E vétellel összefüggésben az ÅI egyben gondoskodott az iTiden projekthez szükséges várostervezési módosításról is.
(12)
A helyi kormány 2002. évi költségvetésében bejelentette, hogy az ÅI 2002-ben megkezdi az iTiden projekt építését, és ez minden valószínűséggel tőkeemelést tesz szükségessé (amelyhez a helyi kormány megkérte a szükséges költségvetési előirányzatokat) (10).
(13)
2002 elején kijelölték az iTiden megépítéséért felelős munkacsoportot, továbbá megbíztak egy építészt is. A potenciális bérlőket megkérdezték, érdekelné-e őket az iTidenben való ingatlanbérlés. A tereprendezési munkálatokat 2003 tavaszán elvégezték, és 2003 nyarán megkezdődött az 1. fázis (a projekt a tervek szerint két egymást követő fázisban került megépítésre) építése. Az első bérlők 2004. december 1-jén költöztek be az iTiden 1. fázisa során elkészült részbe.
(14)
Az iTiden 2. fázisának megépítése 2006 őszén kezdődött és 2007-ben fejeződött be.
2.3. AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSI INTÉZKEDÉSEK
(15)
A Bizottság hivatalos vizsgálata a helyi kormány által az ÅI-nak 1997 és 2007 között adott több tőkeinjekcióra (a továbbiakban: tőkeemelés), és bankhitelekhez adott garanciákra (a továbbiakban: hitelgaranciák) terjedt ki. Az intézkedések az alábbi táblázatban láthatók (a tőkeinjekciókat C-I-től C-XI-ig, a garanciákat pedig G-I-től G-III-ig terjedő számozás jelöli).
Intézkedés
Az intézkedés időpontja:
Tőkeemelés
(EUR-ban)
Hitelgaranciák
(EUR-ban)
C-I (11)
1997.6.18.
84 094,39
C-II (11)
2000.6.22.
340 582,27
C-III (11)
2000.10.10.
114 368,37
C-IV
2001.7.20.
353 199,00
C-V
2002.8.15.
599 933,73
C-VI
2003.3.13.
799 911,64
G-I
2003.10.9.
2 600 000,00
C-VII
2004.5.6.
515 165,97
C-VIII
2004.9.30.
669 896,95
G-II
2004.11.2.
1 160 000,00
C-IX
2005.6.16.
199 977,91
C-X
2005.6.16.
234 961,43
G-III
2005.12.13.
2 600 000,00
C-XI
2007.2.15.
1 379 998,95
ÖSSZESEN
5 292 090,61
6 360 000,00
(16)
Az eljárás megindításáról szóló határozat 7. pontjának táblázatában szereplő intézkedésekkel összehasonlítva itt nem szerepel a 2006. október 26-i dátumú 2 587 500 EUR összegű garancia, mivel ez soha nem valósult meg (a finn bíróságok döntése nyomán). Emellett a 2006. június 12-i dátumú, C-XI jelű tőkeemelés az eljárás megindításáról szóló határozatban 2007. február 15-i dátummal szerepel, mivel a vizsgálat során vált egyértelművé, hogy az intézkedést e későbbi időpontban hajtották végre. A helyi kormánynak az erre a tőkeemelésre vonatkozó határozatát nemrégiben (2011. április 6-án) helyezte hatályon kívül Finnország Közigazgatási Legfelsőbb Bírósága (lásd később a (114) preambulumbekezdést). Mindazonáltal, mivel az ÅI részére a tőkét 2007-ben kifizették és az nem került visszafizetésre, a Bizottság álláspontja szerint a nemzeti bíróság döntése nem vonja ki ezt az intézkedést a bizottsági vizsgálat hatóköréből.
(17)
A finn hatóságok szerint valamennyi tőkeemelést az iTiden projekt finanszírozására nyújtottak, az alábbiak kivételével:
C-I) az 1997. június 18-i tőkeinjekció (84 094,39 EUR)
C-II) a 2000. június 22-i tőkeinjekció (340 582,27 EUR)
C-III) a 2000. október 10-i tőkeinjekció (114 368,37 EUR)
C-VIII) a 2004. szeptember 30-i tőkeinjekció (669 896,95 EUR)
C-IX) a 2005. június 16-i tőkeinjekció (199 977,91 EUR)
(18)
Finnország közlése szerint az összes hitelgaranciát az iTiden projekt finanszírozására adták. A hitelgaranciákkal részletesebben az alábbi (66)-(86) preambulumbekezdés foglalkozik.
3. AZ EUMSZ 108. CIKKÉNEK (2) BEKEZDÉSE SZERINTI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁNAK INDOKOLÁSA
(19)
A Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatban az alábbi okok miatt megkérdőjelezte, hogy a tőkeemelések és a hitelgaranciák a belső piaccal összeegyeztethetőek voltak-e.
(20)
Az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének értelmében vett állami támogatás fennállását illetően a Bizottság megjegyezte, hogy az intézkedések állami forrásokat érintettek, mivel azokat a helyi hatóságok nyújtották, illetve hogy szelektív jellegűek voltak, mivel az ÅI-nek szóltak. Azt a kritériumot illetően, hogy az intézkedések a vállalkozásnak olyan előnyt biztosítottak-e, amelyhez rendes piaci feltételek mellett nem jutott volna hozzá - mivel a hosszú távú eredményesség vezérelte magánbefektető nem adta volna meg ugyanezt a támogatást -, a Bizottság kételkedett abban, hogy egy magánbefektető megadta volna azt a tőkét, amelyet a helyi kormány nyújtott, tekintve az ÅI régóta fennálló veszteségességét, vagy legalábbis igen szerény nyereségét. A Bizottság konkrétan a hitelgaranciákkal kapcsolatban kétségbe vonta, hogy az ÅI képes lett volna a piacokon hasonló finanszírozáshoz hozzájutni, és hogy emiatt azok révén az ÅI előnyhöz jutott. A Bizottság egyben úgy ítélte meg, hogy bármely ilyen előny alkalmas lenne a verseny és a Közösségen belüli kereskedelem torzítására.
(21)
Ha az intézkedések állami támogatásnak minősülnek, a Bizottságnak kétségbe vonta, hogy ezek a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthetőek-e.
(22)
Végezetül a Bizottság megkérdőjelezte Finnország azon állítását, hogy az intézkedéseket - amennyiben azok valóban állami támogatásnak minősülnek - azon támogatási programoknak megfelelően hozták meg, amelyek Finnországnak az EU-hoz való csatlakozása idején érvényesültek, és ennélfogva azok jogszerűek lennének.
4. FINNORSZÁG ÉSZREVÉTELEI
4.1. AZ INTÉZKEDÉSEK NEM MINŐSÜLNEK ÁLLAMI TÁMOGATÁSNAK
(23)
Finnország arra az álláspontra helyezkedett, hogy a helyi kormány a piaci befektető elvének megfelelően járt el, azaz az intézkedéseket a kormánynak a befektetése megtérülésére vonatkozó várakozása vezérelte. Finnország azzal érvelt, hogy a befektetési döntéseket a vállalat új beruházási programja - főként az iTiden projekt - motiválta. Az intézkedések célja ezért nem a múltbeli veszteségek fedezése vagy egy veszteséges vállalkozás támogatása volt. A helyi kormány kézzel fogható értéket kapott az ÅI új részvényeibe való befektetéséért, mivel a vállalat értéke a részvényjegyzéssel arányosan emelkedett. Az ÅI ennélfogva nem jutott olyan előnyhöz, amelyet egy magánbefektetőtől nem kaphatott volna meg.
(24)
Finnország minden lehetséges előnytől függetlenül azt az álláspontot is képviselte, hogy az intézkedések nem minősíthetők állami támogatásnak, mivel nincs konkrét bizonyíték arra, hogy Åland ingatlanpiacára jelentős hatást gyakoroltak volna.
4.2. AMENNYIBEN AZ INTÉZKEDÉS ÁLLAMI TÁMOGATÁS, AZ A LÉTEZŐ TÁMOGATÁSI PROGRAMOK ALAPJÁN JOGSZERŰ
(25)
Mindazonáltal, ha az intézkedésekben állami támogatási elemek lennének fellelhetőek, a támogatást - Finnország szerint - jogszerűnek kell minősíteni. Finnország érvelése szerint a tőkeinjekciók és a garanciák egyaránt olyan létező állami támogatási programok hatálya alá tartoztak, amelyeket Finnország uniós tagságát megelőzően vezettek be.
4.3. HA AZ INTÉZKEDÉS ÁLLAMI TÁMOGATÁSNAK MINŐSÜL, ENNEK ELLENÉRE ÖSSZEEGYEZTETHETŐ A BELSŐ PIACCAL
(26)
Amennyiben az intézkedések jogellenes állami támogatásnak minősülnének, azokat ennek ellenére az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontjának értelmében a belső piaccal összeegyeztethetőnek kell minősíteni, mivel céljuk a régió fejlesztése és új munkahelyek teremtése volt, főként a régió - túlzott mértékben a hajóiparra hagyatkozó - gazdaságának változatossá tételéhez való hozzájárulás révén.
4.4. ESETLEGES VISSZAKÖVETELÉS
(27)
Arra az esetre, ha a Bizottság azt állapítaná meg, hogy a támogatás jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatást valósít meg, amelyet vissza kell fizetni, Finnország a következő érveket sorakoztatja fel.
(28)
Az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (12) 14. cikke (1) bekezdésének értelmében a Bizottság nem követeli meg a támogatás visszatérítését, amennyiben az ellentétes a közösségi jog valamelyik általános elvével. Itt ez lenne a helyzet, mivel Finnország jogszerűen várhatta el, hogy a fent említett, csatlakozás előtti programokat a múltban és jelenleg is érvényesnek tekintik, és így az e szabályok alapján nyújtott minden támogatás jogszerű lesz.
(29)
Arra az esetre, ha a Bizottság ennek ellenére úgy ítélné meg, hogy a támogatást vissza kell fizetni, Finnország azzal érvel, hogy a tőkeemelések esetében a támogatási elem nem feltétlenül egyezik meg az állami támogatásnak minősülő tranzakciók teljes névértékével. A garanciák tekintetében a visszafizetendő támogatás nem lehet nagyobb, mint a cégnek a garancia következtében juttatott kamatelőny (a garanciával nem biztosított hitelekhez képest). Hasonlóképpen: a tőkeinjekciókat illetően sem lehet nagyobb a támogatás mértéke annál a költségnél, amely az ÅI-nél egyenértékű tőke piacról való beszerzésekor merült volna fel.
5. ÉRTÉKELÉS
5.1. AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSNAK MINŐSÍTÉS
(30)
Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében „a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet”.
(31)
Ahhoz, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősüljön, a következő feltételeknek kell teljesülniük: a) azt egy tagállamnak vagy állami forrásokból kell finanszírozni; b) annak olyan szelektív előnyt kell biztosítania, amely bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos termékek előállítását előnyben részesíti; és c) annak a versenyt torzítania kell vagy a verseny torzításával kell fenyegetnie, és képesnek kell lennie a tagállamok közötti kereskedelem befolyásolására. Mivel ezek együttes feltételek, azoknak egyszerre kell érvényesülniük ahhoz, hogy egy intézkedést állami támogatásnak lehessen minősíteni.
5.1.1. AZ ÁLLAMI FORRÁSOK ÉS A SZELEKTIVITÁS JELENLÉTE
(32)
Az eljárás megindításáról szóló határozatban feltüntetett (és Finnország által nem vitatott) okok miatt ez a két kritérium teljesül. Az intézkedéseket a helyi kormány egyedi döntései révén hozták meg az Åland regionális közgyűlése által elfogadott éves költségvetésében számára előirányozott pénzeszközök felhasználásáról. Az intézkedéseket így egyértelműen az állam finanszírozta és azok kifejezetten az ÅI-nek szóltak.
5.1.2. ELŐNY
(33)
Finnország érvelése szerint az intézkedések nem minősülnek állami támogatásnak, mivel azok nem juttatnak az ÅI-nek olyan előnyt, amelyet az a piacon ne tudott volna elérni akár magánrészvényestől, akár magánhitelezőtől.
(34)
Az állami támogatási jog kialakult elve (amelyet rendszerint a piacgazdasági befektető elvének neveznek), hogy a hatóságok részéről vállalkozások tőkéjébe történő befektetés állami támogatásnak minősül, kivéve, ha egy magánbefektető hasonló körülmények fennállása esetén - különösen a megtérülés kilátásait tekintve - ugyanazt a tőkét biztosította volna (13). Hasonlóképpen: az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a kezességvállalás formájában nyújtott állami támogatásra való alkalmazásáról szóló bizottsági közlemény (14) („a kezességvállalásról szóló közlemény”) 3.1. pontja értelmében a hatóságok által vállalt kezesség állami támogatásnak minősül, kivéve, ha a finanszírozást olyan feltételekkel teszik hozzáférhetővé, amelyek a rendes piacgazdasági feltételek mellett tevékenykedő magánszereplő számára is elfogadhatóak lennének.
(35)
A Bizottság az eljárás megindításáról szóló határozatában kétségbe vonta, hogy a tőkeinjekciók és a garanciák tekintetében teljesült volna a piacgazdasági befektető elve, különösen az ÅI-re vonatkozó két megfigyelés alapján:
a)
Az ÅI hosszan tartó veszteséges vagy csekély mértékben nyereséges működése az intézkedések juttatásának éveiben. Az ÅI 2001 és 2005 között valóban minden évben veszteséges volt. 1998 és 2000 között a nyereség alacsony volt és csökkenő tendenciát mutatott (38 000 EUR-ról 28 000 EUR-ra, majd 9 000 EUR-ra esett vissza). Amikor pedig 2006-ban az ÅI végre eredményt mutatott fel, ez mindössze 557,43 EUR-t tett ki. A 2006-ban készült, 2007-re vonatkozó eredmény-előrejelzés (azaz a legutolsó intézkedések megadására vonatkozó döntés meghozatalakor előre vetített érték) mindössze 5 868,46 EUR volt (15).
b)
Ezen túlmenően a Bizottság úgy látta, hogy az ÅI pénzforgalma nem volt elegendő költségei fedezésére, és ez a helyzet már 2000 óta fennállt, ami ahhoz a feltételezéshez vezetett, hogy az intézkedésekre egyszerűen a készpénzszükséglet fedezéséhez volt szükség (16).
(36)
Finnország ezt az álláspontot elutasította. Érvelése az alábbiakban külön kerül ismertetésre a tőkeemelésre és a hitelgaranciákra vonatkozóan.
5.1.2.1. A tőkeinjekciók
(37)
Finnország mindenekelőtt elutasítja azt az álláspontot, hogy az ÅI-nek likviditási problémái voltak. Valójában a vállalat működése az iTiden projekt előtt korlátozott méretű, működési eredménye és likviditása pedig kielégítő volt és az is maradt a vizsgálattal érintett időszakban. Az intézkedésekre nem a működési költségek fedezése érdekében volt szükség. Az intézkedések szándéka inkább a vállalat bővülésének finanszírozása volt és ennélfogva azokat befektetésnek kell tekinteni. E befektetések feltételeire figyelemmel azok indokoltak voltak a piacgazdasági befektető elve alapján, és ennélfogva nem képeznek állami támogatást.
(38)
Finnország ezzel összefüggésben azzal érvel, hogy a tőkeemelések zömét az iTiden projekt finanszírozására használták fel, miközben a fennmaradó rész az ÅI többi projektjének céljait szolgálta (lásd a fenti (17) preambulumbekezdést).
(39)
A Bizottság az alábbi értékelést fogalmazta meg.
(40)
Kiindulásként a Bizottság hangsúlyozza, hogy egy adott részvényes által valamely cégnek nyújtott tőke lényegét tekintve nincs egy meghatározott célra elkülönítve, hanem a vállalat forgótőkéjének részévé válik. Ezért az a szokás, hogy amennyiben a befektetést általános tőkejuttatás formájában hajtják végre, a befektetés piacgazdasági befektető elvével való összeegyeztethetőségének értékelése a cég egésze eredményességének kilátásai alapján történik. Ez nem zárja ki egy konkrét tervezett befektetés várt megtérülésének értékelését - ha vannak erre vonatkozó adatok -, feltéve természetesen, hogy ezek az információk a befektetési döntés meghozatalakor rendelkezésre álltak.
(41)
Az ÅI általános pénzügyi teljesítményét illetően a Bizottság a vizsgálat során benyújtott bizonyítékok alapján elfogadja, hogy az ÅI működési eredménye rendre fedezte veszteségeit és biztosította likviditását. A rendelkezésre álló bizonyítékok nem teszik lehetővé azon következtetés levonását, hogy a tőkeemeléseket (vagy a garanciák révén kapott hiteleket) az ÅI működési veszteségeinek fedezésére használták fel.
(42)
Mindazonáltal továbbra is igaz, hogy a helyi kormány jelentős többlettőkét bocsátott az ÅI rendelkezésére, amely első látásra nem vagy igen csekély profitot termelt az 1997 és 2006 közötti időszakban. A döntő kérdés ennélfogva az - amint azt maga Finnország is kifejti -, hogy a helyi kormány okkal várhatta-e el a tőke olyan mértékű megtérülését, amely elegendő lett volna ahhoz, hogy egy magánbefektetőt ugyanarra a befektetésre sarkalljon. Ezt az alapján kell értékelni, hogy a tőkeemelések idején milyen információ állt a helyi kormány rendelkezésére.
(43)
Finnország azzal érvelt, hogy a tőkeemelés legnagyobb részét az iTiden projekt 1. és 2. fázisának finanszírozására szánták, míg a tőkeemelés fennmaradó részét különféle más beruházásokra különítették el. Az egyértelműség érdekében az alább ismertetett elemzés először az iTiden projekt finanszírozására felhasznált tőkeemelésekkel foglalkozik.
(44)
Finnország érvelése szerint a C-I, C-II, C-III, C-VIII és C-IX tőkeemelés kivételével valamennyi tőkeemelés célja az iTiden finanszírozása volt, amely vitathatatlanul az ÅI legnagyobb egyszeri projektje volt. Az iTiden projektre szánt legkorábbi tőkeemelésre (C-IV) így 2001-ben került sor.
(45)
A tőkeemelések helyi kormány általi végrehajtásának feltételeire és különösen a döntés idején várt megtérülésre vonatkozóan Finnország az alábbi tájékoztatást adta:
(46)
A helyi kormány a közte és az ÅI képviselői között lezajlott, nem hivatalos találkozókon adott információk alapján döntött az iTidenhez kapcsolódó tőkeemelések végrehajtása mellett. Finnország állítása szerint ezekről a találkozókról jegyzőkönyv nem készült. Finnország ennek ellenére benyújtotta a Bizottsághoz az ezeken a nem hivatalos találkozókon és az ÅI igazgatósági ülésein elhangzott nyilatkozatokat. Ezek az iTiden projekt fő jellemzőinek és az iTiden 1. és 2. fázisára vonatkozó nyereségességi számításoknak a tömör összefoglalását tartalmazták. Ez a bizonyíték lehetővé teszi a Bizottság számára annak ellenőrzését, hogy a helyi kormány milyen megtérülést várt az iTidenhez kapcsolódó tőkeemelés eldöntésekor.
(47)
Az ÅI 2002. január 31-én nem hivatalos találkozót tartott a helyi kormánnyal abból a célból, hogy biztosítsa az iTiden megépítésének 2002. évi (a 2001-ben lezajlott telekvásárlás utáni) megkezdéséhez szükséges jóváhagyást. Az ÅI ezen a találkozón bemutatta nyereségességi számítását, amely abból a feltételezésből indult ki, hogy a projekt az ÅI-nek évi 3 %-os tőkearányos hozamot fog eredményezni.
(48)
2003. március 4-én újabb nem hivatalos találkozóra került sor az ÅI és a helyi kormány között, amelynek célja az ÅI 2003. március 5-i közgyűlésének előkészítése volt. A közgyűlésnek kellett döntenie az iTiden 2002-ben meg nem kezdett 1. fázisának beindításáról. Csatoltak egy frissített nyereségességi számítást is. Az ebben a számításban szereplő becslések szerint az 1. fázis csak 700 EUR többletet hozna, az ÅI részére pedig sajáttőke-hozamot nem eredményezne.
(49)
Az ÅI igazgatósága 2006. január 2-án ült össze megvitatni a 2. fázis építésének megkezdését és az ennek finanszírozását szolgáló tőkeemelési felhívást. Az ülésen bemutatott nyereségességi számítások szerint a projekt nullszaldós lenne 3 %-os tőkearányos jövedelmezőség mellett. Ezt a számítást azonban módosítani kellett annak érdekében, hogy tükrözzék azokat a többletköltségeket, amelyek az épületeknek a bérlők igényeihez való igazítása miatt merültek fel. Így a 2006. január 10-én elkészült, módosított számítás képezte a 2006. június 12-i közgyűlésen elhatározott tőkeemelés alapját (noha a tőkeemelés befizetésére technikai okokból csak 2007. február 15-én került sor [ez a C-XI jelű tőkeemelés]). Ebben a számításban az iTiden 2. fázisára a tőkearányos jövedelmezőséget 1 %-ban állapították meg.
(50)
Finnország benyújtotta ezt a bizonyítékot, és úgy nyilatkozott, hogy ez pontosan tükrözi az akkori megtérülési várakozásokat, amelyek alapján a helyi kormány az iTiden projektre szóló tőkeemelések - azaz az 1. fázisra a C-IV, C-V, C-VI, C-VII és C-X, a 2. fázisra pedig a C-XI jelű tőkeemelés - mellett döntött. Ezek a nyereségességi értékelések az iTidenből származó várható bevételen (azaz a bérleti díjakon) alapulnak. Finnország érvelése szerint a helyi kormány befektetésének megtérülését vizsgálva figyelembe kellene venni a várható tőkenyereséget is, amely az ingatlan értékének idővel történő emelkedéséből származik. Finnország azonban erre vonatkozóan konkrét bizonyítékot nem terjesztett be. Ezek a megfontolások nem képezték a nyereségességi számítások részét, ami arra mutat, hogy azokat a befektetési döntés meghozatalakor nem vették figyelembe. A fenti bizonyítékok alapján a Bizottság megállapítja, hogy magánbefektető ilyen várható megtérülés mellett hasonló befektetést nem hajtott volna végre.
(51)
A bizonyos kockázati elemekkel járó projektbe (mint amilyen a kereskedelmi ingatlanfejlesztés is) pénzt fektető bármely befektető olyan megtérülésre tart igényt, amely megfelelően tükrözi a befektetéssel járó kockázatot. Ezért olyan „kockázati prémiumot” vár el, amely meghaladja az egy másik, kockázatmentes eszközzel ismerten elérhető hozamot („a kockázatmentes kamat”). A kockázatmentes kamat tekintetében általános mérce a rövidebb lejáratú, AAA besorolású államkötvény kamata. Ezen értékelés céljaira a kétéves finn államkötvény kamatát használtuk, mivel ennél rövidebb lejáratú kötvényt a finn állam nem bocsát ki. Ennek megfelelően a kötvény a következő kockázatmentes kamatot nyújtja: 2002-ben 2,7-4,2 %, 2003-ban 2,2-2,7 %, 2006-ban pedig 2,8-3,8 %.
(52)
A Bizottság megállapítja, hogy a helyi kormány által az iTidennel kapcsolatos tőkeemelésekről való döntéskor várható sajáttőke-hozamhoz képest a kormány elérhetett volna ugyanilyen - vagy magasabb - megtérülést, az ingatlanprojektekhez társuló kockázat nélkül. Valójában még a legoptimistább olvasatban is a „kockázati prémium” (azaz a kockázatmentes kamat feletti hozam) legfeljebb 0,3 % lett volna a C-IV és C-V jelű (azaz a 2001-ben és 2002-ben lezajlott) tőkeemelések esetében. Az iTiden 1. fázisa megépítésének megkezdésére vonatkozó 2003. évi döntés eredményeként (és így a 2003. március 4-i nem hivatalos találkozón bemutatott, várható megtérülés alapján, lásd a fenti (48) preambulumbekezdésben) végzett, azaz a C-VI, C-VII és C-X jelű tőkeemelések tekintetében a várható megtérülés nulla volt, ami azt jelenti, hogy a kockázatvállalás nélkül egyértelműen jobb megtérülés lett volna elérhető. A 2. fázis C-XI jelű tőkeemelése vonatkozásában a várható 1 %-os megtérülés szintén lényegesen alatta maradt az akkoriban kockázat nélkül elérhető kamatnak.
(53)
Nyilvánvaló, hogy egyetlen magánbefektető sem lett volna elégedett azzal a negatív vagy marginális kockázati prémiummal, amelyet a helyi kormány kész volt elfogadni a fenti (47)-(49) preambulumbekezdésben említett tőkeemelések tekintetében. Szükség esetén ez a megállapítás az Åland ingatlanpiacán várható megtérülésre vonatkozó empirikus adatokkal is alátámasztható.
(54)
A KPMG 2007. július 10-i - finn hatóságok megbízásából készült és a Bizottsághoz 2007. július 17-én benyújtott - jelentése (17) szerint Åland ingatlanpiacán a magánbefektetők által irodaépület-beruházások esetében várt megtérülés 7 % (ipari ingatlanok esetében pedig 8 %). Noha ez a jelentés később készült, mint ahogy a helyi kormány az e határozatban tárgyalt befektetési döntéseket meghozta, ennek ellenére releváns, mivel a jelentés a múltbeli beruházások megfigyelésén alapul, és semmilyen nyilvánvaló ok nincs annak feltételezésére, hogy az elvárt megtérülés a korábbi években alacsonyabb lett volna. Mindenesetre meggyőzően jelzi, hogy az ÅI által várt megtérülés egy magánbefektető számára nem lett volna elegendő.
(55)
Finnország azzal érvelt, hogy az alacsony vagy nulla várható megtérülés ellenére a befektetés megfelelt a piaci magánbefektető elvének, mivel i. az építés megkezdése előtt az ÅI megkereste a potenciális bérlőket, és bizonyos volt a legalább 80 %-os kihasználtságban, valamint ii. az ÅI (és így elviekben az iTiden projekt) 2004 utáni tényleges pénzügyi teljesítményére és az így felhalmozott potenciális tőkenyereségre figyelemmel a befektetések nyereségesnek bizonyultak.
(56)
E tekintetben - anélkül, hogy szükséges lenne az ÅI későbbi évekbeli pénzügyi teljesítményének érdemi vizsgálata - elegendő azt megismételni, hogy a kérdés nem az, hogy a cég jelenlegi eredményei megfelelőek-e, hanem az, hogy a helyi kormány állami erőforrások ÅI-nek történő rendelkezésére bocsátására (a várható 80 %-os kihasználtságra tekintettel) meghozott döntése idején ismert és feltételezhető információk alapján egy magánbefektető ugyanezt a tőkét a cég rendelkezésére bocsátotta volna-e. A fenti kifejtett okok miatt a Bizottság megállapítja, hogy egy magánbefektető ezt nem tette volna meg.
(57)
Ezért a Bizottság megállapítja, hogy a C-IV, C-V, C-VI, C-VII, C-X és C-XI jelű tőkeemelések az ÅI-nek olyan előnyt nyújtottak, amelyhez piaci feltételek mellett nem juthatott volna hozzá (18).
(58)
A Bizottság most rátér az eljárás megindításáról szóló határozatban szereplő többi tőkeemelés vizsgálatára, amelyeket Finnország szerint nem az iTiden projekt miatt hajtottak végre.
(59)
Az e tőkeinjekció idején hatályos de minimis szabályok értelmében az egy vállalatnak három éven belül nyújtott és 100 000 ECU-t el nem érő támogatások nem minősültek állami támogatásnak (19). Ez a tőkeemelés 84 094,39 EUR összegű volt, azaz jóval a 100 000 ECU de minimis határérték alatt maradt. A 3 éves időtartamon belül az ÅI más intézkedésben nem részesült (20). Ennek alapján az 1997. évi tőkeemelés nyújtásának körülményeire tekintet nélkül, semmi esetre sem képezne állami támogatást.
(60)
Finnország jelezte, hogy ezeknek az intézkedéseknek a célja egy ipari ingatlan Norrbölében történő megépítése, egy Mariehamnban található ingatlan felújítása (C-II), továbbá egy Åland keleti részén fekvő ipari ingatlan megvétele volt (C-III). Így nincs egyértelmű kapcsolat az iTiden projekttel, amely akkoriban még nem öltött egyértelmű formát (erre 2001-ben, a telek megvásárlásakor került sor).
(61)
Noha igaz, hogy az ÅI átfogó eredménye az 1998-2007 közötti időszakban szerény vagy negatív volt, tény, hogy 2000-ben és a két megelőző évben szerény nyereséget produkált, a veszteségek pedig 2001-ben kezdődtek. A vizsgálat igazolta, hogy a vállalat a költségeit fedezte, és a likviditási pozíciója megfelelő volt. Az e két tőkeemelést motiváló befektetések arányosnak tűnnek az ÅI iTiden projekthez kapcsolódó bővülése előtti méretével és „hagyományos” üzleti modelljével. Ezért nincs arra a feltételezésre indító kényszerítő ok, hogy egy magánbefektető nem hajtotta volna végre ugyanazt a tőkeemelést, ezért nincs egyértelmű bizonyíték az ÅI-nek juttatott előnyre.
(62)
Egészen 2000-ig az ÅI üzleti tevékenysége szerény, de kedvező eredményeket hozott (az 1997-2000-es időszakban 9 000-38 000 EUR között). Az ÅI üzleti tevékenysége megfelelt a vállalat akkoriban érvényes terveinek. Ennek megfelelően az ÅI az Åland-szigeteken fekvő raktárak és irodák tulajdonosa és bérbeadója volt. Az ÅI ingatlanportfoliója 2000-ig igen stabil volt, ami megmagyarázza a vállalat állandó pénzügyi teljesítményét. Az ÅI árbevétele 1997-2000 között 95 000-101 000 EUR között mozgott. Ennek megfelelően a viszonylag alacsony árbevétel ellenére az üzleti tevékenységét eredményessé tudta tenni.
(63)
Finnország szerint ezeket a tőkeemeléseket egy ipari ingatlan megvásárlására (C-VIII) és a Mariehamn külterületén lévő Jomala repülőtéren egy hangár építésére (C-IX) használták fel.
(64)
Noha ezeket a befektetéseket az iTiden projekt közvetlenül nem indokolta, ezekre az előzőleg tárgyalt C-II és C-III jelű intézkedéseket befolyásoló körülményektől teljesen eltérő feltételek mellett került sor. A C-VIII jelű tőkeemelést 2004-ben, a C-IX jelűt pedig 2005-ben hajtották végre. Ebben az időpontban az ÅI már 2001 óta veszteségesen működött. Kulcsjelentőségű az is, hogy ezekre a befektetésekre akkor került sor, amikor 2001 óta a helyi kormány már több mint 2,25 millió EUR-t fektetett az ÅI-be, tudva, hogy ezek a befektetések nem fognak olyan megtérülést biztosítani, amely egy piaci befektetőnek megfelelő lenne.
(65)
Az iTiden projekt elégtelen megtérülése nyilvánvalóan kedvezőtlenül hat az ÅI összesített eredményére. A vállalkozás tőkéje valójában nincs valamilyen célra előirányozva, hanem helyettesíthető, és azt a cég átfogó teljesítményéből kell biztosítani. Ezért a helyi kormány számára a C-VIII és C-IX jelű intézkedés meghozatalakor egyértelműnek kellett lennie, hogy az ÅI tőkéjének megemelése belátható időn belül nem fog megfelelő megtérülést biztosítani. Egy piaci befektető akkor lett volna kész e tőkeinjekció végrehajtására, ha a befektetések a cég általános teljesítményére vetítve piaci megtérülést biztosítottak volna számára (azaz olyan hozamot, amely kompenzálta volna a többi tőkeemelés alacsony megtérülését), de itt semmi nem utal arra, hogy ez várható lett volna. Finnország az intézkedésekről nem adott semmiféle olyan konkrét információt, amely ezt a nézetet megváltoztatná. A Bizottság álláspontja ezért az, hogy ilyen körülmények között magánbefektető nem nyújtott volna további tőkét az ÅI-nek. A C-VIII és C-IX jelű tőkeemelés ezért olyan előnyt juttatott az ÅI-nek, amelyet a piacon nem tudott volna elérni.
5.1.2.2. A hitelgaranciák
(66)
A garanciák esetleges államitámogatás-tartalmának értékelésekor a Bizottság a kezességvállalásról szóló közleményben megállapított elveket alkalmazza. A közlemény 3.2. szakasza határozza meg azokat a feltételeket, amelyek rendszerint elegendőek a hatóságok által vállalt kezesség tekintetében az állami támogatás fennállásának kizárásához. Ezek a feltételek azonban nem teljesülnek a G-I, G-II és G-III jelű garancia esetében (elegendő annak megállapítása, hogy ezek a garanciák a mögöttes hitel 100 %-át fedezték, lásd a kezességvállalásról szóló közlemény 3.2. szakaszának c) pontját).
(67)
A Bizottság elsőként megjegyzi, hogy az ÅI pénzügyi helyzete a garancianyújtás idején ahhoz eléggé erős volt, így nem zárható ki az a lehetőség, hogy a cég garanciák nélkül is piaci hitelhez juthatott volna. A cég nem volt a megmentésről és szerkezetátalakításról szóló bizottsági iránymutatás (21) értelmében vett, nehéz helyzetben lévő cég. A rendelkezésre álló bizonyítékok alapján nem lehet megállapítani, hogy az ÅI olyan cég-e, amely állami támogatás nélkül egyáltalán nem lett volna képes a fennmaradásra. A tőkeemelést megelőző években - azaz az iTiden projekt beindítása előtt - az ÅI pénzügyi teljesítménye stabil volt, és üzleti tevékenysége szerény kedvező eredményt mutatott. A hatóságok 2001-ben megkezdett jelentős tőkeinjekciói nem a cég megmentésére, hanem növekedésének finanszírozására szolgáltak. A tőkeemelés formájában megjelenő támogatás nélkül az ÅI nem ment volna csődbe, hanem egy olyan kisebb cég lett volna, amely továbbra is rendelkezik hozzáféréssel a pénzügyi piacokhoz. A Bizottság ezért nem vonhatja le azt a következtetést, hogy az ÅI a garanciák nélkül nem fért volna hozzá a hitelpiacokhoz. A kérdés ez esetben az, hogy a garanciák előnyhöz juttatták-e a céget azáltal, hogy alacsonyabb hitelköltségei merültek fel annál, amelyet a garancia hiányában a piaci feltételek szerint fizetett volna.
(68)
Ezt követően azt a kérdést kell vizsgálni, hogy a garanciák díja megfelelő volt-e ahhoz képest, amelyet magángarancia nyújtásáért számoltak volna fel. Ebben az esetben a Bizottság nem talált olyan magángaranciát, amely lehetővé tenné a közvetlen összehasonlítást. A Bizottság ilyen körülmények között a kezességvállalással biztosított hitel összes pénzügyi költségét, beleértve a hitelre vonatkozó kamatlábat és a kezességvállalás díját hasonlítja össze egy hasonló, nem biztosított hitel piaci díjával (22).
(69)
A/az […] (23) kereskedelmi bank 2003. október 9-én […] fedezete mellett […] EUR összegű hitelt nyújtott az ÅI-nek. A kamatlábat 2007. január 15-ig évi […] %-ban határozták meg. (24)
(70)
Noha ez a hitel időben egybeesett a G-I jelű garanciával, a Bizottság ezt nem tartja megfelelő összehasonlítási alapnak az intézkedés költsége tekintetében. Az ÅI 2000 júniusa és 2003 márciusa között valójában öt tőkeinjekciót kapott, összesen 2 208 595,01 EUR összegben. Az ilyen nagyságrendű állami támogatás nyilvánvalóan befolyásolta a/az […] hitelkihelyezés előtti kockázatértékelését és jobb hitelfeltételeket eredményezett ahhoz képest, amit a cég a piacon a tőkeemelés állami támogatási elemének hiányában elérhetett volna. Ezért a Bizottság nem feltételezheti, hogy a 2003-as (vagy bármely későbbi), garanciával nem biztosított hitel kamatlába megfelelően tükrözné azokat a hitelfeltételeket, amelyeket az ÅI állami támogatás hiányában elérhetett volna, és ezt nem használhatja hiteles és megbízható mércének a helyi kormány garanciái mellett nyújtott hitelekhez.
(71)
A Bizottság megítélése szerint a piaci feltételek szerinti, összehasonlítható hitelekre vonatkozó más megbízható bizonyíték hiányában a referencia-kamatlábról szóló közlemény (25) nyújt a kedvezményezettől független, megfelelő mércét annak megállapítására, hogy a G-I, G-II és G-III jelű garanciákat piaci feltételekkel vállalták-e. A referencia-kamatlábról szóló közlemény egy helyettesítőt határoz meg a piaci kamatláb és a támogatási intézkedések támogatási elemének kiszámításához. A referencia-kamatláb kiszámításának módszere a következő két tényezőn alapul: az alapkamatláb (ebben az esetben az egyéves EURIBOR), amelyhez hozzáadódik a kamatfelár. Az alapkamatlábhoz hozzáadandó kamatfelár két tényezőtől függ: a hitelt felvevő vállalkozás hitelminősítésétől és a hitelért felkínált fedezet mértékétől. A közlemény a hitelminősítés öt kategóriáját (magas [AAA-A], jó [BBB], kielégítő [BB], gyenge [B] és rossz [CCC és az alatti]), és minden kategórián belül három fedezeti szintet (magas, általános és alacsony) különböztet meg.
(72)
Finnország 2010. június 18-án nyújtotta be a Bizottsághoz a/az […] nevű tanácsadó cég jelentését, amelyben minden év decemberére vonatkozóan szerepel az ÅI hitelminősítése. A hitelminősítés visszamenőlegesen készült, a pénzügyi év végén rendelkezésre álló adatok alapján (azaz a 2002 decemberére adott minősítés a vállalat 2002. évi állapotát visszamenőlegesen vizsgálja). A/az […] által készített hitelminősítési jelentés ismerteti a vállalat általános pénzügyi helyzetét és a vállalat fejlődését a következő értékelési területekre kiterjedően: növekedés, jövedelmezőség, pénzforgalom, likviditás, fizetőképesség és kötelezettségek. Az alkalmazott minősítési rendszer öt hitelminősítési kategóriát tartalmaz: kiváló (A + és A), jó (A- és B+), kielégítő (B és B-), megfelelő (C + és C) és gyenge (C- és D), ami közvetlen összehasonlítást tesz lehetővé a referencia-kamatlábról szóló közlemény minősítési rendszerével.
(73)
A/az […] 2002 és 2003 decemberében C+, 2004 decemberében pedig C minősítést adott, ami alapján a vállalat a „megfelelő” kategóriába kerül. Ez a referencia-kamatlábról szóló közlemény értelmében a „gyenge” kategóriának felel meg. Egy gyenge hitelminősítésű vállalat esetében a hitel alapkamatlábához hozzáadódó kamatfelárak - a felajánlott fedezettől függően - a magas fedezettség esetén érvényesülő 220 bázisponttól az alacsony fedezettségre vonatkozó 650 bázispontig terjednek. A/az […] 2005 decemberére az ÅI-nek B- (kielégítő), minősítést adott, ami megfelel a referencia-kamatlábról szóló közlemény értelmében vett „kielégítő” minősítésnek.
(74)
Finnország 2011. június 27-én további információkat nyújtott be a hitelminősítés és a hitelek fedezettsége tekintetében. A hitelminősítést a/az […] készítette, amely az ÅI-nek a garanciával nem fedezett hiteleket, továbbá a két, garanciával biztosított hitelt nyújtotta. A/az […] hitelminősítése a 2000-2003 közötti időszak értékelésére betűrendszert használt, amelyet egyszavas minősítés egészített ki. A minősítés közvetlenül összehasonlítható a referencia-kamatlábról szóló közlemény minősítéséi skálájával. A 2005 utáni időre vonatkozó hitelminősítést a/az […], a/az […] hasonló tanácsadó cég készítette. A/az […] 2003-ra és 2004-re az ÅI-nek B- (kielégítő) és A (kielégítő) minősítést adott, ami megfelel a referencia-kamatlábról szóló közlemény értelmében vett „kielégítő” minősítésnek. Ez azt jelenti, hogy 2003-ra és 2004-re a/az […] egy kategóriával kedvezőbben minősítette az ÅI-t, mint a/az […]. A 2005. évre a […] az ÅI-nek A (kielégítő) minősítést adott, ami a referencia-kamatról szóló közlemény „kielégítő” minősítésének felel meg, így az ÅI-t ugyanabba a kategóriába sorolja, mint a/az […].
(75)
A Bizottság véleménye szerint a/az […] minősítését kell alkalmazni annak értékelésekor, hogy a G-I, G-II és G-III jelű garanciát piaci feltételek mellet vállalták-e. Szem előtt kell tartani, hogy a G-I jelű garancia 2003. októberi vállalása előtt - amikorra az ÅI már öt, összesen 2 208 595,01 EUR összegű tőkeinjekciót kapott - a vállalat 2003-as hitelminősítését már valószínűleg befolyásolta a jelentős mennyiségben juttatott állami támogatás. Ezért a Bizottság a/az […] konzervatívabb értékelésének felhasználását tartja helyesnek. Ennek hatása van a 2004. és 2005. évekre, mivel a/az […] erre a két évre egy kategóriával alacsonyabb minősítést adott az ÅI-nek, mint a/az […]. Megjegyzendő, hogy az ÅI-nek a helyi kormány által garantált hiteleket a/az […] nyújtotta, és ugyanakkor hitelminősítést is készített, ami befolyásolhatta az értékelést. A/az […] a pénzügyi folyamatokon kívül maradt, és így kevésbé valószínű, hogy az általa végzett minősítést közvetlenül befolyásolták volna az állami támogatáshoz kötődő, oda nem illő megfontolások.
(76)
Ezért a Bizottság az referencia-kamatlábról szóló közlemény alkalmazásában a következő hitelminősítéseket alkalmazza az ÅI-re: 2003-2004-re gyenge (B), 2005-re pedig kielégítő (BB).
(77)
A fedezetet illetően az ÅI az iTiden építésének helyéül szolgáló ingatlanon alapított jelzálog formájában fedezetet nyújtott a garanciák névértékére. Finnország nem adta meg a referencia-kamatlábról szóló közlemény 2. lábjegyzete szerinti, a nemteljesítéskori (LGD) veszteséggel kapcsolatos adatokat. Ez az információ segít a fedezettség szintjének és az alapkamathoz hozzáadandó kamatfelár meghatározásában. Ezért a Bizottság információkat kért az alapított jelzálog rangsoráról és az ingatlan értékéről a garancianyújtás idején. Finnország nem rendelkezik olyan értékbecsléssel, amely mutatná az ingatlan garanciaintézkedések idején fennálló értékét. A finn hatóságok érvelése szerint azonban az ingatlan értéke az idők során a projekt előrehaladásával emelkedett. Az ingatlant Finnország szerint 2010-ben […] EUR-ra értékelték.
(78)
A fedezet rangsorát illetően a Bizottság megjegyzi, hogy a G-I és G-II garancia tekintetében a helyi kormány javára szóló jelzálogjog-bejegyzés az ingatlanra bejegyzett minden más jelzálogjogot megelőzött a kielégítési sorrend tekintetében. A Bizottság megjegyzi, hogy a kereskedelmi bankok adtak az ÅI-nek hitelt garancia nélkül is, és elfogadtak fedezetként az ingatlanra a helyi kormány jelzálogjogánál hátrább soroltként alapított (és így kevésbé jó minőségű fedezetet jelentő) jelzálogjogot is. Ezt figyelembe véve, és jobb bizonyíték híján a Bizottság feltételezi, hogy a garanciák fedezettsége a kezességvállalásról szóló közlemény alkalmazásában „általános” szintű volt.
(79)
A fentiek alapján a referencia-kamatlábat a helyi kormány által az ÅI-nek nyújtott minden garancia tekintetében külön értékeljük.
(80)
A Bizottság megjegyzi, hogy az ÅI-nek nyújtott garanciák esetében a prémiumok két részből tevődtek össze: i. egy ismétlődő prémium, amely évente fizetendő és a hiteltőke-tartozás százalékában van kifejezve; valamint ii. egy egyszeri díj, amelyet a hitelösszeg százalékában fejeznek ki, de csak egyszer, a garancia nyújtásakor kell megfizetni. Az alábbi értékelésben a garanciával fedezett hitelek összes pénzügyi költsége csak az évente fizetendő, ismétlődő prémiumot tartalmazza. A kezességvállalásról szóló közlemény 4.2. pontjának megfelelően kezességvállalás esetében a támogatási elem a kezességvállalás piaci ára és a ténylegesen fizetett ár közötti különbségként számítandó. Az ÅI által ténylegesen megfizetett árnak része az évente fizetendő, ismétlődő prémium és a csak egyszer megfizetett egyszeri prémium. Gyakorlati okokból az egyszeri prémiumot később, a visszakövetelésről szóló 8.2. szakasz tárgyalja, mivel az egyszeri díjat egyszerűbb levonni a visszafizetendő támogatás összegéből. Mindenesetre a támogatás fennállására vonatkozó következtetést az sem változtatná meg, ha a garanciával fedezett hitel összes pénzügyi költségéhez az egyszeri prémium is hozzáadásra kerülne. Az egyszeri prémium kizárólag az ÅI-nek juttatott támogatás összegét érinti.
(81)
A G-I jelű garanciát a helyi kormány 2003. október 9-én vállalta a/az […] által az ÅI-nek nyújtott, […] EUR összegű hitel fedezetére (a hitel nyilvántartási száma: […]). A garancia beváltásából eredő követelések fedezetéül az ÅI ingatlanon alapított jelzálogjog fedezetét nyújtotta. A hitel kamatlába 2007. január 15-ig […] %-ban került rögzítésre. (26) A garancia prémiuma a hitelösszeg évi […] %-a volt (27). Így a garanciával fedezett hitelnek a folyósításkori összes pénzügyi költsége évi […] %-ot tett ki, amelyet az alapkamatláb, illetve az ÅI hitelminősítésétől, valamint a hitel fedezettségi szintjétől függő kamatfelár-érték alapján, a garanciára vonatkozóan kiszámított referencia-kamatlábbal kell összehasonlítani. Az alapkamatláb (az egyéves EURIBOR) 2003. október 9-én 2,235 % volt. Akkoriban az ÅI hitelminősítése a referencia-kamatlábról szóló közlemény értelmében véve „gyenge” volt. A fenti megállapításoknak megfelelően a Bizottság feltételezi, hogy a hitel általános fedezettségű volt, ami annyit jelent, hogy az alapkamatot 400 bázisponttal kell megnövelni. Ezért e hitel esetében a referencia-kamatláb 6,235 %, ami meghaladja a G-I jelű garancia évi […] %-os összes pénzügyi költségét.
(82)
Emellett a helyi kormány 2004. szeptember 6-tól […] %-ra csökkentette a G-I jelű garancia díját. Ennek megfelelően a garanciával fedezett hitel összes pénzügyi költsége […] %-ra csökkent, azaz […] bázisponttal a referencia-kamatláb alá süllyedt, ennek megfelelően előnyhöz juttatva az ÅI-t.
(83)
Az ÅI 2004. november 2-án […] EUR hitelt vett fel a/az […] (a hitel nyilvántartási száma: […]). A hitel biztosítéka a helyi kormány által vállalt garancia volt, amelyért az ÅI ingatlanon alapított zálogjog formájában adott biztosítékot. A kamatláb a/az […] bázispontban került meghatározásra, a garancia díja pedig a hitelösszeg évi […] %-a volt, ezzel a garanciával biztosított hitel összes pénzügyi költsége évi […] %-t tett ki (28).
(84)
A G-II jelű garancia tekintetében a referencia-kamatlábat a 2004. november 2-án érvényes egyéves Euribor (2,314 %) alapján kell kiszámítani. Akkoriban az ÅI hitelminősítése a referencia-kamatlábról szóló közlemény értelmében véve „gyenge” volt. Általános fedezettségi szintet feltételezve az e hitelre vonatkozó referencia-kamatláb évi 6,314 %-ot tesz ki, amely magasabb, mint a G-II jelű garancia évi […] %-os összes pénzügyi költsége. A garanciával fedezett új hitel költségeinek a referencia-kamatlábbal való összehasonlítása azt mutatja, hogy a G-II jelű garanciával fedezett hitel összes pénzügyi költsége legalább […] bázisponttal elmaradt a referencia-kamatlábtól, ezzel pénzügyi előnyhöz juttatva az ÅI-t. A Bizottság rendelkezésére álló információk szerint a garanciával fedezett hitel kamatlába a folyósítás óta nem változott.
(85)
A helyi kormány 2005. december 13-án újabb garanciát vállalt az ÅI javára. Ennek a garanciának a célja az volt, hogy fedezetet biztosítson a „referenciahitelre” - azaz az eredetileg garanciával nem fedezett, 2003. október 9-i hitelre -, ezért a hitelszerződés feltételeit módosították. A kamatlábat ekkor évi […] %-ra változtatták. A garancia díját a teljes hitelösszeg […] %-ában határozták meg, ezzel az összes pénzügyi költség évi […] %-ra (29) változott (az ettől az időponttól érvényes feltételek megegyeztek a fentebb ismertetett, a G-I jelű garanciával fedezett hitelre vonatkozó feltételekkel, ideértve a kamatláb időbeli változását is).
(86)
A G-III jelű garancia tekintetében a referencia-kamatlábat a 2005. december 13-án érvényes egyéves Euribor (2,769 %) alapján kell kiszámítani. Akkoriban az ÅI hitelminősítése a referencia-kamatlábról szóló közlemény értelmében véve „kielégítő” volt. Figyelembe véve az általános fedezettségi szintet, az e hitelre vonatkozó referencia-kamatláb évi 4,969 %. Ez magasabb, mint a G-III jelű garancia éves […] %-os összes pénzügyi költsége. A helyi kormány tehát legalább évi […] %-nak megfelelő pénzügyi előnyhöz juttatta az ÅI-t.
5.2. A VERSENY TORZULÁSA ÉS A KERESKEDELEMRE GYAKOROLT HATÁSOK
(87)
A finn hatóságok azt állították, hogy a szóban forgó intézkedések nem befolyásolják a tagállamok közötti kereskedelmet, és ennélfogva nem minősülnek az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak. Érvelésének alátámasztására Finnország érdemben azt hozta fel, hogy az ÅI csupán egy az ingatlanpiacon működő számos cég közül, és nem is a legnagyobb. Így nincs bizonyíték arra, hogy az intézkedések - amennyiben azokat állami támogatásnak minősítik - a versenytársak hátrányára erősítették volna az ÅI helyzetét.
(88)
A Bizottság ezt az érvelést nem tudja elfogadni. Az a tény, hogy az ÅI olyan pénzügyi előnyhöz jutott, amely versenytársai számára nem volt elérhető (és ahogy azt Finnország is megerősítette, Åland ingatlanpiacán több más gazdasági szereplő is jelen van), azt jelenti, hogy az ÅI a versenytársainál előnyösebb pénzügyi feltételekkel volt képes nagyberuházásokra és terjeszkedésre, (akik - ha az ÅI-nek juttatott előny nem állt volna fenn - esetleg hasonló beruházások mellett döntöttek volna). Nem szükséges azt bizonyítani, hogy az intézkedések lehetővé tették az ÅI számára, hogy valamely adott versenytárs piaci részesedését megszerezze.
(89)
Az ÅI-nek nyújtott támogatás szintén képes volt a tagállamok közötti kereskedelem befolyásolására. Igaz, hogy Åland piaca kicsi, csak tengeri vagy légi úton megközelíthető szigetcsoporton helyezkedik el, és a letelepedési jogot illetően - Finnország uniós csatlakozási szerződésének értelmében - sajátos korlátozások hatálya alatt áll. Mindazonáltal továbbra is tény, hogy a külföldi vállalkozások Ålandon történő működése előtt abszolút akadály nem áll, és e vállalkozások helyi ingatlanpiaci befektetéseit természetesen semmi sem korlátozza. A Bizottság megjegyzi továbbá, hogy Finnország nem vitatta az eljárás megindításáról szóló határozat azon állítását, hogy az Ålandon a múltban más tagállambeli vállalkozások is szereztek ingatlantulajdont. Az intézkedésekkel az ÅI-nek juttatott előny ezért legalábbis potenciálisan befolyásolhatja a tagállamok közötti kereskedelmet azzal, hogy indokolatlanul erősíti az ÅI helyzetét a potenciális külföldi versenytársakkal vagy befektetőkkel szemben.
5.3. AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁS MINŐSÍTÉSÉRE VONATKOZÓ KÖVETKEZTETÉS
(90)
A fenti okok miatt a Bizottság megállapítja, hogy valamennyi tőkeemelés (a C-I, C-II és C-III jelű kivételével) és hitelre vállalt, G-I, G-II és G-III jelű garancia az EUMSZ 107. cikke értelmében vett állami támogatásnak minősül.
6. A TÁMOGATÁS ÁLLÍTÓLAGOS JOGSZERŰSÉGE
(91)
Finnország úgy érvelt, hogy a tőkeinjekciók és a garanciák - ha állami támogatásnak minősülnek - jogszerűek azon támogatási programok alapján, amelyeket Finnország Unióhoz való csatlakozása előtt vezettek be, és amelyeket az Unióhoz való csatlakozás előtt, 93-074 (tőkeemelések) és 93-079 (garanciák) hivatkozási számmal megfelelően bejelentettek az EFTA Felügyeleti Hatósághoz.
(92)
Ezt az érvet a 659/1999/EK rendelet rendelkezéseivel összefüggésben kell vizsgálni. Az 1. cikk d) pontja értelmében a „ »Támogatási program«: olyan jogi aktus, amely alapján - anélkül, hogy további végrehajtási intézkedésre volna szükség - egyedi támogatásokat lehet megítélni azon vállalkozások számára, amelyeket a jogi aktusban általános vagy elvont módon jelöltek meg, illetve olyan jogi aktus, amelynek alapján a meghatározott projekthez nem kapcsolódó támogatást egy vagy több vállalkozásnak lehet megítélni határozatlan időre és/vagy meghatározatlan összegben”. Továbbá a 659/1999/EK rendelet 1. cikkének b) pontja értelmében: „ »létező támogatás«: i. Ausztria, Finnország és Svédország csatlakozási okmányának 144. és 172. cikke sérelme nélkül, minden támogatás, amely a Szerződésnek az érintett tagállamokban történő hatálybalépését megelőzően már létezett, vagyis az olyan támogatási programok és egyedi támogatások, amelyeket a Szerződés hatálybalépése előtt vezettek be és azt követően is alkalmazhatók”.
(93)
Finnország 1995. január 1-jén csatlakozott az Európai Közösséghez. Ezen túlmenően az Ausztria, Finnország és Svédország csatalakozásáról szóló szerződés 172. cikkének (5) bekezdése szerint „[…] az olyan állami támogatások, amelyeket az új tagállamok az 1994. év során folyósítottak, de amelyeket az EGT-megállapodás, illetve az annak keretében kötött megegyezések ellenére nem jelentettek be az EFTA Felügyeleti Hatóságnak, vagy bejelentettek ugyan, de már az EFTA Felügyeleti Hatóság határozatának meghozatala előtt megadtak, ezen okok miatt az EK-Szerződés 93. cikke (1) bekezdésének alkalmazása szempontjából nem minősülnek létező állami támogatásnak […]”.
(94)
Ezen túlmenően a 659/1999/EK rendelet 1. cikkének c) pontja szerint: „ »új támogatás«: olyan támogatás, azaz támogatási program és egyedi támogatás, amely nem létező támogatás, beleértve a létező támogatások módosítását is” (30).
(95)
Végezetül az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 2004. április 21-i 794/2004/EK bizottsági rendelet (31) 4. cikkének (1) bekezdése a létező támogatás módosítását így határozza meg: ez „alatt - a tisztán formai vagy adminisztratív jellegű módosítások kivételével - minden olyan változtatás értendő, amely nem befolyásolhatja a támogatási intézkedésnek a közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelését. A létező támogatási program eredeti költségvetésének legfeljebb 20 %-os emelése azonban nem tekinthető a létező támogatási program módosításának.”
(96)
A fentiekből az következik, hogy a csatlakozás előtti és állami támogatási programot alkotó intézkedésről két feltétel teljesülése esetén mondható el, hogy létező támogatás. Az első, hogy a programot az EK-Szerződés hatálybalépése előtt vezették be, a második pedig, hogy annak lényegét azóta jelentősen nem változtatták meg.
(97)
A Bizottság a két állítólagos program tekintetében külön értékeli a jogszerűségre vonatkozó finn érvelést.
6.1. AZ ÁLLÍTÓLAGOS GARANCIAPROGRAM (93-079)
(98)
A Bizottság elsőként azt értékeli, hogy az intézkedések a 659/1999/EK rendelet 1. cikkének (b) pontja értelmében vett támogatási programot képeznek-e.
(99)
A garanciaprogram nemzeti jogi jogalapja az 1966-ban elfogadott, és az ÅFS 1979:84, 1982:37, 1988:53, 1992:9, 1994:29, 1996:56 és 2002:23 törvényekkel módosított, az ipari és egyes más vállalkozási ágazatoknak szóló tartományi garanciákról szóló tartományi törvény (az ÅFS 1966:14) (32). A költségvetést vagy a pénzügyi keretet illetően a Finnország EK-hoz való csatlakozásakor hatályban lévő, 1966. évi tartományi törvény előírja, hogy „a fennálló garanciák vagy hitelek összege (33) egy időpontban sem haladhatja meg a 20 000 000 FIM-t”. Másfelől a szóban forgó rendelkezés alkalmazásának időbeli hatálya nem korlátozott.
(100)
A fentieket és a nemzeti jogszabály rendelkezéseit figyelembe véve az intézkedések első látásra megfelelnek a támogatási program meghatározásának, mivel a törvény alapján a meghatározott projekthez nem kapcsolódó támogatást egy vagy több vállalkozásnak lehet megítélni határozatlan időre. A szóban forgó állítólagos programot 1982. szeptember 1-jén, azaz jóval 1994. január 1. előtt vezették be, és bejelentették az EFTA Felügyeleti Hatóságnak. Tehát a létező támogatás első feltétele teljesülni látszik, mivel az eredeti programot a Szerződés Finnország tekintetében történő hatálybalépése, illetve még 1994. január 1-je előtt bevezették, ami annyit jelent, hogy ebben az esetben Ausztria, Finnország és Svédország csatlakozási szerződése 172. cikkének (5) bekezdése nem alkalmazandó.
(101)
A Bizottságnak azonban értékelnie kell azt is, hogy az intézkedések 1994. január 1-je óta átestek-e valamely lényeges módosításon.
(102)
A regionális hatóságok 1994. január 1. után, és a 2003. augusztus 14-i első garancia nyújtását megelőzően a garanciaprogram legalább három módosítását fogadtak el (az 1994:29, 1996:56 és 2002:23 tartományi törvénnyel). Ezek a módosítások jelentős emelést írtak elő a program költségvetésében (mégpedig az egyidejűleg vállalható garancia teljes összegének emelését). Mivel ezen ügy tárgya hitelgarancia nyújtása, értékelni kell, hogy a program jegyzőkönyvének költségvetését érintő, a tárgyalt intézkedéseket megelőzően bevezetett módosítások a létező programtól lényegesen különbözőnek és elválaszthatónak tekintendők-e.
(103)
Amint az fentebb kifejtésre került, a 794/2004/EK rendelet 4. cikke szerint a 20 %-ot meghaladó költségvetés-emelések a létező támogatási program módosításának minősülnek. A fent említett módosítások közül kettő (34) az eredeti költségvetést 50 %-kal, illetve 150 %-kal emelte. Ezek a költségvetés-emelések a program olyan módosításait képviselik, amelyeket a Bizottsághoz soha nem jelentettek be.
(104)
E jelentős módosítások hatását nem lehet az állítólagos programtól elválaszthatónak tekinteni, mivel ezeknek az a folyománya, hogy a program teljes egészében új támogatássá válik. Az eredeti támogatási program valójában korlátozott volt az egyidejűleg vállalható garanciák teljes összegét illetően. E konkrét konstrukció esetében a költségvetés igen jelentős emelése (a program egyéb módosítása nélkül is) a meglévő szabályok lényegét érinti.
(105)
A Bizottság ezen túlmenően megjegyzi, hogy a Finnország által benyújtott, garanciára vonatkozó dokumentumokból nem tűnik ki, hogy e garanciák jogalapja az állítólagos garanciaprogram lett volna.
(106)
Következésképpen az e határozatban tárgyalt garanciákat új támogatásnak kell tekinteni. Tekintve, hogy a támogatást a Bizottság előzetes, az EUMSZ 108. cikkében előírt jóváhagyása nélkül valósították meg, az jogellenes.
6.2. AZ ÁLLÍTÓLAGOS RÉSZVÉNYJEGYZÉSI PROGRAM (93-079)
(107)
Az állítólagos programra vonatkozó nemzeti szabályokat részvényjegyzéshez kapcsolódó támogatási intézkedésként jelentették be az EFTA Felügyeleti Hatósághoz. Az akkoriban benyújtott dokumentumokból úgy tűnik, hogy nemzeti jogalapként „Åland éves költségvetése” került megjelölésre. Az „a támogatás egy projektre elérhető legnagyobb megengedett intenzitása” rovatban Finnország 30 %-ot adott meg. Ezen túlmenően a „Költségvetés/kiadások” rovatban Finnország megadta az 1992-1994 évekre szóló költségvetést, de üresen hagyta „A program teljes tervezési időszakára vonatkozó, teljes becsült költségvetés” rovatot.
(108)
A vizsgálat során Finnország kifejtette, hogy az állítólagos program hivatalos jogalapja az Åland autonómiájáról szóló, 1991-ben elfogadott 1144/1991. sz. törvény. A 18. szakasz (22) bekezdése szerint Åland helyi hatóságai általános jogkörrel rendelkeznek az Åland gazdaságának előmozdítását szolgáló intézkedések elfogadására. Ezt a jogkört (pl. hitelek, tőkeinjekciók és garanciák révén) a helyi kormány éves általános költségvetésének rendelkezései révén kell végrehajtani.
(109)
A Bizottság a következőket jegyzi meg:
(110)
Függetlenül attól, hogy Finnország nevezheti programnak a helyhatóságok ilyen tőkeinjekciók (az autonómiáról szóló törvényben adott általános felhatalmazás keretében történő) végrehajtására vonatkozó jogkörét, a Bizottságnak ellenőriznie kell, hogy a nemzeti jogszabály e jogköröket megállapító rendelkezései megfelelnek-e a 659/1999/EK rendelet 1. cikkének d) pontjában a „program”-ra vonatkozó fogalommeghatározásnak. E tekintetben úgy tűnik, hogy a jogalap (a 1144/1991 törvény 18. szakaszának (22) bekezdése) olyan szabályokból tevődik össze, amely a finn jogrendszeren belül a különféle hatóságok közötti hatáskörmegosztást szabályozzák, és nem teljesítik a támogatási programra vonatkozó követelményeket (amely meghatározása szerint többek között „olyan jogi aktus, amely alapján - anélkül, hogy további végrehajtási intézkedésre volna szükség - egyedi támogatásokat lehet megítélni”). Az egyes kedvezményezetteknek nyújtott tőkejuttatáshoz így először a helyi kormány éves költségvetésében előirányzatra van szükség (amelyet Åland regionális közgyűlése szabad belátása szerint szavaz meg), majd pedig végre kell hajtani a helyi kormány határozatait. Úgy tűnik tehát, hogy az e jogkörök alapján megadott tőkeinjekciókat egyedi határozatok sorozatának, semmint támogatási programnak kell tekinteni.
(111)
A Bizottság mindenesetre megjegyzi azt is, hogy az állítólagos program csak az 1992-1994-es időszakra vonatkozott, mivel további információkat a „Költségvetés/kiadások” rovatban nem adtak meg, noha a jogalap „Åland éves költségvetése volt”.
(112)
Végezetül a Bizottság megjegyzi, hogy Finnország jelezte, miszerint az „a támogatás egy projektre elérhető legnagyobb megengedett intenzitása” 30 % lehet. Ez mindenesetre csak úgy értelmezhető, hogy az állítólagos programból érkező tőkeinjekciót jelentős (legalább 70 %-os) magán-hozzájárulásokkal kívánták alkalmazni az állítólagos program célkitűzéseinek előmozdítását szolgáló „projektek” esetében; e célkitűzést „Idegenforgalom, ipar és K + F” elnevezéssel jelölték. Az ebben a határozatban tárgyalt tőkeemelések ennek az alaki feltételnek nem felelnek meg, és ezért nem tartozhatnak az EFTA Felügyeleti Hatósághoz benyújtott nemzeti rendelkezések hatálya alá, függetlenül attól, hogy szabályos támogatási programot alkotnak-e, és amennyiben igen, az 1994. után alkalmazandó volt-e.
(113)
Következésképpen az ÅI-nek tőkeemelés formájában nyújtott állami támogatás új támogatásnak minősül. Mivel a támogatást a Bizottság előzetes, az EUMSZ 108. cikkében előírt jóváhagyása nélkül valósították meg, az jogellenes.
6.3. FINNORSZÁG KÖZIGAZGATÁSI LEGFELSŐBB BÍRÓSÁGÁNAK KÖZELMÚLTBELI HATÁROZATAIRA VONATKOZÓ TOVÁBBI ÉSZREVÉTELEK
(114)
Meg kell jegyezni továbbá, hogy a helyi kormány által az ÅI javára hozott két intézkedést a finn nemzeti bíróság nemrégiben hatályon kívül helyezte. Ezek az intézkedések a következők: i. az ÅI-nek 2007-ben fizetett, C-XI jelű tőkeemelés (lásd a fenti (16) preambulumbekezdést) és ii. egy végre nem hajtott, 2006-os hitelgarancia. A Közigazgatási Legfelsőbb Bíróság 2011. április 6-i határozatával arról döntött, hogy a helyi kormány a határozatait a vonatkozó közigazgatási szabályoknak megfelelően hozta-e meg. A bíróság eközben azonban azt is értékelte, hogy kellően jelezték-e azt, hogy az intézkedések állami támogatásnak minősülnek, aminek következtében a helyhatóságoknak azokat - a hatálybalépés előtt - a Bizottsághoz be kellett volna jelenteniük. A bíróság megállapította, hogy első látásra teljesült az állami támogatás valamennyi kritériuma. A bíróság egyben elemezte Finnország azon állítását is, hogy az intézkedések - amennyiben valóban állami támogatásnak minősülnek - a csatlakozás előtt alkalmazandó nemzeti szabályok hatálya alá tartoznak, és ezért „létező támogatásnak” minősülnek. Ennek során a bíróság mélyrehatóan elemezte a nemzeti szabályokat, és megállapította, hogy attól függetlenül, hogy ezek a szabályok valódi támogatási programot alkottak-e vagy sem, a helyi hatóságok határozatai nem felelnek meg a nemzeti szabályokban támasztott alaki követelményeknek, főként a fentebb a Bizottság által is kifejtett okokból. Ezért a nemzeti Közigazgatási Legfelsőbb Bíróság következtetése egybecseng a Bizottságéval, miszerint a vizsgált C-XI jelű tőkeinjekció új állami támogatást képez. A Legfelsőbb Bíróság ugyanerre a következtetésre jutott a 2006. évi hitelgarancia tekintetében is. Mivel a garancianyújtás sohasem valósult meg, a határozat erre nem tér ki.
7. ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉG
(115)
Finnország általánosságban azzal érvelt, hogy ha az intézkedéseket új állami támogatásnak is minősítik, azok ennek ellenére összeegyeztethetőek a belső piaccal, mivel az ÅI támogatásból finanszírozott tevékenységeinek célja a régió fejlesztése és új munkahelyek teremtése.
(116)
Noha az állami támogatás elvben tiltott, mégis a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősül, ha az EUMSZ 107. cikkének (2) bekezdésében említett körülmények teljesülnek, illetőleg összeegyeztethetőnek tekinthető, ha azt a 107. cikk (3) bekezdésében említett célkitűzések elérésére használják. Az összeegyeztethetőség ebben az ügyben számba jöhető egyetlen esete az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontja - amely engedélyezi a gazdaságfejlesztési célú támogatást azokon a területeken, ahol rendkívül alacsony az életszínvonal vagy ahol jelentős az munkanélküliség -, illetőleg az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja, amely úgy rendelkezik, hogy állami támogatás engedélyezhető egyes gazdasági területek fejlődésének előmozdítására.
(117)
A Finnországra akkoriba alkalmazandó regionális támogatási szabályok (a 2000-2006-os, illetve a 2007-2013-as regionális támogatási térkép) alapján, Mariehamn városa, ahol az iTiden található, ilyen támogatásra semmi esetre nem volt jogosult. Ennek következtében, még ha elmondható is lenne, hogy a támogatást az említett projektre különítették el, az nem minősülhetne összeegyeztethetőnek. Ezen túlmenően a Bizottság megjegyzi, hogy Finnország nem igazolta, hogy a regionális támogatási szabályok szerinti összeegyeztethetőség bármely (pl. a támogatás formájára, az elszámolható költségekre vagy a támogatás legnagyobb intenzitására vonatkozó) feltétele teljesült volna.
(118)
A támogatás nem tekinthető a belső piaccal összeegyeztethetőnek a Bizottság által az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alkalmazása tekintetében elfogadott egyéb iránymutatás vagy közlemény értelmében, illetve közvetlenül az említett cikk alapján sem. A finn hatóságok nem szolgáltak olyan konkrét érvvel vagy bizonyítékkal, amely a Bizottság számára lehetővé tenné, hogy az intézkedéseket az EUMSZ bármely rendelkezése alapján jóváhagyja.
8. A TÁMOGATÁS VISSZAKÖVETELÉSE
8.1. FINNORSZÁG ÉRVEI
(119)
A 659/1999/EK rendelet 14. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy „Amennyiben a jogellenes támogatások esetén elutasító határozat születik, a Bizottság dönt arról, hogy az érintett tagállam hozza meg a szükséges intézkedéseket a támogatásnak a kedvezményezettől történő visszavételére […]”. A Bizottság nem követeli meg a támogatás visszafizetését, amennyiben az ellentétes a közösségi jog valamelyik általános elvével. Ebből tehát természetesen következik, hogy az ÅI javára szóló, jogellenes állami támogatásnak minősülő intézkedéseket vissza kell fizetni.
(120)
Finnország azonban azzal érvelt, hogy a Bizottságnak ebben az ügyben mellőznie kellene a visszafizetés elrendelésétől, mivel Finnország jogosan várhatta el, hogy a támogatás az állítólagos, csatlakozás előtti programok alapján jogszerűnek minősül, és hogy a visszakövetelés a közösségi jog elvébe ütközne. A Bizottság megjegyzi, hogy Finnország alakszerűen csak a helyi kormányt illetően hivatkozott a jogos elvárások kitételre. A kedvezményezettek jogos elvárásaira vonatkozó érv kifejezetten nem hangzott el.
(121)
A Bizottság a fenti érvelést semmi esetre sem tudja elfogadni.
(122)
A tőkeemeléseket illetően a Bizottság a fentiekben bizonyította, hogy - függetlenül attól, hogy az ÅI vagy bárki más ésszerűen feltételezhette az állítólagos részvényjegyzési program állami támogatási szabályok szerinti jogszerűségét -, azok még az állítólagos program alaki szabályainak sem feleltek meg az EFTA Felügyeleti Hatóságnak bejelentett formában. Tehát nem lehet azzal érvelni, hogy az ÅI-nek jogos elvárásai lehettek a tőkeemelések jogszerűségét illetően, mivel ezek nem tartozhattak azon nemzeti szabályok körébe, amelyekkel kapcsolatban Finnország a jogos elvárások meglétét állította.
(123)
A hitelgaranciákat illetően a Bizottság bizonyította, hogy a garanciaprogram még azt megelőzően lényeges módosításon esett át, hogy az e határozat tárgyát képező garanciák nyújtására sor került volna. Ezeket az ålandi hatóságok által végrehajtott módosításokat a Bizottságnak nem jelentették be. Ennek következtében az eredeti programot létrehozó nemzeti szabályok alapján vállalt minden garanciát új támogatásnak kell tekinteni. Kialakult nézet, hogy egy kedvezményezettnek sem lehet jogos elvárása egy olyan támogatás jogszerűségével kapcsolatban, amelyet az EUMSZ 108. cikke értelmében a Bizottságnak be kellett volna jelenteni, de erre nem került sor (35).
(124)
Összefoglalva, a garanciák és a tőkeemelések egyaránt olyan új állami támogatásnak minősülnek, amelyet a végrehajtás előtt a Bizottságnak be kellett volna jelenteni.
(125)
Kialakult ítélkezési gyakorlat (36), hogy az a tagállam, amelynek hatóságai az EUMSZ 108. cikkének eljárási szabályaiba ütközően nyújtottak támogatást, nem hivatkozhat a támogatás kedvezményezettjének jogos elvárásaira annak indokolására, hogy miért nem tett eleget a Bizottság támogatás visszafizetésére vonatkozó határozatának végrehajtásához szükséges lépések megtételére vonatkozó kötelezettségének. Ha a nemzeti hatóságok hivatkozhatnának saját jogszerűtlen magatartásukra, teljesen értelmetlenné tennék az EUMSZ 107. és 108. cikkét, és érvénytelenné tennék a Bizottság e rendelkezések értelmében hozott határozatait.
(126)
Szükségszerűen ugyanennek az elvnek kell érvényesülnie akkor is, amikor a nemzeti hatóságok azzal érvelnek, hogy jogos elvárásaik voltak az intézkedések jogszerűségével kapcsolatban, de nem jelentették be azokat a Bizottságnak, noha az intézkedések új támogatásnak minősültek (37).
(127)
Hasonlóképpen - amennyiben az ÅI jogos elvárásai relevánsak - a Bizottság megjegyzi, hogy a kialakult ítélkezési gyakorlat szerint, illetve az állami támogatások Bizottság általi felülvizsgálatának az EUMSZ 108. cikke értelmében fennálló kötelező jellegére tekintettel, azon vállalkozások, amelyek támogatásban részesültek, nem fűzhetnek jogos elvárásokat ahhoz, hogy a támogatásnyújtás jogszerűen történik, kivéve, ha azt az említett cikkben foglalt eljárásnak megfelelően nyújtották. A gondos üzletembernek rendszerint képesnek kell lennie annak meghatározására, hogy az említett eljárást betartották-e (38).
(128)
A Bizottság rámutat, hogy az ÅI-nél egyetlen cég sem volt jobb helyzetben arra, hogy betekintsen a helyi kormány állítólagos támogatási programokkal kapcsolatos lépéseibe, mivel a kormány a cég többségi részvényese, és az ÅI igazgatóságában olyan magánszemélyek képviselik, akik egyben a helyi kormány vezető testületeinek is tagjai. Ezt az érvet megerősíti az a tény, amely fentebb a tőkeemelésekkel kapcsolatban igazolást nyert, hogy az ÅI és a helyi kormány között rendszeres információcsere áll fenn. Ezért - noha a finn hatóságok kifejezetten nem érveltek a támogatás kedvezményezettjének jogos elvárásaival - a Bizottságnak meggyőződése, hogy az ÅI ebben az ügyben jogos elvárásokra nem hivatkozhat.
(129)
Végezetül a Bizottság sohasem adott olyan konkrét megerősítést sem Finnországnak, sem a támogatás kedvezményezettjének azzal kapcsolatban, hogy a szóban forgó intézkedések ne képeznének állami támogatást, illetve jogszerű állami támogatások lennének, amely ilyen elvárásokra adhatna alapot (39).
(130)
Finnország továbbá azzal érvelt, hogy a tőkeemeléseken keresztül nyújtott állami támogatás visszakövetelése esetén a támogatási elem nem szükségszerűen a teljes tőkejuttatás, hanem (a garanciák támogatási eleme kiszámításának analógiájára) az ÅI-nél a megfelelő helyettesítő befektetés piacon való megszerzésével kapcsolatban felmerülő költség. Finnország e tekintetben azt javasolta, hogy az ilyen helyettesítő finanszírozás költségét a KPMG jelentésében az irodahelyiségek tekintetében megállapított, 7 %-os elvárt megtérülésre hivatkozással lehetne megállapítani.
(131)
A Bizottság ezt az álláspontot nem tudja elfogadni.
(132)
Mindenképpen helytálló általános tételként, hogy egy adott ügyben az állami támogatást a cég által az állami forrásokból (finanszírozás formájában) már ténylegesen megkapott előny és a tőkepiacon számára elérhető összeg különbsége adja. Ezért „a támogatás visszafizetésével a kedvezményezett elveszíti azokat az előnyöket, amelyeket a piaci versenytársaival szemben élvezett, és visszaáll a támogatás kifizetését megelőző helyzet” (40).
(133)
A befektető - akár hitelnyújtásról vagy vállalkozásban történő részesedésszerzésről van szó - befektetésére a kockázatokkal arányban álló megtérülés elérésére fog törekedni.
(134)
Amennyiben a támogatást a piaci költségek alatti költségű hitel formájában nyújtják (ami a garanciával fedezett hitelek esetében áll fenn, amelyeknél az összes pénzügyi költség kevesebb, mint a piaci hitelekre felszámított kamat) egy olyan cégnek, amely a hitelpiacról nem szorult ki, és ezért a támogatás helyett képes lett volna piaci kamatozású hitel felvételére, egyértelmű, hogy a visszakövetelés konkrét helyreállító célja azzal érhető el, hogy a céggel vissza kell fizettetni a különbözetet (kamatokkal), ezzel visszaállítva a versenytársaival azonos helyzetét.
(135)
Más a helyzet a tőkebefektetések esetében. A megtérülés itt nem a cég fizetési hajlandóságán múlik (mint egy hitelnél), hanem teljes egészében a cég üzleti modelljével járó jövedelmezőség függvénye. Ha a magánbefektető nincs meggyőződve arról, hogy az üzlet megfelelően díjazza a felvállalt kockázatokat, nem fektet be, hanem pénzét inkább másra fordítja. Másként megfogalmazva, a Bizottság nem tudja elfogadni, hogy a vállalat tőkeemelése érdekében ugyanahhoz az összeghez hozzá tudott volna jutni a tőkepiacról magasabb hozamot kínálva, mivel várható teljesítménye nem tette lehetővé, hogy a tőkebefektetők számára ilyen magasabb hozamot ajánljon fel. A visszaköveteléssel visszaállítandó vagy megvalósítandó alternatív forgatókönyv - azaz a támogatás nélküli helyzet -, tehát az feltételezi, mintha a tőkebefektetésre egyáltalán nem került volna sor. A visszafizetendő támogatás így a tőkeemelések teljes összege.
(136)
A Bizottság tehát nem tudja elfogadni Finnország álláspontját a tőkeemelés támogatási elemét illetően.
8.2. A VISSZAKÖVETELENDŐ TÁMOGATÁS
(137)
Ezért a Bizottság által jogellenesnek és összeegyeztethetetlennek talált és Finnország által az ÅI-től visszakövetelendő támogatás a következő:
(138)
Tőkeemelések:
a)
C-IV jelű tőkeemelés: 353 199,00 EUR. Ezt a támogatást 2001. július 20-án bocsátották az ÅI rendelkezésére.
b)
C-V jelű tőkeemelés: 599 933,78 EUR. Ezt a támogatást 2002. augusztus 15-én bocsátották az ÅI rendelkezésére.
c)
C-VI jelű tőkeemelés: 799 911,64 EUR. Ezt a támogatást 2003. március 13-án bocsátották az ÅI rendelkezésére.
d)
C-VII jelű tőkeemelés: 515 165,97 EUR. Ezt a támogatást 2004. május 6-án bocsátották az ÅI rendelkezésére.
e)
C-VIII jelű tőkeemelés: 669 896,95 EUR. Ezt a támogatást 2004. szeptember 30-án bocsátották az ÅI rendelkezésére.
f)
C-IX jelű tőkeemelés: 199 977,91 EUR. Ezt a támogatást 2005. június 16-án bocsátották az ÅI rendelkezésére.
g)
C-X jelű tőkeemelés: 234 961,43 EUR. Ezt a támogatást 2005. június 16-án bocsátották az ÅI rendelkezésére.
h)
C-XI jelű tőkeemelés: 1 379 998,95 EUR. Ezt a támogatást 2007. február 15-én bocsátották az ÅI rendelkezésére.
(139)
Hitelgaranciák: Az összes garancia támogatási elemét egyfelől az ÅI-hez hasonló pénzügyi erejű vállalat kezességvállalás nélküli hitelköltségeire mérceként alkalmazott referencia-kamatláb, illetve az állami kezességvállalással az összes megfizetett prémium figyelembevétel kapott kamatláb különbségeként kell számítani, a kezességvállalásról szóló közlemény 4.2. szakasza szerint (a (66)-(80) preambulumbekezdésben részletesen kifejtettek szerint).
a)
A G-I jelű garanciát illetően a támogatási elem a „gyenge (B)” hitelminősítési kategóriába tartozó cégre vonatkozó, általános fedezettség melletti referencia-kamatlábnak és a garanciával fedezett hitel összes pénzügyi költségének különbsége (amely alatt a garanciáért fizetett díjak és a hitelkamat együttesen értendő). Ezt a támogatást 2003. október 9-én bocsátották az ÅI rendelkezésére (a (81) és (82) preambulumbekezdésben kifejtettek szerint). Ebből az összegből le kell vonni a 19 500 EUR egyszeri garanciadíjat (41).
b)
A G-II jelű garanciát illetően a támogatási elem a „gyenge (B)” hitelminősítési kategóriába tartozó cégre vonatkozó, általános fedezettség melletti referencia-kamatlábnak és a garanciával fedezett hitel összes pénzügyi költségének különbsége (amely alatt a garanciáért fizetett díjak és a hitelkamat együttesen értendő). Ezt a támogatást 2004. november 2-án bocsátották az ÅI rendelkezésére. Ebből az összegből le kell vonni a 2 900 EUR egyszeri garanciadíjat (42).
c)
A G-III jelű garanciát illetően a támogatási elem a „kielégítő (BB)” hitelminősítési kategóriába tartozó cégre vonatkozó, általános fedezettség melletti referencia-kamatlábnak és a garanciával fedezett hitel összes pénzügyi költségének különbsége (amely alatt a garanciáért fizetett díjak és a hitelkamat együttesen értendő). Ezt a támogatást 2005. december 13-án bocsátották az ÅI rendelkezésére. Ebből az összegből le kell vonni a 6 500 EUR egyszeri garanciadíjat (43).
(140)
A pontos teljes visszafizetendő összeget a behajtási eljárás keretében, a fenti (138) és (139) preambulumbekezdésben ismertetett módszer szerint a finn hatóságok fogják meghatározni a Bizottsággal együttműködésben. A meghatározandó támogatási összeget kamat terheli attól a naptól kezdődően, amikor a támogatást a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották, a visszafizetés napjáig. A Bizottság felkéri a finn hatóságokat, hogy a jóhiszemű együttműködés kötelezettségével összhangban működjenek együtt a Bizottsággal a visszafizetendő támogatás pontos összegének meghatározásában,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A Finnország által az Ålands Industrihus AB javára 1997. június 18-án nyújtott 84 094,39 EUR összegű tőkeemelés az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikkének (1) bekezdése értelmében nem minősül állami támogatásnak.
2. cikk
A Finnország által jogellenesen, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével az Ålands Industrihus AB javára nyújtott, e határozat 8.2. szakaszában felsorolt állami támogatási intézkedések a belső piaccal összeegyeztethetetlenek.
3. cikk
(1) Finnország visszaköveteli a kedvezményezettől a 2. cikkben említett állami támogatást.
(2) A visszafizetendő összegek tartalmazzák azt a kamatot, amely az összegeknek a kedvezményezett rendelkezésére bocsátásától a tényleges visszafizetésig tartó időszak után jár.
(3) A kamatokat a 794/2004/EK rendelet V. fejezete szerinti konszolidált alapon kell kiszámítani.
(4) Finnország e határozat elfogadásának napjától megszünteti a 2. cikkben említett támogatás valamennyi függőben lévő kifizetését.
4. cikk
(1) A 2. cikkben említett támogatást azonnal és ténylegesen vissza kell fizetni.
(2) Finnország biztosítja, hogy e határozatot az arról szóló értesítéstől számított négy hónapon belül végrehajtsák.
5. cikk
(1) Az e határozatról szóló értesítéstől számított két hónapon belül Finnország benyújtja a Bizottságnak a következő információkat:
a)
a kedvezményezett által visszafizetendő teljes összeg (tőkeösszeg és visszakövetelési kamat);
b)
az e határozatnak való megfelelés érdekében már meghozott és tervezett intézkedések részletes bemutatása;
c)
azt igazoló dokumentumok, hogy a kedvezményezettet felszólították a támogatás visszafizetésére.
(2) Amíg a 2. cikkben említett támogatást teljes egészében vissza nem fizetik, Finnország folyamatosan tájékoztatja a Bizottságot az e határozat végrehajtásának érdekében meghozott nemzeti intézkedések előrehaladásáról. A Bizottság egyszerű kérésére Finnország azonnal tájékoztatást ad az e határozatnak való megfelelés érdekében már meghozott és tervezett intézkedésekről. Ugyancsak részletes tájékoztatást nyújt a kedvezményezett által már visszafizetett támogatásokról és visszakövetelési kamatokról.
6. cikk
E határozat címzettje a Finn Köztársaság.
Kelt Brüsszelben, 2011. július 13-án.