KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 25. september 2007
om Polens statsstøtte i forbindelse med langsigtede elkøbsaftaler og Polens påtænkte statsstøtte som kompensation for frivillig ophævelse af langsigtede elkøbsaftaler
(meddelt under nummer K(2007) 4319)
(Kun den polske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2009/287/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1) og under hensyntagen til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
Ved brev af 1. marts 2005, referencenummer WEH/1023/6-54/05, registreret den 3. marts 2005 (SG/2005/A/226), underrettede de polske myndigheder i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 3, Kommissionen om et lovforslag vedrørende »regler for dækning af elværkers udgifter i forbindelse med ophævelse i utide af langsigtede elkøbsaftaler« (i det følgende benævnt »lovforslaget«).
(2)
Efter en indledende vurdering fandt Kommissionen anmeldelsen ufuldstændig, og den anmodede i brev af 27. april 2005 de polske myndigheder om at fremsende supplerende oplysninger vedrørende foranstaltningen.
(3)
Ved brev af 1. juni 2005, registreret den 2. juni 2005, fremlagde Polen nogle af de supplerende oplysninger, Kommissionen havde udbedt sig; Polen fremlagde de resterende oplysninger ved brev af 24. juni 2005, registreret den 28. juni 2005.
(4)
Den 28. og 29. juni 2005 blev der på Polens anmodning arrangeret et teknisk møde med henblik på drøftelse af anmeldelsen. På mødet identificeredes de aspekter, de polske myndigheder endnu manglede at præcisere skriftligt med henblik på at tilvejebringe tilstrækkelige oplysninger til brug for Kommissionens vurdering.
(5)
Da Kommissionen endnu ikke havde modtaget fyldestgørende svar, mindede den ved brev af 28. juli 2005 (D/55776) de polske myndigheder om de præciseringer, den havde udbedt sig på mødet den 28. juni 2005, og anmodede Polen om at fremlægge disse for sagen uundværlige oplysninger.
(6)
Ved brev af 7. september 2005, registreret den 9. september 2005, underrettede de polske myndigheder Kommissionen om, at arbejdet på lovforslaget var indstillet, da valgperioden var udløbet.
(7)
Ved brev af 23. november 2005 underrettede Kommissionen Polen om sin beslutning om at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, vedrørende lovforslaget og de langsigtede elkøbsaftaler.
(8)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (2). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte bemærkninger til den omhandlede støtte.
(9)
Ved skrivelse af 16. december 2005 anmodede de polske myndigheder om, at visse oplysninger i beslutningen om indledning af proceduren ikke videregives til tredjepart. Kommissionen besvarede denne anmodning og fremsendte ved brev af 25. januar 2006 sin egen ikke-fortrolige version af beslutningen; denne blev accepteret af de polske myndigheder pr. e-mail den 16. februar 2006, registreret samme dag.
(10)
Ved brev af 28. december 2005, registreret hos Kommissionen den 4. januar 2006, fremsendte de polske myndigheder deres første sæt bemærkninger med hensyn til indledningen af proceduren vedrørende lovforslaget om ophævelse af langsigtede elkøbsaftaler, hvori de beskrev de foranstaltninger, de havde truffet med henblik på at bortvejre de bekymringer, Kommissionen havde givet udtryk for vedrørende lovforslaget. Desuden fremsendte de polske myndigheder efter at have anmodet om og den 12. januar 2006 af Kommissionen at have fået bevilget udsættelse af fristen ved brev af den 23. januar 2006, registreret hos Kommissionen den 26. januar 2006, deres bemærkninger til Kommissionens vurdering af de langsigtede elkøbsaftaler.
(11)
I forlængelse af deres brev af 23. december 2005 fremlagde de polske myndigheder ved brev af 5. april 2006, registreret den 6. april 2006, yderligere en beskrivelse af de planlagte ændringer i lovforslaget om ophævelse af langsigtede elkøbsaftaler med henblik på at bringe loven i overensstemmelse med de gældende statsstøtteregler. Bilagene til dette brev fremsendtes ved brev af 6. april 2006, registreret den 10. april 2006.
(12)
Kommissionen har modtaget bemærkninger fra interesserede parter. Disse bemærkninger er ved brev af 20. juni 2006 videresendt til de polske myndigheder med anmodning om eventuelle kommentarer.
(13)
Den 12. maj 2006 indgav en af de interesserede parter en klage over Kommissionens beslutning om at indlede proceduren til De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans; klagen blev tildelt sagsnummer T-142/06.
(14)
Efter anmodning fra de polske myndigheder den 7. juli 2006, registreret den 12. juli 2006, er størstedelen af disse bemærkninger oversat til polsk og fremsendt til de polske myndigheder ved brev af 23. februar 2007. Polen besvarede denne skrivelse ved brev af 12. marts 2007, registreret samme dag, hvori de meddelte Kommissionen, at det ikke længere var nødvendigt at oversætte de resterende bemærkninger.
(15)
Ved brev af 28. marts 2007, registreret hos Kommissionen samme dag, fremsatte de polske myndigheder en kommentar til de interesserede parters bemærkninger.
(16)
Som svar på Kommissionens skrivelse af 28. april 2006 fremsendte de polske myndigheder ved brev af 6. juni 2006, registreret den 8. juni 2006, yderligere oplysninger om foranstaltningen. Ved brev af 13. juli 2006, registreret den 17. juli 2006, fremsendte de polske myndigheder papirkopier af de langsigtede elkøbsaftaler med hertil hørende bilag (609 dokumenter i alt).
(17)
Ved brev registreret den 4. maj 2006 anmodede de polske myndigheder om en fortolkning af en passage i Kommissionens meddelelse om analysemetoden for statsstøtte i forbindelse med strandede omkostninger (i det følgende benævnt »metoden til analyse af strandede omkostninger«) (3).
(18)
Ved brev af 27. september 2006 sendte de polske myndigheder en liste over spørgsmål, der var af afgørende betydning for udarbejdelsen af lovforslaget om ophævelse af langsigtede elkøbsaftaler.
(19)
Der fremsendtes forskellige versioner af lovforslaget om ophævelse af langsigtede elkøbsaftaler på forskellige etaper af den polske lovgivningsprocedure ved brev af 17. august 2006, 5. januar 2007 og 28. maj 2007 og ved e-mail registreret den 29. maj 2007 (engelsk version af lovforslaget).
(20)
I løbet af proceduren fremsendte Polen yderligere oplysninger om foranstaltningen ved brev registreret den 31. januar 2007 og 4. april 2007, ved e-mail af 2, 4, 7. og 11. maj 2007 samt ved brev registreret den 6. juni 2007.
(21)
Ved brev af 3. april 2007 forhørte Kommissionen sig hos de polske myndigheder med hensyn til status for arbejdet med lovforslaget om ophævelse af elkøbsaftaler og om de foranstaltninger, Polen havde truffet i medfør af tidligere diskussioner med Kommissionen.
(22)
Desuden blev der inden for rammerne af proceduren afholdt møder med de polske myndigheder den 5. april 2006, den 7. september 2006, den 26. oktober 2006, den 2. februar 2007, den 22. februar 2007, den 26. april 2007, den 2. maj 2007 og den 14. maj 2007.
(23)
Ved brev af 9. juli 2007 fremsendte de polske myndigheder den endelige version af loven om ophævelse af elkøbsaftaler, som blev vedtaget af det polske parlament og trådte i kraft den 4. august 2007. Den 18. juli 2007 fremsendte Polen den engelske oversættelse af loven og en liste over ændringer vedtaget af Senatet, parlamentets øvre kammer, vedlagt et referat.
2. BESKRIVELSE AF STØTTEN
2.1. Elkøbsaftaler
(24)
I midten af 1990'erne besluttede den polske regering at iværksætte et program, der havde til formål at modernisere den polske elektricitetssektor og bringe den i overensstemmelse med de tekniske og miljømæssige standarder i Vesteuropa.
(25)
Til iværksættelse af dette program gennemførte Polen en udbudsprocedure med henblik udvælgelse af projekter vedrørende nye eller moderniserede elværker. Disse projekter skulle tildeles langsigtede aftaler vedrørende køb af el og anden energi (i det følgende benævnt »elkøbsaftaler«) med henblik på deres produktionskapacitet. Beslutningen om at iværksætte udbudsproceduren blev truffet af ministeriet for handel og industri, og proceduren blev gennemført under ministeriets tilsyn af Polskie Sieci Elektroenergetyczne SA (»PSE«), den offentligt ejede polske elektricitetsnetværksoperatør.
(26)
I august og september 1994 blev der offentliggjort tekniske dokumenter og specifikationer vedrørende udbudsproceduren: Ifølge disse dokumenter skulle tre mål nås i forbindelse med projekterne: levering af billig elektricitet, opretholdelse af en forsvarlig forsyningssikkerhed og forbedring af miljøstandarder/forhindring af miljømæssige tilbageskridt under hensyntagen til kravene i forbindelse med integrationen mellem Polen og Vesteuropa.
(27)
Ved bedømmelsen af buddene anvendtes forskellige kriterier: effektiviteten, størrelsen af den investerede kapital, de miljømæssige virkninger, anvendelse af velprøvet teknologi og anvendelse af stabile, sikre brændselskilder.
(28)
Fristen for afgivelse af bud var den 5. januar 1995. Der indkom 44 bud. De mindst attraktive bud blev udelukket. Der blev indgået direkte forhandlinger med de resterende tilbudsgivere. Disse forhandlinger førte til indgåelse af elkøbsaftaler med en række selskaber eller konsortier.
(29)
Elkøbsaftalerne blev undertegnet i perioden 1996-1998 med undtagelse af en af syv elkøbsaftaler med virksomhedsgruppen Południowy Koncern Energetyczny SA (i det følgende benævnt »PKE«), som blev undertegnet den 12. April 1995, og den langsigtede elkøbsaftale med Elektrownia Turów, som blev undertegnet den 26. august 1994. Den langsigtede elkøbsaftale med Elektrownia Turów var ikke omfattet af beslutningen om at indlede proceduren og er derfor ikke omfattet af denne beslutning (4). De omfattede virksomheder er anført i nedenstående tabel.
Tabel 1
Elkøbsaftaler i Polen
Nr.
Støttemodtager
1
BOT Górnictwo i Energetyka SA
2
Południowy Koncern Energetyczny SA
3
Elektrownia Kozienice SA
4
Zespół Elektrowni Dolna Odra SA
5
Zespół Elektrowni Pątnów-Adamów-Konin Pątnów II
6
Electrabel Połaniec SA
7
Elektrociepłownia Kraków SA (5)
8
Dalkia Poznań Zespół Elektrociepłowni SA
9
Elektrociepłownia Rzeszów SA
10
Elektrociepłownia Nowa Sarzyna Sp. z o.o.
11
Elektrociepłownia Lublin Wrotków Sp. z o.o.
12
Elektrociepłownia Chorzów »ELCHO« SA
13
Żarnowiecka Elektrownia Gazowa Sp. z o.o.
14
Elektrociepłownia Zielona Góra SA
Kilde: Beslutningen om indledning af proceduren.
(30)
Elkøbsaftalerne har en løbetid på mellem 7 og 20 år at regne fra datoen for elværkets idriftsættelse; størstedelen af aftalerne blev indgået for en periode af mere end 15 år. Den sidste langsigtede elkøbsaftale udløber i 2027.
(31)
Alle elkøbsaftalerne er baseret på de samme grundlæggende principper:
a)
Elværkerne forpligter sig til at tilvejebringe ny kapacitet, at modernisere deres udstyr og at forsyne PSE med en fastsat minimumsmængde af elektricitet fra de pågældende værker.
b)
PSE forpligter sig til som minimum at købe denne minimumsmængde elektricitet.
c)
Købsprisen baseres på videreførelse af omkostningerne til forbrugeren (pass-through-princippet); elværkerne fakturerer PSE for et beløb svarende til deres faste omkostninger med tillæg for fortjenstmargin.
Da den endelige udformning af hver enkelt langsigtet elkøbsaftale er resultatet af individuelle forhandlinger for hvert projekt, er de ikke fuldt identiske og kan variere indbyrdes med hensyn til bestemte detaljer.
(32)
Nogle elkøbsaftaler er ændret - i nogle tilfælde adskillige gange - siden undertegnelsen. Disse ændringer har kun vedrørt visse aspekter af aftalerne, og ovennævnte principper er altid blevet overholdt.
2.2. Lovforslaget om ophævelse af elkøbsaftaler, som var anledning til beslutningen om at indlede proceduren
(33)
Det lovforslag, der var anledning til beslutningen om at indlede proceduren, fastsætter, at de i tabel 1 anførte elværker frivilligt kan opsige elkøbsaftaler indgået med PSE. De elværker, der tiltræder ordningen, er berettigede til kompensation i henhold til betingelserne i lovforslaget.
(34)
Kompensationen vil kunne dække forskellen mellem virksomhedens udgifter i forbindelse med opfyldelse af en elkøbsaftale og den andel af indtægterne fra salget af elektriciteten, som virksomhederne kan anvende til dækningen af disse omkostninger. Denne difference benævnes i det følgende »den kompensationsberettigede difference«. Disse omkostninger omfatter også omkostninger direkte forbundet med ophævelsen af elkøbsaftalen, såsom omkostninger i forbindelse med tidlig tilbagebetaling af lån.
(35)
Kompensationen har form af en indledende betaling efterfulgt af årlige justeringer indtil 2016 og en endelig justering i 2016.
(36)
Den indledende betaling svarer til den kompensationsberettigede difference i perioden fra 2006 til 2025 eller til det år, hvor elkøbsaftalen oprindeligt udløb, alt efter hvilket tidspunkt, der falder tidligst, på grundlag af prisprognoser og markedsandele i denne periode.
(37)
I perioden fra lovens ikrafttrædelse til 2014 vil den kompensationsberettigede difference blive omberegnet årligt på grundlag af økonomiske data sammenlignet med det beløb, der indledningsvis blev beregnet på grundlag af prognosen. Hvis de konstaterede værdier afviger fra prognosens, foretages der en justering i opad- eller nedadgående retning, som giver anledning til yderligere betalinger eller tilbagebetalinger for støttemodtagerens vedkommende. Af praktiske grunde, herunder især den tid, der er påkrævet i forbindelse med indsamling og behandling af alle data, vil beregningen af justeringerne først finde sted to kalenderår efter referenceåret for de økonomiske data.
(38)
I 2016 vil der blive udarbejdet en ny prognose for tendenser inden for priser og markedsandele, som skal dække perioden fra 2015 til 2025 eller til det år, hvor elkøbsaftalen oprindelig udløb, alt efter hvilket tidspunkt, der kommer først (i det følgende benævnt »den resterende periode«). Den kompensationsberettigede difference i den resterende periode ud fra denne prognose sammenlignes derefter med det beløb, der beregnedes ved den første prognose. Hvis disse beløb er forskellige, udføres en endelig justering vedrørende hele den resterende periode. Ligesom det gælder for tidligere justeringer, vil den endelige justering blive foretaget i op- eller nedadgående retning, og vil således give anledning til yderligere betalinger eller tilbagebetalinger for støttemodtagerens vedkommende.
(39)
Den samlede udbetalte kompensation med justeringer må ikke overstige følgende maksimumbeløb. Dette maksimumbeløb bestemmes for de enkelte virksomheder eller i givet fald virksomhedsgrupper, hvis en virksomhed tilhører en enkelt virksomhedsgruppe (6):
Tabel 2
Maksimal kompensation i den udgave af lovforslaget, som er undersøgt i beslutningen om indledning af proceduren
(tusind PLN)
Støttemodtager
Maksimal kompensation
1
BOT Górnictwo i Energetyka SA
7 554 899
2
Południowy Koncern Energetyczny SA
5 085 101
3
Elektrownia Kozienice SA
1 610 729
4
Zespół Elektrowni Dolna Odra SA
1 106 014
5
Zespół Elektrowni Pątnów-Adamów-Konin Pątnów II
2 173 335
6
Electrabel Połaniec SA
1 204 454
7
Elektrociepłownia Kraków SA
84 656
8
Dalkia Poznań Zespół Elektrociepłowni SA
132 773
9
Elektrociepłownia Rzeszów SA
302 684
10
Elektrociepłownia Nowa Sarzyna Sp. z o.o.
641 453
11
Elektrociepłownia Lublin Wrotków Sp. z o.o.
508 176
12
Elektrociepłownia Chorzów »ELCHO« SA
1 338 272
13
Żarnowiecka Elektrownia Gazowa Sp. z o.o.
1 013 081
14
Elektrociepłownia Zielona Góra SA
540 323
I alt
22 755 627
Kilde: Beslutningen om indledning af proceduren.
(40)
Dette maksimumbeløb er lig med den kompensationsberettigede difference for perioden 2006-2025, som den er beregnet på basis af en forventning om, at priserne på energimarkedet vil stige støt, men langsomt, fra et niveau, der er lavere end det nuværende, til det niveau, der findes i Vesteuropa. I dette scenario begynder den gennemsnitlige elpris ved ca. 22 EUR/MWh i 2006, stiger langsomt til 30 EUR/MWh i 2015 og stiger derefter hurtigere til 40 EUR/MWh i 2018 og stabiliseres på dette niveau med visse op- og nedadgående udsving indtil referenceperiodens udløb i 2025.
(41)
Kompensationen udbetales af PSE eller et fuldt statsejet datterselskab og finansieres ved indførelsen af en forbrugerbetalt afgift, der er proportionalt med deres abonnement hos elleverandøren. Med henblik på finansieringen af den høje indledende betaling vil PSE og/eller dets datterselskab belåne indtægterne fra afgiften.
3. BEGRUNDELSE FOR INDLEDNING AF PROCEDUREN
(42)
I sin beslutning om at indlede proceduren med henblik på undersøgelse af det anmeldte lovforslag undersøgte Kommissionen statsstøtteelementet i både elkøbsaftalerne og i de kompensationer, der udbetales i tilfælde af ophævelse af disse. Som beskrevet i punkt 3 i beslutningen om indledning af proceduren var disse to foranstaltninger tæt forbundne.
(43)
Den tvivl, der rejses i beslutningen om indledning af proceduren er sammenfattet i punkt 3.1 og 3.2 nedenfor. Med henblik på en mere detaljeret bedømmelse henviser Kommissionen til punkt 3 i beslutningen om indledning af proceduren.
3.1. Elkøbsaftaler
(44)
I sin foreløbige analyse har Kommissionen fundet, at elkøbsaftaler har tendens til at give konkurrencemæssige fordele til de elværker, der har indgået sådanne aftaler, hvilket kan forvride konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(45)
Kommissionen har tilkendegivet, at elkøbsaftalerne ikke udgør eksisterende støtte, da ingen af elkøbsaftalerne i henhold til tiltrædelsestraktaten kan henføres til en af de tre støttekategorier, som fra tiltrædelsesdatoen kunne betragtes som eksisterende støtte i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 1 (7).
(46)
Dette var især tilfældet, da ingen af elkøbsaftalerne (med undtagelse af den aftale, der var indgået med Elektrociepłownia Turów) var trådt i kraft før den 10. december 1994. Desuden var Kommissionen ikke blevet underrettet om elkøbsaftalerne i henhold til den såkaldte interimprocedure, og for det tredje var ingen af elkøbsaftalerne opført på listen over eksisterende støtteforanstaltninger vedlagt tiltrædelsestraktaten.
(47)
Kommissionen fremførte, at eftersom den ikke var underrettet om elkøbsaftalerne i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 3, udgjorde disse ulovlig støtte i henhold til artikel 1, litra f), i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (8).
(48)
Kommissionen gav udtryk for den opfattelse, at elkøbsaftalernes bestemmelser økonomisk stiller elværker, som har indgået en elkøbsaftale, mere fordelagtigt end andre elværker, som ikke har indgået en sådan aftale, og virksomheder i andre sammenlignelige erhvervssektorer, hvor sådanne langsigtede aftaler ikke engang var blevet tilbudt virksomhederne. Kommissionen konkluderede derfor foreløbigt, at foranstaltningen gav disse elværker en selektiv økonomisk fordel.
(49)
Kommissionen bemærkede også, at elmarkederne var blevet åbnet for konkurrence, og at elektricitet nu handles mellem medlemsstaterne, især efter Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet trådte i kraft (9). Foranstaltninger, der begunstigede virksomhederne i energisektoren i én medlemsstat, blev derfor betragtet som potentielt konkurrencebegrænsende for virksomheder fra andre medlemsstater med hensyn til disses energieksport til medlemsstaten og endda også med hensyn til energieksporten til disse andre medlemsstater.
(50)
Kommissionen gav også udtryk for den opfattelse, at denne fordel indebar anvendelse af statsmidler, fordi beslutningen om at underskrive elkøbsaftalerne var en konsekvens af den politik, den fuldt statsejede elektricitetsoperatør PSE havde gennemført. I overensstemmelse med EF-Domstolens praksis skal de midler, som et offentligt ejet selskab benytter på en måde, der kan tilskrives staten, betragtes som statsmidler i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, anførte betydning (10).
(51)
Kommission konkluderede derfor, at elkøbsaftalerne sandsynligvis udgjorde statsstøtte til elværkerne i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(52)
Kommissionen fastslog derfor, at den af elværkerne modtagne statsstøtte burde undersøges ved hjælp af metoden til analyse af strandede omkostninger. På basis af de dokumenter, Kommissionen havde modtaget på dette tidspunkt, nærede den tvivl om, hvorvidt elkøbsaftalerne var i overensstemmelse med de kriterier, der er fastsat i denne metode.
(53)
For det første nærede Kommissionen tvivl med hensyn til, om bestemmelserne om elkøbsaftalerne, som havde udelukket en stor del af markedet, kunne betegnes som værende i overensstemmelse med de grundlæggende mål i metoden til analyse af strandede omkostninger, dvs. øge liberaliseringens tempo ved tildeling af passende kompensation til de af markedets aktører, der var udsat for unfair konkurrence.
(54)
For det andet betvivlede Kommissionen, at støtteelementet i elkøbsaftalerne ville være foreneligt med de detaljerede kriterier i metoden til analyse af strandede omkostninger, hvad angår beregning af støtteberettigede strandede omkostninger og tildeling af passende kompensation.
3.2. Kompensation ved ophævelse af elkøbsaftalerne
(55)
I beslutningen om at indlede proceduren anvendte Kommissionen de ovenfor beskrevne argumenter, når det gjaldt om at fastslå, om elkøbsaftalerne indeholdt elementer af støtte, og den konkluderede foreløbigt, at der også var tale om støtte ved kompensation for ophævede elkøbsaftaler (11).
(56)
Kommissionen analyserede dernæst foreneligheden af det i kompensationen indeholdte element af statsstøtte med de i metoden til analyse af strandede omkostninger fastsatte kriterier.
(57)
Kommissionen betvivlede, at kompensationen var i overensstemmelse med de detaljerede kriterier i metoden til analyse af strandede omkostninger, hvad angår beregning af støtteberettigede strandede omkostninger og tildeling af passende kompensation.
4. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(58)
Efter offentliggørelsen af beslutningen om at indlede proceduren, inden for den fastsatte tidsfrist og - i visse tilfælde - efter en forlængelse af tidsfristen, som de interesserede parter havde anmodet om, modtog Kommissionen bemærkninger fra:
a)
følgende elværker: Elektrociepłownia Rzeszów SA (i det følgende benævnt »Elektrociepłownia Rzeszów«), Electrabel SA og Electrabel Połaniec SA (i det følgende under ét benævnt »Electrabel«), Zespół Elektrowni Pątnów - Adamów - Konin SA og Elektrownia Pątnów II Sp. z o.o. (i det følgende under ét benævnt »PAK«), BOT Górnictwo i Energetyka SA, BOT Elektrownia Opole SA og BOT Elektrownia Turów (i det følgende under ét benævnt »BOT«), Elektrociepłownia Chorzów »ELCHO« Sp. z o.o., Elektrociepłownia Kraków SA (i det følgende benævnt »ECK«)., Elektrociepłownia Zielona Góra SA (i det følgende benævnt »ECZG«) og Elektrociepłownia Nowa Sarzyna Sp. z o.o. (i det følgende benævnt »ENS«)
b)
følgende banker, som leverede finansiering til elværkerne: Dresdner Bank AG (London), Bank Pekao SA, WestLB AG (London) (12) og WestLB AF (i det følgende under ét benævnt »bankerne«)
c)
PSE.
(59)
De bemærkninger, der er fremsendt til Kommissionen, er temmelig enslydende og til tider næsten identiske. I stedet for at beskrive disse bemærkninger hver for sig har Kommissionen derfor opdelt dem i følgende generelle kategorier.
4.1. Kommentarer vedrørende elkøbsaftalerne
(60)
De interesserede parter hævder, at elkøbsaftaler ikke bør betragtes som »bibeholdt ved tiltrædelsen« i henhold til bilag IV til tiltrædelsesakten, afsnit 3, punkt 1, litra c) (14).
(61)
De interesserede parter hævder, at foranstaltninger, der lovligt var etableret forud for tiltrædelsen, ikke bør revideres af Kommissionen efter tiltrædelsen. Dette er i overensstemmelse med det generelle forbud mod tilbagevirkende kraft. Fællesskabets regler om statsstøtte ville angiveligt ikke finde anvendelse før efter tiltrædelsen.
(62)
De interesserede parter refererer til tidligere beslutninger fra Kommissionen (15), hvori Kommissionen har fastslået, at støtteforanstaltninger, der efter de interesserede parters mening ligner elkøbsaftalerne, ikke finder anvendelse efter tiltrædelsen.
(63)
Efter deres mening er enhver støtte i forbindelse med elkøbsaftaler bevilget før tiltrædelsen. De årlige betalinger skulle således stadig foretages, men ikke betragtes som ny støtte.
(64)
Elkøbsaftalerne fastsatte den mængde elektricitet, PSE skulle købe, og prisen på denne elektricitet i den pågældende periode. I forbindelse med visse positioner blev priserne beregnet på en sådan måde, at de ikke oversteg et på forhånd aftalt niveau mellem parterne, eller deres udsving blev begrænset inden for rimelige rammer i forhold til specificerede markedspriser, dvs. ud fra den mest objektive fremgangsmåde. De faktiske priser var sommetider lavere, hvilket især skyldtes, at den polske regering kontrollerede dem indirekte. Derfor var også statens maksimale engagement præcist fastlagt i elkøbsaftalerne allerede forud for tiltrædelsen.
(65)
De interesserede parter har fremført, at selv hvis det indrømmes, at elkøbsaftalerne udgør statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, bør denne statsstøtte betragtes som eksisterende støtte i henhold til artikel 1, litra b), i forordning (EF) nr. 659/1999.
(66)
De interesserede parter finder, at en beslutning om, hvorvidt støtte, der er bevilget forud for tiltrædelsen og bibeholdt efter tiltrædelsen, bør betragtes som »ny støtte« eller som »eksisterende støtte«, ikke alene bør baseres på bilag IV til tiltrædelsesakten. Hvis en sådan støtte ikke opfylder kriterierne for status som eksisterende støtte i henhold til bilag IV til tiltrædelsesakten, bør den ifølge de interesserede parter stadig undersøges i henhold til artikel 1, litra b), nr. ii) til v), i forordning (EF) nr. 659/1999.
(67)
De interesserede parter har fremført, at artikel 1, litra b), nr. v), i forordning (EF) nr. 659/1999 finder anvendelse på elkøbsaftaler, og at elkøbsaftaler derfor udgør »eksisterende støtte«.
(68)
De interesserede parter anfører endvidere, at artikel 1, litra b), nr. v), sidste punktum, i forordning (EF) 659/1999 ikke finder anvendelse på elkøbsaftaler af tre grunde.
(69)
For det første fastslog Domstolen i sin dom i Alzetta Mauro-sagen (17), at støtte bevilget på et marked, som, før det blev liberaliseret, var lukket for konkurrence, bør betragtes som eksisterende støtte fra tidspunktet for liberaliseringen. Ifølge de interesserede parter er denne dom baseret direkte på en fortolkning af EF-traktatens artikel 88, stk. 1, og går derfor forud for forordning (EF) nr. 659/1999.
(70)
Da forordning (EF) nr. 659/1999 endnu ikke var trådt i kraft, da elektricitetsmarkedet blev liberaliseret ved direktiv 96/92/EF, eller da elkøbsaftalerne blev undertegnet, er det desuden bestemmelserne i Alzetta Mauro-dommen og ikke i forordning (EF) nr. 659/1999, der finder anvendelse.
(71)
For det tredje fører en sammenligning af ordlyden vedrørende de forskellige kategorier i artikel 1, litra b), i forordning (EF) nr. 659/1999 til den konklusion, at artikel 1, litra b), nr. v), kun finder anvendelse på statsstøtteordninger, idet individuel støtte ikke nævnes udtrykkeligt.
(72)
Til støtte herfor peger de interesserede parter på den kendsgerning, at elkøbsaftaler var privatretlige aftaler i modsætning til statslige foranstaltninger. De mener, at det ville være en forkert følge af tiltrædelsen, hvis en aftale, der var indgået lovligt, og som var gyldig før Polens tiltrædelse af EU, blev ulovlig efter tiltrædelsen. De interesserede parter finder, at dette ville være en ekspansiv og tilbagevirkende fortolkning af EF-traktatens statsstøtteregler, som ikke er i overensstemmelse med internationalt anerkendte principper for retssikkerhed og retlig forudsigelighed.
(73)
Følgende bemærkninger blev fremsat af bankerne.
(74)
Bankerne hævder, at foranstaltningen ikke kan tilskrives staten, men PSE. I betragtning af den polske elektricitetssektors situation på tidspunktet for undertegnelsen af elkøbsaftalerne havde PSE ikke andre muligheder end at indgå elkøbsaftaler. Dette ville også have været tilfældet, hvis PSE havde været en privat markedsaktør. Det bør derfor anerkendes, at indgåelsen af elkøbsaftalerne var i statens såvel som aftalepartnernes interesse og ikke et tilfælde af politiske beslutninger, pålagt PSE af staten.
(75)
De fleste af de interesserede parter hævder, at elkøbsaftalerne ikke har givet økonomiske fordele.
(76)
De interesserede parter kritiserer Kommissionens foreløbige konklusion, der går ud på, at de priser, der er fastsat under elkøbsaftalerne, er højere end priserne på engrosmarkedet. Efter deres mening gjorde Kommissionen det ikke klart i beslutningen om indledning af proceduren, hvilket marked og hvilke priser beslutningen vedrørte. Det bør især bemærkes, at den polske energibørs ikke åbnede før december 1999, og på dette tidspunkt var mange elkøbsaftaler allerede indgået. Ifølge de interesserede parter manglede der på dette tidspunkt kapacitet på kraftlinjerne mellem Polen og andre lande. Kommissionen refererede fejlagtigt til en pris noteret i Grækenland i 2003 og dermed til en fuldstændigt anden geografisk og tidsmæssig sammenhæng.
(77)
Elektricitet solgt i henhold til en langsigtet elkøbsaftale kan - selv i Polen - ikke sammenlignes med elektricitet solgt uden for sådanne kontrakter. Førstnævnte overholder moderne miljøstandarder, mens sidstnævnte produceres af ikke-miljøvenlige produktionsenheder, der »dumper« (19) deres overskydende kapacitet til spotpris ved hjælp af forskellige mekanismer, hvoraf ingen sikrer priser, der dækker såvel faste som variable omkostninger. Elværker, der ikke opererer inden for rammerne af elkøbsaftaler, modtog også støtte og var til forskel fra elværker omfattet af elkøbsaftaler ikke forpligtede til at modernisere deres udstyr. Under alle omstændigheder var de ikke i stand til at producere tilstrækkeligt med elektricitet til at dække den samlede efterspørgsel i Polen, især i perioden 1997-1998.
(78)
De interesserede parter mener, at elkøbsaftaler bør undersøges i lyset af de fremherskende omstændigheder på det tidspunkt, hvor de blev indgået, dvs. inden for rammerne af et centralt styret elektricitetssystem med én enkelt kunde frem for et liberaliseret system med engrosmarked.
(79)
Elkøbsaftalerne var det eneste middel, der gjorde det muligt at sikre sig investeringer, der opfyldte kravene til den polske elektricitetssektor (herunder især moderniseringen af hele systemet, miljøbeskyttelse og forsyningssikkerhed). Bankerne krævede, at elkøbsaftalerne blev stillet som garantier for lån. For at kunne anvende principperne for privat investering måtte disse krav overholdes, og det eneste middel, der gjorde dette muligt, var elkøbsaftalerne. De interesserede parter bemærker, at elkøbsaftalerne pålægger elværkerne at foretage investeringer og at være til rådighed.
(80)
De interesserede parter anfører, at PSE's dispositioner i forbindelse med underskrivelsen af elkøbsaftalerne ikke bør analyseres ud fra kortsigtede gevinstkriterier, men derimod ud fra spørgsmålet om, hvorvidt PSE opnåede rentabilitet for langsigtede investeringer, og - ud fra en netoperatørs synsvinkel - om PSE sikrede forsyningssikkerheden og generelt levede op til sine forpligtelser som offentlig tjeneste. De interesserede parter påpeger, at elkøbsaftalerne blev indgået ved en gennemsigtig og åben udbudsprocedure, som gennemførtes på ikke-diskriminatorisk vis, og som resulterede i den lavest mulige pris. Efter de interesserede parters opfattelse følger det af Domstolens praksis (20), at dette i sig selv er tilstrækkeligt til at udelukke, at der er tildelt en økonomisk fordel. Før iværksættelsen af udbudsproceduren for elkøbsaftalerne blev der udført en undersøgelse af det lavest mulige omkostningsniveau med henblik på at fastlægge en liste over prioriterede investeringer i sektoren.
(81)
De interesserede parter påpeger endvidere, at eftersom PSE opererede i et reguleret leveringssystem for elektricitet, kan dets dispositioner ikke sammenlignes med dispositioner foretaget af virksomheder, der opererer under normale markedsbetingelser. PSE's dispositioner bør således bedømmes på grundlag af objektive og verificerbare størrelser, som ifølge de interesserede parter består af de omkostninger, der er båret af elselskaberne (21). PSE's dispositioner er i overensstemmelse med kriterierne for privat investering, da elkøbsaftalerne ikke omfatter andet end faste omkostninger, variable omkostninger og fortjenstmargen.
(82)
Indgåelse af langsigtede kontrakter såsom elkøbsaftalerne er angiveligt i overensstemmelse med almindelig praksis for operatører i denne sektor. Dette er ifølge de interesserede parter en almindelig måde at dele risikoen mellem elværket og køberen på. Aftalens lange løbetid burde ikke i sig selv ses som en fordel. De interesserede parter nævner en række eksempler: en aftale mellem Electricité de France og Péchiney i Frankrig, to aftaler mellem henholdsvis Redes Energéticas Nacionais og Turbogás samt Electricidade De Portugal og Pego i Portugal og aftaler indgået af Northern Ireland Electricity i Det Forenede Kongerige. De interesserede parter refererer også til en kontrakt med betegnelsen »IASB«, men de referencer, der er givet til dette dokument, er ukorrekte, og Kommissionen har ikke været i stand til at finde frem til dokumentet (22). De interesserede parter hævder, at Kommissionen ikke udtrykte nogen reservationer med hensyn til disse aftalers varighed, selv om de omfattede mindst 15 år. De interesserede parter hævder, at langsigtede aftaler også er almindelig praksis i USA, men giver ingen eksempler.
(83)
De interesserede parter hævder også, at elkøbsaftalerne ikke garanterer en forrentning af investeringerne. PSE og tilsynsmyndighederne har forbeholdt sig retsmidler, der gør det muligt at begrænse forrentningen af investeringer. Tilsynsmyndighederne kan navnlig kontrollere priserne og afvise urimelige og ubegrundede takster. PSE udnyttede ikke altid elværkernes fulde kapacitet, og de tog ved beregningen af elpriserne i kontrakterne hensyn til gevinster som følge af mere effektiv energiudnyttelse. Elværkerne bærer også en række risici vedrørende finansiering, anlæg, drift og vedligeholdelse.
(84)
Da elkøbsaftalerne ikke er forbundet med økonomiske fordele, er de angiveligt ikke statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(85)
Interesserede parter, som er privatejede, hævder også, at selv hvis elkøbsaftalerne havde været forbundet med visse økonomiske fordele, ville dette være afspejlet i den salgspris, der aftaltes på tidspunktet for privatisering af elværkerne. Elkøbsaftaler var nødvendige for gennemførelsen af privatiseringen, idet de var en af de vigtigste forudsætninger for aftalerne om privatisering af disse virksomheder. De interesserede parter hævder, at ovennævnte omstændigheder i henhold til Domstolens domme i sagerne Banks og Falck (23) udelukker ethvert element af økonomisk fordel i forbindelse med elkøbsaftalerne.
(86)
De interesserede parter hævder, at de elværker, der har indgået elkøbsaftaler, leverer tjenester af almindelig økonomisk interesse.
(87)
En eventuel statsstøtte inden for rammerne af elkøbsaftalerne opfylder de fire kumulative kriterier fastsat af Domstolen ved dom i sagen Altmark (25).
(88)
For det første overlades det til elværker, der har indgået elkøbsaftaler, at levere tjenester af almindelig økonomisk interesse. Dette følger af artikel 1, stk. 2, i den polske energilov af 1997, hvori det fastsættes, at staten sikrer en varig og uafbrudt energiforsyning til slutbrugerne på teknisk og økonomisk forsvarlig vis og under hensyntagen til kravene vedrørende miljøbeskyttelse. De interesserede parter tager også deres forpligtelse vedrørende brændselsdiversificering og reduktion af kvælstofoxidemissionerne i nærheden af byområder i betragtning i forbindelse med de tjenester af almindelig økonomisk interesse, de leverer. Medlemsstaterne kan i vidt omfang selv fastlægge, hvilke tjenester, der bør betragtes som værende af almindelig økonomisk interesse. Nærmere bestemt er det i henhold til direktiv 96/92/EF muligt at betragte forsyningssikkerhed som en tjeneste af almindelig økonomisk interesse, hvilken da også bekræftes af Kommissionens beslutningspraksis. Miljøbeskyttelse, herunder effektivisering af energiudnyttelsen og klimabeskyttelse, blev også anerkendt som tjenester af almindelig økonomisk interesse i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/54/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 96/92/EF (26). Elkøbsaftalerne blev derfor betragtet som et retligt instrumentet anvendt af staten med henblik på overdragelse af tjenester af almindelig økonomisk interesse til elværkerne i henhold til kriterierne i udbudsbetingelserne.
(89)
For det andet er der i elkøbsaftalerne, herunder i bilagene hertil, nedlagt præcise regler, der lige fra begyndelsen har omfattet kompensation for udgifter til tjenester af almindelig økonomisk interesse. Dette er et element i forhandlingerne om elkøbsaftaler. Visse elkøbsaftaler blev revideret adskillige gange, også efter Polens tiltrædelse af Den Europæiske Union, men dette havde ikke indflydelse på kompensationsreglerne eller de involverede beløb.
(90)
For det tredje må kompensationer udbetalt i henhold til elkøbsaftalerne ikke overstige omkostningerne ved de leverede tjenester af almindelig økonomisk interesse. Elkøbsaftaler omfatter kun omkostningerne ved fremstilling af den indkøbte elektricitet (f.eks. anlægsudgifter, kapitalomkostninger, faste og variable drifts- og vedligeholdelsesomkostninger, generalomkostninger) og en rimelig fortjenstmargin.
(91)
For det fjerde blev leverancen af tjenester af almindelig økonomisk interesse tildelt virksomheder, der var udvalgt i en åben, ikke-diskriminerende udbudsprocedure vedrørende indgåelse af elkøbsaftaler.
(92)
I lyset af ovennævnte bemærkninger konkluderer de interesserede parter, at elkøbsaftalerne opfylder de fire kumulative kriterier, som nævnes i Altmark-dommen, og bør ikke betragtes som støtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(93)
De interesserede parter anfører også, at selv om det ikke kunne konkluderes om elkøbsaftaler, at de opfylder de fire kumulative kriterier i Altmark-dommen, kunne de stadig erklæres som forenelige med fællesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 86, stk. 2.
(94)
Som anført i betragtning 88 blev elværkerne i medfør af elkøbsaftalerne overladt varetagelsen af tjenester af almindelig økonomisk interesse, som var omfattet af polsk lov. Elkøbsaftaler betragtes som nødvendige midler til sikring af tjenester af almindelig økonomisk interesse; uden disse aftaler ville det ikke have været muligt at finde passende finansiering til udvikling af elværkerne. Støtten i forbindelse med en langsigtet elkøbsaftale står i forhold til formålet - varetagelse af tjenester af almindelig økonomisk interesse - da den ikke dækker mere end de fulde omkostninger ved produktionen af elektricitet med tillæg af en rimelig fortjenstmargin. Kort sagt kunne støtten i betragtning af det begrænsede antal forbindelser mellem Polens elektricitetsnet og andre elektricitetsnet i Den Europæiske Union ikke påvirke samhandelen på en måde, der strider mod den fælles interesse.
(95)
De interesserede parter finder ikke, at elkøbsaftalerne indeholder elementer af selektivitet.
(96)
Ifølge de interesserede parter kan det ikke automatisk sluttes, at foranstaltninger, der begunstiger kun én sektor af økonomien, er selektive. De interesserede parter hævder, at Kommissionen altid nøje bør definere den pågældende vares marked og dette markeds geografiske udstrækning. Kommissionen bør derefter identificere konkurrenterne til støttemodtagerne på dette marked for dermed at fastslå, om foranstaltningen er selektiv. I det konkrete tilfælde var udbudsproceduren for udvælgelse af kontrahenter til elkøbsaftaler åben, gennemsigtig og ikke-diskriminatorisk, hvilket betyder, at der ikke var tale om selektivitet i forbindelse med proceduren.
(97)
De interesserede parter anfører også, at sektorspecifikke foranstaltninger kan være ikke-selektive, hvis de alene er resultatet af markedskræfterne. De foranstaltninger, Domstolen tog stilling til i sin dom i Van der Kooy-sagen, er et typisk eksempel på sådanne ikke-selektive foranstaltninger (28).
(98)
De interesserede parter minder også om, at beslutningen om indgåelse af elkøbsaftaler blev indgået af PSE og ikke af staten. Selektivitetskriteriet bør erstattes af kriteriet for privat investering.
(99)
De interesserede parter anfører, at Kommissionen burde have undersøgt, om elkøbsaftalerne forvred konkurrencen eller påvirkede samhandelen mellem medlemsstaterne, på det tidspunkt de blev indgået.
(100)
Elkøbsaftalerne blev undertegnet på et tidspunkt, hvor der ikke var konkurrence på det polske elektricitetsmarked. Direktiv 96/92/EF fandt på dette tidspunkt ikke anvendelse på Polen. Polen var på et tidligt stadie i sine forhandlinger om medlemskab af EU - der forelå ikke engang en endelig tidsfrist for tiltrædelsen. Priserne var på dette tidspunkt fuldt regulerede, herunder også priserne hos elværker, der ikke havde indgået elkøbsaftaler. Elkøbsaftaler kunne således på dette tidspunkt ikke betragtes som konkurrenceforvridende.
(101)
De interesserede parter bemærker også, at Polen på tidspunktet for undertegnelsen af elkøbsaftalerne ikke var medlem af Den Europæiske Union. Desuden var kapaciteten i forbindelserne mellem elnettene i Polen og nabolandene begrænset og den elektricitet, der blev produceret under elkøbsaftaler, dyrere end elektricitet produceret uden for elkøbsaftaler. Det kunne således ikke påstås, at elkøbsaftaler på det tidspunkt, de blev indgået, påvirkede samhandelen mellem medlemslandene.
(102)
De interesserede parter påpeger, at elkøbsaftalerne, hvis de var statsstøtte, kunne betragtes som forenelige med fællesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a).
(103)
De interesserede parter hævder, at elkøbsaftaler ikke kan betragtes som driftsstøtte. Driftsstøtte er (i modsætning til investeringsstøtte) »støtte, der tager sigte på at lette de omkostninger, en virksomhed normalt har i forbindelse med den daglige drift og de normale aktiviteter«. Betalinger i henhold til elkøbsaftaler kan ikke betragtes som denne form for støtte. De hidrører fra den pris, der skal betales for varer og tjenester leveret i henhold til en handelsmæssig kontrakt. Desuden er formålet med elkøbsaftaler at muliggøre gennemførelsen af projekter med påviselig karakter af investering (i modsætning til foranstaltninger vedrørende driften).
(104)
De interesserede parter finder også, at Kommissionen bør anerkende eksistensen af undtagelsesvise omstændigheder, der i den foreliggende sag kan resultere i godkendelse af driftsstøtte. Den polske elektricitetssektors situation i 1990'erne bør nøje tages i betragtning. Det forekommer klart, at Polen bør betragtes som en af de regioner, der henvises til i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a). En række af elværkerne var beliggende i områder, hvor lukninger ville have haft store samfundsmæssige konsekvenser. Elkøbsaftaler fremmede også udviklingen af elektricitetssektoren i Polen og - i medfør af denne sektors betydning - af økonomien som helhed.
(105)
De interesserede parter hævder, at elkøbsaftalerne, hvis de var statsstøtte, kunne betragtes som forenelige med fællesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra b).
(106)
Ifølge de interesserede parter var situationen i den polske elektricitetssektor på tidspunktet for underskrivelsen af elkøbsaftalerne årsag til alvorlige forstyrrelser i den polske økonomi. Ifølge de interesserede parter var elkøbsaftaler et middel til at bekæmpe disse alvorlige forstyrrelser.
(107)
De interesserede parter hævder, at elkøbsaftalerne, hvis de var statsstøtte, kunne betragtes som forenelige med fællesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
(108)
I denne henseende finder de interesserede parter, at elkøbsaftaler ikke bør analyseres ved hjælp af metoden til analyse af strandede omkostninger, da de ikke er udformet med henblik på udligning af disse omkostninger. I stedet bør elkøbsaftaler analyseres direkte i overensstemmelse med artikel 87, stk. 3, litra c).
(109)
De interesserede parter hævder, at elkøbsaftaler havde til formål at lette udviklingen af den polske energisektor ved at tiltrække udenlandske investeringer i moderne, miljøvenlige elværker. Elkøbsaftalerne skulle således »lette udviklingen af visse økonomiske aktiviteter«.
(110)
De interesserede parter hævder også, at elkøbsaftaler kun i mindre omfang påvirkede samhandelen med elektricitet mellem medlemsstaterne. Af tekniske grunde var forbindelserne mellem Polen og andre lande begrænset. Importen var forbundet med tekniske barrierer, og mulighederne for eksport var allerede fuldt udnyttede, så det kan ikke påstås, at elkøbsaftalerne medførte begrænsninger på dette område. Ifølge de interesserede parter identificerede Kommissionen ikke i sin første rapport om energimarkedet (33) elkøbsaftaler som en forhindring for integrationen af de europæiske energimarkeder. De interesserede parter konkluderer, at elkøbsaftalerne »ikke ændrede vilkårene for samhandelen til skade for de fælles interesser«.
(111)
De interesserede parter hævder også, at elkøbsaftalerne burde være undersøgt i overensstemmelse med Fællesskabets retningslinjer for statsstøtte i forbindelse med miljøbeskyttelse (34), idet elkøbsaftalerne specielt havde til formål at bringe elværkerne i Polen i overensstemmelse med kravene i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/80/EF af 23. oktober 2001 om begrænsning af visse luftforurenende emissioner fra store fyringsanlæg (35).
(112)
De interesserede parter hævder, at elkøbsaftalerne bør undersøges i henhold til statsstøtteprocedure PL 1/03 (37) indledt af Kommissionen ved anvendelse af interimproceduren i tiltrædelsestraktaten.
(113)
Sag PL 1/03 drejede sig om Polens anmeldelse af første udgave af loven om afskaffelse af elkøbsaftaler. De interesserede parter finder, at Kommissionen ved sin undersøgelse af anmeldelsen sandsynligvis nåede frem til samme konklusion om forbindelsen mellem elkøbsaftaler og lovforslaget som vedrørende forbindelsen mellem elkøbsaftaler og selve loven, nemlig at de er »tæt forbundne«.
(114)
Ifølge de interesserede parter er den logiske følge heraf, at Kommissionen burde have undersøgt elkøbsaftaler ved hjælp af samme procedure som den, den anvendte ved undersøgelsen af det første lovforslag, dvs. procedure PL 1/03, ligesom den gjorde i den foreliggende sag.
(115)
De interesserede parter bemærker, at beslutningen om at indlede proceduren også ophæver Kommissionens beslutning vedrørende sagen PL 1/2003. Kommissionen begrundede denne beslutning om ophævelse med henvisning til, at Polen ikke havde gennemført loven før tiltrædelsen, og procedurerne i tiltrædelsestraktaten derfor ikke fandt anvendelse på loven. De interesserede parter hævder, at der dermed ikke tages hensyn til den uadskillelige forbindelse mellem det første lovforslag og elkøbsaftalerne. I modsætning til hvad der er tilfældet i det første lovforslag, ville elkøbsaftaler være forblevet inden for anvendelsesområdet for de i tiltrædelsestraktaten fastsatte procedurer. Kommissionen burde have fortsat analysen af elkøbsaftaler ved hjælp af procedure PL 1/03, dvs. tiltrædelsestraktatens procedurer, og burde ikke have indledt en ny procedure i henhold til EF-traktaten.
(116)
De interesserede parter hævder, at ophævelsen af elkøbsaftalerne betyder, at de fratages deres rettigheder (39) (uden passende erstatning) (40).
4.2. Bemærkninger til lovforslaget
(117)
Kun ELCHO, bankerne og PAK fremsatte bemærkninger til lovforslaget.
(118)
De interesserede parter gentager deres påstand om, at elkøbsaftaler som anført ovenfor ikke udgør en økonomisk fordel. De anfører, at der i konsekvens heraf ikke kan være tale om økonomisk fordel ved betaling af behørig kompensation for deres ophævelse. De interesserede parter henviser til Domstolens dom i Asteris-sagen (41). Kompensation udbetalt i henhold til lovforslaget minder ifølge de interesserede parter om erstatning for skade og er tilmed garanteret i henhold til international privatret og artikel 10 i energichartertraktaten.
(119)
De interesserede parter hævder også, at lovforslaget ikke omfatter statsmidler, idet den skatteafgift, der skal finansiere det, ikke går gennem PSE, men gennem en eller flere private operatører eller selskaber.
(120)
De interesserede parter anfører også, at lovforslaget kan betragtes som foreneligt med EF-traktaten i overensstemmelse med artikel 87, stk. 3, litra a)-c), og artikel 86, stk. 2. I denne forbindelse påberåber de interesserede parter sig de samme argumenter som dem, der anvendtes ved diskussionen om elkøbsaftalernes forenelighed med traktatens bestemmelser.
(121)
Med hensyn til lovforslagets forenelighed med metoden til analyse af strandede omkostninger hævder bankerne, at denne metode blev udformet og vedtaget under helt andre omstændigheder. Formålet med metoden til analyse af strandede omkostninger var at løse problemet med inddrivelse af tabte midler i forbindelse med liberalisering. Lovforslaget tog imidlertid hensyn til de omstændigheder, der kendetegnede situationen i Polen på tidspunktet for undertegnelsen af elkøbsaftalerne. Bankerne kritiserer, at Kommissionen i sin beslutning om at indlede proceduren betegnede visse elværker i Polen som »ineffektive« og søgte at analysere, om lovforslaget ville resultere i en opretholdelse af de garanterede fortjenester for liberaliseringen. Ifølge bankerne ville denne logik resultere i, at ethvert elværk opført før en ny medlemsstats tiltrædelse af Den Europæiske Union ville blive betegnet som ineffektivt, hvilket ville have som konsekvens, at enhver aftale indgået med disse værker automatisk ville blive betragtet som indeholdende statsstøtte. Dette ville føre den vidtgående konklusion, at alle kontrakter bør opsiges før tiltrædelsesdatoen og derefter genforhandles. Dette ville hverken juridisk eller økonomisk give nogen mening. Bankerne tilføjer, at Kommissionen ikke har leveret hverken overbevisende eller håndgribelige beviser for, at elværkerne er ineffektive.
(122)
Ifølge bankerne foretog Kommissionen en fejlagtig skelnen mellem elværker, der ved tiltrædelsen var færdigopførte eller næsten færdigopførte, og andre elværker. Derved overså Kommissionen den kendsgerning, at kompensationen beregnes ud fra etablerede regler i national og international ret. Ifølge bankerne er den pris, en ny aktør er parat til at betale for at komme ind på markedet, ikke relevant i forbindelse med disse beregninger.
5. KOMMENTARER FRA POLEN
5.1. Kommentarer vedrørende elkøbsaftalerne
(123)
Polen finder, at staten har en forpligtelse til at sikre energiforsyningen, og dette indebærer en sikring af energileverancerne under skyldig hensyntagen til miljøet.
(124)
Polen hævder, at elkøbsaftalerne var den eneste måde, hvorpå Polen kunne leve op til denne forpligtelse på tidspunktet for undertegnelsen af disse aftaler. Der var behov for betydelige investeringer for at modernisere Polens elektricitetsmarked, og energiselskaberne selv havde kun meget begrænsede ressourcer. Bankerne gjorde långivningen betinget af et bestemt indtægtsniveau i en bestemt periode. Elkøbsaftalerne blev betragtet som garantier for disse lån.
(125)
PSE var den eneste aktør, som var i stand til at implementere elkøbsaftalerne. Ved undersøgelsen af dette selskabs adfærd bør der tages hensyn til, at statens vigtigste hensyn ikke er generering af profit, men at opfylde sine forpligtelser i almenvellets interesse.
(126)
Polen anfører, at eftersom elkøbsaftalerne blev indgået ved en åben, gennemsigtig og ikke-diskriminerende udbudsprocedure, bør den kendsgerning, at staten er part i aftalerne, betragtes som markedets pris for sikring af den offentlige interesse, hvilket fører til den konklusion, at der ikke er noget element af statsstøtte. Dette er i overensstemmelse med konceptet offentlig-privat partnerskab, som fremmes af Kommissionen.
(127)
Ifølge de polske myndigheder blev elkøbsaftalerne indgået på markedsvilkår, og deres udformning afspejlede især de kreditvilkår, bankerne tilbød elværkerne.
(128)
Polen anførte desuden, at eftersom begreberne tjenester af almindelig økonomisk interesse og offentlig-private partnerskaber altid anvendes om en specifik sektor, kan elkøbsaftalerne ikke betragtes som abnormt sektorspecifikke instrumenter.
(129)
Polen anfører også, at salgspriserne i forbindelse med privatiseringen af elværker har afspejlet værdien af elkøbsaftaler. Dette udelukker derfor ethvert element af økonomisk fordel, som er en af de kumulative elementer i definitionen af statsstøtte.
(130)
Polen finder også, at elkøbsaftalerne ikke udgør støtte efter tiltrædelsen. Polen betragter elkøbsaftaler som individuel støtte og fastslår, at implementeringen af disse, selv efter tiltrædelsen, kun er overførsel af støtte, der er tildelt før tiltrædelsen. Elkøbsaftaler angiver også klart statens maksimale engagement.
(131)
Polen anfører i sin kommentar, at metoden til analyse af strandede omkostninger ikke kan anvendes på elkøbsaftalerne. Metoden kan først anvendes, efter at elkøbsaftalerne er ophævet.
(132)
Kort sagt finder de polske myndigheder, at det er ukorrekt at hævde, at elkøbsaftaler garanterer en bestemt pris for elektriciteten over en bestemt periode. I stedet finder Polen, at elkøbsaftaler sikrer, at omkostningerne ved produktion af elektricitet dækkes, og at der sikres en lille fortjenstmargin, i det omfang det er nødvendigt for at betale gæld. Ifølge de polske myndigheder bør prisen på en vare eller en tjeneste i overensstemmelse med markedsøkonomiske principper altid afspejle kapitalomkostningerne ved finansiering af investeringen.
5.2. Bemærkninger til lovforslaget
(133)
Polen tog stilling til de betænkeligheder, Kommissionen havde tilkendegivet med hensyn til lovforslaget i sin beslutning om at indlede proceduren, ved at fremsætte et ændret lovforslag. Loven, der trådte i kraft den 4. august 2007, betegnes i det følgende som »loven«.
(134)
Hvad angår statsstøtte, gives nedenfor en beskrivelse af de punkter, hvor den senest ændrede lov afviger fra det oprindelige lovforslag, som er beskrevet i punkt 2.2.
(135)
Listen over støttemodtagere og maksimal kompensation er ændret. Den nye liste over kompensation for strandede omkostninger for potentielle modtagere heraf ser således ud:
Tabel 3
Støttebeløb i den ændrede lov
(tusind PLN)
Støttemodtager
Maksimal kompensation
BOT Górnictwo i Energetyka SA
4 536 851
Południowy Koncern Energetyczny SA
1 479 745
Elektrownia Kozienice SA
623 612
Zespół Elektrowni Dolna Odra SA
633 496
Zespół Elektrowni Pątnów-Adamów-Konin Pątnów II
1 377 880
Elektrociepłownia Kraków SA
0
Elektrociepłownia Rzeszów SA
297 415
Elektrociepłownia Nowa Sarzyna Sp. z o.o.
777 535
Elektrociepłownia Lublin Wrotków Sp. z o.o.
425 263
Elektrociepłownia Chorzów »ELCHO« SA
888 581
Elektrociepłownia Zielona Góra SA
464 297
Elektrociepłownia Gorzów SA
72 755
I alt
11 577 430
Kilde: Bilag 2 til loven som fremlagt af de polske myndigheder.
(136)
Ved sammenligning med listen i tabel 2 fremgår det, at den ændrede liste over støttemodtagere:
a)
ikke længere omfatter Electrabel Połaniec SA og Dalkia Poznań Zespół Elektrociepłowni SA, da deres elkøbsaftaler i mellemtiden er udløbet
b)
ikke længere omfatter Żarnowiecka Elektrownia Gazowa Sp. z o.o., da den langsigtede elkøbsaftale med dette elværk blev ophævet, før værket var opført
c)
desuden omfatter Elektrociepłownia Gorzów SA, som i kraft af loven blev støtteberettiget.
(137)
Elektrociepłownia Kraków SA er stadig berettiget til støtte i henhold til loven, men den maksimale støtte er nul.
(138)
De vigtigste regler for beregning af den maksimale kompensation for strandede omkostninger, som er anført i tabel 3, beskrives i lovens artikel 27.
(139)
De maksimale kompensationsbeløb blev beregnet som forskellen mellem:
a)
ikke afskrevne investeringsomkostninger i 2007, som ikke er omfattet af investeringsstøtte, og
b)
den del af virksomhedens likviditet, som den vil kunne anvende til at dække sine investeringsomkostninger.
Investeringsomkostninger er nettoregnskabsværdien af anlægsaktiver i henhold til lovens artikel 27, stk. 1. Ikke afskrevne investeringsomkostninger er nettoregnskabsværdien af anlægsaktiver efter fradrag for deres afskrevne værdi.
Fra dette beløb trækkes:
-
elværkets resterende bogføringsværdi på den (eventuelle) planlagte udløbsdato for den langsigtede elkøbsaftale, og
-
alle tilskud og fradrag vedrørende aktiverne.
Dette maksimale kompensationsbeløb blev for hvert elværk beregnet fra 2007 til udløbet af den langsigtede elkøbsaftale.
(140)
Ved beregningen af kompensationsbeløbene blev kun de investeringer, der var blevet gennemført eller næsten gennemført på datoen for Polens tiltrædelse af Den Europæiske Union, taget i betragtning. »Næsten gennemførte investeringer« er investeringer, som det var mere økonomisk fordelagtigt at gennemføre og tage i brug frem for at stoppe byggeriet. Beregningen tog udgangspunkt i datoen for Polens tiltrædelse af Den Europæiske Union.
(141)
Fremtidige pengestrømme beregnedes på basis af samme type markedsprognoser som dem, der er beskrevet beslutningen om at indlede proceduren. De polske myndigheder underbyggede deres prognoser.
(142)
Loven omfatter ikke længere store indledende betalinger; i stedet anvendes årlige rater i kombination med et forskudssystem, der især tager elværkets gæld i betragtning. Den mekanisme, der havde til formål at tilpasse kompensationsbeløbene til de faktiske ændringer i elpriserne, blev udvidet til at dække den oprindeligt planlagte udløbsdato for hver langsigtet elkøbsaftale. Den svarer til den periode, der refereres til i betragtning 139, og som anvendes til at beregne det maksimale kompensationsbeløb for hver virksomhed.
(143)
Loven fastsætter, at modtagere af kompensation ikke modtager redningsstøtte eller omstruktureringsstøtte i en periode på ti år efter den seneste udbetaling af kompensation for strandede omkostninger i henhold til loven.
(144)
Loven indeholder også bestemmelser om en ny kategori af strandede omkostninger for elværkerne anført i tabel 3, som har indgået langsigtede aftaler om gasleverancer indeholdende »take or pay«-klausuler i forbindelse med værkernes drift i henhold til deres elkøbsaftaler. Langsigtede aftaler af »take or pay«-typen er kontrakter, i henhold til hvilke køberen påtager sig at aftage en vis mængde gas for hvert år af kontraktens løbetid til en pris fastsat ved en formel, og der betales en bøde, hvis han ikke køber den aftalte mængde.
(145)
Den maksimale kompensation for disse kategorier af strandede omkostninger er den maksimale mængde elektricitet, som det pågældende elværk kan producere på basis af den gas, der er indgået aftale om på »take or pay«-vilkår, ganget med den forventede difference mellem prisen pr. energienhed af denne gas og gennemsnitsprisen pr. enhed af det kul, der kræves til at producere samme mængde elektricitet, og med en koefficient, der repræsenterer forholdet mellem den gennemsnitlige enhedspris for energi fra gas fra polske gasfelter og den gennemsnitlige enhedspris for energi fra gas, der anvendes af værker, som ikke anvender gas fra polske gasfelter (hvis det pågældende værk ikke anvender polsk gas).
(146)
Nedenstående tabel viser de maksimale kompensationsbeløb i forbindelse med »take or pay«-kontrakter i henhold til loven.
Tabel 4
Maksimal kompensation for strandede omkostninger i forbindelse med »take or pay«-kontrakter
(tusind PLN)
Elværk
Maksimal kompensation
Elektrociepłownia Rzeszów SA
124 395
Elektrociepłownia Lublin Wrotków Sp. z o.o.
191 480
Elektrociepłownia Nowa Sarzyna Sp. z o.o.
340 655
Elektrociepłownia Zielona Góra SA
313 477
Elektrociepłownia Gorzów SA
35 273
I alt
1 005 280
Kilde: Bilag 2 til loven som fremlagt af de polske myndigheder.
(147)
Der er indført en mekanisme til justering af udbetalingerne hvert år til elværkerne med henblik på opdatering for strandede udgifter i forbindelse med »take og pay«-kontrakter.
(148)
De faktiske kompensationsbetalinger for hvert år består af to komponenter:
a)
et beløb svarende til den faktiske elektricitetsmængde, der i et bestemt år er produceret af det pågældende elværk med den gas, der er omfattet af værkets »take or pay«-kontrakt, ganget med differencen mellem gassens enhedspris i henhold til »take or pay«-kontrakten og den faktiske gennemsnitlige energienhedspris for den mængde kul, der ville være nødvendig til produktionen af samme mængde elektricitet det pågældende år, minus differencen mellem det pågældende elværks gennemsnitlige energienhedssalgspris det pågældende år og energienhedssalgspriserne hos kulfyrede værker samme år (hvis denne forskel er negativ, tages den ikke i betragtning). Den koefficient, der repræsenterer forholdet mellem den gennemsnitlige enhedspris for energi fra gas fra polske gasfelter og den gennemsnitlige enhedspris for energi fra gas, der anvendes af værker, som ikke anvender gas fra polske gasfelter (hvis det pågældende værk ikke anvender polsk gas), anvendes også.
d)
et beløb svarende til de bøder, der faktisk er betalt af værket det pågældende år for gas, der er indgået aftale om på »take or pay«-vilkår, og som ikke er aftaget.
(149)
For de enkelte elværker må summen af de årlige kompensationer beregnet i henhold til metoden i betragtning 148 ikke overstige de maksimale kompensationsbeløb, der er anført i tabel 4. Alle kompensationsbetalinger vedrørende strandede omkostninger i forbindelse med »take og pay«-kontrakter ophører, når denne maksimumgrænse er nået. Under alle omstændigheder indstilles betalingerne senest, når den langsigtede elkøbsaftale udløber i henhold til planen.
(150)
Ovennævnte bestemmelser finder kun anvendelse på gasmængder leveret i henhold til »take or pay«-kontrakter, der allerede var indgået på datoen for Polens tiltrædelse af Den Europæiske Union. Yderligere gasmængder, som elværket har indgået kontrakt om efter tiltrædelsen, berettiger ikke til kompensation. Reduceres den mængde gas, der er indgået »take or pay«-kontrakt om, efter tiltrædelsen, afspejles dette i kompensationsbetalingerne.
6. POLENS SVAR PÅ DE INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER
(151)
Polen finder ikke, at Kommissionen bør betragte elkøbsaftaler som statsstøtte. Hvis disse aftaler imidlertid betragtes som statsstøtte, bør de ikke behandles som støtte efter tiltrædelsen.
(152)
Polen bemærker, at undtagelsen fra forpligtelsen til at oplyse sine priser over for formanden for URE (Urząd Regulacji Energetyki - Kontoret for Regulering af Energi) med henblik på godkendelse af disse skulle tilskynde elværkerne til at operere som markedsoperatører og til at sænke produktionsomkostningerne.
(153)
Polen understreger, at indgåelsen af elkøbsaftaler fandt sted efter en udbudsprocedure, som var åben og ikke-diskriminerende og henvendt til alle elværker (både offentlige og private). Kommissionen bedes også bemærke, at nogle elkøbsaftaler var knyttet til privatiseringer, og at prisen for den privatiserede virksomhed afspejlede den omstændighed, at der var indgået en langsigtet elkøbsaftale.
(154)
Hvis Kommissionen finder, at elkøbsaftalerne udgør statsstøtte, mener Polen ikke, at støtten bør klassificeres som driftsstøtte, da den i praksis var knyttet til elværkernes forpligtelser over for offentligheden. Elkøbsaftalerne havde til formål at styrke forsyningssikkerheden.
(155)
Polen genfremsatte sit synspunkt om, at elkøbsaftaler ikke bør bedømmes i overensstemmelse med metoden til analyse af strandede omkostninger; denne metode bør kun anvendes i forbindelse med omkostninger, der opstår, når en medlemsstat ikke opfylder sine forpligtelser og garantier over for elværkerne.
7. KOMMISSIONENS VURDERING AF STØTTEN
(156)
Som nævnt i betragtning 133 har de polske myndigheder fremlagt loven for Kommissionen som en del af den igangværende procedure med henblik på vurdering af dens forenelighed med reglerne om statsstøtte. Loven fastsætter bestemmelser om kompensation i forbindelse med ophævelse i utide af elkøbsaftaler og kan derfor ikke adskilles fra selve elkøbsaftalerne. I sin beslutning om at indlede proceduren ytrede Kommissionen tvivl med hensyn til mulige elementer af statsstøtte og elkøbsaftalernes overensstemmelse med reglerne om statsstøtte. Elkøbsaftalerne er stadig i kraft på datoen for nærværende beslutning. Kommissionen er derfor forpligtet til at vurdere de i bilag 1 til loven anførte elkøbsaftaler.
7.1. Vedrørende elkøbsaftalerne
7.1.1. Eksistensen af statsstøtte i henhold EF-traktatens artikel 87, stk. 1
(157)
I denne undersøgelse vil Kommissionen anvende hvert af de fire kumulative kriterier, som udgør definitionen af statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1: involvering af statsmidler, økonomisk fordel, selektiviteten af den økonomiske fordel og påvirkning af samhandelen.
(158)
Det er vigtigt, at det i denne undersøgelse fastslås, på hvilket tidspunkt disse kriterier anvendes, og hvilke der følgelig vil blive taget i betragtning ved vurderingen af eventuelle statsstøtteelementer i forbindelse med elkøbsaftalerne.
(159)
I deres bemærkninger tilkendegav de interesserede parter (med henvisning til adskillige vurderingskriterier), at Kommissionen kun bør tage hensyn til situationen på tidspunktet for undertegnelsen af elkøbsaftalerne. Konklusionerne af denne undersøgelse skulle derefter gælde for elkøbsaftalerns samlede gyldighedsperiode, i det mindste indtil de blev ændret betragteligt.
(160)
Det er korrekt, at Kommissionen, når den gennemfører en undersøgelse med henblik på at fastslå støttens karakter i en bestemt sag, må undersøge den situation, der gjorde sig gældende på tidspunktet for foranstaltningens ikrafttrædelse.
(161)
Det betyder imidlertid ikke, at vurderingen ud fra de fire kriterier i definitionen af statsstøtte bør begrænses snævert til præcis det tidspunkt, hvor støtten blev tildelt. Hvis støtten fra begyndelsen blev tildelt for længere tid i form af successive betalinger frem for en enkelt samlet betaling, må Kommissionen fastslå, om kriterierne er opfyldt i den periode, foranstaltningen efter planen skulle vare.
(162)
I den foreliggende sag er Kommissionen nået til den konklusion, at resultaterne af vurderingerne var ens, uanset om det fandtes, at elkøbsaftalerne udgjorde statsstøtte, da de blev indgået, eller ikke. Hvis Kommissionen fandt, at de fire kriterier for støtte var opfyldt, da elkøbsaftalerne blev indgået, bør de bedømmes i overensstemmelse med tiltrædelsestraktaten. Som resultat af denne vurdering (punkt 7.1.2 nedenfor) ville foranstaltningen udgøre ny støtte fra den 1. maj 2004, og dens forenelighed med fællesmarkedet bør vurderes fra denne dato. Konkluderes det derimod, at elkøbsaftalerne ikke udgjorde statsstøtte, da de undertegnedes, er det Kommissionens opfattelse, at de blev til statsstøtte, på tidspunktet for tiltrædelsen - senest på datoen for Polens tiltrædelse (punkt 7.1.2 nedenfor). På grundlag af tiltrædelsestraktaten og i overensstemmelse med artikel 1, litra b), nr. v), i forordning (EF) nr. 659/1999 ville Kommissionen konkludere, at foranstaltningen udgør ny støtte fra den 1. maj 2004, og at dens forenelighed med statsstøttereglerne skal bedømmes fra denne dato (punkt 7.1.2 nedenfor).
(163)
Derfor vurderer Kommissionen, om foranstaltningen fra datoen for Polens tiltrædelse af Den Europæiske Union og derefter opfylder alle kriterier for statsstøtte.
(164)
I denne sammenhæng ønsker Kommissionen at tage stilling til de bemærkninger fra interesserede parter, der går ud på, at privatretlige kontrakter ikke automatisk kan blive ugyldige som resultatet af tiltrædelse og privatisering, da dette i henhold til de interesserede parter ville være i strid med principperne om retssikkerhed og forudsigelighed.
(165)
Kommissionen må afvise dette argument. Europaaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Polen på den anden side, som banede vej for tiltrædelsen, blev underskrevet den 16. december 1991. På det tidspunkt, hvor parterne indgik disse aftaler, var det klart, at Polen ville tiltræde EU, og for de fleste var det også klart, at dette ville finde sted, før deres elkøbsaftaler udløb.
(166)
Republikken Polen undertegnede tiltrædelsestraktaten den 16. april 2003. Traktaten trådte i kraft den 1. maj 2004. Fra datoen for tiltrædelsen blev bestemmelserne i traktaterne og i den afledte ret i overensstemmelse med tiltrædelsesaktens artikel 2 gældende i Polen (42). Derfor finder den gældende fællesskabsret anvendelse på alle kontraktforhold i de nye medlemsstater, og undtagelser herfra kan kun udspringe af tiltrædelsestraktaten. Tiltrædelsesakten, som er knyttet som bilag til traktaten, og dens bilag indeholder ikke bestemmelser om undtagelser fra statsstøttereglerne, som kan undtage elkøbsaftalerne eller energisektoren generelt fra direkte anvendelse af EU's lovgivning om statsstøtte.
(167)
Kommissionen er forpligtet til at anvende EU's konkurrenceregler på Polen på samme måde, som de anvendes på alle andre medlemsstater, hvad angår energisektoren og alle den polske økonomis andre sektorer. Kommissionen bemærker, at støttens form (privatretlig kontrakt for elkøbsaftalernes vedkommende) ikke er relevant, når det gælder vurderingen af, om der er tale om statsstøtte, idet det kun er foranstaltningens virkning, der har betydning for Kommissionens analyse. Kommissionen fandt derfor ikke nogen gyldige argumenter i de interesserede parters bemærkninger, der kunne forklare, hvorfor denne procedure skulle være uforenelig med principperne om retssikkerhed og forudsigelighed.
(168)
Den garanterede rentabilitet, som er grundlaget for elkøbsaftalerne, kommer i praksis til udtryk ved PSE's forpligtelse til at aftage elektricitet til en pris, der dækker investerings- og driftsomkostninger samt en vis fortjenstmargen. Købsprisen dækkes helt af PSE, som er et selskab, der fuldt ud ejes og kontrolleres af staten.
(169)
De interesserede parter har anført, at beslutningen om at opsige elkøbsaftalerne blev truffet af PSE.
(170)
Hvad angår statsmidler, har Kommissionen også overvejet at inddrage Domstolens dom i PreussenElektra-sagen (43), hvor Domstolen undersøgte en mekanisme, der pålagde private virksomheder at købe elektricitet af specifikke producenter til en pris fastsat af staten, som var højere end markedsprisen. Retten fandt, at der i denne sag ikke havde fundet overførsel af statsmidler sted og derfor ikke var tale om statsstøtte.
(171)
Situationen i Polen er på afgørende punkter forskellig fra det system, Domstolen har taget stilling til i sin dom. Forskellen ligger især i ejerskabsstrukturen i de virksomheder, som forpligtes til at købe elektriciteten.
(172)
I PreussenElektra-sagen var den virksomhed, staten pålagde at købe elektriciteten, privatejet, hvorimod PSE er fuldt ud statsejet og kontrolleret af staten. PSE er under statskontrol i henhold til definitionen i Kommissionens direktiv 2006/111/EF af 16. november 2006 om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder og om den finansielle gennemskuelighed i bestemte virksomheder (44). De midler, der anvendes, tilhører derfor et fuldt statsejet selskab.
(173)
Ved nærmere undersøgelse af pengestrømmene i PreussenElektra-sagen fra støttemodtageren og tilbage til kilden, viste det sig, at disse midler på intet tidspunkt havde været kontrolleret direkte eller indirekte af staten.
(174)
I modsætning til den situation, der er beskrevet i forbindelse med PreussenElektra-dommen, er midlerne i den polske sag under statens kontrol, idet de overføres til et statsejet selskab og derfor betragtes som statsmidler.
(175)
På grundlag af en vurdering af foranstaltningen og i overensstemmelse med den nævnte dom finder Kommissionen, at elkøbsaftalerne udgør statsmidler.
(176)
Hvad angår mulighederne for at tilskrive staten støtten, fastslog Domstolen i sin dom i sagen Stardust (45), at midler tilhørende virksomheder, der er under statskontrol, er statsmidler. Domstolen tilføjede dog, at det også er nødvendigt at undersøge, om anvendelsen af sådanne midler rent faktisk kan tilskrives staten.
(177)
I overensstemmelse med EF-Domstolens praksis i Stardust-sagen skal de midler, som et offentligt ejet selskab benytter på en måde, der kan tilskrives staten, betragtes som statsmidler i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, anførte betydning.
(178)
Det fremgår klart af bemærkningerne fra Polen og de interesserede parter, at beslutningen om at iværksætte et program med henblik på at tiltrække investorer til elektricitetsenergisektoren havde til formål at fremme moderniseringen af denne sektor, opdatere elværkerne med henblik på overensstemmelse med EU-standarder og sikre, at energiforsyningen fuldt ud dækkede efterspørgslen. Dette viser, at elkøbsaftalerne blev indgået ikke med et kommercielt formål for øje, men med henblik på gennemførelsen af en række politiske mål, hvilket de polske myndigheder også selv har indrømmet.
(179)
Statens kontrol med tildelingen af elkøbsaftaler fremgår bl.a. af den omstændighed, at opfordringerne til indsendelse af bud blev sendt ud til deltagerne af det polske ministerium for industri og handel. Desuden har finansministeren i henhold til polsk handelslovgivning fuld myndighed over generalforsamlingen.
(180)
Det bærende princip for priserne i elkøbsaftalerne var, at de skulle dække investeringer og driftsudgifter og sikre en vis fortjenstmargin. Disse rammer var udformet med henblik på at sikre de nødvendige investeringer og afspejlede endvidere en beslutning taget af de statslige myndigheder og gennemført af PSE.
(181)
I lyset af denne vurdering finder Kommissionen, at ovennævnte elementer udgør et sæt indikatorer, som i henhold til de kriterier, Domstolen fastsatte ved sin afgørelse i Stardust-sagen, fører til den konklusion, at anvendelsen af PSE's midler i forbindelse med elkøbsaftaler kan tilskrives staten, og at elkøbsaftalerne derfor i henhold til den fremlagte argumentation i denne undersøgelse må betragtes som finansieret med statsmidler.
(182)
Efter Kommissionens mening var staten klart involveret i indgåelsen af de langsigtede indkøbsaftaler og i fastlæggelsen af de grundlæggende regler for disse.
(183)
De langsigtede indkøbsaftalers retlige form er en kontrakt mellem to parter: PSE og elværkerne. Som fastslået i betragtning 172 er PSE en fuldt ud statsejet virksomhed.
(184)
Med henblik på at fastslå, om elværkerne har økonomisk fordel af elkøbsaftalerne, må Kommissionen bedømme, om elværkerne i kraft af disse aftaler har fået økonomiske fordele, som de ikke ellers ville have kunnet opnå på markedet.
(185)
Elkøbsaftaler giver de elværker, der er berettigede til at indgå sådanne aftaler, en fordel, hvis de økonomisk stilles bedre end andre virksomheder.
(186)
Selv om detaljerne i de enkelte elkøbsaftaler kan variere, er de alle opbygget omkring en række centrale, uforanderlige principper: PSE forpligter sig til at købe (i visse tilfælde al) elektricitet produceret af de pågældende virksomheder til en pris, der revideres periodisk i overensstemmelse med det princip, at de samlede omkostninger (faste og variable) ved elektricitetsproduktionen videreføres til aftageren med tillæg af fortjenstmargin.
(187)
Den polske energiadministration, URE, har indirekte mulighed for at kontrollere, om de omkostninger, der faktureres til PSE er berettigede og rimelige, men i praksis bruger URE kun denne beføjelse til at sikre, at de pågældende omkostninger rent faktisk er forbundet med elektricitetsproduktion. Desuden er URE's kontroller kun indirekte, da de har til formål at verificere PSE's omkostningsstruktur med henblik på at fastlægge PSE'e indtægter fra faste aftagere. Hvis det mod forventning skulle ske, at nogle af de omkostninger, der faktureres PSE i kraft af elkøbsaftaler, ikke i henhold til URE er berettigede, kan URE kun forbyde PSE at videreføre disse omkostninger til sine faste aftagere. Dette kan gøre det vanskeligere for PSE at opfylde sine forpligtelser i henhold til elkøbsaftalerne, men det betyder ikke, at disse ville være ugyldige.
(188)
Ovennævnte centrale princip anvendes i hele elkøbsaftalens løbetid, som er fra syv til 20 år at regne fra tidspunktet, hvor elværket påbegynder sin drift, dvs. fra 10 til 31 år efter indgåelsen af elkøbsaftalerne og for størstedelens vedkommende næsten 15 år.
(189)
Det betyder, at den kommercielle risiko i forbindelse med elværkernes drift i denne periode bæres af køberen af elektriciteten, dvs. PSE. Dette omfatter risikoen ved udsving i omkostningerne ved produktion af elektricitet og især udsving i brændstofomkostninger, forbrugerpriser og efterspørgsel. Disse er risici, som elværker typisk selv bærer risikoen for.
(190)
Det betyder, at elværker, der har indgået elkøbsaftaler (forudsat at de drives teknisk forsvarligt), er garanteret fortjenester over en meget lang periode, der typisk svarer til den forventede levetid for de pågældende aktiver eller til afskrivningsperioden for disse. Jo længere denne periode er, desto større er værdien af garantien, da den beskytter mod en risiko, der er mere og mere uforudsigelig.
(191)
Kommissionen er af den opfattelse, at denne garanti, som er et grundlæggende element i elkøbsaftalerne, stiller de virksomheder, der har indgået sådanne aftaler, bedre økonomisk end andre virksomheder på markedet og derfor giver de pågældende elværker en økonomisk fordel.
(192)
Ifølge både de polske myndigheder og de interesserede parter stillede bankerne krav om underskrevne elkøbsaftaler som forudsætning for tildeling af lån til finansiering af aktiverne. Electrabel anfører, at »de finansielle institutioner ikke var parat til at finansiere nye investeringer i den polske energisektor uden en særlig garanti for, at låntager har en omsætning af en bestemt størrelse i løbet af den periode, hvor lånet tilbagebetales« (46). Det følger af disse krav fra bankernes side, at de garantier, der er givet i forbindelse med elkøbsaftaler, havde en positiv markedsværdi. De finansielle institutioners bevilling af lån til finansiering af investeringerne var derfor betinget af elkøbsaftalerne.
(193)
Det følger af ovennævnte betragtninger, at elkøbsaftaler ikke er en traditionel form for garanti, idet de indebærer, at det statsejede og statskontrollerede PSE betaler investeringsomkostningerne og de vigtigste (om ikke alle) driftsomkostninger for de elværker, der har indgået aftaler. I praksis betyder denne »garanti«, at PSE over en periode svarende til hele værkets afskrivning eller forventede levetid uanset ændringer i markedsvilkårene køber en fast mængde elektricitet til en pris, der sikrer elværkets rentabilitet.
(194)
I forbindelse med sin undersøgelse af eventuel økonomisk fordel har Kommissionen undersøgt en række andre aspekter.
(195)
Først og fremmest bemærker Kommissionen, at der i Polen kun blev indgået elkøbsaftaler med udvalgte elværker. På det tidspunkt, hvor disse aftaler blev indgået, var der andre elektricitetsværker, som ikke var begunstiget af elkøbsaftalernes regler. Senere blev der oprettet flere værker, og nye investeringer er ved at blive foretaget uden støtte i form af elkøbsaftaler.
(196)
I de første år med elkøbsaftaler kunne værker, der ikke havde indgået sådanne aftaler, sælge deres elektricitet til priser kontrolleret af staten via URE. Den 28. juni 2001 påbegyndtes afskaffelsen af denne mekanisme, og disse elværker begyndte at sælge deres elektricitet til frie markedspriser.
(197)
Som de interesserede parter har påpeget, gjorde ingen af disse mekanismer (prisen kontrolleret af staten eller frie markedspriser) det muligt for elværker, der ikke havde indgået elkøbsaftaler, at få dækket alle deres omkostninger. De sælger deres elektricitet til en pris, der svarer til deres marginalomkostninger, dvs. en pris, der kun dækker deres variable omkostninger.
(198)
De interesserede parter anførte, at elektricitet produceret af elværker, der ikke har indgået elkøbsaftaler, ikke er så miljøvenlig som elektricitet produceret af elværker, der har indgået elkøbsaftaler, og at dette vil kunne begrunde, at førstnævnte værker fik en lavere pris for deres elektricitet. Kommissionen må afvise dette argument. For det første er det ikke sikkert, at alle elværker, der ikke har indgået elkøbsaftaler, producerer »uren« elektricitet. De nyeste elværker i Polen (som ikke har indgået elkøbsaftaler) producerer elektricitet ved hjælp af de mest moderne metoder. Desuden er der ingen økonomisk begrundelse for, at mindre miljøvenlig elektricitet burde have en lavere markedsværdi end miljøvenlig elektricitet. Den producerede elektricitet har helt de samme anvendelsesmuligheder (det er endda ikke muligt at skelne fysisk mellem de to typer elektricitet), og deres værdi for kunden er præcis den samme (47).
(199)
Den polske energibørs (Towarowa Giełda Energii) påbegyndte sin virksomhed i 1999. Siden 2001 har den gennemsnitlige pris for elektrisk energi på denne børs været stabil, idet den har svinget mellem 110 og 125 PLN/MWh (48). I 2004 svingede gennemsnitsprisen på markedet omkring 115 PLN/MWh, i 2005 svingede den omkring 115-120 PLN/MWh, i 2006 forblev den temmelig stabil omkring 125 PLN/MWh, og i 2007 (til 31. juli 2007) svingede den mellem 110 og 122 PLN/MWh. Til sammenligning gav de oplysninger, Polen fremlagde, Kommissionen mulighed for at anslå de samlede omkostninger båret i 2005 af de elværker, der var berettigede til kompensation i henhold til loven.
Tabel 5
Anslåede samlede produktionsomkostninger i 2005 for elværker, der indgik elkøbsaftaler
Elværk
Gennemsnitlige produktionsomkostninger i 2005 (PLN/MWh)
Elektrownia Opole (del af BOT)
[…] (49)
Elektrownia Turów (del af BOT)
[…]
Południowy Koncern Energetyczny SA
[…]
Elektrownia Kozienice SA
[…]
Zespół Elektrowni Dolna Odra SA
[…]
Pątnów II
[…]
Elektrociepłownia Kraków SA
[…]
Elektrociepłownia Rzeszów SA
[…]
Elektrociepłownia Nowa Sarzyna Sp. z o.o.
[…]
Elektrociepłownia Lublin Wrotków Sp. z o.o.
[…]
Elektrociepłownia Chorzów »ELCHO« SA
[…]
Elektrociepłownia Zielona Góra SA
[…]
Gennemsnitspris på den polske energibørs
115-120 PLN/MWh
Kilde
:
Kommissionens skøn på basis af data leveret af de polske myndigheder. For Pątnów II vedrører det opgivne beløb 2008, det første planlagte driftsår for værket.
(200)
Tallene i tabel 5 viser, hvor usandsynligt det er, at markedspriserne - dvs. den pris, elværker, der ikke har indgået elkøbsaftaler, tager for deres elektricitet på markedet - ville være tilstrækkelige til at give den samme fortjenestegaranti som den, elkøbsaftalerne giver.
(201)
Eksemplet vedrørende den polske energibørs er ikke enestående. Andre medlemsstater har også liberaliseret deres elektricitetsmarkeder og oprettet energibørser, hvor købere og sælgere kan handle elektricitet på markedsvilkår.
(202)
I sin sektorundersøgelse vedrørende elektricitetsmarkeder (50) undersøgte Kommissionen detaljeret betingelserne for handel med elektricitet på europæiske engrosmarkeder. De data, der blev indsamlet i forbindelse med denne undersøgelse, viser, at intet liberaliseret marked kan give elværkerne langsigtede garantier med hensyn til dækning af alle deres omkostninger. De fleste transaktioner finder faktisk sted inden for en tidshorisont på tre år.
(203)
Handelen med elektricitet på energibørserne er altid baseret på marginalpriser, hvilket kun garanterer, at kortsigtede marginalomkostninger dækkes (51). Desuden er tidshorisonterne for kontrakterne på disse markeder kortere, end tilfældet er med elkøbsaftalerne. F.eks. er de længste kontrakter på børserne indgået med følgende kontraktperioder: fire år - NordPool (Skandinavien), tre år - Powernext (Frankrig), fem år - UKPX (Det Forenede Kongerige) og seks år - EEX (Tyskland). På nogle børser, såsom OMEL i Spanien, indgås der almindeligvis ikke terminskontrakter. Siden den 1. april 2006 er der heller ikke indgået terminskontrakter på den polske energibørs.
(204)
På liberaliserede markeder kan elektricitet også handles ved hjælp af tosidede aftaler (med betegnelsen »over the counter« eller »OTC«). En undersøgelse af energimarkedet viste, at på grund af mulighederne for arbitrage mellem energibørser og tosidede aftaler minder handelsbetingelserne (herunder især pris og kontraktens løbetid) på OTC-markedet om dem, der er fremherskende på energibørser.
(205)
I forbindelse med elkøbsaftalerne forpligtede PSE sig til at aftage en fastsat minimumsmængde elektricitet fra elværkerne til en pris, der fuldt ud dækkede deres omkostninger i perioden til 2007 for aftalerne med kortest løbetid og til 2027 for aftalerne med længst løbetid.
(206)
Denne beslutning blev pålagt PSE af den polske regering. ELCHO anfører i sine bemærkninger, at »den polske handels- og industriminister gennemførte de politiske mål med hensyn til sikring af energiforsyningen og forbedring af de miljømæssige standarder for energiproduktion gennem PSE.« (52)
(207)
Selve den omstændighed, at den polske regering måtte træffe den beslutning for PSE, at der skulle gennemføres nye investeringer, og at disse skulle gennemføres ved hjælp af elkøbsaftaler, viser klart, at denne beslutning var baseret på andre kriterier end dem, en privat investor ville lade sig styre af.
(208)
Der er to vigtige grunde til, at PSE ikke ville have haft nogen økonomisk interesse i at træffe denne beslutning uden indgriben fra regeringens side.
(209)
For det første købte PSE en mængde energi, som man vidste muligvis oversteg PSE's behov.
(210)
Ved indgåelsen af elkøbsaftalerne forpligtede PSE sig til at købe en fast, betydelig mængde elektricitet (ca. 50 % af den polske elektricitetsproduktion i 2005 (53) og indtil 70 % i den pågældende periode).
(211)
Helt i begyndelsen (i de første år med elkøbsaftaler) var PSE den eneste leverandør i det polske elektricitetssystem og kunne dermed sælge al sin elektricitet til slutbrugerne. Fra begyndelsen var det imidlertid klart, at PSE snart skulle ophøre med at være den eneste leverandør af elektricitet i Polen. Elkøbsaftalerne blev indgået mellem 1996 og 1998 med undtagelse af en af de seks aftaler indgået med PKE, som blev undertegnet den 12. april 1995. På dette tidspunkt var det allerede klart, at Polen ville tiltræde Den Europæiske Union inden for løbetiden af de fleste - om ikke alle - elkøbsaftaler (i realiteten fandt tiltrædelsen sted før udløbet af den først indgåede aftale og 23 år før udløbet af den sidst indgåede). Især havde Polen i løbet af førtiltrædelsesprocessen i december 1991 undertegnet Europaaftalen, som udgjorde en association mellem EF og Republikken Polen. Senere i 1994 indgav Polen sin officielle ansøgning om medlemskab af EU. Tiltrædelsesforhandlingerne påbegyndtes i 1998 og sluttede i 2002, da Det Europæiske Råd i København havde konkluderet, at Polen opfyldte tiltrædelseskriterierne.
(212)
Faktisk tilkendegav de interesserede parter, at et af formålene med elkøbsaftalerne var at sikre, at de polske elværker var i overensstemmelse med visse EU-direktiver om luftforurening og især med direktiverne om begrænsning af visse luftforurenende emissioner fra store fyringsanlæg (54), hvilket også vidner om, at disse parter var vidende om Polens snarlige tiltrædelse af Den Europæiske Union.
(213)
Det var kendt, at Polens tiltrædelse af Den Europæiske Union ville medføre integration med det indre marked for elektricitet, hvis liberalisering påbegyndtes med vedtagelsen af direktiv 96/92/EF (55). Dette var ensbetydende med en åbning af markedet for andre leverandører i konkurrence med PSE, og dette betød, at PSE i betragtning af ændringerne på elektricitetsmarkedet samlet set ikke nødvendigvis havde brug for al den elektricitet, der var omfattet af elkøbsaftaler.
(214)
Liberaliseringsplanerne blev implementeret temmelig hurtigt i Polen, og de første kunder kunne i 1999 nyde fordelene ved åbningen af markedet. Samme år åbnedes den polske energibørs. Yderligere ændringer fandt sted, da direktiv 2003/54/EF blev vedtaget den 26. juni 2003. Dette direktiv indeholder bestemmelser om liberaliseringen af markedet for alle erhvervskunder pr. 1. juli 2004 og for alle brugere pr. 1. juli 2007, hvorved PSE's monopolmarkedsandel reduceredes til nul.
(215)
For det andet var det, selv i betragtning af den andel af elektriciteten, PSE faktisk havde brug for, ikke rationelt for PSE som køber at forpligte sig til at betale elværkerne de fulde omkostninger ved elproduktionen plus en fortjenstmargin, der er fastlagt så lang tid i forvejen, selv om det allerede var kendt, at liberaliseringen ville gøre det muligt at vælge mellem forskellige teknologier og priser, herunder de priser, der tilbydes af nye aktører på markedet, der anvender mere effektive teknologier.
(216)
Køberne har kun en interesse i at indgå langsigtede kontrakter, hvis disse kan sikre dem en vis beskyttelse mod prisudsvingene på elektricitetsmarkedet, herunder især udsving, der er forbundet med de varierende brændselspriser. Af denne grund ville en køber kun have økonomisk interesse i en sådan langsigtet aftale, hvis sælgeren tilbød at bære en del af den risiko, der er forbundet med udsvingene i brændselsomkostningerne, eller hvis den anvendte produktionsteknologi sikrede stabile brændselsomkostninger, således som det er tilfældet med elværker baseret på vandkraft og under visse omstændigheder atomkraftværker.
(217)
Denne økonomiske logik bekræftes af den omstændighed, at der ikke synes at være nogen eksempler på private købere, der indgår langsigtede aftaler uden statsintervention med værker, der bruger fossilt brændsel og samtidig dækker alle produktionsomkostninger i en periode af samme størrelsesorden som elkøbsaftalernes (mere end 10 år). Kommissionen fandt ingen eksempler på sådanne aftaler i sin undersøgelse af energisektoren, og til trods for at de interesserede parter påstod, at den type aftaler indgås, forelagde ingen af de interesserede parter eksempler herpå for Kommissionen, til trods for at nogle af dem hører til meget store industrigrupper med aktiviteter i adskillige lande.
(218)
De eneste eksempler, der anførtes af de interesserede parter, er ikke relevante af følgende grunde:
a)
Aftalerne i Portugal mellem Redes Energéticas Nacionais på den ene side og Turbogás, Electricidade De Portugal og Pego på den anden side blev indgået af et offentligt ejet selskab (Redes Energéticas Nacionais). Det skal bemærkes, at Kommissionen ikke betragter disse aftaler som værende i overensstemmelse med reglerne om statsstøtte, til trods for at de interesserede parter udfoldede adskillige bestræbelser på at vise dette. Kommissionen har kun truffet en beslutning om deres forenelighed med EF-traktatens artikel 81. I en beslutning om statsstøtte vedrørende Portugals tvungne annullation af disse kontrakter og tildeling af kompensation for annulleringen bemærkede Kommissionen, at de udgjorde en økonomisk fordel for elværkerne (56).
b)
De aftaler, Northern Ireland Electricity indgik i Det Forenede Kongerige, blev indgået på statsligt initiativ på et tidspunkt, hvor Northern Ireland Electricity stadig var et statsejet selskab. Northern Ireland Electricity blev derefter privatiseret, og den britiske regering var nødt til at indføre en støtteordning med henblik på at kompensere Northern Ireland Electricity for den ikke-kommercielle byrde forbundet med disse aftaler.
c)
Aftalen mellem Electricité de France og Péchiney i Frankrig dækker kun de variable omkostninger ved Electricité de Frances drift af sit atomkraftværk. I 1990'erne blev der indgået mange andre aftaler af denne type i Frankrig. De er alle baseret på det princip, at elværket forpligter sig til at levere elektricitet til køberen over en længere periode til en pris, der kun dækker dets marginalomkostninger.
(219)
Endelig bemærker Kommissionen, at det til trods for de interesserede parters påstande ikke er sandt, at den omstændighed, at elkøbsaftalerne blev indgået efter en udbudsprocedure, er tilstrækkelig til at konkludere, at de ikke udgør støtte. Denne argumentation holder, når en medlemsstat indkøber varer eller tjenester til eget forbrug. I den foreliggende sag var formålet med udbudsproceduren at tjene politiske mål såsom fremme af udenlandske investeringer i Polen, miljøbeskyttelse og forbedring af forsyningssikkerheden og ikke så meget statens indkøb af varer og tjenester. I sådanne sager kan den omstændighed, at der har været afholdt et udbud, føre til den konklusion, at støtten er begrænset til det minimum, der er nødvendigt med henblik på gennemførelse af de politiske mål; dette er imidlertid ikke tilstrækkeligt til at konkludere, at der ikke foreligger statsstøtte.
(220)
Elværker, der tilhører private industrigrupper har anført, at enhver statsstøtte i forbindelse med elkøbsaftaler ville være elimineret ved privatiseringsprocessen, idet den pris, der betaltes af de virksomheder, der købte elværkerne, burde have taget højde for værdien af elkøbsaftalerne.
(221)
Kommissionen finder ikke, at disse argumenter kan anvendes i den foreliggende sag. Her havde privatiseringen af elværkerne nemlig form af aktiehandler.
(222)
Domstolen har undersøgt, hvordan en ændring af en virksomheds ejerskab i forbindelse med en aktiehandel påvirker bedømmelsen af, om der har været tale om støtte, og hvorvidt virksomheden har modtaget ulovlig støtte. Domstolen fandt, at den virksomhed, der begunstiges ved støtten, fremdeles modtager ulovlig støtte uanset ændringen af dens ejerskab (57). Overførslen af aktier til markedspris sikrer alene, at køberen heller ikke modtog statsstøtte.
(223)
I den foreliggende sag betyder dette, at ændringerne i ejerforholdene hos de elværker, der har været begunstigede ved elkøbsaftaler, ikke ændrer den omstændighed, at elkøbsaftalerne er statsstøtte til disse værker. I realiteten var elværkerne uanset deres ejerforhold begunstiget ved fordelene i forbindelse med elkøbsaftalerne.
(224)
Alle de ovennævnte elementer af økonomiske fordele og de fremførte argumenter vedrører tidspunktet for Polens tiltrædelse af Den Europæiske Union, og de forbliver gyldige fra datoen for vedtagelsen af denne beslutning (i tilfælde af elkøbsaftaler, som udløb før datoen for vedtagelsen af denne beslutning, indtil den dato, de udløb).
(225)
I betragtning af ovenstående finder Kommissionen, at elkøbsaftalerne udgør en fordel for de begunstigede.
7.1.2. Tjenester af almindelig økonomisk interesse
(226)
De interesserede parter har anført, at elkøbsaftalerne bør betragtes som foranstaltninger til gennemførelse af tjenester af almindelig økonomisk interesse med henblik på forsyningssikkerhed og miljøbeskyttelse. De opfylder angiveligt de kriterier, der er nedlagt i Altmark-dommen, hvilket betyder, at de ikke udgør støtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(227)
Kommissionen har undersøgt disse argumenter og kan ikke godtage dem af følgende grunde:
(228)
Medlemsstaterne har vide beføjelser ved definitionen af tjenester af almindelig økonomisk interesse. Denne frihed betyder imidlertid ikke, at enhver statslig indgriben med politiske formål kan karakteriseres som tjenester af almindelig økonomisk interesse. For eksempel afviste Domstolen i sin dom i sagen Merci convenzionali porto di Genova (58) anvendelsen af EF-traktatens artikel 86, stk. 2, fordi den ikke mente, at det af sagen fremgik, »at havnearbejde har en sådan almindelig økonomisk interesse, at det adskiller sig fra andre af erhvervslivets aktiviteter«. Kommissionen finder også, at medlemsstaternes vide beføjelser, når det gælder om at definere tjenester af almindelig økonomisk interesse, bør begrænses på områder, hvor der eksisterer fællesskabslovgivning.
(229)
De interesserede parter har hævdet, at miljøbeskyttelse bør betragtes som en tjeneste af almindelig økonomisk interesse gennemført via elkøbsaftaler. Nærmere bestemt skulle elkøbsaftalerne støtte investeringer, der havde til formål at gøre det muligt for polske virksomheder at tilpasse sig til EU's miljøstandarder.
(230)
Kommissionen finder, at forpligtelsen til at overholde miljømæssige standarder ikke på nogen særlig måde adskiller sig fra de andre restriktioner, der er pålagt alle industrivirksomheder. Desuden ville overholdelsen af miljøstandarder anskuet som tjenester af almindelig økonomisk interesse være direkte i modstrid med princippet »forureneren betaler«, som er et af kerneprincipperne i Fællesskabets miljølovning (EF-traktatens artikel 174, stk. 2.
(231)
Kommissionen noterer sig de interesserede parters argument om, at miljøbeskyttelsen i artikel 3 i direktiv 96/92/EF nævnes som et af de mulige områder i forbindelse med tjenester i almindelig offentlig interesse. Efter Kommissionens opfattelse anfægter dette ikke det standpunkt, der er redegjort for ovenfor. Den omstændighed, at direktivet anfører, at der kan være forpligtelser til offentlig tjeneste inden for miljøbeskyttelse, betyder ikke, at der ikke stilles krav vedrørende indholdet af disse forpligtelser til offentlig tjeneste. Dette ændrer især ikke ved den omstændighed, at disse forpligtelser bør være af en særlig karakter i sammenligning med de normale erhvervsvilkår, virksomheder i denne sektor opererer under, og ikke være uforenelige med de principper, Fællesskabets miljøbeskyttelse hviler på (f.eks. princippet »forureneren betaler«).
(232)
Kommissionen bemærker også, at fire af de elværker, der er omfattet af elkøbsaftaler (i Turów, Pątnów, Bełchatów og Jaworzno) optræder på WWF's liste over Europas tredive mest forurenende elværker (59), hvilket yderligere perspektiverer påstanden om, at de varetager en tjeneste af almindelig økonomisk interesse i form af miljøbeskyttelse.
(233)
De interesserede parter peger også på forsyningssikkerhed som en tjeneste af almindelig økonomisk interesse, som varetages ved hjælp af elkøbsaftalerne.
(234)
I sin beslutningspraksis (60) har Kommissionen handlet ud fra den opfattelse, at forsyningssikkerhed kan være en tjeneste af almindelig økonomisk interesse i henhold til restriktionerne i artikel 8, stk. 4, i direktiv 96/92/EF (svarende til artikel 11, stk. 4, i direktiv 2003/54/EF), forudsat at de berørte elværker bruger indenlandske primære energikilder som brændsel, og at den samlede mængde energi ikke i noget kalenderår overstiger 15 % af den samlede primære energi, der er nødvendig for at producere den mængde elektricitet, der forbruges i den pågældende medlemsstat.
(235)
I den foreliggende sag vedrører elkøbsaftalerne energimængder, der for det meste overstiger de 15 %, der refereres til i betragtning 234. Desuden omfatter de ikke kun elværker, der anvender primære energikilder som brændsel.
(236)
Kommissionen bemærker, at de elværker, der er omfattet af elkøbsaftaler, ikke har nogen egenskaber, der ville gøre dem særligt velegnede i forbindelse med målene vedrørende forsyningssikkerhed. Der er i realiteten tale om normale elværker, som er forbundet med nettet, og som derfor bidrager til den samlede forsyningssikkerhed i Polen ligesom ethvert andet kraftværk inden for sektoren.
(237)
På denne baggrund finder Kommissionen ikke, at der er grund til at afvige fra normal praksis på dette område. Det må derfor afvises, at elkøbsaftalerne udgør varetagelse af tjenester af almindelig økonomisk interesse inden for forsyningssikkerhed. Under alle omstændigheder har Polen endnu ikke defineret nogen tjeneste af almindelig økonomisk interesse på dette område.
(238)
På denne baggrund konkluderer Kommissionen, at EF-traktatens bestemmelser om tjenester af almindelig økonomisk interesse ikke finder anvendelse på elkøbsaftaler.
(239)
Kommissionen bemærker også, at elkøbsaftalerne ikke opfylder alle kriterierne i Altmark-dommen.
(240)
For det første er den begunstigede virksomhed i henhold til Altmark-dommen forpligtet til at varetage offentlige tjenester, og disse tjenester skal være klart defineret.
(241)
I den foreliggende sag er de påståede offentlige tjenester ikke klart defineret. De interesserede parter nævner kun miljøbeskyttelse og forsyningssikkerhed, men disse mål er af meget generel karakter. Desuden kan det hævdes, at ethvert elværk i elektricitetssektoren bidrager til gennemførelsen af disse målsætninger. De interesserede parter har ikke fremlagt dokumenter, der kan give en mere konkret definition af den type tjenester af almindelig økonomisk interesse, der er overladt til de enkelte elværker, og især ikke retlig dokumentation, der fastsætter disses forpligtelser.
(242)
Der henvistes også til artikel 1, stk. 2, i den polske energilov (61). Denne artikel fastsætter, at staten sikrer en fortløbende og uafbrudt energiforsyning til slutbrugerne på en måde, der er teknisk og økonomisk forsvarlig, og som tager hensyn til kravene vedrørende miljøbeskyttelse. Men denne artikel i loven overlader ikke offentlige tjenester til nogen specifik virksomhed. Den pålægger alene staten forpligtelser.
(243)
Endelig hævder de interesserede parter, at elkøbsaftalerne er dokumenter, der betror elværkerne varetagelsen af tjenester af almindelig økonomisk interesse. Men elkøbsaftalerne indeholder heller ikke nogen konkrete definitioner af tjenester af almindelig økonomisk interesse, og de refererer end ikke til disse forpligtelser eller til retlige forpligtelser, som kan være grundlag for staten til at overlade tjenester af almindelig økonomisk interesse til andre virksomheder.
(244)
For det andet skal de parametre, på grundlag af hvilke kompensationen beregnes, være fastlagt på forhånd på objektiv og gennemsigtig vis, og kompensationen bør ikke overstige, hvad der er nødvendigt for at dække alle eller en del af de omkostninger, der påløber ved varetagelsen af forpligtelserne i forbindelse med de offentlige tjenester, idet der tages hensyn til relevant indtægt og rimelig fortjeneste i forbindelse med sådanne tjenester (62).
(245)
I mangel på en klar definition af tjenester af almindelig økonomisk interesse, navnlig med henblik på en klar sondring mellem den tjeneste, der skal varetages, og elværkets normale forretningsområder, er det umuligt at etablere parametre for kompensation og/eller fastlægge, om kompensationen overstiger det beløb, der er nødvendigt for at dække de omkostninger, der er afholdt ved overholdelsen af disse forpligtelser. Det er end ikke muligt at fastlægge kompensationen præcist.
(246)
Eksistensen af visse parametre til etablering af priser inden for rammerne af elkøbsaftaler er ikke ensbetydende med, at der eksisterer præcise parametre for beregning af kompensation for tjenester af almindelig økonomisk interesse, da prisen ikke er identisk med kompensationen. Desuden betyder den omstændighed, at prisen kun dækker omkostningerne i forbindelse med produktionen af elektricitet samt en fortjenstmargin ikke, at den ikke omfatter overskydende kompensation, idet mange af omkostningerne ved elektricitetsproduktion kan bæres af ethvert elværk i modsætning til omkostninger i forbindelse med tjenester af almindelig økonomisk interesse.
(247)
For det tredje, hvis den virksomhed, der skal varetage offentlige tjenesteforpligtelser ikke er udvalgt ved et offentligt udbud, må den nødvendige kompensation beregnes på basis af en analyse af de omkostninger, en typisk virksomhed, som er veldrevet og råder over tilstrækkelige produktionsmidler til at kunne opfylde de offentlige krav i forbindelse med tjenesten, ville have i forbindelse med opfyldelsen af disse forpligtelser under hensyntagen til de hermed forbundne indtægter og en rimelig fortjenstmargin.
(248)
De interesserede parter finder, at disse kriterier automatisk bør betragtes som opfyldte, når der er gennemført en ikke-diskriminerende og gennemsigtig udbudsprocedure med henblik på tildelingen af elkøbsaftalerne. Kommissionen finder imidlertid, at der er anvendt forskellige kriterier og ikke kun kriterier vedrørende pris eller vedrørende ovennævnte politiske mål (miljøbeskyttelse, forsyningssikkerhed). Kommissionen finder, at anvendelsen af andre kriterier, der ikke er relateret til pris eller til de nævnte politiske mål, gør det umuligt uden videre at konkludere, at kompensationens størrelse er korrekt. Desuden viser den omstændighed, at der er anvendt mange forskellige kriterier ved bedømmelsen i forbindelse med udbuddene, og at der ikke er defineret noget håndgribeligt mål for tjenester af almindelig økonomisk interesse, også, hvor svært det er at bedømme, om de påståede tjenester af almindelig økonomisk interesse faktisk er gennemført. F.eks. ville sammenblandingen af pris og miljøkriterier kunne resultere i, at en tilbudsgiver, der tilbyder at producere elektricitet til meget lav pris, men med mindre miljøbeskyttelse, vælges frem for en, der tilbyder elektricitet af højere miljøkvalitet til højere pris. Dette rejser tvivl om, hvorvidt elværkerne reelt varetager tjenester af almindelig økonomisk interesse, og det gør det under alle omstændigheder svært at bedømme, i hvilket omfang disse tjenester af almindelig økonomisk interesse er gennemført.
(249)
Desuden har hverken de polske myndigheder eller de interesserede parter tilvejebragt en analyse af omkostningerne for de pågældende elværker til støtte for den påstand, at de modsvarer omkostningerne i en typisk virksomhed. I realiteten viser de skøn, Polen har fremlagt i henhold til loven med henblik på at beregne kompensationen til individuelle elværker, at deres omkostninger er betydeligt højere end omkostninger hos et typisk elværk, der er ved at påbegynde sine aktiviteter i Polen.
(250)
Endelig bemærker Kommissionen, at der ikke blev organiseret noget udbud i forbindelse med den langsigtede elkøbsaftale, der blev indgået med EC Kraków.
(251)
De interesserede parter har anført, at EF-traktatens artikel 86, stk. 2, kan finde anvendelse på elkøbsaftalerne, også selv om de ikke opfylder kriterierne i Altmark-dommen.
(252)
Kommissionen er af den opfattelse, at ovennævnte betragtninger fører til den konklusion, at artikel 86, stk. 2, ikke kan finde anvendelse på elkøbsaftaler.
(253)
Navnlig kan artikel 86, stk. 2, kun anvendes på virksomheder, der er blevet overladt varetagelsen af reelle tjenester af almindelig økonomisk interesse, hvilket ikke - som det fremgår af betragtning 228 til 238 - er tilfældet her. Tjenester af almindelig økonomisk interesse bør i almindelighed overlades til særlige virksomheder, hvilket - som det fremgår af betragtning 240 til 243 - ikke er tilfældet her. Endelig må kompensation for varetagelse af tjenester af almindelig økonomisk interesse være proportionel med de afholdte udgifter; det bør med andre ord være muligt at udføre en bedømmelse af tjenesterne af almindelig økonomisk interesse med henblik på at beregne de hermed forbundne omkostninger. Som påvist i betragtning 245 og 246 er dette ikke tilfældet her.
(254)
Elkøbsaftalerne har tydelig karakter af selektivitet, da de er indgået med et begrænset antal virksomheder. Da disse aftaler blev undertegnet, var der virksomheder i elektricitetssektoren, som ikke var begunstigede ved elkøbsaftaler.
(255)
De interesserede parters påstand om nødvendigheden af at definere de pågældende varers markeder er ikke korrekt. Begrebet selektivitet indeholder foranstaltninger, der begunstiger en hel sektor, også når de er til fordel for alle virksomheder i denne sektor (hvilket ikke er tilfældet i denne sag, da visse virksomheder i sektoren ikke var begunstigede ved elkøbsaftaler).
(256)
Med hensyn til Van der Kooy-dommen skal Kommissionen minde om, at Domstolen ikke i denne dom drog foranstaltningens selektivitet i tvivl. Den vurdering, de interesserede parter refererer til i deres kommentarer, vedrører, om der er tale om fordele, men det kan ikke afgøres, om Domstolen fandt eller ville finde, at foranstaltningen opfyldte selektivitetskriteriet.
(257)
Endelig bemærker Kommissionen til argumentet om, at selektivitetskriteriet bør erstattes af kriteriet for privat investering i forbindelse med foranstaltninger, som staten ikke træffer beslutning om, at formålet med kriteriet for privat investering er at fastslå, om der er tale om fordele og ikke selektivitet.
(258)
De interesserede parter anfører, at Kommissionen burde have undersøgt, om elkøbsaftalerne forvred konkurrencen eller påvirkede samhandelen mellem medlemsstaterne, på det tidspunkt de blev indgået. Som det er forklaret ovenfor, er Kommissionen af den opfattelse, at uanset om de langsigtede indkøbsaftaler ved indgåelsen var statsstøtte eller ikke, har det ikke betydning for resultatet af nærværende procedure. Polen åbnede sit marked tidligt i forhold til datoen for landets tiltrædelse af EU: i 1999 kunne de første kunder ændre elektricitetsleverandør, og den polske energibørs åbnede samme år. Den 1. maj 2004 tiltrådte Polen det liberaliserede indre marked. Elkøbsaftaler med det statsejede PSE, herunder en garanti for køb af elektricitet, udstedt af denne virksomhed til priser, der dækker elværkets omkostninger samt en fortjenstmargin, kan forvride konkurrencen.
(259)
Foranstaltninger, der begunstiger virksomhederne i energisektoren i én medlemsstat, kan være konkurrencebegrænsende for virksomheder fra andre medlemsstater med hensyn til disses energieksport til medlemsstaten og endda også med hensyn til energieksporten til disse andre medlemsstater. Dette gælder især for Polen, som har en central beliggenhed i Europa, og som er forbundet, eller som nemt kan forbindes, med adskillige nuværende og fremtidige medlemsstater.
(260)
Den polske energibørs (polska Towarowa Giełda Energii) åbnedes i 1999; samme år blev PSE medlem af UCTE (63).
(261)
Da elkøbsaftalerne var underskrevet, fandt der en åbenlys handel med elektricitet sted mellem Polen og dets nabostater. Transmissionskapaciteten i forbindelsesnettet var ikke stor (2 000 MW ifølge de interesserede parter), men den blev brugt fuldt ud, hovedsagelig til eksport.
(262)
I 2005 eksporterede Polen 14,3 TWh elektricitet og importerede 3,1 TWh, idet det indenlandske forbrug tegnede sig for 144,8 TWh (64); størstedelen af handelen fandt sted med Tjekkiet, Tyskland og Slovakiet (forbindelserne til Ukraine og Belarus har meget lille kapacitet eller er ude af funktion).
(263)
Det fremgår af ovenstående, at elkøbsaftalerne kunne forvride konkurrencen selv før Polens tiltrædelse af EU. Imidlertid kan kriteriet vedrørende påvirkningen af samhandelen mellem medlemsstater pr. definition først opfyldes efter tiltrædelsen. Da Polens tiltrædelse og liberaliseringen af Polens energisektor fandt sted på samme dato (den 1. maj 2004), konkluderer Kommissionen, at fordelene i forbindelse med elkøbsaftalerne senest på datoen for Polens tiltrædelse af EU potentielt kunne forvride konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, og de vil have dette potentiale i hele elkøbsaftalernes løbetid.
(264)
På baggrund af ovenstående finder Kommissionen, at elkøbsaftalerne er statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
7.1.3. Elkøbsaftaler som »ny støtte« i modsætning til »eksisterende støtte« Støttens ulovlighed
(265)
I henhold til bilag IV, kapitel 3, i tiltrædelsestraktaten var Kommissionen kompetent til at kontrollere foranstaltninger (individuelle støtteforanstaltninger og støtteordninger), som trådte i kraft forud for tiltrædelsen, som stadig er gældende efter tiltrædelsen, og som udgør statsstøtte.
(266)
For det første opfyldte elkøbsaftalerne, idet de blev underskrevet mellem 1994 og 1998, dvs. før Polen tiltrådte Den Europæiske Union, betingelserne om ikrafttrædelse før tiltrædelsen. I denne henseende bemærker Kommissionen, at nærværende beslutning kun vedrører de elkøbsaftaler, som var trådt i kraft på datoen for Polens tiltrædelse af EU (den 1. maj 2004). Den dækker ikke langsigtede indkøbsaftaler, der var afsluttet før denne dato.
(267)
For det andet anvendes elkøbsaftalerne efter tiltrædelsen. De udløber mellem 2006 og 2027, dvs. efter tiltrædelsen. På datoen for tiltrædelsen var statens engagement i forbindelse med elkøbsaftalerne endnu ikke kendt.
(268)
I denne sammenhæng finder Kommissionen principielt, at følgende støtteforanstaltninger bør betragtes som anvendt efter tiltrædelsen og som udgørende ny støtte (65):
a)
enhver ny støtteordning, der er trådt i kraft før tiltrædelsesdatoen, og på grundlag af hvilken individuel støtte uden iværksættelse af yderligere implementeringsforanstaltninger på generel vis kan tildeles de i loven anførte virksomheder efter tiltrædelsen.
b)
støtte, der ikke er knyttet til et specifikt projekt, og som er tildelt før tiltrædelsen til en eller flere virksomheder for en ubestemt periode, og/eller som er af ikke-specificeret størrelse.
c)
individuelle støtteforanstaltninger, for hvilke det gælder, at statens nøjagtige engagement ikke var kendt på det tidspunkt, støtten blev tildelt.
(269)
Elkøbsaftalerne havde til formål at garantere elværkernes rentabilitet. Der er imidlertid ikke tale om en klassisk form for garanti: Elkøbsaftaler giver mulighed for at forudsige forrentningen af investeringerne og rentabiliteten takket være garanterede energikøb til garanterede (om end variable) priser i en garanteret periode uanset markedsvilkårene.
(270)
Statens finansielle engagement i forbindelse med elkøbsaftalerne var ikke før tiltrædelsen begrænset til et maksimumbeløb, og støtten til elværkerne blev ikke tildelt endeligt og betingelsesløst som et fast beløb forud for tiltrædelsesdatoen.
(271)
Derimod er statens økonomiske engagement i forbindelse med elkøbsaftalerne afhængigt af parametre, hvis fremtidige udvikling var ubekendt på datoen for tiltrædelsen. Desuden gav elkøbsaftalerne elværkerne en beskyttelse mod udsving i omkostningerne, som ikke var relateret til transaktioner eller begivenheder før tiltrædelsen, men som vedrørte den fremtidige udvikling og derfor var ubekendte forud for tiltrædelsesdatoen.
(272)
Især fremgår den omstændighed, at statens engagement under elkøbsaftalerne ikke var bekendt før tiltrædelsesdatoen, og at staten forblev engageret efter tiltrædelsen, af følgende omstændigheder:
(273)
For det første var de energipriser, som elværkerne ville sælge elektriciteten til PSE for, ikke fastsat i individuelle elkøbsaftaler. Priserne er resultatet af beregninger udført ved hjælp af formler, der omfatter en række parametre, som svinger uforudsigeligt.
(274)
F.eks. omfatter disse formler parametre såsom forbrugerprisindekser i Polen eller USA, olie- og kulpriserne på verdensmarkederne, gennemsnitslønningerne i Polen og vekselkursen USD/PLN. Selvfølgelig skyldes udsvingene i disse parametre ikke udelukkende begivenheder, der fandt sted før tiltrædelsen. Prisfastsættelsen og sommetider selve formlerne er underkastet vedvarende ændringer i kraft af en række bilag til elkøbsaftalerne, som i nogle tilfælde vedtages årligt eller endda hyppigere.
(275)
På denne baggrund finder Kommissionen ikke, at eksistensen af formler til prisfastsættelse i tilstrækkeligt omfang begrænser statens økonomiske engagement. Selve eksistensen af en række parametre, der er i konstant udvikling, gør det umuligt at fastlægge statens mulige engagement med tilstrækkelig præcision.
(276)
Desuden dækker elkøbsaftalerne i modsætning til klassiske garantier driftsudgifterne for de begunstigede. De muliggør PSE's løbende køb af garanterede energimængder og uafbrudt dækning af variable eller faste driftsomkostninger i overensstemmelse med de vedtagne prisformler.
(277)
Kommissionen har også taget i betragtning, at det på baggrund af de mange parametre, der er indeholdt i prisformlerne, ikke kan udelukkes, at støttemodtageren selv kan påvirke den endelige pris (størrelsen af visse driftsomkostninger, f.eks. lønninger).
(278)
Som støtteargument bør det også nævnes, at PSE's finansielle engagement i elkøbsaftalerne i høj grad er betinget af efterspørgslen. Det svarer til forskellen mellem købsprisen i henhold til elkøbsaftalerne og den fortjeneste, PSE kan hente ved at sælge elektriciteten til slutbrugerne. Den pris, PSE sælger elektriciteten til slutbrugerne for, kan ikke forudsiges. Elektricitetsprisen på monopolmarkedet fastsættes af staten på årsbasis, mens priserne på det frie marked svinger uforudsigeligt. Dette øger uforudsigeligheden af statens engagement i elkøbsaftalerne. Det kan endda forekomme, at den minimumsmængde elektricitet, PSE i henhold til elkøbsaftalerne skal købe, overstiger PSE's behov, især når liberaliseringen af energimarkedet er gennemført i 2007. Dette elektricitetsoverskud kan endda føre til endnu højere ukendte omkostninger, der øger uforudsigeligheden af statens engagement i elkøbsaftalerne yderligere.
(279)
Derfor er PSE's betalinger til elværkerne efter tiltrædelsen ikke kun afdrag på en samlet kvote fastlagt før tiltrædelsen. Desuden var elkøbsaftalerne blevet revideret ved successive bilag gentagne gange efter datoen for undertegnelsen af de første aftaler.
(280)
Kommissionen bemærker, at der i tilsvarende sager, når vurderingen af foranstaltningers forenelighed med fællesmarkedet udføres, bør tages hensyn til støtte bevilget, før medlemsstaten tiltrådte Den Europæiske Union, og som er gældende efter tiltrædelsen.
(281)
I henhold til ovennævnte bestemmelser i tiltrædelsestraktaten betragtes alle foranstaltninger, der trådte i kraft før tiltrædelsen, og som stadig er gældende efter denne dato, som udgør statsstøtte, og som ikke henhører under en af de nedenfor anførte kategorier, som ny støtte i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 3, fra tiltrædelsesdatoen.
(282)
De tre kategorier eksisterende støtte, der nævnes i tiltrædelsestraktaten, omfatter:
1.
støtteforanstaltninger, der trådte i kraft i Polen før den 10. december 1994
Med undtagelse af en enkelt langsigtet elkøbsaftale med elværket Turów SA (66) blev elkøbsaftalerne undertegnet efter den 10. december 1994 og udgør derfor ikke eksisterende støtte i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 1.
2.
støtteforanstaltninger anført på listen over eksisterende støtteforanstaltninger knyttet til tiltrædelsestraktaten
Hverken støtteforanstaltninger, der omfatter elkøbsaftaler, eller andre af de individuelle elkøbsaftaler blev meddelt Kommissionen med henblik på opførelse på listen over eksisterende støtteforanstaltninger, som er knyttet som bilag til tiltrædelsestraktaten, og de er heller ikke anført i tillægget til bilag IV til tiltrædelsestraktaten som nævnt i punkt 1 b) i kapitel 3 i bilag IV, der indeholder en liste over eksisterende støtteforanstaltninger; de udgør derfor ikke eksisterende støtte i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 1.
3.
støtteforanstaltninger, der forud for tiltrædelsesdatoen blev underkastet en vurdering gennemført af polske myndigheder med ansvar for statsstøtte og fundet i overensstemmelse med EU-retten, og som Kommissionen ikke havde gjort indsigelse mod på baggrund af alvorlig tvivl vedrørende foreneligheden med fællesmarkedet i henhold til proceduren fastsat i tiltrædelsestraktaten, den såkaldte interimprocedure (jf. kapitel 3, andet afsnit, i bilag IV til tiltrædelsestraktaten).
Da der ikke blev meddelt nogen elkøbsaftaler til Kommissionen i forbindelse med interimproceduren, er aftalerne ikke eksisterende støtte i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 1.
(283)
I betragtning af at de enkelte elkøbsaftaler ikke hører til nogen af de i traktaten anførte kategorier for eksisterende støtte, udgør de fra tiltrædelsesdatoen ny støtte.
(284)
Kommissionen gør opmærksom på, at denne klassificering af elkøbsaftaler også er i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning (EF) nr. 659/1999, artikel 1, litra b), nr. v), sidste punktum. Denne artikel fastsætter, at når visse foranstaltninger bliver en støtte som følge af en liberalisering ved fællesskabslovgivning (i dette tilfælde liberaliseringen af energimarkedet ved direktiv 96/92/EF, som trådte i kraft i Polen, da Polen tiltrådte Den Europæiske Union), betragtes sådanne foranstaltninger ikke som eksisterende støtte efter den dato, der er fastsat for liberaliseringen, hvilket betyder, at de betragtes som ny støtte.
(285)
Idet Kommissionen henviser til de bemærkninger fra de interesserede parter, der refereres til i betragtning 71, gør den opmærksom på, at den betragter elkøbsaftaler som støtteforanstaltninger af de grunde, der nævnes i betragtning 31. Kommissionen tager også den omstændighed i betragtning, at det er en fællesnævner for alle elkøbsaftaler, at staten træffer beslutning om at tilbyde investorer elkøbsaftaler, som garanterer deres rentabilitet, mens aftalerne er gældende.
(286)
De interesserede parter anfører, at elkøbsaftalerne ikke udgjorde statsstøtte, da de blev indgået, og derfor ikke kan betragtes som ny støtte. De påberåber sig dommen i Alzetta Mauro-sagen (67), idet de hævder, at støtte bevilget på et marked, som indledningsvis var lukket for konkurrence, før det blev liberaliseret, bør betragtes som eksisterende støtte fra tidspunktet for liberaliseringen. Uanset ovenstående vedrører artikel 1, litra b), nr. v), i forordning (EF) nr. 659/1999 både støtteprogrammer og individuelle støtteforanstaltninger.
(287)
Kommissionen må tilbagevise dette argument. Det er påvist, at alle kriterierne for tilstedeværelsen af statsstøtte var opfyldt på datoen for Polens tiltrædelse af EU. Det er især påvist, at der var en handel med energi mellem Polen og dets nabolande på dette tidspunkt, og at den polske energibørs har været virksom siden 1999. Under alle omstændigheder herskede der ikke tvivl om, at Polen på tiltrædelsesdatoen straks ville blive en del af en sektor, der var åben for konkurrence. Kommissionen er af den opfattelse, at formålet med bestemmelserne om statsstøtte i tiltrædelsestraktaten netop er at sikre en gennemgang af foranstaltninger, der fra datoen for tiltrædelse kan forvride konkurrencen mellem medlemsstaterne. I modsætning til tiltrædelsestraktaterne forud for den 1. maj 2004, har den tiltrædelsestraktat, der er underskrevet af Polen og ni andre lande, til formål at begrænse foranstaltninger, der betragtes som eksisterende støtte, til de tre specifikke typer tilfælde beskrevet ovenfor. Alzetta Mauro-dommen vedrører ikke en foranstaltning, som henhører under tiltrædelsestraktaten, og kan derfor ikke i denne henseende anvendes på de elkøbsaftaler, der undersøges. Endelig finder Kommissionen, at Alzetta Mauro-dommen vedrører den situation, Kommissionen beskrev i sin beslutning dateret forud for ikrafttrædelsen af forordning (EF) nr. 659/1999.
(288)
Kommissionen konkluderer derfor på grundlag af tiltrædelsestraktaten, at de langsigtede indkøbsaftaler udgør ny støtte.
(289)
I betragtning af at elkøbsaftalerne ikke blev anmeldt til Kommissionen i overensstemmelse med procedurereglerne for statsstøtte, finder Kommissionen, at de udgør ulovlig støtte.
7.1.4. Bestemmelser i traktaten, der finder anvendelse
(290)
De interesserede parter har anført, at Kommissionen burde have analyseret elkøbsaftalerne i overensstemmelse med tiltrædelsestraktatens interimmekanisme sammen med statsstøttesag PL 1/03 (68).
(291)
Kommissionen er ikke enig i dette synspunkt.
(292)
I henhold til tiltrædelsestraktatens interimmekanisme var Kommissionens beføjelser begrænset til at godkende eller gøre indsigelse imod beslutninger taget af konkurrencemyndighederne i tiltrædelseslandene vedrørende foranstaltninger, som var iværksat, og som stadig var gældende efter tiltrædelsen. Sag PL 1/03 vedrørte en beslutning truffet af de polske konkurrencemyndigheder om udkastet til lov om statskompensation for ophævelse af elkøbsaftaler. Sagen vedrørte ikke støtte i forbindelse med elkøbsaftalerne, og de polske myndigheder anmeldte ikke elkøbsaftalerne i henhold til interimproceduren; beslutningen truffet af kontoret for konkurrence og forbrugerbeskyttelse vedrørte da heller ikke individuelle elkøbsaftaler. Kommissionen havde ikke på grundlag af interimproceduren beføjelser til ensidigt at træffe beslutning om udvidelse af sagens omfang.
(293)
Selv hvis Kommissionen havde haft beføjelser til ensidigt at udvide sådanne sagers omfang, ville dette desuden ikke have været muligt i dette tilfælde, fordi den lov, der blev undersøgt ved interimproceduren, fastsatte obligatorisk ophævelse af alle elkøbsaftaler, før Polen tiltrådte EU. Da genstanden for Kommissionens undersøgelse kun måtte være spørgsmål vedrørende statsstøtte, der stadig var gældende efter tiltrædelsen, kunne elkøbsaftalerne ikke inddrages.
(294)
Hvad angår andre bilaterale traktater eller det europæiske energicharter, bemærker Kommissionen, at de ikke forbyder ophævelse af sådanne kontrakter, men anbefaler passende kompensation, hvilket ikke ændrer elkøbsaftalernes karakter af statsstøtte. Formålet med sådanne traktater er at sikre en balance mellem målene for liberaliseringen og forpligtelsen til at opretholdelsen af investeringerne. Med hensyn til de interesserede parters bemærkninger om fratagelse af rettigheder finder Kommissionen, at elkøbsaftalerne, såfremt de udgjorde uberettiget støtte og ikke var forenelige med fællesmarkedet, ville være ulovlige. Ophævelsen af sådanne aftaler kan dermed ikke betragtes som fratagelse af rettigheder. Hvis en sådan ophævelse vurderes som fratagelse af rettigheder, mener Kommissionen, at der kan tildeles kompensation, og at de betingelser, der er nedlagt i metoden til analyse af strandede omkostninger, vil sikre, at der tildeles rimelig kompensation.
7.1.5. Forenelighed med fællesmarkedet
(295)
EF-traktatens artikel 87, stk. 1, indeholder et generelt forbud mod statsstøtte inden for Fællesskabet.
(296)
EF-traktatens artikel 87, stk. 2, og artikel 87, stk. 3, indeholder undtagelser fra den generelle regel om, at en sådan støtte ikke i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, er forenelig med fællesmarkedet.
(297)
Undtagelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 2, finder ikke anvendelse på nærværende sag, da denne foranstaltning ikke har social karakter, ikke er tildelt individuelle forbrugere, ikke har til formål at godtgøre skader forårsaget af naturkatastrofer eller ekstraordinære omstændigheder og ikke er tildelt erhvervslivet i visse dele af Forbundsrepublikken Tyskland, som er berørt af dette lands deling.
(298)
Yderligere undtagelser er anført i EF-traktatens artikel 87, stk. 3.
(299)
Artikel 87, stk. 3, litra a), fastsætter, at »støtte til fremme af den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse« kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet. Størstedelen af Polen, hvis ikke hele Polen, kan betragtes som et sådant område.
(300)
Kommissionen har vedtaget retningslinjer for vurdering af denne støtte. På tidspunktet for tiltrædelsen gjaldt også retningslinjerne for vurdering af regional statsstøtte (69) (i det følgende benævnt »de regionale retningslinjer«). Disse retningslinjer gjaldt også for vurdering af regional støtte i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
(301)
I henhold til de regionale retningslinjer kunne statsstøtte i princippet kun godkendes til dækning af investeringsomkostninger. Driftsstøtte var i princippet forbudt (punkt 4.15 i de regionale retningslinjer), men kunne undtagelsesvis tillades i specifikke regioner, forudsat at den var tidsbegrænset og blev reduceret progressivt (70).
(302)
Støtten kan ikke anerkendes som investeringsstøtte. Investeringsstøtte defineres ved hjælp af en liste over potentielle støtteberettigede udgifter, som er angivet i punkt 4.5 og 4.6 i de regionale retningslinjer. Betalinger i henhold til elkøbsaftaler dækker tydeligvis også andre omkostninger. Det mest iøjnefaldende eksempel er, at elkøbsaftalerne garanterer dækning af omkostningerne til brændsel i forbindelse med driften af elværkerne. Elkøbsaftalerne indeholder også bestemmelser om dækning af omkostninger til personale. Disse omkostninger hører naturligvis ikke til blandt de omkostninger, der giver berettigelse til investeringsstøtte. Tværtimod hører de til under operatørens løbende udgifter og bør som sådan henregnes til driftsudgifter som defineret i punkt 4.15 i de regionale retningslinjer.
(303)
Støtte tildelt i henhold til elkøbsaftaler er ikke underlagt rationelle tidsrammer. Elkøbsaftaler indgås for meget lange perioder, typisk den forventede levetid for et typisk elværk. Desuden indeholder elkøbsaftalerne ikke bestemmelser om gradvis reduktion af støttekvoten. Mængden af de garanterede indkøb af elektricitet er ikke faldende, og priserne er ikke indekserede, hvilket betyder, at de stiger frem for at være underkastet nogen form for reduktion. Fortjenestegarantien og dens omfang ændres heller ikke over tid.
(304)
På denne baggrund finder Kommissionen ikke, at støtten er omfattet af undtagelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a).
(305)
EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra b), fastsætter, at »støtte, der kan fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse af en medlemsstats økonomi«, kan betragtes som forenelige med fællesmarkedet.
(306)
Kommissionen bemærker, at den pågældende støtte ikke har til formål at fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse.
(307)
Efter Kommissionens mening er der heller ikke noget, der tyder på, at støtten er rettet mod at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i den polske økonomi. Kommissionen erkender, at elektricitet er en vigtig vare i enhver medlemsstats økonomi, og at der i 1990'erne var et behov for modernisering af denne sektor i Polen.
(308)
Kommissionen er dog af den opfattelse, at udtrykket »alvorlig forstyrrelse af en medlemsstats økonomi« dækker over tilfælde af mere alvorlig karakter. En henvisning til de potentielle konsekvenser for en medlemsstats økonomi således som den, de interesserede parter leverer, er ikke tilstrækkelig til, at ovennævnte traktatbestemmelser kan betragtes som anvendelige i den foreliggende sag. Til dette formål kræves der som minimum en mere detaljeret beskrivelse og analyse af sandsynligheden for, at sådan forstyrrelse kan finde sted, og konsekvensernes omfang.
(309)
Endelig gør Kommissionen opmærksom på den omstændighed, at der i lignende situationer har været behov for hurtig indsats, hvilket ikke er foreneligt med den langsommelige procedure for udbud og forhandling af elkøbsaftaler.
(310)
På denne baggrund finder Kommissionen ikke, at støtten er omfattet af undtagelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra b).
(311)
EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra d), fastsætter, at støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven kan være forenelig med EF-traktaten, når den ikke ændrer samhandels- og konkurrencevilkårene i Fællesskabet i et omfang, der strider mod de fælles interesser. Denne artikel finder tydeligvis ikke anvendelse på elkøbsaftalerne.
(312)
Artikel 87, stk. 3, litra c), fastsætter, at statsstøtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse, kan godkendes. Kommissionen har udarbejdet adskillige retningslinjer og meddelelser, hvori det beskrives, hvordan undtagelsen i denne artikel anvendes.
(313)
De interesserede parter har påberåbt sig de regionale retningslinjer og retningslinjerne for statsstøtte i forbindelse med miljøbeskyttelse.
(314)
I betragtning 300-304 beskrives grundene til, at støtten ikke kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet ved anvendelse af de regionale retningslinjer (71).
(315)
Kommissionen gør opmærksom på, at miljøretningslinjerne ligesom de regionale retningslinjer primært tillader investeringsstøtte. Mulighederne for at yde driftsstøtte er begrænset til specifikke formål. Det første formål er støtte til affaldsforvaltning og energibesparelser (afsnit E.3.1); denne støtte må højst tildeles i fem år. Det andet formål er støtte i form af skattefradrag eller -fritagelse (afsnit E.3.2). Det tredje formål er støtte til anvendelse af vedvarende energikilder (afsnit E.3.3). Naturligvis finder ingen af disse bestemmelser anvendelse på den foreliggende sag.
(316)
Den fjerde og sidste type driftsstøtte, som kan godkendes, er støtte til kombineret produktion af el og varme (afsnit E.3.4). Nogle af de pågældende elværker producerer både el og varme. Hverken Polen eller nogen af de pågældende producenter har imidlertid demonstreret, at disse værker til fulde opfylder kravene vedrørende effektivitet i miljøretningslinjerne. Ydermere har Polen præsenteret oplysninger for Kommissionen, der viser, at kun en begrænset del af den undersøgte produktion kan betragtes som havende opfyldt disse effektivitetskrav. Efter Kommissionens opfattelse betyder dette, at støtte, som omfatter hele de pågældende værkers produktion, ikke kan godkendes på grundlag af disse bestemmelser.
(317)
Ud af de dokumenter, der henvises til i betragtning 312, er det eneste, der kan anvendes i den foreliggende sag, metoden til analyse af strandede omkostninger. Metoden til analyse af strandede omkostninger vedrører støtte ydet til markedsaktører, der byggede elværker forud for liberaliseringen af elektricitetssektoren, og som kan have problemer med at drive dem på et liberaliseret marked.
(318)
I sin beslutning om at indlede proceduren pegede Kommissionen på en række omstændigheder, der satte spørgsmålstegn ved mulighederne for godkendelse af elkøbsaftalerne på grundlag af metoden til analyse af strandede omkostninger.
(319)
En af disse omstændigheder er, at metoden til analyse af strandede omkostninger indebærer, at Kommissionen ser med skepsis på støtte, der har til formål at sikre alle eller en del af indtægterne fra perioden forud for ikrafttrædelsen af direktiv 96/92/EF uden egentlig at tage de strandede omkostninger i betragtning, der kan blive resultatet af liberaliseringen (72).
(320)
Elkøbsaftalerne havde netop til formål at sikre størstedelen af de indtægter, de pågældende elværker og andre virksomheder havde haft i perioden før ikrafttrædelsen af direktiv 96/92/EF. Desuden omfattede de værker, der i lang tid havde haft en meget stor markedsandel, der i vidt omfang overskred den tid, der var nødvendig for en rationel overgang til markedsvilkår.
(321)
På denne baggrund finder Kommissionen, at elkøbsaftaler er uforenelige med kriterierne i metoden til analyse af strandede omkostninger. De er ikke i overensstemmelse med metodens grundlæggende principper, som har til formål at skabe en trinvis, men også reel overgang til markedsvilkår.
(322)
De interesserede parter anførte, at elkøbsaftalerne kan godkendes direkte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c). De påpegede, at elkøbsaftalerne lettede udviklingen af den polske energisektor ved at tiltrække udenlandske investeringer i moderne, miljøvenlig elværkskapacitet. Elkøbsaftalerne skulle således »lette udviklingen af visse økonomiske aktiviteter«.
(323)
Kommissionen gør opmærksom på, at de to politiske målsætninger, der nævnes ovenfor, tiltrækning af investeringer og fremme af miljøvenlig elværkskapacitet, er præcis de politiske målsætninger, der nævnes i de regionale retningslinjer og miljøretningslinjerne. Kommissionen har analyseret elkøbsaftalerne i lyset af disse to sæt retningslinjer og har konkluderet, at de ikke er i overensstemmelse med disse regler. Efter Kommissionens opfattelse er mulighederne for, at artikel 87, stk. 3, litra c), kan finde anvendelse, udtømte.
(324)
På denne baggrund finder Kommissionen, at elkøbsaftalerne er uforenelige med fællesmarkedet.
7.1.6. Tilfældet Żarnowiecka Elektrownia Gazowa Sp. z o.o.
(325)
Den langsigtede elkøbsaftale med Żarnowiecka Elektrownia Gazowa Sp. z o.o. blev ophævet af PSE den 17. maj 2006 (73), før konstruktionen af elværket havde nået et fremskredent stadie. Da elværket ikke på det tidspunkt var operationelt, havde det ikke mulighed for at drage nytte af den langsigtede elkøbsaftale. Værket modtog derfor ikke statsstøtte.
(326)
Kommissionen finder derfor, at denne langsigtede elkøbsaftale ikke udgjorde støtte til Żarnowiecka Elektrownia Gazowa Sp. z o.o.
7.2. Loven
(327)
I denne undersøgelse anvender Kommissionen hvert af de fire kumulative kriterier, som udgør definitionen af statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(328)
Kommissionen udførte en undersøgelse med henblik på at fastslå kilden til de midler, der skulle udbetales i henhold til loven. Den konkluderede, at midlerne hidrørte fra en skattelignende afgift fastsat ved samme lov.
(329)
Denne afgift pålægges alle forbrugere (lovens artikel 8), idet afgiftens størrelse afhænger af størrelse og type af tilslutning til nettet (lovens artikel 10 og 11). Afgiftens størrelse bestemmes af URE (lovens artikel 12). Indtægterne fra afgiften indsamles af leverandørerne og indbetales på en konto tilhørende Zarządca Rozliczeń SA Dette er en virksomhed oprettet i henhold til lovens kapitel 7 med dette formål for øje, og som er fuldt statsejet og -kontrolleret. Zarządca Rozliczeń SA udbetaler fra disse midler til elværker, der i henhold til lovens kapitel 4 er støtteberettigede, under tilsyn af URE.
(330)
Kommissionen undersøgte egenskaberne ved denne afgift på grundlag af sin egen beslutningspraksis (74) og Domstolens praksis (75). Kommissionen bemærkede følgende.
(331)
For det første er afgiften obligatorisk, og den pålægges alle forbrugere af staten.
(332)
For det andet indbetales indtægterne fra afgiften til en konto på navnet Zarządca Rozliczeń SA. Dette er en fuldt statsejet virksomhed. Af de syv medlemmer af tilsynsrådet for Zarządca Rozliczeń SA udnævnes fire, herunder formanden, af ministre, to udnævnes af formænd for offentlige organer (URE og kontoret for konkurrence og forbrugerbeskyttelse), og en udnævnes af generalforsamlingen for aktionærer, dvs. af PSE. Kommissionen konkluderer, at Zarządca Rozliczeń SA er under fuld statskontrol. Denne konklusion bestyrkes af den omstændighed, at Zarządca Rozliczeń SA er under tilsyn af URE, som er et statsligt organ. Indtægterne fra afgiften forvaltes derfor af et fuldt statskontrolleret organ.
(333)
For det tredje anvender Zarządca Rozliczeń SA disse midler til at foretage betalinger til visse elværker i overensstemmelse med de af staten vedtagne bestemmelser i loven. I overensstemmelse med loven uddeler Zarządca Rozliczeń SA midlerne til elværker med henblik på dækning af strandede omkostninger i form af forskud på sådanne omkostninger inden for et bestemt år og med årlige justeringer.
(334)
På baggrund af ovennævnte tre forhold konkluderer Kommissionen, at indtægterne fra afgiften er statsmidler.
(335)
Loven fastsætter, at der gennemføres betalinger til elværker, der beslutter sig til at anvende den i loven fastsatte mekanisme. Disse elværker ophæver til gengæld for disse betalinger deres elkøbsaftaler med PSE.
(336)
Betalinger i henhold til loven gør det muligt for de elværker, der er omfattet heraf, at lette omkostningsbyrden. Formlen til beregning af disse betalinger gør det især muligt for staten at dække tab, der er forbundet med visse typer omkostninger, herunder afskrivning og brændselsomkostninger, hvis den afgift, der opkræves på markedet, ikke er tilstrækkelig til at opfylde formålet, på visse betingelser, der kan forventes opfyldt i et normalt økonomisk scenario. Det betyder, at statens betalinger under disse vilkår dækker de omkostninger, der normalt bæres af elværkerne under normale markedsbetingelser. Disse betalinger udgør derfor en økonomisk fordel.
(337)
De interesserede parter hævder, at betalingerne ikke udgør en fordel, da de kun er en rimelig kompensation for ophævelsen af elkøbsaftalerne. Dette ræsonnement hviler på den forudsætning, at elkøbsaftalerne ikke udgør en økonomisk fordel, hvilket som forklaret i punkt 7.1.1 ikke er tilfældet.
(338)
Da modtagerne af støtte i henhold loven er de samme elværker, som er begunstiget ved elkøbsaftaler, finder de argumenter, der anvendes i betragtning 254 til 257 også anvendelse her.
(339)
Loven indebærer fordele for mange virksomheder, som opererer på markedet for energiproduktion. Dette marked er liberaliseret i EU. Foranstaltninger, der begunstigede virksomhederne i energisektoren i én medlemsstat, kan være konkurrencebegrænsende for virksomheder fra andre medlemsstater med hensyn til disses energieksport til medlemsstaten og endda også med hensyn til energieksporten til disse andre medlemsstater. Dette gælder især for Polen, som har en central beliggenhed i Europa, og som er forbundet, eller som nemt kan forbindes, med adskillige medlemsstater.
(340)
Den konkurrencefordel, loven medfører, kan forvride konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(341)
På baggrund af ovenstående finder Kommissionen, at det kompensationssystem, der er fastsat ved loven, udgør statsstøtte.
7.2.1. Tildeling af støtte i overensstemmelse med loven
(342)
Loven trådte i kraft den 4. august 2007. Kommissionen bemærker, at elværker, der beslutter sig til at drage nytte af ordningen i henhold til lovens artikel 6, stk. 1, først modtager midler til dækning af strandede omkostninger, når der er indgået aftale om ophævelse. Desuden betales første afdrag af forskuddet på de strandede omkostninger i henhold til lovens artikel 22, stk. 4, til støtteberettigede elværker den femte dag måneden efter at der er gået 120 dage, idet der tages udgangspunkt i den dato, hvor den langsigtede elkøbsaftale i henhold til aftalen om ophævelse udløber. På denne baggrund kan datoen for lovens ikrafttrædelse ikke betragtes som datoen for bevilling af støtte til elværkerne, dvs. den dato, hvor støttemodtageren modtog et retligt bindende tilsagn om støtte. Kommissionen finder derfor ikke, at lovens ikrafttrædelse forud for vedtagelsen af denne beslutning udgør en manglende overholdelse af den i EF-traktatens artikel 88, stk. 3, nævnte forpligtelse.
7.2.2. Forenelighed med fællesmarkedet
(343)
EF-traktatens artikel 87, stk. 1, indeholder et generelt forbud mod statsstøtte inden for Fællesskabet.
(344)
Artikel 87, stk. 3, litra c), fastsætter, at statsstøtte til fremme af udviklingen af visse økonomiske sektorer, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse, kan godkendes. Kommissionen har udarbejdet adskillige retningslinjer og meddelelser, hvori det beskrives, hvordan undtagelsen i denne artikel anvendes.
(345)
Metoden til analyse af strandede omkostninger er udformet med henblik på at analysere støtte tildelt aktører i elektricitetssektoren i en sammenhæng, hvor visse beslutninger taget af disse aktører forud for liberaliseringen ikke er hensigtsmæssige efter liberaliseringen.
(346)
I første afsnit, afdeling 3, i metoden til analyse af strandede omkostninger forklares det, at strandede omkostninger »i praksis kan antage forskellige former: langsigtede købskontrakter, investeringer, der gennemføres med en implicit eller eksplicit afsætningsgaranti, investeringer uden for det normale aktivitetsområde, etc.«. I den sag, der undersøges, er støtten øremærket til investeringer i modernisering eller udvidelse af elværket, og elkøbsaftalerne fungerer som eksplicitte afsætningsgarantier. Metoden omhandler også virkningerne af langsigtede gaskøbsaftaler indgået af gasfyrede elværker. På denne baggrund finder Kommissionen, at støtten falder inden for virkefeltet for metoden til analyse af strandede omkostninger. Kommissionen undersøgte derfor støtten ud fra denne metode.
(347)
Metoden til analyse af strandede omkostninger fastsætter en toetapers undersøgelse af støtte øremærket til kompensation for strandede omkostninger. Den første etape, som omtales i afdeling 3 i metoden, vedrører definitionen af støtteberettigede strandede omkostninger, hvilket især indebærer beregning af den maksimale kompensation, der kan tildeles. Anden etape, som omhandles i afdeling 4 i metoden, vedrører mekanismen til beregning af den støtte, der udbetales for strandede omkostninger under hensyntagen til udviklingen i konkurrencen på markedet.
(348)
Kommissionen undersøgte først, om betingelserne i punkt 3.1 til 3.12 i metoden til analyse af strandede omkostninger var overholdt.
(349)
I overensstemmelse med punkt 3.1 i metoden til analyse af strandede omkostninger skal der ved beregning af den maksimale kompensation kun tages hensyn til investeringer, der er fuldført før ikrafttrædelsen af direktiv 96/92/EC i Polen, dvs. datoen for Polens tiltrædelse af EU, og til den mængde gas, der er indgået aftale om efter »take or pay«-princippet før denne dato. I undtagelsesvise tilfælde tages der også hensyn til investeringer, der er indgået aftale om forud for datoen for Polens tiltrædelse, men som endnu ikke er fuldført, men kun i det omfang, Polen kan bevise over for Kommissionen, at fuldførelsen af disse investeringer og oparbejdelse af fortjeneste heraf vil resultere i færre strandede omkostninger, end tilfældet havde været ved indstilling af anlægsarbejdet.
(350)
I overensstemmelse med punkt 3.2 i metoden til analyse af strandede omkostninger er der ikke tvivl om eksistensen og gyldigheden af de garantier, der udstedtes til elværkerne, idet de udtrykkeligt er beskrevet i elkøbsaftalerne.
(351)
I overensstemmelse med punkt 3.3 i metoden til analyse af strandede omkostninger er investeringerne betydelige, og de vil kunne afstedkomme meget store tab. Dette gælder også for langsigtede kontrakter af »take or pay«-typen. Kommissionen finder, at disse tab, såfremt der ikke på nogen måde kompenseres for dem, på grund af deres størrelse vil kunne bringe de pågældende virksomheders liv i fare. Dette indtryk bestyrkes af reaktionerne fra de institutioner, der har finansieret investeringerne, idet disse over for Kommissionen påpegede, at såfremt der ikke ydes passende kompensation, vil dette i henhold til finansieringsaftalen være ensbetydende med misligholdelse på grund af den store konkursrisiko, virksomheden stod over for.
(352)
Kommissionen har også taget den omstændighed i betragtning, at følgerne af strandede omkostninger beregnes med reference til konsoliderede grupper. Dette gør det muligt at tage fuldt hensyn til alle liberaliseringens virkninger - positive såvel som negative - på virksomhedsgrupper. Denne mekanisme bevirker, at nye investeringer udelukkes, hvis ikke det drejer sig om investeringer i udskiftning af udstyr. Desuden finder Kommissionen, at nye investeringer i sektoren er af vital betydning, hvis markedet skal kunne fungere ordentligt, og at spørgsmålet om kompensation for strandede omkostninger ikke bør have afskrækkende virkning.
(353)
I overensstemmelse med punkt 3.4 i metoden til analyse af strandede omkostninger er de af støttemodtagerne øremærkede beløb afsat til investeringer på uigenkaldelig vis. Der er ikke andre muligheder for at få dækket investeringsomkostningerne i et elværk end at drive det eller at sælge det til en pris, der ikke overstiger de indtægter, elværket giver ved salg af dets elektricitet på markedet. »Take or pay«-kontrakterne kan heller ikke ophæves ensidigt af elværkerne.
(354)
I overensstemmelse med punkt 3.5 i metoden er strandede omkostninger til investeringer i elværker ikke forbundet med bilaterale aftaler. Der tjener derfor ikke noget formål at kontrollere, om disse strandede omkostninger hidrører fra garantier, der binder to virksomheder inden for samme virksomhedsgruppe. Strandede omkostninger forbundet med »take or pay«-kontrakter binder ikke virksomheder, der tilhører en og samme virksomhedsgruppe.
(355)
I overensstemmelse med punkt 3.6 i metoden til analyse af strandede omkostninger har de polske myndigheder forelagt en liste for Kommissionen over omkostninger, der skal dækkes ved kompensation i situationer, hvor et elværks indtægter er utilstrækkelige til formålet. Efter at have analyseret disse omkostningskategorier har Kommissionen draget den konklusion, at kompensationen ikke vil overstige det beløb, der er nødvendigt til dækning af de manglende afkast på investeringer i de nye aktivers levetid, herunder også en rimelig fortjenstmargin, hvor dette er nødvendigt. Beregningen af den maksimale kompensation er baseret på en række økonomiske antagelser, herunder især en basismarkedspris svarende til den pris, som nytilkomne virksomheder på det polske marked skal være parate til at tilbyde. Det antages, at denne nye markedsaktørs vigtigste energikilde vil være kul. Kommissionen kontrollerede, at denne antagelse vedrørende energikilder er i overensstemmelse med de nye tendenser inden for nye investeringer i denne sektor i Polen, og at de polske kulreserver er tilstrækkelige til, at denne tendens for fremtiden kan fortsætte. Hvis de faktiske markedspriser er lavere end den skønnede basismarkedspris, tages der hensyn til basismarkedsprisen ved beregningen af kompensationen. Kommissionen er af den opfattelse, at denne formel til beregning af strandede omkostninger, som er identisk med den formel, Kommissionen hele tiden har anvendt i sin praksis (76), tager hensyn til de økonomiske omkostninger i forbindelse med faktisk investerede beløb. Kompensationen i forbindelse med »take or pay«-kontrakter blev beregnet på basis af de faktiske mængder, der blev indgået aftale om, og det bedst mulige prisestimat i henhold til tendenserne for kontrakterne.
(356)
I overensstemmelse med punkt 3.7 i metoden til analyse af strandede omkostninger tager beregningen af kompensationen udgangspunkt i de indtægter, der er skabt ved brugen af de pågældende aktiver. Det maksimale kompensationsbeløb er det beløb, der resterer efter fradrag af de indtægter, der er skabt ved brug af aktiverne, og som er til rådighed til dækning af investeringsomkostninger, og elværkets likvide midler fra 2007 til den langsigtede elkøbsaftales udløb, som kan anvendes til dækning af investeringsomkostninger. Alle disse indtægter tages i betragtning fra den dato, hvor den langsigtede elkøbsaftale blev indgået, og al statsstøtte modtaget pr. 1. maj 2004 indgår i de fratrukne beløb.
(357)
I overensstemmelse med punkt 3.8 i metoden til analyse af strandede omkostninger er værdien af støtte, der tidligere er tildelt i forbindelse med de pågældende aktiver, herunder især støtte til investeringer, fratrukket maksimalkompensationen.
(358)
I overensstemmelse med punkt 3.9 i metoden til analyse af strandede omkostninger er der taget hensyn til reelle tendenser i udviklingen inden for elpriser. De periodiske justeringer af kompensationen vil tage hensyn til forskellene mellem prognosens elpris, som anvendes til at beregne den maksimale kompensation, og den faktiske elpris. Ved beregning af kompensation i forbindelse med »take or pay«-kontrakter tages der hensyn til det faktiske gasforbrug og de faktiske gaspriser samt de faktiske priser, som den elektricitet, virksomheden har produceret, er afregnet til.
(359)
I overensstemmelse med punkt 3.10 i metoden til analyse af strandede omkostninger tages der ved beregningen af den maksimale kompensation hensyn til omkostninger, der er afskrevet, før direktiv 96/92/EF trådte i kraft i Polen.
(360)
I overensstemmelse med punkt 3.11 i metoden til analyse af strandede omkostninger er kompensationen beregnet på basis af den løsning, der giver færrest omkostninger for staten. Når det gælder aktiver, hvis opførelse blev påbegyndt, før Polen tiltrådte Den Europæiske Union, men ikke fuldendt før tiltrædelse, har Polen vist, at den maksimale kompensation blev beregnet ud fra det billigste af to mulige scenarier: færdiggørelse af opførelsen af de nye anlæg og drift af disse med henblik på fortjeneste og indstilling af anlægsarbejdet. Kompensationsmekanismen for strandede omkostninger i forbindelse med »take or pay«-kontrakter blev udformet for at tilskynde elværkerne til drift af værket med henblik på at begrænse de strandede omkostninger frem for indstilling af driften og betaling af hele bøden, hvilket ville have ført til langt højere strandede omkostninger. Kommissionen undersøgte flere af de af Polen præsenterede scenarier for at fastslå, om denne mekanisme hjælper med til at reducere det samlede kompensationsbeløb. Endelig bør den mængde gas, der er indgået »take or pay«-kontrakter om, genforhandles og reduceres i forbindelse med kompensationsordningen, således at den egentlige kompensation kan nedsættes tilsvarende.
(361)
I overensstemmelse med punkt 3.12 i metoden til analyse af strandede omkostninger udløber betalingsperioden for kompensation først i 2027. I punkt 3.12 i meddelelsen om strandede omkostninger kan »omkostninger, der afholdes af visse virksomheder efter tidsfristen i artikel 26 i direktiv 96/92/EF (18. februar 2006), principielt ikke betragtes som strandede omkostninger inden for rammerne af den nuværende metode«. I fodnote 5 i meddelelsen om beregning af strandede omkostninger anfører Kommissionen dog: »Investeringer, der på grund af liberaliseringen af det indre elmarked ikke kan tjene sig selv ind eller bliver uøkonomiske, kan dog principielt betragtes som strandede omkostninger ifølge den nuværende metode, selv om de strækker sig ud over 2006. Derudover kan forpligtelser eller garantier, der fortsat skal opfyldes efter 18. februar 2006, hvis det kan godtgøres, at det sker for at undgå større farer i forbindelse med miljøbeskyttelse, personlig sikkerhed, beskyttelse af medarbejderne og elektricitetsnettets sikkerhed, godkendes som strandede omkostninger efter den nuværende metode«.
(362)
De strandede omkostninger, der refereres til i loven, er tæt forbundet med investeringer i elværker, som ikke kan indtjenes som følge af liberaliseringen af det indre marked for elektricitet. Dette gælder også »take or pay«-kontrakter indgået med henblik på at forsyne elværker, der havde indgået elkøbsaftaler, i et omfang, der stod i forhold til den elektricitetsmængde, elkøbsaftalerne omfattede. Med hensyn til nævnte fodnote 5 kan Kommissionen godkende en udvidelse af kompensationen ud over tidsfristen, hvis den finder dette berettiget ud fra sagens omstændigheder.
(363)
Kommissionen bemærker, at de pågældende investeringer er investeringer i elværker. Det drejer sig udelukkende om langsigtede investeringer (fra 15 til 30 år), som er meget følsomme over for tendenserne for elpriserne, som er svære at forudsige, især ved overgangen til et fuldt liberaliseret marked. Omkostningerne ved sådanne investeringer kan ikke indtjenes i sager, hvor elpriserne er lavere end de priser, der forventedes, da elværkerne blev opført.
(364)
Under disse omstændigheder finder Kommissionen - i lighed med tidligere sager vedrørende Grækenland (77) og Portugal (78) - at fodnote 5 i metoden til analyse af strandede omkostninger finder anvendelse på disse særlige strandede omkostninger og berettiger tildelingen af kompensation efter 2006 og indtil udløbet af de oprindelige elkøbsaftaler.
(365)
På denne baggrund finder Kommissionen, at loven opfylder kriterierne i punkt 3.1-3.12 i metoden til analyse af strandede omkostninger. Den maksimale kompensation for strandede omkostninger overstiger det niveau, der tillades i metoden til analyse af strandede omkostninger. De bør derfor betragtes som støtteberettigede i henhold til metoden.
(366)
Kommissionen undersøgte, om støtten opfyldte kravene i punkt 4.1 til 4.6 i metoden til analyse af strandede omkostninger.
(367)
I overensstemmelse med punkt 4.1 i metoden til analyse af strandede omkostninger blev de maksimale kompensationer beregnet basis af klart afgrænsede individuelle kraftværker og »take or pay«-kontrakter. De udbetalte kompensationer vil ikke overstige disse maksimalbeløb.
(368)
I overensstemmelse med punkt 4.2 i metoden til analyse af strandede omkostninger vil den faktisk udbetalte kompensation tage hensyn til aktuelle tendenser i de underliggende økonomiske data, herunder især elpriser og gasmængder indkøbt i henhold til »take or pay«-kontrakter. Hvis f.eks. de faktiske elpriser skulle afvige fra den i betragtning 355 nævnte basismarkedspris, ændres den faktiske kompensation i overensstemmelse hermed. De faktiske kompensationer i forbindelse med »take or pay«-kontrakter vil også tage højde for reelle forhold i forbindelse med de situationer, hvor de pågældende elværker køber deres gas og sælger deres elektricitet på markedet.
(369)
I overensstemmelse med punkt 4.3 i metoden til analyse af strandede omkostninger har de polske myndigheder forpligtet sig til at fremlægge en årlig rapport for Kommissionen om lovens gennemførelse.
(370)
I overensstemmelse med punkt 4.4 i metoden til analyse af strandede omkostninger øges basismarkedsprisen, som nævnes i betragtning 355, betragteligt over tid, hvilket fører til, at den kompensation, der skal betales, i en vis udstrækning vil falde, og dette betragter Kommissionen som fordelagtigt.
(371)
I overensstemmelse med punkt 4.5 i metoden til analyse af strandede omkostninger er den maksimale kompensation, der kan udbetales til en given virksomhed, fastlagt på forhånd. Derved tages der hensyn til støttemodtagernes eventuelle fremtidige fortjenester som følge af øget produktivitet. I anmeldelsen af støtten er det især specificeret, hvordan der i forbindelse med beregning af strandede omkostninger skal tages hensyn til ændringerne i forskellige økonomiske faktorer såsom markedspriser, markedsandele og andre relevante faktorer, som er angivet af medlemsstaterne og opført i metoden.
(372)
I overensstemmelse med punkt 4.6 i metoden til analyse af strandede omkostninger har de polske myndigheder forpligtet sig til ikke at bevilge rednings- eller omstruktureringsstøtte til de virksomheder, der modtager støtte i henhold til loven, i en periode på 10 år efter den seneste betaling til de pågældende virksomheder. Denne periode, der for visse virksomheder strækker sig indtil 2037, er forenelig med princippet »første og sidste gang«, som er fortolket af Kommissionen i punkt 73 i Kommissionens retningslinjer for statsstøtte til redning om omstrukturering af kriseramte virksomheder (79). Kommissionen finder også, at denne løsning er en tilfredsstillende sikring mod, at der akkumuleres uberettiget støtte inden for rammerne af metoden til analyse af strandede omkostninger.
(373)
På denne baggrund finder Kommissionen, at loven opfylder kriterierne i punkt 4.1-4.6 i metoden til analyse af strandede omkostninger. Metoden i forbindelse med udbetaling af faktisk kompensation for strandede omkostninger er derfor i overensstemmelse med metoden til analyse af strandede omkostninger.
(374)
På denne baggrund finder Kommissionen, at loven er i overensstemmelse med metoden til analyse af strandede omkostninger. Støtte, der har til formål at kompensere for støtteberettigede strandede omkostninger, opfylder kravene i metoden til analyse af strandede omkostninger og kan derfor betragtes som forenelige med fællesmarkedet.
(375)
Elværker, der var omfattet af loven, var berettigede til støtte i overensstemmelse med metoden til analyse af strandede omkostninger fra den 1. maj 2004. Loven fastsætter et system for fremtidige kompensationer, men ved beregning af de maksimale kompensationer tages der også hensyn til den støtte, elværkerne tidligere har modtaget. I henhold til bilag 2 til loven er den maksimale kompensation det beløb, der fremkommer efter fradrag af indtægter fra aktiverne, som kan anvendes til dækning af investeringsomkostninger. Som påpeget i betragtning 356 indgår al statsstøtte modtaget pr. 1. maj 2004 i de fratrukne indtægter. Ved at finde loven forenelig med fællesmarkedet, anerkender Kommissionen også, at de støttebeløb, der er modtaget af støttemodtagerne pr. 1. maj 2004, er forenelige med fællesmarkedet.
7.2.3. Tilfældene Dalkia Poznań Zespół Elektrociepłowni SA og Electrabel Połaniec SA
(376)
De to elkøbsaftaler indgået med Dalkia Poznań Zespół Elektrociepłowni SA og Electrabel Połaniec SA udløb den 31. december 2006. Derfor er disse elværker ikke omfattet af loven. Da ingen af disse elkøbsaftaler er omfattet af loven, er de heller ikke omfattet af nærværende beslutning, og Kommissionen vil vedtage en særskilt beslutning om disse to virksomheder.
8. KONKLUSION
(377)
Kommissionen konstaterer at:
a)
elkøbsaftalerne er statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, med undtagelse af den elkøbsaftale, der er indgået med Żarnowiecka Elektrownia Gazowa Sp. z o.o., og at denne statsstøtte ikke er forenelig med det indre marked
b)
loven er statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, og denne statsstøtte er forenelig med fællesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
(378)
Som forklaret i punkt 7.1.1 består den statsstøtte, der er indeholdt i elkøbsaftalerne, hovedsagelig i det forhold, at det ved elkøbsaftalerne garanteres, at PSE køber en vis mængde elektricitet til en pris, der dækker alle produktionsomkostninger.
(379)
Da statsstøtten ikke er i overensstemmelse med EF-traktaten, bør den bringes til ophør. Da garantier for køb og dækning af omkostninger er grundelementerne i elkøbsaftalerne, konkluderer Kommissionen, at statsstøtten kun kan bringes til ophør ved ophævelse af elkøbsaftalerne.
(380)
Kommissionen finder, at ophævelsen af elkøbsaftalerne vil fordre en stor arbejdsindsats fra parternes side, især med hensyn til forhandling om vilkårene for ophævelsen af elkøbsaftalerne. Efter Kommissionens opfattelse er det nødvendigt at give denne proces en rimelig tidsfrist med henblik på at sikre, at forsyningssikkerheden er tilfredsstillende, og at overgangen til et fuldt liberaliseret marked finder sted på gode vilkår. Opnåelsen af disse mål er også i Fællesskabets interesse.
(381)
Under forberedelsen af loven inden for rammerne af sin nationale lovgivningsproces hørte Polen alle interesserede parter vedrørende tekniske aspekter i forbindelse med den frivillige ophævelse af elkøbsaftalerne. Resultatet blev, at den i loven fastsatte tidsfrist for indgåelse af aftaler om ophævelse af elkøbsaftalerne er 150 dage efter lovens ikrafttrædelse, dvs. 1. januar 2008. Kommissionen finder, at denne periode er tilstrækkelig med henblik på ophævelse af elkøbsaftalerne, således som det kræves i denne beslutning. Kommissionen mener, at elkøbsaftalerne i henhold til lovens artikel 5 reelt vil blive ophævet den første dag i måneden efter, at der er gået 210 dage at regne fra den dato, hvor loven trådte i kraft (dvs. den 1. april 2008).
(382)
I overensstemmelse hermed er støtte modtaget af støttemodtagerne pr. 1. maj 2004 som angivet i betragtning 356 og 375 omfattet af loven og betragtes derfor som forenelige med fællesmarkedet.
(383)
I tilfældet Żarnowiecka Elektrownia Gazowa Sp. z o.o. finder Kommissionen ikke, at elværket modtog statsstøtte i forbindelse med elkøbsaftalerne.
(384)
De to elkøbsaftaler indgået med Dalkia Poznań Zespół Elektrociepłowni SA og Electrabel Połaniec SA er ikke omfattet af nærværende beslutning. Kommissionen vil i tage stilling til disse to virksomheder i en særlig beslutning -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
1. De langsigtede elkøbsaftaler mellem Polskie Sieci Elektroenergetyczne SA og de virksomheder, der er anført i bilag 1 til loven om dækning af elværkers udgifter i forbindelse med ophævelse i utide af elkøbsaftaler (i det følgende benævnt »loven«) udgør i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, statsstøtte til elværker.
2. Den i artikel 1, stk. 1, nævnte statsstøtte er tildelt ulovligt og er uforenelig med fællesmarkedet.
Artikel 2
1. Polen ophæver de i artikel 1 nævnte langsigtede elkøbsaftaler.
2. Aftalerne om ophævelse af de langsigtede elkøbsaftaler skal være indgået den 1. januar 2008 og træde i kraft ikke senere end den 1. april 2008.
Artikel 3
Den langsigtede elkøbsaftale mellem Polskie Sieci Elektroenergetyczne SA og Żarnowiecka Elektrownia Gazowa Sp. z o.o. udgør ikke statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
Artikel 4
1. De i loven fastsatte kompensationer udgør i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, statsstøtte til de i bilag 2 til denne lov anførte elværker.
2. Den i artikel 4, stk. 1, nævnte statsstøtte er forenelig med det indre marked i henhold til metoden til analyse af strandede omkostninger.
3. Den maksimale kompensation er i henhold til loven det beløb, der fremkommer ved fratræk af de samlede indtægter fra aktiverne under elkøbsaftalerne, og som kan anvendes til dækning af investeringsomkostninger.
Artikel 5
1. De polske myndigheder underretter senest den 31. januar 2008 Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme denne beslutning.
2. De polske myndigheder fremlægger årlige rapporter for Kommissionen om lovens gennemførelse.
Artikel 6
Denne beslutning er rettet til Republikken Polen.
Udfærdiget i Bruxelles, den 25. september 2007.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2007. szeptember 25.)
a Lengyelország által a hosszú lejáratú áram- és villamosenergia-értékesítési szerződések keretében nyújtott állami támogatásról, valamint a hosszú lejáratú áram- és villamosenergia-értékesítési szerződések önkéntes felbontásának kompenzálása címén Lengyelország által tervezett állami támogatásról
(az értesítés a C(2007) 4319. számú dokumentummal történt)
(Kizárólag a lengyel nyelvű szöveg hiteles.)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2009/287/EK)
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 88. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután felszólították az érdekelteket, hogy az említett rendelkezéseknek megfelelően nyújtsák be észrevételeiket (1), ezen észrevételek figyelembevételével,
mivel:
1. AZ ELJÁRÁS
(1)
Az Európai Közösséget létrehozó szerződés 88. cikke (3) bekezdése alapján Lengyelország a 2005. március 1-én kelt WEH/1023/6-54/05 számú, 2005. március 3-án (SG/2005/A/226) iktatott levelében értesítette a Bizottságot „a hosszú lejáratú áram- és villamosenergia-értékesítési szerződések idő előtti felbontása révén a termelők részéről felmerülő költségek fedezésének elveiről” szóló törvénytervezetről (a továbbiakban „törvénytervezet”).
(2)
A Bizottság az előzetes értékelés során megállapította, hogy a bejelentés nem teljes körű és 2005. április 27-én kelt levelében felkérte a lengyel hatóságokat további információk benyújtására az említett eszközzel kapcsolatban.
(3)
A lengyel hatóságok a 2005. június 1-én kelt és 2005. június 2-án iktatott levelükben benyújtották a kért információk egy részét, a többi információt pedig 2005. június 24-én kelt és 2005. június 28-án iktatott levelükben nyújtották be.
(4)
A lengyel hatóságok kérésére 2005. június 28-án és 29-én technikai megbeszélés megszervezésére került sor a tárgyi bejelentés megvitatása céljából. A találkozó során meghatározásra kerültek azok a további kérdések, amelyekre a lengyel hatóságoknak írásban kell magyarázatot adniuk, biztosítva a Bizottság számára az értékeléshez szükséges információk teljességét.
(5)
Miután a lengyel hatóságok nem adtak teljes választ, a Bizottság 2005. július 28-án kelt levelében (D/55776) emlékeztette a lengyel hatóságokat kérésére, amellyel a 2005. június 28-i találkozón fordult hozzájuk, kérve a szükséges információk átadását.
(6)
A lengyel hatóságok a 2005. szeptember 7-én kelt és 2005. szeptember 9-én iktatott levelükben tájékoztatták a Bizottságot, hogy a parlamenti ciklus befejeződése miatt a törvénytervezettel kapcsolatos munkálatokat felfüggesztették.
(7)
2005. november 23-án kelt levelében a Bizottság tájékoztatta Lengyelországot határozatáról, amely szerint megindítja az EK-Szerződés 88. cikke (2) bekezdése szerinti eljárást a törvénytervezet valamint a lengyel villamosenergia-ágazatban alkalmazott áram- és energiaértékesítésről szóló hosszú lejáratú szerződések (a továbbiakban: hosszú lejáratú szerződés) tekintetében.
(8)
A Bizottságnak a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozata (a továbbiakban: az eljárás megindítását elrendelő határozat) az Európai Unió Hivatalos Lapjában (2) kihirdetésre került. A Bizottság felkérte az érintett feleket, hogy tegyék meg észrevételeiket.
(9)
A lengyel hatóságok 2005. december 16-án kelt levelükben kérték, hogy az eljárás megindításáról szóló határozatban szereplő egyes információkat ne bocsássák harmadik személyek rendelkezésre. A Bizottság erre 2006. január 25-én kelt levelében válaszolt, és bemutatta bizalmas kitételt nem tartalmazó saját határozati változatát, amelyet a lengyel hatóságok 2006. február 16-án kelt és ugyanazon a napon iktatott elektronikus levelükben elfogadtak.
(10)
A lengyel hatóságok a 2005. december 28-án kelt és a Bizottság által 2006. január 4-én iktatott levelükben elküldték a Bizottságnak a villamos áram- és energiaértékesítésről szóló hosszú lejáratú szerződések felbontásáról szóló törvénytervezettel kapcsolatos eljárás megindítására vonatkozó észrevételeik első részét, melyek rámutattak a Bizottság törvénytervezettel kapcsolatos kételyeinek elhárítását célzó munkálatok irányára. Ezen felül, a határidő meghosszabbítására irányuló kérvény eredményeként, melyet a Bizottság 2006. január 12-én jóváhagyott, a lengyel hatóságok 2006. január 23-án kelt és 2006. január 26-án iktatott levelükben elküldték észrevételeiket a Bizottságnak a áram- és villamosenergia-értékesítéséről szóló hosszú lejáratú szerződések értékelésével kapcsolatban.
(11)
Ezen felül a 2005. december 23-án kelt levél kiegészítéseképpen a lengyel hatóságok a 2006. április 5-én kelt és 2006. április 6-án iktatott levelükben további magyarázattal szolgáltak a áram- és villamosenergia-értékesítésről szóló hosszú lejáratú szerződések felbontásáról szóló törvénytervezet olyan irányú tervezett módosításával kapcsolatban, hogy megfeleljen az állami támogatás odaítélése elveinek. E levél mellékleteit a 2006. április 6-án kelt és 2006. április 10-én iktatott levélben küldték meg.
(12)
A Bizottság megkapta az érdekelt felek észrevételeit. A Bizottság 2006. június 20-án kelt levelében az észrevételeket elküldte a lengyel hatóságoknak, akik lehetőséget kaptak az azokkal kapcsolatos állásfoglalásra.
(13)
Az eljárás megindításáról szóló döntést az érdekelt felek egyike 2006. május 12-én benyújtott, T-142/06 számon iktatott keresetében megtámadta az Elsőfokú Európai Bíróság előtt.
(14)
A lengyel hatóságok 2006. július 7-én kelt és 2006. július 12-én iktatott kérésére az észrevételek nagy részét lefordították lengyel nyelvre, és 2007. február 23-án levélben elküldték a lengyel hatóságoknak. Erre válaszolva a lengyel hatóságok 2007. március 12-én kelt és ugyanazon a napon iktatott levelükben tájékoztattak, hogy a fennmaradó észrevételek lefordítása nem szükséges.
(15)
Ezután a lengyel hatóságok 2007. március 28-án kelt és a Bizottság által ugyanazon napon iktatott levelükben benyújtották az érintett felek észrevételeivel kapcsolatos véleményüket.
(16)
Válaszul a Bizottság szolgálatának 2006. április 28-i levelére a lengyel hatóságok 2006. június 8-án iktatott levelükben további információt szolgáltattak a vizsgált eszközzel kapcsolatban. A lengyel hatóságok 2006. július 13-án kelt és 2006. július 17-én iktatott levelükben benyújtották az áram- és villamosenergia-értékesítésről szóló hosszú lejáratú szerződések másolatát, azok kiegészítéseivel és mellékleteivel együtt (összesen 609 irat), papír formában.
(17)
2006. május 4-én iktatott levelükben a lengyel hatóságok kérvényezték a Bizottság egyik, az átállási költségekkel kapcsolatos állami támogatás elemzésének módszertanával (a továbbiakban: átállási költségek módszertana) (3) kapcsolatos közleménye szabályainak értelmezését.
(18)
2006. szeptember 27-én kelt levelében a Bizottság elküldte a lengyel hatóságoknak azon témakörök listáját, amelyeknek alapvető jelentőségük volt a hosszú lejáratú szerződés felbontásáról szóló törvény tervezetének kidolgozásánál.
(19)
A 2006. augusztus 17-én és 2007. január 5-én befogadott levelekben, a 2007. május 28-án kelt és az elektronikus postában 2007. május 29-én iktatott iratban (a törvénytervezet angol nyelvű változata) a hosszú lejáratú szerződésre vonatkozó törvénytervezet több változatát küldték meg, amelyek a lengyelországi jogalkotási folyamat más-más szakaszaiban vannak.
(20)
Az eljárás során Lengyelország kiegészítette a 2007. január 31-én, 2007. április 4-én papíron, továbbá 2007. május 2-án, 4-én, 7-én és 11-én elektronikus úton megküldött leveleket, valamint a 2007. június 6-án befogadott, a tárgyalt eszközökre vonatkozó iratokat.
(21)
2007. április 3-án kelt levelében a Bizottság kérdéssel fordult a lengyel hatóságok felé a hosszú lejáratú szerződés felbontásáról rendelkező törvény tervezetének állapota tekintetében, valamint a Bizottság illetékeseivel folytatott korábbi tárgyalások eredményeként Lengyelország által vállalt lépések ügyében.
(22)
Továbbá, a tisztázó eljárás keretében több ízben szerveztek értekezletet a lengyel hatóságok részvételével: 2006. április 5-én, 2006. szeptemben 7-én, 2006. október 26-án, 2007. február 2-án, 2007. február 22-én, 2007. április 26-án, 2007. május 2-án és 2007. május 14-én.
(23)
2007. július 9-én a lengyel hatóságok átadták az áram- és villamosenergia-értékesítésre vonatkozó hosszú lejáratú szerződésekről rendelkező törvény végső változatát, amelyet a lengyel parlament elfogadott, és 2007. augusztus 4-én hatályba lépett. 2007. július 18-án Lengyelország átadta a törvény angol nyelvű fordítását, a törvény szövegébe a Szenátus - a lengyel parlament felsőháza - által eszközölt módosítások indexével és a magyarázó memorandummal együtt.
2. A TÁMOGATÁSI ESZKÖZÖK LEÍRÁSA
2.1. Az áram és a villamos energia eladására vonatkozó hosszú lejáratú értékesítési szerződések
(24)
A 90-es évek közepén a lengyel kormány elindította a lengyel villamosenergia-ágazat korszerűsítését és a Nyugat-Európában hatályos műszaki standardokhoz, a környezetvédelmi standardokhoz történő igazodását célzó programot.
(25)
A program bevezetése érdekében Lengyelország versenyeztetési eljárást indított, amelynek célja a villamos energia előállítását végző új vagy korszerűsített üzemekre vonatkozó projektek kiválasztása volt. A projektek az áram és villamos energia értékesítésében hosszú lejáratú szerződést kaptak volna áramtermelésük kapacitása mértékében. A versenyeljárásra vonatkozó döntéseket az Ipari és Kereskedelmi Minisztérium hozta meg, és az eljárást a minisztérium felügyelete mellett a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. - a lengyel villamosenergia-hálózat állami kezelője vezette, e kezelő feladata volt a versenyeljárás lebonyolítása is.
(26)
Az eljárás dokumentációját és műszaki specifikációját a kiíró 1994 augusztusában és szeptemberében tette közzé. A dokumentumok a projekt három célját emelték ki: olcsó villamosenergia-szállítás, a szállítási biztonság racionális szintjének fenntartása és a környezetvédelmi standardok szintjének emelése, a meglévő állapotok további romlásának megakadályozása - a Lengyelország és Nyugat-Európa közötti integráció követelményeinek figyelembevételével.
(27)
Az ajánlatok értékelésekor számos kritérium fogalmazódott meg, egyebek között: a projekt kapacitása, a tőkebefektetések nagyságrendje, a környezetbarát tevékenység, a kipróbált technológiák alkalmazása, a stabil és biztonságos üzemanyagforrások használata stb.
(28)
Az ajánlatok benyújtásának határideje 1995. január 5-én járt le. 44 ajánlat érkezett. A legkevésbé vonzó ajánlatok kiestek. A fennmaradó ajánlattevőkkel közvetlen tárgyalások kezdődtek. A tárgyalások eredményeképpen hosszú lejáratú szerződéseket kötöttek néhány társasággal vagy cégcsoporttal.
(29)
A 7 hosszú lejáratú szerződés aláírására 1996-1998 években került sor, kivéve a Południowy Koncern Energetyczny S.A.-val (a továbbiakban: PKE) kötött szerződést, melyet már 1995. április 12-én aláírtak, továbbá a Turów Erőművel kötött szerződést, melyet 1994. augusztus 26-án írtak alá. A Turów Erőmű hosszú lejáratú szerződése nem képezi az eljárás megindítását célzó határozat tárgyát (4). Ennél fogva nem is került a jelen határozat hatálya alá. Az alábbi táblázat tartalmazza az érintett társaságok felsorolását.
1. táblázat
Hosszú lejáratú szerződések Lengyelországban
Ssz.
Kedvezményezett neve
1
BOT Górnictwo i Energetyka S.A.
2
Południowy Koncern Energetyczny S.A.
3
Elektrownia Kozienice S.A.
4
Zespół Elektrowni Dolna Odra S.A.
5
Zespół Elektrowni Pątnów-Adamów-Konin Pątnów II
6
Electrabel Połaniec S.A.
7
Elektrociepłownia Kraków S.A. (5)
8
Dalkia Poznań Zespół Elektrociepłowni S.A.
9
Elektrociepłownia Rzeszów S.A.
10
Elektrociepłownia Nowa Sarzyna Sp. z o.o.
11
Elektrociepłownia Lublin Wrotków Sp. z o. o.
12
Elektrociepłownia Chorzów „ELCHO” S.A.
13
Żarnowiecka Elektrownia Gazowa Sp. z o. o.
14
Elektrociepłownia Zielona Góra S.A.
Forrás: Az eljárást megindító határozat.
(30)
A hosszú lejáratú szerződések hatályának ideje 7 évtől 20 évig terjedő tartományban változik, az erőmű beindításának időpontjától számítva; többségük 15 évnél hosszabb időszakra lett megkötve. Az utolsó hosszú lejáratú szerződés 2027-ben jár le.
(31)
Minden hosszú lejáratú szerződést ugyanazon alapelvek mentén kötöttek meg:
a)
a termelők kötelezettséget vállalnak új termelési kapacitások létrehozására, a berendezések korszerűsítésére, továbbá az adott berendezéseken előállított villamos energiából meghatározott, minimális mennyiség szállítására a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. számára;
b)
a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. kötelezettséget vállal legalább ennek a minimális villamosenergia-mennyiségnek a megvételére;
c)
a villamos energia vásárlási ára a költségek vevőre történő áthárításának elvén alapul (pass-through principle). A termelők a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A.-tól olyan összeget vesznek át, amely összeg megfelel a haszonkulccsal növelt konstans és változó, viselt költségeknek.
Mégis, figyelemmel arra a tényre, hogy a hosszú lejáratú szerződés végső tartalma az egyes projektekre vonatkozó egyedi tárgyalások eredménye, ezek a szerződések nem teljesen azonosak és némely részletekben eltérhetnek egymástól.
(32)
A hosszú lejáratú szerződéseket aláírásuk óta módosították, nem egy esetben több alkalommal is. A módosítások a szerződés egyes elemeinek módosítását jelentették, de a kiinduló elv minden esetben változatlan maradt.
2.2. Az eljárás megindításáról szóló határozatok tárgyát képező hosszú lejáratú szerződések felbontását célzó törvénytervezet
(33)
Az eljárás megindításáról szóló határozatok tárgyát képező törvénytervezet az 1. táblázatban felsorolt termelők és a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. között megkötött hosszú lejáratú szerződések önkéntes felbontását teszi lehetővé. A rendszerhez csatlakozó termelők a törvénytervezetben megfogalmazott feltételekkel kompenzációra szereznének jogosultságot.
(34)
A kompenzáció fedezheti a társaságnak a hosszú lejáratú szerződés teljesítése érdekében viselt költségei és a villamos energia értékesítéséből származó bevételek közötti különbséget, amely összeget a vállalat felhasználhatja e költségek fedezetére. Az alábbiakban a különbözet meghatározása „kompenzálandó különbözet” címen történik. A költségekhez csatlakoznak a hosszú lejáratú szerződés felbontásához közvetlenül kötődő költségek is, ilyenek pl. a hiteltörlesztések korábbi teljesítéséből fakadó költségek.
(35)
A kompenzáció folyósítása előfinanszírozás formájában történik, amelyet a 2016-ig tartó éves korrekciók követnek, végül pedig a 2016. évi végkorrekció.
(36)
Az előfinanszírozás összege megfelel a 2006-2025-ig tartó - illetve az eredeti hosszú lejáratú szerződés lejáratának évéig tartó - kompenzálandó különbözet összegének, annak függvényében, melyik dátum következik be korábban, számítása pedig az adott időszak árprognózisai és piaci részesedési adatai alapján történik.
(37)
A törvénytervezet hatálybalépése és a 2014 közötti időszakban a kompenzálandó különbözet értékét évente újraszámítják, mégpedig a valós gazdasági adatok alapján és összehasonlítják a prognózisokon alapuló eredeti értékek számításaival. Amennyiben a tényleges érték eltér a prognosztizált értéktől, korrekciót alkalmaznak, amely lehet pozitív vagy negatív előjelű, megfelelő módon folyósítva a kedvezményezett számára a kifizetéseket, illetőleg a kedvezményezettől visszatérítést igényelve. Gyakorlati okoknál fogva, különösen az adatok összegyűjtéséhez és feldolgozásához szükséges időre tekintettel a korrekció ténylegesen a gazdasági adatokkal alátámasztott adott évet követően két naptári évvel következik be.
(38)
2016-ban határozzák meg azt az ár- és piaci részesedési prognózist, amely a 2015-2025-ös évekre - illetve az eredeti hosszú lejáratú szerződés lejáratának évéig tartó időszakra - vonatkozik, attól függően, melyik a korábbi időpont („fennmaradó időszak”). A fennmaradó időszakra vonatkozó prognózis alapján meghatározott kompenzálandó különbözet értékét ezután összehasonlítják az elsődleges prognózis alapján számított értékkel. Amennyiben az értékösszehasonlítás különbözetet mutat, abban az esetben az egész fennmaradó időszakot magában foglaló korrekcióra kerül sor. Az előzetes korrekciókhoz hasonlóan a végső korrekció is lehet pozitív vagy negatív előjelű, azaz vagy további kifizetések teljesítését írja elő a kedvezményezett számára, vagy visszatérítést igényel a kedvezményezettől.
(39)
A kifizetett kompenzációk összértéke - beleértve a korrekciókat is - nem haladhatja meg az alábbiakban meghatározott értékeket. Ezek az értékek az egyes társaságok, vagy - ha a társaságok egy csoporthoz tartoznak - csoportok számára lettek meghatározva (6):
2. táblázat
Az eljárás megindítását előíró határozatban vizsgált, a törvénytervezetben előírt maximális kompenzáció
(ezer PLN)
Kedvezményezett neve
Maximális kompenzáció
1
BOT Górnictwo i Energetyka S.A.
7 554 899
2
Południowy Koncern Energetyczny S.A.
5 085 101
3
Elektrownia Kozienice S.A.
1 610 729
4
Zespół Elektrowni Dolna Odra S.A.
1 106 014
5
Zespół Elektrowni Pątnów-Adamów-Konin Pątnów II
2 173 335
6
Electrabel Połaniec S.A.
1 204 454
7
Elektrociepłownia Kraków S.A.
84 656
8
Dalkia Poznań Zespół Elektrociepłowni S.A.
132 773
9
Elektrociepłownia Rzeszów S.A.
302 684
10
Elektrociepłownia Nowa Sarzyna Sp. z o.o.
641 453
11
Elektrociepłownia Lublin Wrotków Sp. z o.o.
508 176
12
Elektrociepłownia Chorzów „ELCHO” S.A.
1 338 272
13
Żarnowiecka Elektrownia Gazowa Sp. z o.o.
1 013 081
14
Elektrociepłownia Zielona Góra S.A.
540 323
Összesen
22 755 627
Forrás: Az eljárást megindító határozat.
(40)
A maximális érték megegyezik a 2006-2025-re számított kompenzálandó különbözettel, elfogadva a feltevést, miszerint a villamos energia piacán az árak fokozatosan, de lassú ütemben növekedni fognak, mégpedig a mai alacsonyabb szintről a Nyugat-Európában jegyzett árszintig. Egy ilyen forgatókönyvben a villamos energia átlagára kezdetben, 2006-ban 22 EUR/MWh körül alakulna, 2015-ig 30 EUR/MWh szintre növekedne, majd egy gyorsabb növekedés következne be a 2018-as 40 EUR/MWh értékig, és bizonyos ingadozásokkal ezen a szinten stabilizálódna egészen a referencia-időszak - vagyis 2025 - végéig.
(41)
A kompenzációk a teljes állami ellenőrzés alatt álló Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A., vagy annak függő társaságai útján kerülnek folyósításra, és finanszírozásukra a felhasználókra hárított díjakból származó befizetések adják a fedezetet, a hálózati csatlakozási szerződésekben foglalt arányok szerint. A jelentős mérvű előfizetés finanszírozása érdekében a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. és/vagy leányvállalata előzetesen a díjfizetés jogcímen járó követeléseket előzetesen szekuritizálja.
3. AZ ELJÁRÁS ELRENDELÉSÉNEK ALAPJA
(42)
A benyújtott törvénytervezet értékelése érdekében, az eljárás megindítását elrendelő határozatban a Bizottság megvizsgálta a hosszú lejáratú szerződésekben foglalt állami támogatások egyes elemeit, valamint a hosszú lejáratú szerződések felbontása esetén járó kompenzációkban rögzített támogatás elemeit. Az eljárást elrendelő határozat 3. pontja rávilágít arra, hogy az említett két támogatási eszköz szorosan összefügg egymással.
(43)
Az alábbi 3.1. és 3.2. pont az eljárást elrendelő határozatban jelzett kétségeket összesíti. A Bizottság az értékelés részletesebb kifejtése érdekében az eljárást elrendelő határozat 3. pontjára hivatkozik.
3.1. Az áram és a villamos energia értékesítésére vonatkozó hosszú lejáratú szerződések
(44)
Az előzetes vizsgálatokban a Bizottság elismerte, hogy a hosszú lejáratú szerződések feltehetőleg privilegizált pozíciót biztosítanak a bennük félként szereplő kiválasztott termelők számára - a versenytársakhoz képest -, ez a tény pedig megzavarhatja a versenyt, és befolyásolhatja a tagállamok közötti kereskedelmi forgalmat.
(45)
A Bizottság hangot adott azon véleményének, hogy a hosszú lejáratú szerződések nem képeznek létező támogatást, ugyanis a csatlakozási szerződés előírásai alapján egyetlen hosszú lejáratú szerződés sem felel meg az EK-Szerződés 88. cikke (1) bekezdésében a csatlakozás utáni támogatások kritériumaként megfogalmazott három támogatási kategória egyikének sem (7).
(46)
Először is és mindenekelőtt meg kell jegyezni, hogy egyetlen hosszú lejáratú szerződés (kivéve a Turów Hőerőművel kötött szerződést) sem lépett hatályba 1994. december 10. előtt. Másodsorban meg kell jegyezni, hogy a hosszú lejáratú szerződéseket a Bizottság felé az ún. „átmeneti eljárás” során nem jelezték, végezetül pedig egyetlen hosszú lejáratú szerződés sincs megemlítve a csatlakozási szerződéshez mellékelt létező támogatások jegyzékében.
(47)
A Bizottság úgy véli, hogy amennyiben a hosszú lejáratú szerződésekről az EK-Szerződés 88. cikkének (3) bekezdésében foglalt eljárás szerint a Bizottságot nem tájékoztatták, azok az EK-Szerződés 93. cikke alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet 1. cikkének f) pontja értelmében jogellenesen nyújtott támogatásnak minősülnek (8).
(48)
A Bizottság azon a véleményen volt, hogy a hosszú lejáratú szerződések előírásai a szerződésekben félként szereplő villamosenergia-termelőket a hosszú lejáratú szerződésekkel nem érintett termelőkkel és az összehasonlítható ágazatokban működő termelőkkel szemben - akiknek pedig ilyen hosszú lejáratú szerződéseket még csak nem is ajánlottak - kedvezőbb gazdasági pozícióhoz juttatják. Ugyanakkor előzetesen elismerte, hogy a szóban forgó eszköz szelektív módon nyújt privilegizált gazdasági pozíciókat az említett termelők számára.
(49)
A Bizottság arra a tényre is felhívta a figyelmet, hogy a villamos energia piacai megnyíltak a verseny számára, a villamos energia pedig a tagállamok közötti kereskedelmi forgalom tárgya, legalábbis a villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról szóló, 1996. december 19-i 96/92/EK európai parlamenti és a tanácsi irányelv hatálybalépéséig. (9) Azokat az eszközöket, amelyek az egyes államok energiaágazatának vállalkozásait kedvezőbb helyzetbe hozzák, úgy értékelték, hogy potenciálisan alkalmasak a villamos energia exportjának korlátozására ezekbe az országokba az érintett tagállamokban működő vállalkozások részéről, illetőleg kedvezhetnek a villamosenergia-exportjának e másik országokba.
(50)
A Bizottság annak a nézetnek adott hangot, hogy a privilegizált pozíciót állami készletek felhasználásával ítélték meg, ugyanis az aláírt hosszú lejáratú szerződések forrása a teljes egészében az Államkincstár felügyelete alatt álló Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. állami politikája megvalósításában jelent meg. Az Európai Közösségek Bírósága (a továbbiakban „Európai Bíróság”) ítélkezési gyakorlatában abban az esetben, ha az állam tulajdonában levő vállalat olyan módon használja fel eszközeit, mely mód feltételezhető, hogy az állami tevékenység, akkor ezeket az eszközöket az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése alapján állami eszközöknek kell tekinteni (10).
(51)
A Bizottság megállapította továbbá, hogy a hosszú lejáratú szerződés vélhetően az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése alapján a villamosenergia-termelők számára nyújtott állami támogatásnak minősül.
(52)
A Bizottság azt is megállapította, hogy a termelőknek nyújtott állami támogatás vizsgálatához az átállási költségek módszertanában foglaltak alkalmazása szükséges. Az akkoriban aláírt dokumentáció alapján a Bizottság kétségének adott hangot a tekintetben, hogy a hosszú lejáratú szerződés vajon megfelel-e a hivatkozott módszertanban meghatározott kritériumoknak.
(53)
Először is a Bizottság kétségesnek tartja, hogy az energiabeszerzésre vonatkozó hosszú lejáratú szerződés - a piac jelentős részét kizárva - összeegyeztethető-e az átállási költségek módszertanában foglalt alapelvekkel, azaz az ágazat felgyorsított liberalizációját az egyenlőtlen versenyhelyzetben levő piaci szereplők számára folyósított adekvát kompenzáció formájában.
(54)
Másrészt a Bizottság kétségesnek tartja, hogy a hosszú lejáratú szerződésben foglalt támogatási elem megfelel-e az átállási költségek módszertanában meghatározott különleges kritériumoknak, a minősített átállási költségek után járó megfelelő kompenzáció kiszámítása terén.
3.2. A hosszú lejáratú szerződés felbontása esetén nyújtott kompenzáció
(55)
Az eljárás indítását elrendelő határozatában a Bizottság a korábban kifejtett és az állami támogatás meglétét jelző érvelésre támaszkodott, előzetesen megjegyezve, hogy a szóban forgó elemek ugyanúgy megjelennek a hosszú lejáratú szerződések felbontásának jogcímén folyósított kompenzáció esetén (11).
(56)
Ezt követően a Bizottság megvizsgálta a kompenzációban rögzített állami támogatások és az átállási költségek módszertanában meghatározott kritériumok közötti összeegyeztethetőség kérdését.
(57)
A Bizottság kétségeit fejezte ki a tekintetben, hogy a kompenzációk összeegyeztethetők-e az átállási költségek módszertanában meghatározott kritériumokkal, a minősített átállási költségek vonatkozásában odaítélt megfelelő kompenzáció kiszámítása terén.
4. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
(58)
Az eljárást elrendelő határozat közzétételét követően a közzétett határozatban rögzített határidőn belül, illetve az érdekelt felek kérésére biztosított hosszabbítás során a Bizottsághoz az alábbi érdekelt felek részéről érkeztek észrevételek:
a)
az alábbi villamosenergia-termelőktől: Elektrociepłownia Rzeszów S.A. (a továbbiakban: Rzeszów hőerőmű), Electrabel S.A. i Electrabel Połaniec S.A. (a továbbiakban egységesen: Electrabel), Zespół Elektrowni Pątnów - Adamów - Konin S.A. i Elektrownia Pątnów II Sp. z o.o. (a továbbiakban egységesen: PAK), BOT Górnictwo i Energetyka S.A., BOT Elektrownia Opole S.A. i BOT Elektrownia Turów (a továbbiakban egységesen: BOT), Elektrociepłownia Chorzów „ELCHO” Sp. z. o.o. Elektrociepłownia Kraków S.A (a továbbiakban: ECK)., Elektrociepłownia Zielona Góra S.A. (a továbbiakban: ECZG), valamint az Elektrociepłownia Nowa Sarzyna Sp. z o.o. (a továbbiakban: ENS);
b)
a következő banki intézményektől, amelyek a villamos energia előállításának finanszírozását végzik: Dresdner Bank AG London Branch, Bank Pekao S.A., WestLB AG London Branch (12) i WestLB AG (a továbbiakban összesítve: bankok);
c)
a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. (a továbbiakban: PSE).
(59)
A Bizottságnak továbbított észrevételek igen hasonlóak, helyenként szinte szó szerint egyeznek. Ebből adódóan az egyes érdekelt felek észrevételeinek külön leírása helyett a Bizottság az alábbi általános kategóriák alapján fejti ki véleményét.
4.1. A hosszú lejáratú szerződéssel kapcsolatos észrevételek
(60)
Az érdekelt felek érvelése alapján a hosszú lejáratú szerződések nem tekinthetők „a csatlakozást követően tovább alkalmazhatónak” a csatlakozási okmány 3. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján (14).
(61)
Az érdekelt felek azzal érvelnek, hogy az európai uniós csatlakozást megelőzően jogszerűen meghatározott támogatási eszközök esetében a csatlakozást követően nem kötelező azok Bizottság által történő ellenőrzése. Ez a visszaható hatályú szabályozás tilalmának általános alapelve. Az állami támogatásra vonatkozó közösségi elvek csak az uniós csatlakozást követően rendelkeznek kötelező erővel.
(62)
Az érdekelt felek a Bizottság korábbi határozataira hivatkoznak (15), amelyekben a Bizottság megállapította, hogy véleménye szerint a hosszú lejáratú szerződésekre emlékeztető támogatási rendszerek nem alkalmazhatók a csatlakozás után.
(63)
Véleményük szerint a hosszú lejáratú szerződés keretében nyújtott esetleges támogatások teljes egészében a csatlakozást megelőző hosszú lejáratú szerződések keretében nyújtott támogatásoknak tekinthetők. Az évente teljesített folyósításra a továbbiakban is sor kerülne, de azok nem minősülnek új támogatásnak.
(64)
A hosszú lejáratú szerződések állandó villamosenergia-mennyiséget rögzítettek, amely mennyiség átvételét a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. vállalta, csakúgy mint az adott időszakban a villamos energia vételárát is. Legalábbis némely pozíciók esetében az árakat úgy számították ki, hogy azok ne lépjék túl a felek által korábban megállapított szintet, vagy ésszerű korlátokat vezettek be a lehető legobjektívebb hivatkozási alapnak tekinthető konkrét piaci árhoz képest bekövetkező áringadozásokkal szemben. A valós árak emelett néha alacsonyabbak is voltak, különösen azért, mert a lengyel szabályozó hatóság közvetlen ellenőrzése alatt tartotta azokat. Az állam nagyfokú elkötelezettségét továbbá még a csatlakozás előtt belefoglalták a hosszú lejáratú szerződésekbe.
(65)
Az érdekelt felek úgy érvelnek, hogy még ha elfogadható lenne is, hogy a hosszú lejáratú szerződés az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül, a 659/1999/EK rendelet 1. cikkének b) pontja értelmében akkor is létező támogatásnak tekintendő.
(66)
Az érdekelt felek úgy vélik, hogy a csatlakozás előtt nyújtott és a csatlakozás után folytatott támogatást „új támogatásnak” vagy „létező támogatásnak” tekintő határozatot illetően nem lehet kizárólag a csatlakozási okmány IV. mellékletében rögzítettekre támaszkodni. Az érdekelt felek szerint, amennyiben az ilyen támogatás nem teljesíti a létező támogatás minősítést lehetővé tevő, a csatlakozási okmány IV. mellékletében megfogalmazott kritériumokat, akkor azokat meg kell vizsgálni a 659/1999/EK rendelet 1. cikke b) pontja ii)-v) alpontjaiban megfogalmazottak fényében is.
(67)
Az érdekelt felek kiemelik, hogy a 659/1999/EK rendelet 1. cikke b) pontja v) alpontjában megfogalmazottak alkalmazhatók a hosszú lejáratú szerződésben, ezért ezek a szerződések „létező támogatásnak” minősülnek.
(68)
Az érdekelt felek továbbra is állítják, hogy a 659/1999/EK rendelet 1. cikke b) pontja v) alpontjának utolsó mondata legalább három okból nem alkalmazható a hosszú lejáratú szerződésekben.
(69)
Először, az Alzetta Mauro (17) ügyben az Európai Bíróság megállapította, hogy az adott, kezdetben a versenytársak számára zárt, liberalizáció előtti piacon nyújtott támogatást a liberalizáció után létező támogatásnak kell tekinteni. Az érdekeltek szerint az ítélet az EK-Szerződés 88. cikk (1) bekezdése közvetlen jogértelmezéséből fakad, és ennélfogva a jogi hierarchia rendjének megfelelően elsőbbséget élvez a 659/1999/EK rendelet előírásaival szemben.
(70)
Másodszor, a körülményektől függetlenül a 659/1999/EK rendelet még nem volt hatályos a 96/92/EK irányelv alapján történő villamosenergiapiac-liberalizáció, illetőleg a hosszú lejáratú szerződések aláírása idején, ezért éppen az Alzetta Mauro ügy ítéletében megfogalmazott elv került alkalmazásra és nem a 659/1999/EK rendelet.
(71)
Harmadszor, a 659/1999/EK rendelet 1. cikke b) pontjában rögzített különféle kategóriák definícióinak összehasonlításából az következik, hogy az 1. cikk b) pontja v) alpontja csak az állami támogatási programokat érinti, ugyanis az egyedi támogatásokat kifejezetten nem említettek.
(72)
Az érdekeltek továbbá úgy érvelnek, hogy a fentiekben jelzett álláspontot támasztja alá az a tény, hogy a hosszú lejáratú szerződések az állami eszközökkel ellentétben magánjogi szerződések. Az érdekeltek szerint annak elfogadása, hogy Lengyelország európai uniós csatlakozását és a piac liberalizációját megelőzően legálisan és érvényesen megkötött szerződés a csatlakozást követően jogellenessé válik, a csatlakozásra nézve ellentétes hatást váltana ki. Az érdekeltek úgy vélik, hogy egy ilyen lépés az EK-Szerződés elveinek kiszélesítését és a jog visszaható hatályát jelentené az állam támogatása tárgyában, ami pedig a nemzetközi jogban a jogbiztonság és a jogos elvárások megsértéseként kezelendő.
(73)
A bankok az alábbi észrevételeket tették.
(74)
A bankok úgy érvelnek, hogy az eszközt nem lehet állami eszköznek tekinteni, hanem azt a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A.-nak kell tulajdonítani. Figyelembe véve a lengyel villamosenergia-ágazat állapotát, Lengyelországban a hosszú lejáratú szerződések aláírásakor a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A.-nak nem volt más lehetősége, mint hosszú távú megállapodásokat kötni. Ugyanilyen helyzet állt volna elő abban az esetben is, ha a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. magántársaságként szerepelne a piacon. Azt is el kell ismerni, hogy a hosszú lejáratú szerződések aláírása az állam és a szerződésekben szerződő félként szereplő társaságok közös érdeke volt, ez pedig egyáltalán nem jelentette, hogy az állam a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A.-n keresztül bárkire is rákényszerítette volna a politikai akaratát.
(75)
Az érdekelt felek többsége érvei szerint a hosszú lejáratú szerződések semmiféle gazdasági előnyt nem jelentenek.
(76)
Az érdekelt felek kritikusan fogadják a Bizottság előzetes megállapításait, amelyek szerint a hosszú lejáratú szerződésekben rögzített árak magasabbak a nagykereskedelmi piac árainál. Véleményük szerint a Bizottság az eljárást elrendelő határozatban nem adott magyarázatot arra nézve: a határozat mely piacra és mely árakra vonatkozik. Különösképpen a Lengyel Energetikai Tőzsde csak 1999-ben nyílt meg, amikor is már számos hosszú lejáratú szerződést megkötöttek. Az érdekeltek megítélése szerint akkoriban deficit volt a Lengyelországot más országokkal összekötő távvezeték-kapacitásokban. A Bizottság hibásan hivatkozott a Görögországban 2003-ban jegyzett árra, ráadásul teljesen más földrajzi és időkörnyezetben tette azt.
(77)
A hosszú lejáratú szerződések alapján értékesített villamos energia nem is összevethető az ilyen szerződéseken kívül eső eladásokkal, még Lengyelországban sem. A villamos energia előállítása az első esetben a korszerű ökológiai normák tiszteletben tartása mellett történik, a másodikban pedig a környezetre nézve lényegesen ártalmasabb üzemi körülmények között, amelyek marginális költségek mellett „szabadulni kívánnak” (19) feleslegeiktől különféle mechanizmusokat alkalmazva, amelyek egyike sem képes az állandó és a változó költségeket elérő árbevételt elérni. A hosszú lejáratú szerződéseken kívül működő villamosenergia-termelőket ugyanúgy dotálták, ezzel szemben a hosszú lejáratú szerződéssel rendelkező termelőkkel ellentétben semmi sem kötelezte őket berendezéseik korszerűsítésére. Semmi esetre sem voltak képesek a Lengyelországban jelentkező energia igények teljes fedezetére elegendő energia mennyiséget előállítani, különösképpen nem az 1997-1998-as években.
(78)
Az érdekelt felek véleménye szerint a hosszú lejáratú szerződéseket a megkötés idején meglévő körülmények fényében szükséges vizsgálni, akkor pedig centralizált és hatóságilag szabályozott villamosenergia-rendszer működött, amelyben egyetlen fogyasztó létezett, szemben a mai liberalizált rendszerrel, amelyben nagykereskedelmi piac működik.
(79)
A hosszú lejáratú szerződés volt az egyetlen mód a villamosenergia-ágazat beruházási igényeit kielégítő rendszer megalkotására Lengyelországban (kiváltképpen az egész rendszer szükséges korszerűsítése, a környezetvédelem és a szállítási biztonság tekintetében). A bankok követelték, hogy a hosszú lejáratú szerződések biztosítékul szolgáljanak az általuk nyújtott hitelek fedezetére. A magánbefektetői teszt alkalmazása során tekintettel kellett lenni feltételeire is - erre az egyedüli mód a hosszú lejáratú szerződések voltak. Az érdekelt felek felhívják arra is a figyelmet, hogy a hosszú lejáratú szerződések beruházási és hozzáférési kötelezettséget hárítanak a termelőkre.
(80)
Az érdekelt felek arra is rámutatnak, hogy a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. eljárása a hosszú lejáratú szerződések aláírását illetően nem lehet vizsgálat tárgya a rövid távú nyereségesség tekintetében, ezzel szemben a beruházás hosszú távú megtérülését vizsgálni lehet, mint ahogyan - a hálózati szolgáltató perspektívájából - azt is, hogy a beruházás biztosítja-e a szállítási biztonságot és a közszolgáltatás területén vállalt általános ellátási kötelezettségeket. Az érdekelt felek rámutatnak arra is, hogy a hosszú lejáratú szerződések áttekinthető és nyílt versenytárgyalások eredményeként köttettek meg, amely eljárás megkülönböztetés-mentesen és a lehető legalacsonyabb árat célozva zajlott. Az érdekelt felek megítélése szerint az Európai Bíróság ítélkezési gyakorlatából (20) kiderül, hogy mindez már elégséges a gazdasági fölény kizárásához. A hosszú lejáratú szerződés megkötését célzó versenyeztetési eljárás előtt elvégezték a legalacsonyabb költségek vizsgálatát az ágazat beruházásai prioritás listájának elkészítése érdekében.
(81)
Az érdekelt felek érvelése arra is kitér, hogy a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. szabályozott villamosenergia-rendszerben működött, így nem lehet a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. működését összehasonlítani a szabadpiacokon működő társaságok működésével. Ilyen esetben a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. eljárását objektív és ellenőrizhető elemek hátterében kell vizsgálni, olyanok hátterében, amelyek - az érdekeltek véleménye szerint - közepette a költségeket a termelők viselték (21). A Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. eljárása teljesíti a magánbefektetői teszt kritériumait, a hosszú lejáratú szerződések ugyanis kizárólag az állandó költségeket, a változó költségeket és a józan mértékű nyereség-árrést fedező nagyságrenddel számolnak.
(82)
Az olyan hosszú távú egyezményeknek, mint a hivatkozott hosszú lejáratú szerződések, általánosan elfogadott kezelői gyakorlattá kell válniuk ebben az ágazatban. Ennek a módszernek egészen egyszerűen meg kell osztania a termelő és a fogyasztó között a kockázatot. A szerződés hosszú időtartama nem tekinthető önmagában hasznosnak. Az érdekelt felek több példát említenek: így az Electricité de France és a franciaországi Péchiney közötti szerződést, a Redes Energéticas Nacionais és a Turbogás valamint az Electricidade De Portugal és a portugáliai Pego közötti két szerződést, továbbá a Northern Ireland Electricity szerződéseit az Egyesült Királyságban. Az érdekelt felek hivatkoznak továbbá az „IASB” szerződéseire, bár ez utóbbi dokumentum megjelölése az átadáskor problémásnak bizonyult, ennélfogva a Bizottság nem volt képes azt előkeresni. (22) Az érdekelt felek fenntartják, hogy a Bizottság nem fogalmazott meg fenntartásokat a szerződések időtartama tekintetében annak ellenére, hogy azokat legalább 15 évre kötötték. Az érdekelt felek azt állítják, hogy a hosszú lejáratú szerződések az USA-ban is elfogadott gyakorlatnak számítanak, bár erre vonatkozó konkrét példákat nem neveznek meg.
(83)
Az érdekelt felek azt is megemlítik, hogy a hosszú lejáratú szerződések nem garantálják a befektetés megtérülését. A Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. és a szabályozó hatóságok jogi eszközök fenntartása útján korlátozhatják a beruházás megtérülését. A szabályozó hatóságok ellenőrizhetik az árakat és megtagadhatják hozzájárulásukat a túlzott vagy indokolatlan díjak szedésétől. A Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. nem minden esetben használta fel az erőművek teljes kapacitását és nem minden esetben volt tekintettel a villamos energia árának számításakor az energiafelhasználás racionalizálásából fakadó előnyök szerződésben foglalására. A termelők számos olyan kockázatot vállalnak, amelyek az üzemekhez kötődnek, így pl. a pénzügyi, az építőipari, továbbá a működtetési és karbantartási kockázatok is rájuk hárulnak.
(84)
Amennyiben a hosszú lejáratú szerződések nem vetítenének előre semmiféle gazdasági előnyt, az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése alapján nem minősülnének állami támogatásnak.
(85)
Az érintett felek, akik egyben magánbefektetők, arra is rámutatnak, hogy még ha a hosszú lejáratú szerződések bizonyos gazdasági előnyöket tartalmaznának is, azok értéke megjelenne az erőmű privatizációja során egyeztetett vételárban is. A privatizáció eredményes lebonyolításához feltétlenül szükség volt a hosszú lejáratú szerződésekre, azok ugyanis a tárgyalt üzemek privatizációs szerződéseinek alapelveihez tartoztak. Az érdekelt felek arról kívánnak meggyőzni, hogy az Európai Bíróság ítéletei fényében pl. a Banks i Falck (23) ügyben el kell ismerni: a fenti körülmények a hosszú lejáratú szerződésekből kizárnak minden, a gazdasági előnyre utaló elemet.
(86)
Az érdekelt felek kiemelik, hogy a hosszú lejáratú szerződésekben félként szereplő termelők általános gazdasági érdekekű szolgáltatásokat (a továbbiakban: ÁGÉSZ) végeznek.
(87)
Az állam esetleges támogatása a hosszú lejáratú szerződések keretein belül négy kritériumot teljesít egyszerre, amelyek pedig az Európai Bíróság Altmark (25) ügyben hozott ítéletében találhatók.
(88)
Először is a hosszú lejáratú szerződésekben félként szereplő termelőket ÁGÉSZ-ok nyújtására kötelezettek. Ez a tény az 1997-ben elfogadott lengyel energetikai törvény 1. cikke (2) bekezdéséből fakad, amely előírja, hogy az állam köteles a végfelhasználó számára állandóan és szünetmentesen szállítani az energiát, mégpedig műszakilag és közgazdaságilag indokolt formában, tekintetbe véve a természeti környezet védelméből fakadó szükségleteket. A kötelezően teljesítendő ÁGÉSZ-ok közül az üzemanyagok szállításának diverzifikálása, valamint a városok közelében a nitrogénoxid-kibocsátás csökkentése szintén kötelező az érdekelt felek számára. A tagállamok nagyfokú szabadsággal rendelkeznek annak meghatározásában, hogy mely szolgáltatások tartoznak az ÁGÉSZ hatálya alá. Pontosabban fogalmazva a 96/92/EK irányelv lehetővé teszi a kötelezettség teljesítésének az ÁGÉSZ-ok egyikeként történő elismerését. Ez egyébként a Bizottság határozathozatali gyakorlatában is visszatükröződik. A villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 96/92/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. június 26-i 2003/54/EK irányelv a környezetvédelmi tevékenységet, beleértve az energiafelhasználás ésszerűsítését és a klímavédelmet is, ÁGÉSZ-ként ismerte el. (26) A hosszú lejáratú szerződések azonban olyan jogi eszközök, amelyeket az állam felhasználhat a fenti ÁGÉSZ-juttatások termelőkre hárításához, ez pedig az ajánlatok elbírálási kritériumai között kap visszaigazolást.
(89)
Másrészt a hosszú lejáratú szerződések előírásai, beleértve a szerződések mellékleteit is, már a kezdeteknél meghatározzák az ÁGÉSZ-költségek kompenzációjának módját. Ez a hosszú lejáratú szerződések tárgyalásának eleme. Némely hosszú lejáratú szerződést már több ízben módosítottak Lengyelország európai uniós csatlakozását követően, bár ez nem befolyásolta lényegesen a kompenzációk feltételeit és összegeinek meghatározását.
(90)
Harmadrészt a hosszú lejáratú szerződés alapján folyósított kompenzációk nem magasabbak az ÁGÉSZ-ok költségeinél. A hosszú lejáratú szerződések kizárólag a megvásárolt villamosenergia-előállítási költségeit fedezik (beleértve pl. az építési költségeket, tőkeköltségeket, a működéssel kapcsolatos állandó és változó költségeket, általános költségeket), valamint a józan mértékű nyereség-árrést.
(91)
Negyedrészt a hosszú lejáratú szerződések kötésére meghirdetett nyílt, megkülönböztetés-mentes és a versenytárgyalások elveivel összhangban lebonyolított eljárás során kiválasztott társaságokat bízták meg az ÁGÉSZ-ok nyújtásával.
(92)
A fenti észrevételek fényében az érdekelt felek megállapítják, hogy a hosszú lejáratú szerződések teljesítik az Altmark-ügyben hozott ítéletben szereplő négy kitétel mindegyikét, ennélfogva el kell ismerni, hogy az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése alapján nem tekinthetők állami támogatásnak.
(93)
Ahogyan azt az érdekelt felek kiemelik, ha annak elismerésére kerülne sor, hogy a hosszú lejáratú szerződések nem merítik ki az Altmark-ügy ítéletében említett négy feltétel mindegyikét, abban az esetben is az EK-Szerződés 86. cikke (2) bekezdése szerint e szerződéseket a közös piac elveivel összeegyeztethetőknek lehetne tekinteni.
(94)
Ahogyan az korábban a 88. preambulumbekezdésben említésre került, a hosszú lejáratú szerződések teljesítése az ÁGÉSZ-okat teljesítő termelőkre hárul, ez a jelleg a lengyel jogszabályokban lett megfogalmazva. Továbbá a hosszú lejáratú szerződések az ÁGÉSZ-teljesítések biztosításának garanciái lesznek, ugyanis egyéb esetben nem lenne mód az erőművek fejlesztésének finanszírozására megfelelő forrásokat találni. A hosszú lejáratú szerződések keretein belül biztosított támogatás arányos azon céllal, amely szerint el kell érni az ÁGÉSZ teljesítését, ugyanis kizárólag a villamos energia előállításának költségeit fedezi az ésszerű nyereség árréssel. Összegezve, különös tekintettel a Lengyelországot az Európai Unió más villamosenergia-hálózatával összekötő villamosenergia-hálózati kapacitás szűkös voltára, ez a támogatás nem befolyásolja a tagállamok közötti kereskedelmet a közös érdekkel ellentétes módon.
(95)
Az érdekelt felek megjegyzik, hogy a hosszú lejáratú szerződések rendszere nem tartalmaz szelektív elemeket.
(96)
Véleményük szerint automatikusan nem feltételezhető, hogy az az eszköz, amely csak egy gazdasági ágazatot részesít előnyben, szelektív jellegű. Az érdekelt felek azzal érvelnek, hogy a Bizottságnak mindenekelőtt meg kell határoznia a megfelelő földrajzi piacot és a termék piacát. Ezt követően meg kell állapítania az eszköz kedvezményezettjeinek konkurenseit az adott piacon, annak érdekében, hogy véleményt alkothasson az eszköz szelektív jellegéről. Ebben a meghatározott esetben a hosszú lejáratú szerződések felei számára meghirdetett versenypályázatot a nyíltság, az átláthatóság és a megkülönböztetés-mentesség jellemezte, ami azt jelenti, hogy a szelektivitás eleme nem jelent meg.
(97)
Az érdekelt felek azzal érvelnek, hogy az ágazatspecifikus eszközök nem szelektív jellegűek, amennyiben azok kizárólag piaci erőkből fakadnak. Az Európai Bíróságnak a Van der Kooy (28) ügyben hozott ítéletében feltüntetett eszközök az ilyen jellegű nem szelektív eszközök tipikus példáját képezik.
(98)
Az érdekelt felek azt is megemlítik, hogy a hosszú lejáratú szerződések alkalmazásáról nem az állam határozott, hanem a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. vállalat. A szelektivitási kritériumot a magánbefektetési teszttel kell felváltani.
(99)
Az érdekelt felek szorgalmazzák, hogy a Bizottság vizsgálja meg, hogy a hosszú lejáratú szerződések megkötésük pillanatában a verseny torzulását okozták-e, illetve kihatottak-e a tagországok közötti kereskedelemre.
(100)
A hosszú lejáratú szerződéseket olyan időszakban kötötték, amikor a lengyel villamosenergia-piacon nem volt konkurencia, a 96/92/EK irányelv hatálya pedig még nem terjedt ki Lengyelországra. Lengyelország a csatlakozási tárgyalások kezdetén járt, és még a csatlakozás végső időpontja sem volt kitűzve. Az akkori árak teljes mértékben szabályozott árak voltak, csakúgy mint a hosszú lejáratú szerződések hatályán kívül eső villamosenergia-termelők árai. Következésképpen a hosszú lejáratú szerződések akkortájt nem minősültek a verseny torzulását előidéző tényezőknek.
(101)
Az érdekelt felek ezen felül azt állítják, hogy a hosszú lejáratú szerződés megkötésekor Lengyelország nem volt az Európai Unió tagja. Sőt a Lengyelország és szomszédai közötti összeköttetések küldési lehetőségei korlátozottak voltak, a hosszú lejáratú szerződések keretében előállított villamos energia pedig drágább volt a szerződések hatályán kívül előállított energiánál. Következésképpen nem elfogadható az a feltételezés, miszerint a hosszú lejáratú szerződések megkötése kihatott a tagállamok közötti kereskedelemre.
(102)
Az érdekelt felek azzal érvelnek, hogy amennyiben a hosszú lejáratú szerződések állami támogatást képeznének, akkor azokat az EK-Szerződés 87. cikke (3) bekezdése a) pontjának rendelkezései alapján a közös piac elveivel összeegyeztethetőnek lehetne minősíteni.
(103)
Az érdekelt felek azzal érvelnek, hogy a hosszú lejáratú szerződést nem lehet műveleti támogatásként elkönyvelni. A műveleti támogatás (a beruházási támogatással ellentétben) ennek a „támogatásnak a célja a vállalat szokványos irányítása, vagy folyó tevékenysége során felmerülő költségeitől való mentesítése”. A hosszú lejáratú szerződések alapján történő kifizetéseket nem lehet ilyen támogatásként elkönyvelni. Ezek a kifizetések a kereskedelmi szerződés alapján szállított termékek vagy nyújtott szolgáltatások ellenértékét képezik. Ezen felül, a hosszú lejáratú szerződések célja a beruházási tervek végrehajtása, ami arra utal, hogy ezek beruházási (nem pedig műveleti) jellegű eszközök.
(104)
Az érdekelt felek ezen felül úgy vélik, hogy a Bizottságnak el kellene ismernie a kivételes körülmények fennállását, melyek elvezethetnek a műveleti támogatására az adott esetben. Figyelembe kell venni a lengyel energetikai ágazat helyzetét az elmúlt évszázad 90-es éveiben. Lengyelországot kétségkívül az EK-Szerződés 87. cikke (3) bekezdésének a) pontjában említett régiók egyikének lehet tekinteni. Az említett termelőüzemek némelyike olyan területeken található, ahol azok bezárása komoly társadalmi kihatást eredményezne. A hosszú lejáratú szerződések ezen kívül támogatták a lengyelországi villamosenergia-ágazat és az egész gazdaság fejlődését, figyelembe véve az ágazat fontosságát.
(105)
Az érdekelt felek azzal érvelnek, hogy amennyiben a hosszú lejáratú szerződések állami támogatást képeznének, akkor azokat az EK-Szerződés 87. cikke (3) bekezdése b) pontjának rendelkezései alapján a közös piac elveivel összeegyeztethetőnek lehetne minősíteni.
(106)
Az érdekelt felek szerint a lengyel energetikai ágazatban uralkodó helyzet a hosszú lejáratú szerződések aláírása idején komoly zavarokat okozott a lengyel gazdaságban. A hosszú lejáratú szerződések szándékoztak ezen komoly zavarok elhárításának eszközei lenni.
(107)
Az érdekelt felek azzal érvelnek, hogy amennyiben a hosszú lejáratú szerződések állami támogatást képeznének, akkor azokat az EK-Szerződés 87. cikke (3) bekezdése c) pontjának rendelkezései alapján a közös piac elveivel összeegyeztethetőnek lehetne minősíteni.
(108)
Ebben a tekintetben az érdekelt felek azt a nézetet vallják, hogy a hosszú lejáratú szerződéseket nem lenne szabad az átállási költségek módszertana szerint elemezni, mivel az ilyen költségek kiegyenlítése azoknak nem volt céljuk. A hosszú lejáratú szerződéseket inkább közvetlenül a 87. cikk (3) bekezdése c) pontjában foglalt rendelkezések tükrében kellene elemezni.
(109)
Az érdekelt felek megemlítik, hogy a hosszú lejáratú szerződések célja a lengyel energetikai ágazat - külföldi beruházásoknak korszerű, környezetkímélő erőművekben való bevonásán keresztül történő - fejlesztésének megkönnyítése volt. Tehát a hosszú lejáratú szerződések „egyes gazdasági tevékenységek fejlődésének megkönnyítését” szolgálták.
(110)
Az érdekelt felek azt is felhozzák, hogy a hosszú lejáratú szerződéseknek csak kis kihatása volt a tagországok közötti villamosenergia-kereskedelemre. Műszaki okokból kifolyólag a Lengyelország és más országok közötti összeköttetések korlátozottak voltak. A behozatal technikai korlátokba ütközött, a kiviteli lehetőségek pedig már korábban is teljes egészében kihasználásra kerültek, ezért nem lehet azt állítani, hogy a hosszú lejáratú szerződések ebben az időszakban korlátozásokhoz vezettek. Az érdekelt felek szerint a Bizottság az energiapiaccal (33) kapcsolatos előzetes beszámolójában nem utalt a hosszú lejáratú szerződésekre, mint az európai energiapiacok integrációjának akadályára. Az érdekelt felek így megállapították, hogy a hosszú lejáratú szerződések „nem befolyásolták a kereskedelmi feltételeket a közösségi érdekekkel ellentétes mértékben”.
(111)
Az érdekelt felek azzal is érvelnek, hogy a hosszú lejáratú szerződéseket a természetes környezet védelmét szolgáló állami támogatásokkal kapcsolatos közösségi előírások (34) szerint kellene elemezni, figyelembe véve azt a tényt, hogy hosszú lejáratú szerződések elsődleges feladata volt elérni, hogy a villamosenergia-termelők teljesítsék a nagy tüzelőberendezésekből származó egyes szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátásának korlátozásáról szóló, 2001. október 23-i 2001/80/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet (35).
(112)
Az érdekelt felek azzal érvelnek, hogy a hosszú lejáratú szerződéseket a PL 1/03 (37) sz., az állami támogatásra vonatkozó eljárás szerint kellene megvizsgálni, amely eljárást a Bizottság a csatlakozási szerződésben rögzített átmeneti mechanizmus alkalmazása keretében indítja el.
(113)
A PL 1/2003 sz. ügy a Lengyelország által a hosszú lejáratú szerződések felbontásáról szóló első törvénytervezetének bejelentésére vonatkozott. Az érdekelt felek úgy gondolják, hogy a bejelentés vizsgálatának keretében a Bizottság valószínűleg ugyanolyan álláspontra helyezkedett a hosszú lejáratú szerződések és az első törvénytervezet közötti kapcsolat, valamint a hosszú lejáratú szerződések és a törvény tervezete közötti kapcsolat tekintetében, ami azt jelenti, hogy a hosszú lejáratú szerződések és a törvénytervezet „szorosan kapcsolódnak” egymáshoz.
(114)
Az érdekelt felek szerint a logikus következtetés az, hogy a Bizottságnak a hosszú lejáratú szerződéseket ugyanazon eljárás szerint kellett volna elemeznie, mint amelyik szerint az eredeti törvénytervezetet elemezte, tehát PL 1/2003 sz. eljárás kapcsán, ahogy azt a vizsgált esetben tette.
(115)
Az érdekelt felek rámutatnak, hogy az eljárás elindításáról szóló határozat egyben hatályon kívül helyezi a Bizottság PL 1/2003 sz. ügyével kapcsolatos határozatát. A Bizottság az említett határozatot annak alapján hatálytalanítja, hogy Lengyelország nem léptette életbe az eredeti törvénytervezetet a csatlakozás előtt, ezért is a Szerződésben leírt eljárás arra nem vonatkozik. Az érdekelt felek úgy érvelnek, hogy ez annak a ténynek a figyelmen kívül hagyását jelentené, hogy az első törvénytervezet és a hosszú lejáratú szerződés elválaszthatatlan kapcsolatban vannak egymással. Az első törvénytervezettel ellentétben a hosszú lejáratú szerződés változatlanul beleférne a csatlakozási szerződésben meghatározott eljárások hatáskörébe. A Bizottságnak a hosszú lejáratú szerződéseket továbbra is a PL 1/2003 sz. ügy kapcsán kellene elemeznie, tehát a csatlakozási Szerződésben meghatározott eljárások szerint és nem kellene új eljárást indítania az EGK-Szerződés alapján.
(116)
Az érdekelt felek azzal érvelnek, hogy a hosszú lejáratú szerződések felbontása a jogaiktól való megfosztáshoz (39) vezet (megfelelő kártérítés nélkül) (40).
4.2. A törvénytervezettel kapcsolatos észrevételek
(117)
Csak az ELCHO, a Bankok és a PAK cég tették meg észrevételeiket a törvénytervezettel kapcsolatban.
(118)
Az érdekelt felek álláspontjukban emlékeztetnek arra, hogy a hosszú lejáratú szerződés nem biztosít gazdasági előnyt, amire korábban már elhangzott a magyarázat. A felek azzal érvelnek, hogy végeredményben a szerződések felbontásáért járó jogos kompenzáció kifizetése nem tekinthető ilyen előnynek. Az érdekelt felek az Európai Bíróságnak az Asteris (41) ügyben hozott ítéletlérehatározatára hivatkoznak. A törvénytervezet alapján kifizetett kompenzációk kártérítésre emlékeztetnek, ezen felül a nemzetközi magánjogban valamint az Energia Charta 10. cikkében garantáltak.
(119)
Az érdekelt felek a továbbiakban úgy érvelnek, hogy a törvénytervezet nem tervezi állami források felhasználását, mivel azon parafiskális terhek, amelyekből a törvény finanszírozásra kerül, nem fognak a PSE-n keresztül áramlani, hanem inkább egy vagy több magánműködtetőn vagy társaságon keresztül.
(120)
Az érdekelt felek arra is rámutatnak, hogy a törvénytervezetet a 87. cikk (3) bekezdésének a)-c) pontjai és a 86. cikk (2) bekezdése értelmében az EK-Szerződéssel összeegyeztethetőnek lehet elkönyvelni. Ebben a kontextusban az érdekelt felek ugyanazt az érvelést hozzák fel, melyet a hosszú lejáratú szerződésnek az EK-Szerződés rendelkezéseivel való összeegyeztethetősége megvitatásánál alkalmaztak.
(121)
Ami a törvénytervezetnek az átállási költségek módszertanának való megfelelőségét illeti, a bankok azzal érvelnek, hogy ez a módszer egész más kontextusban került kidolgozásra és elfogadásra. Az átállási költségek módszertanának célja a liberalizálás után elveszített költségek visszaszerzési problémájának megoldása volt. Viszont a törvénytervezetben figyelembe vették a hosszú lejáratú szerződések aláírása idején a lengyelországi helyzetet alakító körülményeket. A bankok kritizálják a tényt, mely szerint a Bizottság az eljárás elindításának elrendeléséről szóló határozatában némely lengyelországi erőművet „nem hatékonynak” könyvelt el és megpróbálta elemezni, hogy a törvénytervezet a liberalizálás előtt garantált bevételi szint megőrzéséhez vezetne. A bankok szerint ez az értelmezés az új tagországban az uniós csatlakozás előtt megépített valamennyi erőművet „nem hatékonynak” könyvelné el és ennek eredményeként az ezekkel az erőművekkel kötött szerződéseket automatikusan állami támogatást tartalmazónak tekintené. Ez viszont olyan messzemenő következtetéshez vezetne, mely szerint az összes szerződést a csatlakozás dátuma előtt fel kell bontani, majd újra kell tárgyalni. Ez a megoldás gazdasági és jogi szempontból abszurd lenne. A bankok hozzáteszik, hogy a Bizottság nem mutatott be egyetlen meggyőző vagy konkrét bizonyítékot arra, hogy az erőművek nem hatékonyak.
(122)
Összegezve, a bankok szerint a Bizottság hibásan osztotta fel az erőműveket a csatlakozás pillanatában befejezett vagy majdnem befejezett erőművekre, valamint a fennmaradó erőművekre. Ezzel a megoldással a Bizottság kihagyta azt a tényt, hogy a kompenzációkat a hazai és nemzetközi jogszabályozások elvei szerint kell kalkulálni. A bankok rámutatnak, hogy szerintük annak az árnak, melyet az új alany hajlandó megfizetni a piacra kerülésért, ezekben a számításokban nincs jelentőségük.
5. A LENGYEL HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI AZ ELJÁRÁS ELINDÍTÁSÁT ELRENDELŐ HATÁROZATRÓL
5.1. A hosszú lejáratú szerződéssel kapcsolatos észrevételek
(123)
Lengyelország azon az állásponton van, hogy az államnak kötelessége biztosítani az energetikai biztonságot, amibe beletartozik az energiaszállítások biztosítása, a környezetvédelmi elvárások figyelembevételével.
(124)
Lengyelország azzal érvel, hogy a hosszú lejáratú szerződések e kötelesség ellátásának az egyedüli módszere volt Lengyelországban abban az időben, amikor a szerződések aláírásra kerültek. A lengyel villamosenergia-piac modernizálásához komoly beruházásokra volt szükség, az energetikai társaságok viszont korlátozott forrásokkal rendelkeztek. A bankok a hitelek nyújtását konkrét időszakon keresztüli garantált meghatározott bevételektől tették függővé. A hosszú lejáratú szerződéseket ezen hitelek biztosítékaként kezelték.
(125)
A PSE volt az egyedüli alany, mely képes volt a hosszú lejáratú szerződéseket hatályba léptetni. A társaság eljárását annak a ténynek a tükrében kell elemezni, mi szerint az állam fő szándéka nem a haszon kitermelése, hanem közérdeket szolgáló feladat ellátása.
(126)
Lengyelország azzal érvel, hogy ha a hosszú lejáratú szerződések, nyílt, áttekinthető és megkülönböztetésmentes pályázat keretében kerültek megkötésre, akkor az állam a hosszú lejáratú szerződésekben való szerepét a közérdekű körben levő feladat elvégzéséért járó piaci ár egyféle fajtájának kell elkönyvelni, ami ahhoz a következtetéshez vezet, hogy ebben az esetben hiányzik az állami támogatás eleme. Ez egybevág a Bizottság által támogatott közérdekű-magán partnerség koncepciójával.
(127)
A lengyel hatóságok véleménye szerint a hosszú lejáratú szerződések piaci körülmények között kerültek megkötésre és azok formájára különösképpen kihatottak a bankok által a termelőknek ajánlott hitelfeltételek.
(128)
Ezenfelül Lengyelország azzal érvel, hogy amennyiben az általános gazdasági érdekű szolgáltatások (ÁGÉSZ) koncepciója és a közérdekű-magán partnerség koncepció mindig konkrét ágazatra vonatkoznak, a hosszú lejáratú szerződéseket nem lehet a túlzottan ágazatorientált jellemzőkkel rendelkező eszközökként elkönyvelni.
(129)
Lengyelország azt is felveti, hogy azokban az estekben, ahol sor került az erőművek privatizálására, az eladási árban figyelembe kellett venni a hosszú lejáratú szerződés értékét. Ezzel kizárható a gazdasági előny összetevő, amely pedig az állami támogatás definíciója kumulatív elemeinek egyikét képezi.
(130)
Lengyelország azt is állítja, hogy a hosszú lejáratú szerződések nem támogatások, melyek a csatlakozás után továbbra is odaítélésre kerülnek. Lengyelország a hosszú lejáratú szerződéseket egyéni támogatásként könyveli el és azt állítja, hogy a hosszú lejáratú szerződések akár csatlakozás után is történő teljesítése egyedül a csatlakozás előtt odaítélt támogatás folyósítása. A hosszú lejáratú szerződések ugyanúgy világosan meghatározzák az állami beavatkozás szintjét.
(131)
A benyújtott véleményében Lengyelország azt állítja, hogy az átállási költségek módszertanát a hosszú lejáratú szerződések esetében nem lehet alkalmazni. Csak azok felbontása után kerülhet alkalmazásra.
(132)
Összegezve, a lengyel hatóságok felhívják a figyelmet arra a tényre, hogy helytelen az a megállapítás, mely szerint a hosszú lejáratú szerződések konkrét időszakban garantálták a villamos energia meghatározott árának elérését. Lengyelország úgy gondolja, hogy a hosszú lejáratú szerződések inkább a villamosenergia-termelés költségeinek fedezését, valamint a nem túl nagy - az adósság törlesztéséhez szükséges mértékű - haszonkulcs elérését garantálják. A lengyel hatóságok szerint a piacgazdaság elvei szerint a termék vagy szolgáltatás árának minden esetben tükröznie kell a beruházás finanszírozása számára szerzett tőke költségeit.
5.2. A törvénytervezettel kapcsolatos észrevételek
(133)
A Bizottság törvénytervezettel kapcsolatos és az eljárás elindításának elrendeléséről szóló határozatban hangoztatott kételyeire válaszolva Lengyelország kidolgozta a törvény tervezetének új változatát. A törvénytervezet 2007. augusztus 4-én lépett hatályba és a továbbiakban a „törvényként” szerepel.
(134)
Az állami támogatással kapcsolatos szempontok tekintetében az alábbiakban bemutatásra kerültek azok az összetevők, melyek tekintetében a törvény új változata eltér a 2.2. pontban leírt eredeti változattól.
(135)
Módosításra került a kedvezményezettek listája és a maximális rekompenzáció. Az átállási költségek címén járó rekompenzáció új listája a következőképpen alakul:
3. számú táblázat
A módosított törvény szerinti kompenzációs szint
(ezer PLN)
A kedvezményezett neve
Maximális kompenzáció
BOT Górnictwo i Energetyka S.A.
4 536 851
Południowy Koncern Energetyczny S.A.
1 479 745
Elektrownia Kozienice S.A.
623 612
Zespół Elektrowni Dolna Odra S.A.
633 496
Zespół Elektrowni Pątnów-Adamów-Konin Pątnów II
1 377 880
Elektrociepłownia Kraków S.A.
0
Elektrociepłownia Rzeszów S.A.
297 415
Elektrociepłownia Nowa Sarzyna Sp. z o.o.
777 535
Elektrociepłownia Lublin Wrotków Sp. z o.o.
425 263
Elektrociepłownia Chorzów „ELCHO” S.A.
888 581
Elektrociepłownia Zielona Góra S.A.
464 297
Elektrociepłownia Gorzów S.A.
72 755
Összesen
11 577 430
Forrás: A Lengyelország által benyújtott törvény 2. számú melléklete.
(136)
A 2. számú táblázatban szereplő listával összehasonlítva módosításult a kedvezményezettek listája:
a)
már nem tartalmazza az Electrabel Połaniec S.A. és a Dalkia Poznań Zespół Elektrociepłowni S.A. alanyokat, mivel azok hosszú lejáratú szerződései időközben lejártak;
b)
nem tartalmazza a Żarnowiecka Elektrownia Gazowa Sp. z o.o. alanyt, mivel az erőmű hosszú lejáratú szerződése az erőmű felépítésének befejezése előtt felbontásra került;
c)
kiegészítésként tartalmazza az Elektrociepłownia Gorzów S.A. alanyt, amely a törvénytervezet szerint juttatásokhoz való jogot szerezett.
(137)
Az Elektrociepłownia Kraków S.A. hőerőmű megőrzi a törvény szerinti juttatásokhoz való jogot, de a kompenzáció maximális összege nullával egyenlő.
(138)
A fenti 3. számú táblázatban bemutatott átállási költségek maximális kompenzációs összegének fő számítási elveit a törvény 27. cikke tartalmazza.
(139)
A kompenzáció maximális értéke az alábbi két pozíció különbözete:
a)
A 2007. évi állás szerinti, a beruházási támogatással nem támogatott, nem amortizálódott beruházási költségek, valamint
b)
azon pénzeszközök egy része, melyet a társaság a beruházási költségek fedezésére fordíthat.
A beruházási költségek az állóeszközök nettó könyvelés szerinti értékét képezik, ahogy az a törvény 27. cikkének 1. pontjában rögzítésre került. A nem amortizálódott beruházási költségek az állóeszközök - amortizált értékkel csökkentett - könyv szerinti értéke.
Ebből az összegből ezután levonásra kerül:
-
az erőmű végső, azon napi állomány szerinti könyvelési értéke, mely napon eredetileg a hosszú lejáratú szerződés lejárna (amennyiben ilyen dátum létezik) valamint
-
az eszközökre vonatkozó támogatások és elengedések teljes összege.
A maximális összeg minden egyes erőmű tekintetében a 2007-től a hosszú lejáratú szerződés lejártáig terjedő időszakra került kiszámításra.
(140)
A kompenzáció kiszámításakor csak azokat a beruházásokat vették figyelembe, amelyek Lengyelország uniós csatlakozásának napján befejezésre kerültek vagy befejezésük a végéhez közeledett. A „végéhez közeledett” alatt azok a beruházások értendőek, amelyek esetében kifizetődőbb volt azok befejezése és üzemeltetése, mintsem az építkezések leállítása. Ilyen értékelésre került sor Lengyelország uniós csatlakozásának napjára vetítve.
(141)
A jövendő pénzáramlások értéke ugyanazon piaci evolúciós előrejelzések alapján került kiszámításra, melyek az eljárás elindításáról szóló határozatban kerültek leírásra. A lengyel hatóságok alátámasztották előrejelzéseiket.
(142)
A törvény már nem számol a magas összegű előrefizetéssel, amely helyett a termelő eladósodását figyelembevevő, éves részleteket tartalmazó előrefizetési rendszert alkalmaz. A kompenzációs összegeket a tényleges villamosenergia- árváltozásoknak megfelelően korrigáló mechanizmus érvényességét az egyes hosszú lejáratú szerződések eredeti lejártának dátumáig meghosszabbították. Ez megfelel a 139. preambulumbekezdésben említett, az egyes társaságoknak járó kompenzációk maximális összegéhez elfogadott időszaknak.
(143)
A törvény szerint a kompenzáció kedvezményezettjei nem kaphatnak csőd elleni mentésre vagy szerkezetátalakításra irányuló támogatást a törvényben leírt átállási költségek címén járó, utolsó fizetéstől számított 10 éven belül.
(144)
A törvény új átállási költség kategóriát tartalmaz a 3. számú táblázatban felsorolt termelők számára, akik hosszú távú, „vidd vagy fizess” (take or pay) típusú gázszállítási szerződéseket kötöttek, a hosszú lejáratú szerződés alapján való üzemelés kapcsán. A „vidd vagy fizess” típusú hosszú lejáratú szerződésekben a vevő kötelezettséget vállal a szerződés érvényességének minden évében meghatározott mennyiségű gáz adott képlet szerinti áron való vételére és kártérítés fizetésére, amennyiben az előrelátott mennyiséget nem vásárolja meg.
(145)
Az ezen kategóriájú átállási költségek maximális kompenzációja az adott termelő által a „vidd vagy fizess” feltételekkel leszerződött gázból kitermelhető maximális energiamennyiség és az ezen gázból kitermelt energia előrelátható átlagos egységára és az ugyanezen mennyiségű energia kitermeléséhez szükséges szénből előállított energia átlagos egységára különbözetének, valamint a lengyel gázmezőkről származó gázból kitermelt egységnyi energia átlagos költsége és a lengyel gázmezőkről származó gázt nem alkalmazó (lengyel gázt nem alkalmazó) termelők által gázból kitermelt egységnyi energia átlagos költsége arányát tükröző tényező szorzatával egyenlő.
(146)
Az alábbi táblázat tartalmazza a törvény alapján járó, a „vidd vagy fizess” típusú szerződésekkel kapcsolatos átállási költségek címén jelentkező maximális kifizetéseket:
4. számú táblázat
A „vidd vagy fizess” típusú szerződésekkel kapcsolatos átállási költségek címén jelentkező maximális kompenzáció
(ezer PLN)
Termelő
Maximális kompenzáció
Elektrociepłownia Rzeszów S.A.
124 395
Elektrociepłownia Lublin Wrotków Sp. z o.o.
191 480
Elektrociepłownia Nowa Sarzyna Sp. z o.o.
340 655
Elektrociepłownia Zielona Góra S.A.
313 477
Elektrociepłownia Gorzów S.A.
35 273
Összesen
1 005 280
Forrás: A Lengyelország által benyújtott törvény 2. számú melléklete.
(147)
Az egyes termelők számára a „vidd vagy fizess” típusú szerződésekkel kapcsolatos átállási költségek címén sor került az éves tényleges kompenzációk aktualizálási mechanizmusának bevezetésére.
(148)
Az adott évben a tényleges kompenzáció két tételből áll:
a)
Az egyik tétel a „vidd vagy fizess” feltételekkel leszerződött gázmennyiségből az adott termelő által termelt tényleges villamosenergia-mennyiségnek és a „vidd vagy fizess” feltételekkel leszerződött gázból származó energia tényleges egységára, és az ugyanezen mennyiségű energia kitermeléséhez szükséges szénből előállított energia adott évi tényleges egységára különbözetének szorzata, levonva belőle az adott termelő adott évi energia átlagegységára és a szenet alkalmazó termelők adott évi energia átlagegységára különbözetét (amennyiben az eredmény negatív, akkor azt a számításoknál nem kell figyelembe venni). Ezen kívül még alkalmazásra kerül egy tényező, amely a lengyel gázmezőkről származó gázból kitermelt egységnyi energia átlagos költsége és a lengyel gázmezőkről származó gázt nem alkalmazó termelők által gázból kitermelt egységnyi energia átlagos költsége arányának felel meg.
b)
a másik tétel az adott termelő által az adott évben a „vidd vagy fizess” feltételekkel leszerződött, de el nem vitt gázért kifizetett tényleges büntetésnek megfelelő összegből áll.
(149)
Minden egyes termelő esetében, a 148. preambulumbekezdésben szerint kiszámított kompenzációk tényleges éves összege nem lépheti túl a 4. számú táblázatban feltüntetett maximális kompenzációs összeget. A „vidd vagy fizess” típusú szerződésekkel kapcsolatos átállási költségek címén kifizetendő kompenzáció ennek a maximumnak a túllépése után tárgytalan. Minden esetben a kifizetés legkésőbb a felbontott hosszú lejáratú szerződés eredeti lejártának dátuma után tárgytalanná válik.
(150)
A fenti rendelkezések kizárólagosan a „vidd vagy fizess” feltételekkel kinyert gázmennyiségre vonatkoznak, amelyek Lengyelország uniós csatlakozása előtt már leszerződésre kerültek. A további, „vidd vagy fizess” feltételekkel kinyert, ugyanezen termelő által a csatlakozás után leszerződött gázmennyiségre a rekompenzálás már nem vonatkozik. Amennyiben pedig a „vidd vagy fizess” feltételekkel kinyert gázmennyiség a csatlakozás után csökkent, akkor az a kompenzáció során kerül figyelembevételre.
6. LENGYELORSZÁG VÁLASZA AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEIRE
(151)
Lengyelország azon az állásponton van, hogy a Bizottságnak nem kellett volna a hosszú lejáratú szerződéseket állami támogatásként elkönyvelnie. Amennyiben viszont a Szerződéseket ilyen támogatásként könyvelnék el, akkor azokat a csatlakozás után nem alkalmazott segítségként kellene elkönyvelni.
(152)
Lengyelország felhívja a Bizottság figyelmét arra, hogy a tarifák tekintetében az Energiaszabályozási Hivatal elnökéhez jóváhagyásra való benyújtás kötelezettsége alól történő felmentés célja a termelőknek a piaci működésre és az energiatermelés költségeinek csökkentésére való ösztönzése volt.
(153)
Lengyelország hangsúlyozza, hogy a hosszú lejáratú szerződések megkötését egy nyílt, megkülönböztetés-mentes és valamennyi (mind közszolgáltató mind magán) termelőre meghirdetett pályázat előzte meg. A Bizottságnak azt is figyelembe kellene vennie, hogy némely hosszú lejáratú szerződés kapcsolódott a privatizációhoz a hosszú lejáratú szerződés megkötésének ténye a privatizált vállalat árában jelentkezett.
(154)
Amennyiben a Bizottság a hosszú lejáratú szerződéseket állami támogatásként ítéli meg, akkor Lengyelország azon az állásponton van, hogy ezt a támogatást nem szabadna műveleti támogatásnak elkönyvelni, mivel az ténylegesen a termelőre ráruházott közfeladatok teljesítése. A hosszú lejáratú szerződések voltak hivatottak biztosítani a szállítások biztonságát.
(155)
Lengyelország ismételten megemlíti álláspontját, mely szerint a hosszú lejáratú szerződéseket nem szabadna az átállási költségek módszertana tükrében értékelni, mivel ezt a módszertant csak azon költségek esetében szabadna alkalmazni, amelyek a tagállam által a kötelezettségről való lemondással és a termelőknek felajánlott garanciákkal kapcsolatban merülnek fel.
7. A BIZOTTSÁG ÁLTAL ELVÉGZETT ÉRTÉKELÉS
(156)
Ahogy azt a 133. pontban megállapították, a jelen eljárás során a lengyel hatóságok átadták a Bizottságnak a törvényt annak érdekében, hogy azt az állami támogatás odaítélésével kapcsolatos elveknek való megfelelőség szempontjából megvizsgálják. A törvény a hosszú lejáratú szerződés korábbi felbontása esetére tartalmaz kompenzációt, így azt nem lehet a hosszú lejáratú szerződéstől elválasztani. Az eljárás elindításával kapcsolatos határozatában a Bizottság hangoztatta az állami támogatás esetleges összetevőivel, valamint a hosszú lejáratú szerződésnek az állami támogatás odaítélésével kapcsolatos elveire vonatkozó kételyeit. A jelen határozat meghozatalának napján a hosszú lejáratú szerződések változatlanul érvényben vannak. Ebből kifolyólag a Bizottságnak kötelessége a törvény 1. számú mellékletében szereplő hosszú lejáratú szerződéseket értékelni.
7.1. A hosszú lejáratú szerződéssel kapcsolatban
13.1.4. Az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatás megléte.
(157)
A Bizottság a továbbiakban elemzi az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatás fogalommeghatározásában szereplő egyes kumulatív kritériumokat: állami források igénybevétele, gazdasági előny jelenléte, az előnyök szelektív volta és a tagállamok közötti kereskedelemre való kihatás.
(158)
Az elvégzendő elemzésben fontos meghatározni azt az időszakot, amelyben sor kerül a kritériumok megvizsgálására és amelyet ennek eredményeképpen figyelembe vesznek a hosszú lejáratú szerződés állami támogatást érintő tartalmának értékelésénél.
(159)
Kétségkívül, az érdekelt felek a bejelentett észrevételeikben (az értékelési kritériumok kapcsán) úgy érveltek, hogy a Bizottságnak kizárólagosan a hosszú lejáratú szerződés aláírásakor a helyzetre kiható körülményeket kellene figyelembe vennie. Az ily módon elvégzett elemzés eredményeit kellene a későbbiekben alkalmazni az egyes hosszú lejáratú szerződések teljes érvényességi idejére, legalábbis azok komoly mértékű változtatásáig.
(160)
Való igaz, hogy a támogatás konkrét eszközben való megjelenésének elemzésekor a Bizottságnak meg kell vizsgálnia a helyzetre kiható körülményeket is abban az időszakban, amikor az eszköz bevezetésére sor került.
(161)
Ez viszont nem jelenti azt, hogy az állami támogatás definíciójában szereplő négy kritérium értékelésénél arra a pontosan kiszabott időszakra kell korlátozódni, amelyben a támogatásra sor került. Amennyiben a támogatást kezdettől fogva hosszú időre ítélik oda, egyszeri kifizetés helyett ismétlődő kifizetések formájában, a Bizottságnak elemeznie kell, hogy a kritériumokat a támogatás érvényességének egész tervezett időszakában teljesítették-e.
(162)
A jelen ügyben a Bizottság arra az álláspontra jutott, hogy az értékelés eredménye azonos attól függetlenül, hogy a hosszú lejáratú szerződés a megkötés pillanatában állami támogatásnak számított-e vagy sem. Kétségkívül, amennyiben a Bizottság úgy ítélné meg, hogy a támogatás négy kritériuma a hosszú lejáratú szerződés megkötésekor teljesül, akkor azt a csatlakozási szerződés szabályai szerint kellene elbírálni. Az ilyen értékelés szerint (lásd a 7.1.2. pontot) az eszköz 2004. május 1-jén új támogatásnak minősülne és annak a közös piaccal való összeegyeztethetőségét erre a napra kellene értékelni. Amennyiben viszont úgy állapították volna meg, hogy a hosszú lejáratú szerződés a megkötés napján nem számított állami támogatásnak, akkor a Bizottság azon az állásponton van, hogy az a csatlakozáskor, legkésőbb Lengyelország uniós csatlakozásakor (lásd a 7.1.2. pontot) állami támogatássá vált. A csatlakozási szerződés, valamint a 659/1999/EK irányelv 1. cikke b) bekezdésének v) alpontja alapján a Bizottság úgy ítélné meg, hogy az eszköz 2004. május 1-jétől új támogatásnak minősül, és annak az állami támogatás odaítélésére vonatkozó elvekkel való összeegyeztethetőségét erre a dátumra kivetítve kell értékelni (lásd a 7.1.2. pontot).
(163)
Ennek kapcsán a Bizottság úgy értékeli, hogy Lengyelország uniós csatlakozásának napján és a későbbiekben az eszköz kimeríti az állami támogatás fogalmát.
(164)
Ebből a szempontból a Bizottság szeretne állást foglalni az érdekelt felek által benyújtott észrevételekkel kapcsolatban, amelyek szerint a magánjogi szerződések nem kerülhetnek automatikusan érvénytelenítésre csatlakozás vagy liberalizálás folytán, mivel ez sértené a jogbiztonság és jogos elvárások elvét.
(165)
A Bizottság a fenti érvelést elvetette. A csatlakozást lehetővé tevő, a Lengyel Köztársaság, valamint az Európai Közösségek és azok tagállamai közötti társulás létesítéséről szóló európai megállapodást 1991. december 16-án írták alá. Mikor a hosszú lejáratú szerződés felei a szerződést aláírták, már ismeretes volt, hogy Lengyelország csatlakozni fog az EU-hoz és a többség számára az is nyilvánvaló volt, hogy erre a hosszú lejáratú szerződés érvényességi ideje alatt sor kerül.
(166)
Lengyel Köztársaság 2003. április 16-án aláírta a csatlakozási szerződést. A szerződés 2004. május 1-jén lépett hatályba. A csatlakozás napjával a szerződés jogszabályai és a másodlagos jogszabály a csatlakozási okmány (42) 2. cikke értelmében Lengyelország számára kötelező érvényűek. Ennek megfelelően az új tagállamok szerződéses kapcsolataiban az un. közösségi vívmányok kerül alkalmazásra és az ettől való valamennyi eltérés kizárólagosan a csatlakozási szerződésből eredhet. A szerződéshez csatolt csatlakozási okmány, valamint a mellékletek nem tartalmaznak kivételt az állami támogatás odaítélseinek elveivel kapcsolatban, amely kizárná a hosszú lejáratú szerződést vagy általánosságban az energetikai ágazatot az EU állami támogatásokkal kapcsolatos jogszabályozásának közvetlen alkalmazásából.
(167)
A Bizottság számára kötelező az uniós versenyjog alkalmazása mind Lengyelország, mind az összes tagország esetében az energiaágazat tekintetében, valamint a lengyel gazdaság minden más ágazata esetében. A Bizottság felhívja a figyelmet arra, hogy az állami támogatás tekintetében a támogatás formájának (a hosszú lejáratú szerződés estében magánjogi szerződés) nincs jelentősége, mivel a Bizottság által végzett értékelés számára egyedüli jelentőséggel az adott eszköz kihatása bír. Ezért is a Bizottság az érdekelt felek észrevételeiben nem talált fontos érvet, ami szerint a jelen eljárás sértené a jogi bizonyosság és jogosult elvárások elvét.
(168)
A hosszú lejáratú szerződés alapját képező rentabilitási garancia a gyakorlatban a PSE kötelezettségében jelentkezik, amely alapján a társaság a villamos energiát a beruházási és a műveleti költségeket fedező és bizonyos haszonkulcsot biztosító áron vásárolja. A vételárat teljes egészében a PSE fedezi, amely társaság az Államkincstárhoz tartozik, amely azt ellenőrzése alatt tartja.
(169)
Az érdekelt felek bizonyították, hogy a hosszú lejáratú szerződés megkötéséről a PSE határozott.
(170)
Mivel állami forrásokról van szó, a Bizottság mérlegelte a PreussenElektra (43) ügyében hozott ítéletet, amelyben az Európai Bíróság megvizsgálta azt a mechanizmust, amely szerint az állam kötelezte a magántársaságokat, hogy konkrét termelőktől vásároljanak energiát az állam által meghatározott áron, amely a piaci árnál magasabb volt. Az Európai Bíróság megállapította, hogy ebben az esetben nem került sor közpénzek áthelyezésére, így a mechanizmus nem jelent állami támogatást.
(171)
A taglalt lengyelországi helyzet nagymértékben különbözik az Európai Bíróság által a hivatkozott ítéletben elemzett rendszertől. Ennek az oka főként azoknak a társaságoknak a tulajdonosi szerkezetéből ered, amelyeket a vásárlásra köteleztek.
(172)
A PreussenElektra ügyében a társaság, amelyet az állam kötelezett az energiavásárlásra, magánkézben levő társaság volt, míg a PSE teljes egészében az állam kezében van, amely azt ellenőrzése alatt tartja. A PSE a Bizottság szerint a tagállamok és a közvállalkozások közötti pénzügyi kapcsolatok átláthatóságáról, illetve egyes vállalkozók pénzügyi átláthatóságáról szóló, 2006. november 16-i 2006/111/EK irányelvben (44) foglalt fogalommeghatározás alapján az állam ellenőrzése alatt áll. Ezek szerint használja a teljes egészében állami kézben levő társaság eszközeit.
(173)
Amennyiben nyomon követjük a PreussenElektra ügyben az eszközök útját a kedvezményezettől a származási forrásig, észrevehető, hogy azok nem álltak sem közvetett, sem közvetlen módon az állam felügyelete alatt.
(174)
A PreussenElektra ügyével kapcsolatos ítéletben leírtakkal ellentétben, a lengyel ügy esetében az eszközök az állam felügyelete alatt maradnak, mivel azok állami társasághoz kerülnek (PSE), ezáltal állami eszközöknek tekinthetők.
(175)
Az eszköz elemzése, valamint a hivatkozott ítélkezési gyakorlat alapján a Bizottság megállapítja, hogy a hosszú lejáratú szerződés állami forrásokat tartalmaz.
(176)
Ami az eszközök államiként való könyvelését illeti, a Stardust (45) ügyében születettítéletben az Európai Bíróság megállapította, hogy a társaságok kezében levő, az állam ellenőrzése alatt álló eszközök állami eszközöket képeznek. Az Európai Bíróság megállapította, hogy szükséges megvizsgálni, hogy vajon az említett eszközök felhasználása az államot konkrét módon érintheti-e.
(177)
Az Európai Bíróság a Stardust ügyben hozott ítéletben foglaltaknak megfelelően, amennyiben az állami tulajdonban levő vállalat az eszközeit oly módon használja fel, amely arra utal, hogy ez az állam tevékenysége, akkor ezeket az eszközöket az Európai Közösséget létrehozó szerződés 87. cikkének (1) bekezdése alapján állami forrásnak kell tekinteni.
(178)
A lengyel hatóságok és az érdekelt felek által előterjesztett észrevételekből egyértelműen az derül ki, hogy a beruházók villamosenergia-ágazatba való bevonását célzó program beindításáról szóló határozat célja az ágazat modernizálása és a villamos erőmű oly mértékű felújítása, hogy megfeleljen az uniós szabványoknak és biztosítsa a keresletet teljes egészében kielégítő energiaellátást. Az említett célok arra utalnak, hogy a PSE részéről a hosszú lejáratú szerződések megkötése nem kereskedelmi célból történt, hanem - ahogy azt a lengyel hatóságok bevallották - számos lényeges politikai cél teljesítése érdekében.
(179)
A hosszú lejáratú szerződés megítélése feletti állami ellenőrzés többek között abban a tényben nyilvánul meg, hogy a pályázati felhívás keretében az ajánlattételre való felkérést a lengyel Ipari és Kereskedelmi Minisztérium küldte ki. Ezenfelül a lengyel kereskedelmi törvény szerint, az Államkincstárat képviselő kincstárügyi miniszter rendelkezik a Közgyűlés valamennyi hatáskörével.
(180)
A hosszú lejáratú szerződésben szereplő árak alapját képező fő elv a beruházás és az üzemeltetés költségeinek fedezése és bizonyos haszonkulcs biztosítása. Ennek a keretszerződésnek a célja a szükséges beruházások megtétele: emellett tükrözi az állam határozatának végrehajtását a PSE által.
(181)
A fenti értékelés tükrében a Bizottság azon az állásponton van, hogy a fenti összetevők olyan feltevések részét képezik, amelyek az Európai Bíróság Stardust-ügyben hozott ítéletének indokolásában foglalt kritériumok szerint elfogadhatónak tartja, hogy a PSE eszközének a hosszú lejáratú szerződésben való felhasználása az államhoz kapcsolódik és e tekintetben és a bemutatott érvelés figyelembevételével, a hosszú lejáratú szerződéseket az alábbi elemzés érdekében az állami forrásokból finanszírozottnak kell tekinteni.
(182)
A Bizottság számára nyilvánvalónak tűnik, hogy az állam érdekelt volt mind a hosszú lejáratú szerződés megkötésében, mind a szerződések alapvető elveinek meghatározásában.
(183)
A hosszú lejáratú szerződések jogi formát öltött kétoldalú szerződések a két fél: a PSE és a termelők között. Amint a 172. pontban tisztázódott: a PSE teljes egészében az Államkincstár tulajdonában van.
(184)
Annak megállapítása érdekében, hogy a hosszú lejáratú szerződések biztosítanak-e a termelőknek gazdasági hasznot, a Bizottságnak értékelnie kell, hogy a termelők a hosszú lejáratú szerződések útján jutnak-e olyan gazdasági előnyhöz, amelyeket a piacon nem tudtak volna elérni.
(185)
A hosszú lejáratú szerződések a jogosult termelőknek biztosítanak gazdasági előnyöket, amennyiben e szerződések kedvezményezettjeit a többi vállalkozáshoz képest előnyösebb gazdasági helyzetbe hozzák.
(186)
Még ha az egyes hosszú lejáratú szerződések részleteikben egymástól el is térnek, abban az összes hosszú lejáratú szerződés megegyezik, hogyegy alapvető és megváltoztathatatlan elvre épülnek: a PSE köteles az érdekelt termelők által termelt villamos energia többségét (néhány esetben teljes egészét) megvásárolni, mégpedig időszakonként ellenőrzött áron, a villamos energia összes előállítási költsége (konstans és változó) áthárítása elvén, megnövelve a haszonkulcs összegével.
(187)
A lengyel villamos energiát szabályozó Energiaszabályozási Hivatal a verifikáció tekintetében fenntartja magának a közvetett jogot, azaz vizsgálja a PSE-t terhelő költségek indokoltságát és jogosságát, bár a gyakorlatban az Energiaszabályozási Hivatal kizárólag annak ellenőrzésére szorítkozik, hogy az említett költségek ténylegesen kötődnek-e a villamosenergia-előállításhoz, vagy sem. Továbbá az Energiaszabályozási Hivatal ellenőrzése kizárólag közvetett ellenőrzés, ugyanis a PSE költségstruktúrájának ellenőrzését szolgálja annak érdekében, hogy az állandó fogyasztóktól beszedett díjak jövedelemtartalma meghatározható legyen. Amennyiben pedig - ami kevésbé valószínű - az Energiaszabályozási Hivatal úgy ítéli meg, hogy a PSE-t terhelő, a hosszú lejáratú szerződésekből eredő költségek nem indokoltak, abban az esetben az Energiaszabályozási Hivatal kizárólagosan megtilthatja a PSE-nek e költségek továbbhárítását az állandó fogyasztókra. Persze ez megnehezítheti a PSE számára a hosszú lejáratú szerződésekben foglalt kötelezettségek teljesítését, de jogilag semmi esetre sem jelenti ezek eltörlését.
(188)
A fentiekben leírt alapelv a hosszú lejáratú szerződések hatályának teljes időszakában alkalmazásra kerül, azaz az erőmű üzemelése kezdetétől számított 7-20 évig terjed, tehát a hosszú lejáratú szerződés aláírásától kezdve 10-31 évig, az esetek többségében ez az időszak meghaladja a 15 évet.
(189)
Ez azt jelenti, hogy a jelzett időszakban az erőmű üzemeltetésével kapcsolatos kereskedelmi kockázatot a villamos energia vásárlója, jelen esetben a PSE viseli. Ez a kockázat pedig a villamos energia előállításához szükséges költségek ingadozásában jelenik meg, és különösképpen az üzemanyag költségek, a végfelhasználói árak és a végfelhasználói energiaszükséglet ingadozásában testesül meg. Ezek tipikus kockázatok, amelyeket minden energiatermelő a hosszú lejáratú szerződés nélkül önmaga kényszerülne elviselni.
(190)
Mindez azt eredményezi, hogy a hosszú lejáratú szerződésekben szerződő félként megjelenő villamosenergia-termelő garantált nyereséggel rendelkezik (feltéve, hogy műszaki oldalról megfelelően irányítja az erőművet), mégpedig hosszú távon, amely megfelel az előre kiszámítható tipikus üzemeltetési időszakban üzemeltetett eszközöknek, illetőleg azok amortizációs idejének. Minél hosszabb ez az időszak, annál nagyobb értékkel rendelkezik ez a garancia, ugyanis óvja az érdekeltet az egyre kevésbé előrelátható módon bekövetkező egyéb kockázatoktól.
(191)
A Bizottság véleménye szerint a hosszú lejáratú szerződésben foglalt, annak alapelemeként fellépő garancia a szerződések kedvezményezettjeit kedvezőbb gazdasági helyzetbe hozza, mint a piacon szereplő egyéb társaságok és ennélfogva a kedvezményezett erőművek számára előnyöket biztosít.
(192)
A lengyel hatóságok és az érdekelt felek álláspontja szerint az eszközök finanszírozásához szükséges hitelek feltételeként a hosszú lejáratú szerződések aláírását követelik a bankok. Az Electrabel állítja, hogy „a pénzügyi intézmények nem voltak hajlandók a lengyel energiaágazat új beruházásait finanszírozni különleges garanciák nélkül, amelyek szerint a hitel felvevője a hitel törlesztésének időszakában meghatározott forgalmat fog elérni” (46). A bankok fenti követeléseiből kitűnik, hogy a hosszú lejáratú szerződések keretében biztosított garancia pozitív előjelű piaci értékkel bír. A hosszú lejáratú szerződések tehát olyan feltételt szabnak, amely teljesítésétől függ a pénzintézetek hozzájárulása a befektetés finanszírozásához.
(193)
A fenti fejtegetésből látszik, hogy a hosszú lejáratú szerződések nem a hagyományos formájú garanciát biztosítják, hanem egyszerűen az Államkincstárhoz tartozó és a PSE részéről teljes ellenőrzés alatt álló fizetési készséget vetítik elő, az említett szerződésben szerződő félként szereplő villamosenergia-termelők beruházási költségei és a leglényegesebb (ha nem a teljes körű) működési költségei összegéig. A gyakorlatban ez a „garancia” azt jelenti, hogy a PSE az amortizáció vagy a tervezett üzemelési idő többé-kevésbé teljes időszakában, bármely piaci feltétel változásaitól függetlenül megvásárolja az állandó villamosenergia-mennyiséget, ez pedig biztosítja a villamosenergia-termelő jövedelmezőségét.
(194)
Az előnyök megállapítása érdekében a Bizottság az elkövetkező bekezdésekben számos egyéb aspektust vizsgál meg.
(195)
A Bizottság mindenekelőtt arra a tényre hívja fel a figyelmet, hogy Lengyelországban a hosszú lejáratú szerződéseket kizárólag egyes kiválasztott termelőkkel kötötték meg. Már a szerződéskötés idejében is voltak olyan energiatermelők, amelyek nem éltek a hosszú lejáratú szerződések lehetőségével. Az ezt követő időszakban pedig sorra épültek további termelő üzemek, jelenleg is folyamatban vannak a hosszú lejáratú szerződések támogatását nem igénylő beruházások.
(196)
A hosszú lejáratú szerződések első éveiben hosszú lejáratú szerződéseket nem kötő termelők az általuk termelt villamos energiát az állam által szabályozott áron adhatták el az Energiaszabályozási Hivatal közreműködésével. 2001. június 28-tól kezdődött meg e mechanizmus felszámolása és ettől az időponttól kezdték meg ezek az áramtermelők a villamos energiájukat szabadpiaci áron értékesíteni.
(197)
Az érdekelt felek rámutattak, hogy e mechanizmusok (állam által ellenőrzött ár, szabadpiaci ár) egyike sem tette lehetővé a hosszú lejáratú szerződéseket nem kötő termelőknek az összes költség lefedését. A saját maguk által előállított energiát ezek a termelők a határköltségeknek megfelelő áron értékesítik, azaz olyan áron, amely kizárólag az általuk viselt változó költségek fedezetét képes garantálni.
(198)
Az érdekelt felek jelezték, hogy a hosszú lejáratú szerződéseket alá nem író villamosenergia-termelők által előállított energia jelentősebb környezeti károkhoz vezet, mint a hosszú lejáratú szerződések kedvezményezettei által termelt energia. Ez a tény indokolhatja az előbbiek által elért alacsonyabb termelői áramárat. A Bizottság ezt az érvet elutasítja. Először is nincs semmiféle bizonyíték arra nézve, hogy a hosszú lejáratú szerződéseket alá nem író összes erőmű „piszkos” energiát állítana elő. A Lengyelországban működő legújabb erőművek (hosszú lejáratú szerződések nélkül) a legkorszerűbb technológiák felhasználásával állítják elő a villamos energiát. Közgazdasági szempontból tekintve sincs ok arra, hogy a kevésbé környezetbarát módon előállított energia alacsonyabb piaci értékkel rendelkezzen, mint a környezetbarát módon előállított energia. Az előállított energia ugyanis teljes egészében helyettesíthető (sok esetben fizikailag megkülönböztethetetlen), értéke pedig az ügyfél szempontjából azonos (47).
(199)
A Lengyel Energiatőzsde 1999-ben kezdte meg a működését. 2001 óta a villamos energia ára a Lengyel Energiatőzsdén stabil és ingadozásai a 110-től 125 PLN/MWh (48) -ig terjedő tartományban mozognak. 2004-ben a piaci átlagár 115 PLN/MWh volt, 2005-ben a 115-120 PLN/MWh tartományban mozgott, míg 2006-ban stabilan a 125-ös szinten állt, 2007-ben pedig (2007. július 31-ig bezárólag) az ingadozás 110-től 122 PLN/MWh-ig terjedt. Az összehasonlítás kedvéért a Lengyelország által továbbított adatok tették lehetővé a Bizottság számára, hogy felbecsülje a törvény alapján kompenzációban részesülő erőművek teljes körű 2005. évi költségeit az alábbi szinten:
5. táblázat
Az energia előállításának 2005. évi becsült teljes költsége a hosszú lejáratú szerződést kötött erőművekben.
Termelő
Átlagos előállítási költségek 2005-ben (PLN/MWh)
Elektrownia Opole (a BOT része)
[…] (49)
Elektrownia Turów (a BOT része)
(…)
Południowy Koncern Energetyczny S.A.
(…)
Elektrownia Kozienice S.A.
(…)
Zespół Elektrowni Dolna Odra S.A.
(…)
Pątnów II
(…)
Elektrociepłownia Kraków S.A.
(…)
Elektrociepłownia Rzeszów S.A.
(…)
Elektrociepłownia Nowa Sarzyna Sp. z o.o.
(…)
Elektrociepłownia Lublin Wrotków Sp. z o.o.
(…)
Elektrociepłownia Chorzów „ELCHO” S.A.
(…)
Elektrociepłownia Zielona Góra S.A.
(…)
Az Energiatőzsdén jegyzett átlagára
115-120 PLN/MWh
Forrás
:
A Bizottság becslése a Lengyelországtól kapott adatok alapján. A Pątnów II erőmű esetében a 2008. évre vonatkozó értéket adták meg, ugyanis ez az üzemeltetés első tervezett éve.
(200)
Az 5. táblázat fenti adataiból kiderül, mennyire valószínűtlen, hogy a piaci árak, azaz a hosszú lejáratú szerződéseket alá nem író termelők által a saját villamos energiájuk értékesítésének fejében kapott árak elégségesek lennének ugyanakkora nyereség garantálásához, mint amekkora nyereséget biztosítanak a hosszú lejáratú szerződések.
(201)
Az Energiatőzsde példája nem egyedülálló. Más tagállamok is liberalizálták villamosenergia-piacukat úgy, hogy energiatőzsdéket hoztak létre, amelyeken a termelők és a vásárlók energiakészleteiket a piac törvényei szerint forgalmazzák.
(202)
A villamos energia piacának ágazatvizsgálatánál (50) a Bizottság részletesen megvizsgálta az európai nagykereskedelmi piacok villamosenergia-forgalmazásának feltételeit. A vizsgálat során gyűjtött adatok arról tanúskodnak, hogy egyetlen liberalizált piac sem biztosít a termelőknek hosszú távú költségfedezeti garanciát. A valóságban a tranzakciók többsége hároméves perspektívában köttetik.
(203)
A villamos energia tőzsdei forgalmazása minden esetben határárakon történik, amelyek kizárólag a rövidtávú határköltségek fedezetét garantálják (51). Továbbá az e piacokon kötött szerződések mindezidáig rövidebb időre szólnak, mint a hosszú lejáratú szerződések. Például a tőzsdén kötött leghosszabb időre szóló szerződések rendszerint: 4 évre - NordPool (skandináv országok), 3 évre - Powernext (Franciaország), 5 évre - UKPX (Nagy-Britannia) és 6 évre - EEX (Németország) szólnak. Bizonyos tőzsdéken, mint pl. az OMEL Spanyolországban, határidős ügyleteket egyáltalán nem kötnek. 2006. április 1-jétől az ilyen jellegű szerződések eltűntek a Lengyel Energiatőzsdéről is.
(204)
A liberalizált energiapiacokon a villamosenergia-forgalmazás kétoldalú szerződések útján is zajlik („Over the Counter” vagy OTC piac). Az energiaágazat vizsgálata kimutatta, hogy - figyelemmel az arbitrázs ügyletek megkötésének lehetőségére - az elektromos energia forgalmazásában, a kétoldalú szerződésekben a forgalmazás feltételei (különösképpen az ár és a szerződések hatályának időtartama) hasonlítanak az energiatőzsdéken uralkodó feltételekhez.
(205)
A PSE a hosszú lejáratú szerződések keretében kötelezettséget vállalt arra, hogy a termelőktől meghatározott minimális energiamennyiséget vesz át az előállítás teljes költségének fedezetét biztosító áron 2007-ig a legrövidebb időtartamú hosszú lejáratú szerződések esetében, valamint a leghosszabb időtartamra szóló hosszú lejáratú szerződések esetében 2027-ig.
(206)
Ezt a határozatot a lengyel kormány kényszerítette a PSE-re. Ahogy az ELCHO észrevételezi: „a PSE közvetítésével a lengyel ipari és kereskedelmi miniszter megvalósította a stratégiai célt, azaz a villamosenergia-szállítások biztonságát és az előállításra vonatkozó környezetvédelmi előírások javítását” (52).
(207)
Maga a tény, miszerint a lengyel kormány a PSE helyett volt kénytelen dönteni arról, hogy lesznek-e új beruházások és azok a hosszú lejártú szerződések részesei lesznek-e - egyértelműen utal arra, hogy a döntéshozatali folyamatban a magánbefektetőket irányító kritériumoktól eltérő tényezők játszották a főszerepet.
(208)
Két olyan alaptényező létezik, amelyek fényében a PSE-nek nem fűződne gazdasági érdeke kormányzati beavatkozás nélkül ilyen jellegű döntések meghozatalához.
(209)
Először is a PSE akkora mennyiségű energiát szerzett be, hogy már a beszerzés pillanatában tudatában kellett lennie, hogy a mennyiség meghaladhatja a szükségleteket.
(210)
A hosszú lejáratú szerződések megkötésével a PSE meghatározott villamosenergia-mennyiség vásárlására vállalt kötelezettséget (a 2005. évi lengyel villamosenergia-termelés közel 50 %-át (53) és a jelzett időszak termelésének 70 %-át).
(211)
Kezdetben (a hosszú lejáratú szerződések hatályának első éveiben) a PSE egyedüli szállítóként szerepelt a lengyel villamosenergia-rendszerben, így tehát a villamos energia teljes mennyiségét eladhatta a végfelhasználóinak. Mégis már a kezdetektől előre látható volt, hogy a PSE belátható időn belül elveszíti Lengyelországban az egyedüli szállítói pozícióját. A hosszú lejáratú szerződéseket az 1996-1998-as években kötötték meg, ez alól egyetlen hosszú lejáratú szerződés képez kivételt, a PKE (lengyel energetikai konszern) által megkötött hat közül, amelynek aláírására 1995. április 12-én került sor. Abban az időben már világossá vált, hogy Lengyelország valószínűleg belép az Európai Unióba, mégpedig a hosszú lejáratú szerződések többségének (ha nem mindegyikének) hatálya alatt (ez egyébként meg is történt a legrövidebb időszakra kötött szerződés hatályának lejárta előtt, illetve 23 évvel a leghosszabb időre kötött szerződés hatályának lejárta előtt). Különösképpen a csatlakozást megelőző eljárás során 1991. decemberében a lengyel kormány aláírta az Európai Megállapodást, amely rögzítette az EK és a Lengyel Köztársaság közötti partneri viszonyt. Valamivel később, 1994-ben Lengyelország hivatalosan jelezte belépési szándékát az EU-ba. A csatlakozási tárgyalások 1998-ban kezdődtek meg és 2002-ben értek véget, amikor az Európai Tanács Koppenhágában úgy ítélte meg, hogy Lengyelország teljesítette az EU-tagsággal szemben támasztott követelményeket.
(212)
Lényegében az érdekelt felek jelezték, hogy a hosszú lejáratú szerződések egyik célja volt a lengyel termelők és a levegő tisztaságára vonatkozó uniós irányelvek összeegyeztetése, különösképpen a nagy energia-felhasználó objektumok kibocsátása terén (54), ez újabb bizonyíték arra, hogy a felek tudatában voltak Lengyelország közelgő uniós csatlakozásának.
(213)
Nyilvánvaló volt, hogy Lengyelország belépése az Európai Unióba a villamos energia belső piacához való integrációt is jelenti majd, e piacnak a liberalizációja a 96/92/EK (55) irányelvvel kezdődött. Ez pedig azt jelenti, hogy megnyílt a piac a PSE-vel versenyző más szállítók számára is, viszont elképzelhető, hogy a PSE végső soron a hosszú lejáratú szerződésekben rögzített teljes villamosenergia-mennyiségre nem is tart igényt, tekintettel a villamosenergia-piac fejlődésére.
(214)
A liberalizációs tervek Lengyelországban nagyon gyorsan megvalósultak - az első fogyasztók már élhettek az 1999-ben megnyílt piac lehetőségeivel. Ugyanebben az évben nyílt meg a Lengyel Energiatőzsde. További módosításokat hozott a 2003/54/EK irányelv 2003. június 26-i elfogadása. Ez az irányelv 2004. július 1-jei hatállyal minden ipari fogyasztó számára megnyitotta a liberalizált piacot, míg az 2007. július 1-jei hatállyal nyílik meg minden fogyasztó előtt. Ez a lépés a PSE monopolizált szerepét lépésről lépésre nullára csökkenti.
(215)
Másrészt, még a PSE-nek valóban szükséges villamosenergia-mennyiséget tekintve sem volt racionális a PSE részéről - vevőként - az erőművek teljes áramelőállítási költségeit fedező és ilyen hosszú időszakra meghatározott haszonkulcsra kötelezettséget vállalni, bár az is nyilvánvaló volt, hogy a liberalizáció lehetőséget teremt különféle technológiák választására eltérő árakon, beleértve az új piaci szereplők ajánlatait is, akik élnek a gazdaságosabb technológiák adta lehetőségekkel.
(216)
A vásárlónak csak akkor fűződik érdeke a hosszú lejáratú szerződések megkötéséhez, ha ezek a szerződések biztosítják számukra a villamosenergia-piaci ingadozások elleni védelmet, különösképpen az üzemanyagok áringadozásaival okozott változásokkal szemben. Ebből kiindulva a vásárló olyan hosszú lejáratú szerződésben lehet gazdaságilag érdekelt, amelyben az eladó ajánlatot tesz az üzemanyag áringadozásaival kapcsolatos kockázat egy részének átvállalására, vagy akkor, ha a villamosenergia-előállítás technológiája stabil üzemanyagköltségeket biztosít - erre példa lehet a vízi erőművek és bizonyos feltételek mellett az atomerőművek technológiája.
(217)
A fenti közgazdasági fejtegetés visszaigazolást kap annak tényében, miszerint - a jelek szerint - mindmáig hiányoznak a magánvásárlók, akik - állami beavatkozás nélkül - hajlandók lennének hosszú lejáratú szerződéseket kötni azokkal a villamos művekkel, amelyek fosszilis tüzelőanyagot használnak és az előállítás összes költségét fedeznék a hosszú lejáratú szerződésekben rögzített teljes időszakban (több mint 10 év). A Bizottság az energiaágazatban végzett vizsgálódásai során az ilyen hosszú lejáratú szerződésre egyetlen példát sem talált és ilyen példát egyetlen érdekelt fél sem tudott még csak megemlíteni sem, annak ellenére, hogy azt állították, hogy ilyen szerződések igenis köttettek dacára annak, hogy az érdekelt felek némelyike igazán nagy, számos államban működő tőkecsoport tagja.
(218)
Az érdekelt felek által említett egyedüli példák nem tekinthetők megfelelő példának az alábbiakban leírt okok miatt:
a)
Portugáliában, a Redes Energéticas Nacionais, valamint a Turbogás, Electricidade De Portugal és a Pego között létrejött szerződéseket állami társaság kötötte (Redes Energéticas Nacionais). Érdemes felfigyelni arra a tényre, hogy bár az érintettek igyekeztek bizonyítani, hogy a szerződések az állami támogatások elveivel összeegyeztethetők, a Bizottság ezzel ellentétes állásfoglalást fogalmazott meg. A Bizottság csak egy, az EK-Szerződés 81. cikkével való összeegyeztethetőséget megállapító határozatot hozott. Az állami támogatás tárgyában, amely kapcsán e szerződések kötelező felbontását és a szerződés felbontásáért járó kompenzációt vetít elő határozatában, a Bizottság megállapította, hogy a termelők számára azok gazdasági előnyökkel jártak (56);
b)
a Northern Ireland Electricity által Nagy-Britanniában kötött szerződéseket az állam kezdeményezésére kötötték meg akkor, amikor a Northern Ireland Electricity továbbra is állami társaság volt. A Northern Ireland Electricity-t ezt követően privatizálták és a brit kormány kénytelen volt külön támogatásrendszert bevezetni annak érdekében, hogy kompenzálja a Northern Ireland Electricity e szerződésekből fakadó nem gazdasági jellegű terheit;
c)
az Electricité de France és a Péchiney közötti szerződés Franciaországban csak az Electricité de France társasághoz tartozó atomerőművek változó költségeire vonatkozik. Az elmúlt évszázad 90-es éveiben Franciaországban számos ilyen típusú szerződést kötöttek. Ezek mindegyike azon az elven alapul, hogy a termelő kötelezettséget vállal arra nézve, hogy a fogyasztóhoz hosszú időszak alatt eljuttatandó villamosenergiaár csak a határköltségeket fogja fedezni.
(219)
Végül a Bizottság felhívja a figyelmet, hogy az érdekelt felek állításai ellenére nem fedi a valóságot, hogy maga az a tény, miszerint a hosszú lejáratú szerződések versenyeljárás kereteiben lettek megkötve, nem elégséges annak kijelentéséhez, hogy nincs szó állami támogatásról. Az elv csak abban az esetben érvényesül, ha a tagállam az áru vagy szolgáltatás beszerzését saját célra végzi. Ebben az ügyben a versenytárgyalás nem annyira az államnak szükséges áru vagy szolgáltatás megszerzésére irányul, hanem sokkal inkább olyan célok megvalósítását célozza, mint pl. a külföldi befektetések támogatása Lengyelországban, valamint a természetes környezet megóvására és a szállítás biztonságára irányuló támogatás, ezek a célok pedig politikai célok. Ilyen esetben a versenyeljárás ténye csakis arra a következtetésre vezethet, hogy a támogatás a politikai célok megvalósításához szükséges minimumra korlátozódik, ez pedig messze nem elégséges ahhoz a kijelentéshez, hogy állami segítségnyújtás nem következett be.
(220)
A magántulajdonú csoportokhoz tartozó termelők fenntartották álláspontjukat, miszerint a hosszú lejáratú szerződésekben foglalt bármely állami támogatást kizárta a privatizációs eljárás, ugyanis az erőműveket megszerző társaságok részéről megfizetett vételár tartalmazta a hosszú lejáratú szerződés értékét is.
(221)
A Bizottság úgy véli, hogy ezek az érvek a tárgyalt esetben nem alkalmazhatók. A valóságban ugyanis az erőművek privatizációja részvényszerzés formájában történt meg.
(222)
Az Európai Bíróság már vizsgálta, hogy milyen módon képes befolyásolni a részvények szerzésekor fellépő tulajdonosi struktúra változása a társaságnak jogellenesen nyújtott támogatás létezését és kedvezményezettjét. A Bíróság ítélete szerint az ilyen jogellenesen odaítélt támogatást továbbra is használja a társaság, a támogatás most is annál a társaságnál van, amelyik élt a lehetőségeivel, függetlenül a tulajdonosi struktúrában bekövetkezett változástól (57). Az üzletrészek piaci áron történő átruházása csak azt garantálja, hogy a szerző az állam segítségével nm élt.
(223)
A vizsgált esetben ez azt jelenti, hogy a hosszú lejáratú szerződésben részes erőmű tulajdoni viszonyaiban bekövetkezett változás nem módosította azt a tényt, hogy a hosszú lejáratú szerződés állami segítségnyújtást jelent az érintett erőmű számára. A valóságban a hosszú lejáratú szerződésekben foglalt előnyök az adott erőmű működését célozzák, függetlenül annak tulajdoni viszonyaitól.
(224)
A gazdasági előnyök fent leírt elemeinek mindegyike, valamint a Lengyelország EU-csatlakozásának időpontját érintő, korábban ismertetett érvek, továbbá a jelen határozat meghozatalának időpontjáig aktuális összes adat (azon hosszú lejáratú szerződések esetében, amelyek hatálya megszűnt a jelen határozat meghozatala előtt - egészen a hatályuk végéig).
(225)
Az előzőekben ismertetett észrevételek értelmében a Bizottság megállapítja, hogy a hosszú lejáratú szerződések gazdasági előnyöket biztosítanak e szerződések kedvezményezettjei számára.
7.1.2. Az általános gazdasági érdekek alapján biztosított szolgáltatások (ÁGÉSZ)
(226)
Az érdekelt felek azt állítják, hogy a hosszú lejáratú szerződéseket ÁGÉSZ szolgáltatásként kell kezelni a villamos energia szállításának biztonsága és a természetes környezet megóvása érdekében. Mindezek kimerítik az Altmark ügyben hozott ítéletben foglalt kritériumok mindegyikét, ennek fényében pedig nem tekintendők támogatásnak az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése alapján.
(227)
A Bizottság megvizsgálta ezeket a felsorolt érveket és arra a következtetésre jutott, hogy ezekkel az érvekkel az alábbi preambulumbekezdésekben felsorolt okok miatt nem érthet egyet.
(228)
A tagállamok nagyfokú szabadsággal rendelkeznek az ÁGÉSZ tartományok meghatározásában. Ez a szabadság azonban nem jelenti azt, hogy minden, a jelen politika megvalósítását célzó állami beavatkozás ÁGÉSZ teljesítésnek minősülne. Példaképpen a Merci convenzionali porto di Genova (58) ügyben hozott ítéletében az Európai Bíróság elutasította az EK-Szerződés 86. cikkének (2) bekezdésében foglaltak alkalmazását, ugyanis „nem tűnik úgy (…), hogy az elvégzett munkák megfelelnének a gazdasági tevékenység egyéb típusainak esetében megjelenő általános gazdasági érdek hátterében meghúzódó ismérveknek”. A Bizottság továbbá azt az álláspontot képviseli, hogy az ÁGÉSZ tartományok meghatározásában rendelkezésre álló döntési szabadság mindazon területekre korlátozódik, amelyek a közösségi jogalkotás hatálya alá tartoznak.
(229)
Az érdekelt felek azt állították, hogy a hosszú lejáratú szerződések keretein belül megvalósított ÁGÉSZ szolgáltatások egyike a környezetvédelem érdekében folytatott tevékenység. Pontosabban szólva a hosszú lejáratú szerződések hivatottak lennének támogatni a lengyel erőművek uniós környezetvédelmi előírásokhoz történő alkalmazkodását elősegítő beruházásokat.
(230)
A Bizottság úgy véli, hogy a környezetvédelmi előírások teljesítésének kötelezettsége semmilyen különleges módon nem különbözik bármely egyéb korlátozástól, amelyek bármely, az ipari ágazatban működő vállalatra nézve hatályosak. Továbbá a környezetvédelmi előírások teljesítésének ÁGÉSZ jellegű kezelése közvetlen módon megsértené a „szennyező fizet” elvét, ez pedig a közösségi környezetvédelmi jogszabályok egyik alapelve, amely az EK-Szerződés 174. cikkének (2) bekezdésében elsődleges jogként szerepel.
(231)
A Bizottság tudomásul veszi az érdekelt felek érvét, miszerint a környezetvédelem a 96/92/EK irányelv 3. cikkében foglalt közszolgálati kötelezettségek lehetséges területeinek egyike. A Bizottság véleménye szerint ez a tény nem alulértékeli az előbb hivatkozott állásfoglalást. A valóságban az a tény, hogy az irányelv szerint közszolgálati kötelezettségek létezhetnek a környezetvédelem terén, egyáltalán nem jelenti azt, hogy ezek a szolgáltatási kötelezettségek a közszolgáltatások területén szabad tartalommal tölthetők meg. Kiváltképp mit sem változtatnak azon a tényen, hogy a felsorolt kötelezettségeknek ki kell emelkedniük az adott ágazatban működő vállalatok mindennapi feltételeinek hátteréből, és semmi esetre sem lehetnek ellentétesek a közösségi környezetvédelmi politika legalapvetőbb elveivel (lásd pl. a „szennyező fizet” elvét).
(232)
A Bizottság arra is felhívja a figyelmet, hogy négy, hosszú lejáratú szerződésekben feltüntetett erőmű (Turów, Pątnow, Bełchatów és Jaworzno) felkerült az Európában legsúlyosabb szennyezéseket okozó harminc erőmű WWF listájára (59), ez pedig még inkább cáfolja azon állításokat, amelyek szerint az erőművek az ÁGÉSZ szolgáltatásokat teljesítik a környezetvédelem területén.
(233)
Az érdekelt felek a szállítások biztonságát úgyszintén az ÁGÉSZ szolgáltatások egyikének tekintik, amelyek megvalósítását szolgálják a hosszú lejáratú szerződések.
(234)
Eddigi határozataiban (60) a Bizottság elismerte, hogy a szállítás biztonsága valóban része lehet az ÁGÉSZ szolgáltatásoknak, fenntartva a 96/92/EK irányelv 8. cikkének (4) bekezdésében foglaltakat (ami megfelel a 2003/54/EK irányelv 11. cikke (4) bekezdésében foglaltaknak), azaz feltéve, hogy az adott termelők az energia termeléséhez hazai elsődleges tüzelőanyagot használnak, és az ilyen módon előállított energia mennyisége nem haladja meg a tagállamban felhasznált energia előállításához szükséges, az adott naptári évben előállított elsődleges energia mennyiségének 15 %-át.
(235)
A vizsgált esetben a hosszú lejáratú szerződésekben rögzített mennyiség a 234. pontban jelzett energia mennyiségének 15 %-át lényegesen meghaladja. Továbbá ezen energiamennyiség alanyai nem kizárólag az energia előállításához szükséges elsődleges tüzelőanyagot használó energiatermelők.
(236)
A Bizottság észrevételezi, hogy a hosszú lejáratú szerződésekben érintett erőművek semmi olyan különleges tulajdonsággal nem rendelkeznek, amelyek alapján a szállítás biztonsága szempontjából különleges közérdekű tevékenységnek ítélhető a működésük. A valóságban ezek egyszerűen a hálózatba kötött erőművek, ennélfogva természetes módon hozzájárulnak a Lengyelország számára lényeges energiaszállítási biztonsághoz olyan mértékben, mint bármely más, az ágazatban működő erőmű.
(237)
A fentiek fényében a Bizottság véleménye szerint nincs ok arra, hogy az állandósult, kialakult gyakorlattól el kelljen térni. El kell utasítani azt a megállapítást, mely szerint a hosszú lejáratú szerződés lehetővé teszi az ÁGÉSZ szolgáltatásokat a szállítási biztonság érdekében. Mindezeken túl Lengyelországban ebben a vonatkozásban egyetlen esetben sem határozták meg az ÁGÉSZ szolgáltatást.
(238)
Ezért a Bizottság megállapítja, hogy nincs lehetőség az általános gazdasági érdek alapján végzett szolgáltatásokra vonatkozó, EK-Szerződésben foglalt rendelkezések hosszú lejáratú szerződésekre való alkalmazására.
(239)
A Bizottság felhívja továbbá a figyelmet arra a tényre, hogy a hosszú lejáratú szerződések nem merítenék ki az Altmark ügyben hozott ítéletben foglalt kritériumokat.
(240)
Először is az Altmark féle ítélet azt az igényt fogalmazza meg, mely szerint a kedvezményezett vállalat ténylegesen köteles legyen a közszolgáltatás feltételeit teljesíteni, és ezen feltételekhez és kötelezettségvállalásokhoz világos fogalommeghatározás társuljon.
(241)
A vizsgált ügyben az állítólagos közszolgálati kötelmek nincsenek világosan körülhatárolva. Az érdekelt felek megfogalmazzák a környezetvédelem kötelezettségét és a szállítási biztonság kötelezettségét, de mindezek igen általános célok. Azt is el lehet ismerni, hogy ezek megvalósítását bizonyos fokon mindegyik energiaágazati termelő elősegíti. Az érdekelt felek semmiféle olyan dokumentumot nem mutattak be, amely konkrétabb formában képes lett volna meghatározni az egyes termelők számára előírt ÁGÉSZ szolgáltatás mibenlétét, nem is szólva olyan jogi szabályozásról, amely ezeket a szolgáltatásokat számukra előírná.
(242)
Hivatkoztak a lengyel energetikai törvény (61) 1. cikkének (2) bekezdésére. A jogszabály előírja, hogy az állam köteles állandóan és folyamatosan ellátni energiával a végfelhasználókat, mégpedig műszaki és gazdasági szempontból racionális módon, tekintettel a környezet védelmére. Ugyanakkor a hivatkozott cikk egyik konkrét vállalatra sem hárít a közszolgálat fogalomkörébe tartozó kötelezettséget. A kötelezettségek kizárólag az államot terhelik.
(243)
Az érdekelt felek végül azt emelik ki, hogy a hosszú lejáratú szerződések olyan jogi aktusok, amelyek a termelőkre az ÁGÉSZ szolgáltatások kötelezettségét róják. Ugyankkor a hosszú lejáratú szerződések az ÁGÉSZ semmiféle konkrét fogalommeghatározását nem tartalmazzák és nem érintik sem a kötelezettségeket, sem pedig azokat a jogszabályi hivatkozásokat, amelyek jogalapot képezhetnek az állam által rájuk rótt ÁGÉSZ szolgáltatások kötelezettsége tekintetében.
(244)
Másrészt a mutatókat - amelyek alapján kiszámítható a kompenzáció - lényegesen korábban, objektív és átlátható módon lett volna szükséges meghatározni, a kompenzáció pedig nem haladhatná meg a közszolgálat kötelezettségéből eredő és viselt költségek fedezetéhez szükséges teljes vagy részbeni összeget, figyelemmel továbbá a kötelezettségek teljesítéséből származó bevételekre és a rajtuk meglevő megfelelő nyereségtartalomra (62).
(245)
Az ÁGÉSZ szolgáltatások teljesítésének világos fogalommeghatározás hiányában, különösképpen azok hiányában, amelyek lehetővé tennék az ÁGÉSZ szolgáltatások megkülönböztethetőségét az erőmű hétköznapi gazdasági tevékenységétől, lehetetlen megállapítani a kompenzációs mutatókat vagy ellenőrizni, hogy a kompenzáció nem lépi-e túl a tárgyalt kötelezettségek teljesítésekor viselt költségek fedezetéhez szükséges összeget. Még azt sem lehet pontosan meghatározni, mi is az a kompenzáció.
(246)
Az a tény, hogy a hosszú lejáratú szerződések keretein belüli árak meghatározására bizonyos mutatók szolgálnak, egyáltalán nem egyenértékű az ÁGÉSZ szolgáltatások kompenzálásának számításához használt pontos mutatókkal, ugyanis az ár semmiképpen sem azonos a kompenzációval. Az a tény továbbá, hogy az ár kizárólag az energia előállításának költségét plusz a haszonkulcsot tartalmazza, nem jelenti azt is, hogy nem tartalmaz semmiféle túlzott kompenzációt. Ugyanis számos, a villamos energia előállításához elszámolt költség olyan egyszerű költség, amelyet bármely villamos energiát előállító termelőnek viselnie kellene, ellentétben az ÁGÉSZ szolgáltatások teljesítéséhez rendelt rendkívüli költségekkel.
(247)
Harmadrészt pedig, ha a vállalat az eljárás során nem került kiválasztásra a közbeszerzés keretein belül, abban az esetben a szükséges kompenzáció összegét költségelemzés útján kell meghatározni. A költségelemzés azokra a költségelemekre épül, amelyeket a közjogi igények teljesítésének kötelezettsége okán bármely átlagos, jól irányított és megfelelő műszaki állapotban levő vállalat viselne, figyelemmel továbbá a kötelezettségek teljesítéséből származó bevételekre és a rajtuk meglevő megfelelő nyereségtartalomra.
(248)
Az érintett felek jelzik, hogy ezeket a kritériumokat automatikusan teljesítettnek kell tekinteni, ugyanis a hosszú lejáratú szerződések megkötését megelőzte egy átlátható és megkülönböztetés-mentes versenytárgyalási eljárás. A Bizottság arra a tényre világít rá, hogy a versenytárgyalási eljárás során számos, az áron vagy a fentiekben hivatkozott politikai célokon (környezetvédelem, szállítási biztonság) túlmutató kritérium került alkalmazásra. A Bizottság úgy véli, hogy az egyéb, az árhoz és a hivatkozott politikai célokhoz nem kötődő kritérium alkalmazása lehetetlenné teszi annak automatikus elfogadását, hogy a kompenzáció a megfelelő szinten lett meghatározva. Az a tény továbbá, hogy az árajánlatok értékelésekor összességében számos kritériumtípust vettek figyelembe, ugyanakkor az ÁGÉSZ szolgáltatások terén semmiféle konkrét cél nem fogalmazódott meg, további bizonyíték arra nézve, hogy mennyire nehéz megítélni, vajon az állítólagos ÁGÉSZ szolgáltatás valóban teljesült-e, vagy sem. A példa kedvéért: az árkritérium keveredése a környezetvédelemmel kapcsolatos kritériumokkal ahhoz vezet, hogy az ajánlattevő, aki a villamosenergia-szállítást nagyon alacsony áron kínálja, de alacsonyabb környezetvédelmi szinten, könnyen kerülhet kiválasztásra, a magasabb színvonalú környezetvédelmi kategóriát magasabb áron kínáló ajánlattevővel szemben. Egy ilyen tény kétségeket ébreszt, hogy a termelők valóban teljesítették-e az ÁGÉSZ szolgáltatásokat, vagy legalábbis rendkívül megnehezíti a teljesített ÁGÉSZ szolgáltatások konkrét körének meghatározását.
(249)
Ezenkívül sem a lengyel hatóságok, sem pedig az érdekeltek nem terjesztettek elő az érdekelt termelőkre vonatkozó költségelemzéseket, ezek ugyanis igazolhatták volna annak tényét, hogy a költségek valóban megfelelnek egy átlagos vállalat által viselt költségeknek. A valóságban a Lengyelország által a termelői kompenzáció számítására vonatkozó törvény előírásai szerint készített és előterjesztett becslések arra utalnak, hogy az ilyen termelők által viselt költségek lényegesen nagyobbak, mint a Lengyelországban tevékenységet kezdő átlagos termelő által viselt költségek.
(250)
Végül pedig a Bizottság azt hangsúlyozza, hogy az EC Kraków-val kötött hosszú lejáratú szerződést megelőzően nem folytattak le versenytárgyalási eljárást.
(251)
Az érdekeltek úgy érveltek, hogy az EK-Szerződés 86. cikkének (2) bekezdése a hosszú lejáratú szerződések megkötésekor abban az esetben is alkalmazható, ha az egyébként nem felel meg az Altmark ügyben hozott ítéletben foglalt kritériumoknak.
(252)
A Bizottság úgy véli, hogy a fentiekben jelzett észrevételek arra a következtetésre vezetnek, hogy a 86. cikk (2) bekezdése a hosszú lejáratú szerződésekben nem alkalmazható.
(253)
A 86. cikk (2) bekezdése kizárólag akkor alkalmazható, ha egy, valóságos ÁGÉSZ szolgáltatásra kötelezett vállalatról van szó, ez a feltétel viszont a 228-238. preambulumbekezdések tanulsága szerint ez esetben nem teljesült. Amennyiben az ÁGÉSZ szolgáltatások egyáltalán teljesülnek, akkor azokkal konkrét vállalatokat kell megbízni, ez pedig a 240-243. preambulumbekezdések szerint szintén nem teljesült. Végül pedig az ÁGÉSZ szolgáltatásért járó kompenzációnak arányosnak kell lennie a viselt terhekkel, ez pedig azt jelenti, hogy feltétlenül szükség van az ÁGÉSZ szolgáltatási körének konkrét értékelésére lehetőségét biztosító feltétel megteremtésére, annak érdekében, hogy megállapítható legyen a szolgáltatáshoz kötődő költség. A 245. és a 246. preambulumbekezdésekben rámutattunk, hogy a szóbna forgó esetben ez a feltétel nem teljesült.
(254)
A hosszú lejáratú szerződések evidens módon szelektív jellegűek, ugyanis csak korlátozott számú társasággal jöttek létre. Már az aláírás pillanatában léteztek a villamosenergia-ágazatban olyan társaságok, amelyek nem éltek a hosszú lejáratú szerződésekkel.
(255)
Az érdekeltek hivatkozása a megfelelő piacok meghatározásának szükségességére nem helyénvaló. A szelektivitás koncepciója magában foglalja azokat az eszközöket, amelyek az egész ágazatra nézve hasznot jelentenek és a teljes ágazat valamennyi társasága számára hasznot hajtanak (amire nem volt példa a vizsgált közegben, ugyanis az ágazatban szereplőként működő némely társaság nem élt a hosszú lejáratú szerződés lehetőségével).
(256)
A hivatkozott Van der Kooy ügyben született ítélet tekintetében a Bizottság arra emlékeztet, hogy az ítéletben a Bíróság nem vonta kétségbe a támogatás szelektív voltát. Az értékelés, amelyre megjegyzéseikben hivatkoznak az érdekelt felek, nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy az Európai Bíróság az eszközt a szelektivitási kritériummal összeegyeztethetetlennek tekintette-e vagy tekintette volna.
(257)
Mindezeken túlmenően az érdekelt felek érveire válaszolva - amelyekben a nem állami döntés tárgyát képező eszközök esetében a szelektivitás kritériumát a magánbefektető tesztjének kellene felváltania - a Bizottság megállapítja, hogy a magánbefektető tesztje a haszonelem ellenőrzését szolgálja és nem a szelektivitásét.
(258)
Az érdekelt felek úgy ítélik meg, hogy a Bizottságnak azt kellett volna vizsgálnia, hogy a hosszú lejáratú szerződés megkötésének pillanatában a szerződések torzították-e a versenyt vagy befolyásolták a tagállamok közötti kereskedelmet. A Bizottság véleménye szerint annak kérdése, hogy a hosszú lejáratú szerződések a megkötéskor jelentettek-e támogatást, semmiféle befolyással nem bír a szóban forgó eljárás eredményére nézve. Az EU-csatlakozásra figyelemmel Lengyelország korai szakaszban nyitotta meg a piacait: az első fogyasztók az energiabeszállítói váltás jogát már 1999-ben megkapták, ugyanebben az évben nyílt meg a Lengyel Energiatőzsde is. 2004. május 1-jén pedig Lengyelország a liberalizált belső piac részévé vált. Az Államkincstárhoz tartozó PSE fennálló hosszú lejáratú szerződései, beleértve az erőművektől vásárolt energia termelői költségeit a nyereséghez szükséges haszonkulccsal növelt árra adott garanciákkal, potenciálisan alkalmasak a verseny torzítására.
(259)
Azok az eszközök, amelyek előnyösebb helyzetbe hozzák az energiaágazat vállalkozásait az egyik tagállamban, korlátozhatják a más tagállamokból történő energia kivitelét vagy segíthetik az ugyanezen országokba történő energiakivitelt. Különösen vonatkozik ez Lengyelországra, amely Európa közepén helyezkedik el és összeköttetésben áll - vagy könnyen összeköttetést teremthet - az egyes jelenlegi vagy jövőbeni tagállamokkal.
(260)
A villamosenergia-piac Lengyelországban (a Lengyel Energiatőzsde) 1999-ben vált nyitottá; ugyanebben az évben a PSE az UCTE (63) tagja lett.
(261)
A hosszú lejáratú szerződések aláírása pillanatában egyértelműen megvalósult a Lengyelország és a szomszédos államok közötti villamos energia kereskedelmi forgalmazása. A rendszerközi kapcsolatok szállító kapacitása nem volt nagyfokú (az érdekelt felek állítása szerint körülbelül 2 000 MW), azonban ezt a kapacitást teljes egészében kihasználták, elsősorban a kivitel tekintetében.
(262)
2005-ben a lengyel villamos energia kivitele elérte a 14,3 TWh, a behozatal pedig a 3,1 TWh értéket, amikor a belföldi felhasználás 144,8 TWh (64) volt, a kereskedelem jelentős hányada a Cseh Köztársasággal, Németországgal és Szlovákiával zajlott (az Ukrajnával és Belarusszal meglévő rendszerközi kapcsolatok vagy nagyon kis kapacitással bírnak, vagy egyáltalán nem működnek).
(263)
Mindebből kitűnik, hogy a hosszú lejáratú szerződések potenciálisan alkalmasak voltak még Lengyelország EU-hoz való csatlakozása előtt is a verseny torzítására. Mégis, a tagállamok közötti kereskedelmi forgalom befolyásolásának kritériumát csak a csatlakozást követően határozhatták meg. Miután az uniós csatlakozás időpontja egybeesik a lengyel energetikai ágazat liberalizációjának időpontjával (2004. május 1.), a Bizottság megállapítása szerint leghamarabb Lengyelország európai uniós csatlakozásának napjától torzíthatták a piaci versenyt és befolyásolhatták a tagállamok közötti kereskedelmi forgalmat a hosszú lejáratú szerződésekben biztosított gazdasági előnyök, valamint ennek lehetősége fennállt a hosszú lejáratú szerződések hatályának teljes időszakában.
(264)
Mindezek alapján a Bizottság állítja, hogy a hosszú lejáratú szerződések az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősülnek.
7.1.3. A hosszú lejáratú szerződés mint „új támogatás”, szemben a „létező támogatással”. A támogatás jogszerűtlensége
(265)
A csatlakozási szerződés IV. mellékletének 3. fejezete alapján a Bizottság felhatalmazással rendelkezett az uniós csatlakozást megelőzően bevezetett és a csatlakozást követően is alkalmazott, állami támogatást jelentő eszközök (mind az egyéni támogatás, mind pedig a csoportos támogatásprogramok) használatának ellenőrzésére.
(266)
Először is, miután a hosszú lejáratú szerződéseket az 1994-1998 közötti időszakban írták alá, ez pedig Lengyelország uniós csatlakozása előtt történt, így azok teljesítik a „csatlakozás előtt hatályba lépett” feltételt. Ebben a kérdésben a Bizottság kihangsúlyozza, hogy jelen határozat kizárólag azokra a hosszú lejáratú szerződésekre vonatkozik, amelyek már hatályban voltak Lengyelország uniós csatlakozását megelőzően (2004. május 1.). A határozat tehát nem vonatkozik az említett időpontot megelőzően felbontott hosszú lejáratú szerződésekre.
(267)
Másodsorban a hosszú lejáratú szerződéseket a csatlakozás után is alkalmazták. Ezek hatálya a 2006-2027 közötti időszakban jár le, tehát a csatlakozást követően. A csatlakozás napján még nem volt egyértelmű az állami beavatkozás mértéke a hosszú lejáratú szerződések tekintetében.
(268)
Ebben az értelemben a Bizottság alapvetően úgy ítéli meg, hogy a csatlakozást követően hatályos és új támogatásnak az alábbi eszközök tekintendők (65):
c)
az összes támogatásprogram, amely a csatlakozás dátumát megelőzően lépett hatályba, és amelyek alapján a csatlakozást követően a törvényben általános vagy absztrakt módon meghatározott vállalatok javára egyedi támogatás folyósítható további végrehajtási eszközök elfogadása nélkül;
d)
támogatás, amely nem kötődik semmiféle konkrét projekthez, és amelyet a csatlakozást megelőzően egy vagy több vállalat javára ítélték meg határozatlan időre és/vagy határozatlan összegben;
e)
egyedi támogatás, melynek esetében az állam pénzügyi elkötelezettségének pontos szintje ismeretlen volt a támogatás odaítélése napján.
(269)
A hosszú lejáratú szerződések az erőművek jövedelmezőségének garanciáját szolgálták. Ez a garancia azonban nem tekinthető klasszikus garanciavállalásnak: a hosszú lejáratú szerződések jövőbeni, a beruházásból származó költségmegtérülést vetítenek elő, továbbá a garantált (bár változó) áron történő energiabeszerzést garantálnak garantált időszakban, függetlenül az aktuális piaci viszonyoktól.
(270)
Az állam pénzügyi elkötelezettségének maximális szintje a hosszú lejáratú szerződéseken belül nem került összegszerűen meghatározásra a csatlakozás előtt; emellett a termelők támogatása sem lett az említett időpont előtt véglegesen és feltétel nélkül meghatározva.
(271)
Ellenkezőleg, az állam gazdasági elkötelezettsége a hosszú lejáratú szerződések kapcsán azoktól a mutatóktól függ, amelyek jövője a csatlakozás napján még ismeretlen volt. A hosszú lejáratú szerződések garantálták továbbá a termelőknek a költségingadozásokkal szembeni védelmet, melyek viszont semmiképp nem kapcsolódtak a csatlakozást megelőző tranzakciókhoz vagy eseményekhez, de a jövőben változásuk bekövetkezhet, ilyen formán a csatlakozás napján ismeretlenek voltak.
(272)
Azt, hogy az állam elkötelezettségének szintje a hosszú lejáratú szerződések kapcsán ismeretlen volt a csatlakozás napján, ugyanakkor az állam a csatlakozást követően is kötelezettségeket vállalt, részletesebben alátámasztják az alábbiakban felsorolt elemek.
(273)
Először is azon energiaárak, amelyeken a termelők értékesítik energiájukat a PSE számára, nem is lettek meghatározva az egyes hosszú lejáratú szerződésekben. Az árak kiszámítása különféle képleteken alapuló számítások eredménye, amely képletek számos előre megjósolhatatlan ingadozásnak kitett mutatókból állnak össze.
(274)
A példa kedvéért, ezekben a képletekben szerepelnek olyan mutatók, mint a Lengyelországban vagy éppen az USA-ban érvényes áru és szolgáltatás árindex, a kőolaj vagy kőszén világpiaci ára, a lengyelországi átlagbér vagy éppen a PLN-USD árfolyam. Természetesen ezen mutatók változásai nem csak a csatlakozás előtt bekövetkezett eseményektől függenek. Az árak számítása, néha maguk a képletek is folyamatos változásoknak vannak kitéve már a hosszú lejáratú szerződésekben megfogalmazott mellékletek, záradékok erejénél fogva is, sok esetben évente, vagy akár gyakrabban.
(275)
Ennek alapján a Bizottság úgy véli, hogy az árat meghatározó képlet megléte nem elégséges tényező az állam gazdasági elkötelezettségének korlátozása szempontjából. Az a tény, hogy a képlet számos változó mutatóból áll, már eleve lehetetlenné teszi az állami elkötelezettség potenciális szintjének elégségesen pontos meghatározását.
(276)
Továbbá a klasszikus garanciával szemben a hosszú lejáratú szerződések tartalmazzák a kedvezményezettek működési költségeit is. Tartalmazzák a PSE folyamatos, garantált mennyiségű beszerzéseit és az általuk tartalmazott árképlet szerinti állandó vagy változó működési költségeket.
(277)
A Bizottság figyelemmel van arra a tényre is, hogy az árakkal kapcsolatos képletekben meglévő mutatók nagy száma miatt az sem zárható ki, hogy a támogatás kedvezményezettje maga is képes a végső árat befolyásolni (olyan működési költségelemek segítségével, mint pl. a munkavállalói bérköltségek vagy éppen a menedzsment illetménye).
(278)
Végül pedig segítségül hívható az érveléshez azon tény is, hogy a PSE hosszú lejáratú szerződésekből fakadó pénzügyi elkötelezettsége nagy mértékben függ a keresleti viszonyoktól is. Megegyezik ugyanis a hosszú lejáratú szerződéseknek megfelelő beszerzési ár és a PSE végfelhasználóknak eladott energiája vételárából származó jövedelmének különbözetével. Azon árak, amelyeken a PSE a végfelhasználók számára értékesíti villamos energiáját, nyilvánvalóan előre meghatározhatatlanok. A monopolizált piacon értékesített villamos energia árát évente az állam határozza meg, ezzel szemben a szabadpiac árai előre megjósolhatatlan módon változnak. Ez a tényező tovább növeli az állami elkötelezettség kiszámíthatatlanságát a hosszú lejáratú szerződések keretein belül. Még az is előfordulhat, hogy a hosszú lejáratú szerződésekben foglalt kötelező villamos energia beszerzés kijelölt minimális mennyisége meghaladja a PSE valós szükségleteit, főként a 2007. évi energiapiaci liberalizáció lezárását követően. A villamos energia felesleg még tovább növelheti az amúgy is ismeretlen költségeket, ez pedig még inkább növeli az állami kötelezettségvállalás szintjét a hosszú lejáratú szerződésekben.
(279)
Ennélfogva a PSE részéről a termelők számára teljesített kifizetések a csatlakozás után nem képezik a korábban a csatlakozás előtt megállapított támogatási kvótákat terhelő odaítélt összegek általános fejezetét. A hosszú lejáratú szerződéseket számos esetben záradékokkal módosították az első aláírást követően.
(280)
A Bizottság arra is felhívja a figyelmet, hogy - adott esetekben - az eszközök közös piaccal való összeegyeztethetősége értékelésekor azt a támogatást is figyelembe kell venni, amelyet a tagállam az EU-csatlakozást megelőzően nyújtott és alkalmaz a csatlakozást követően is.
(281)
Az Alapszerződés fentiekben felsorolt csatlakozási előírásai szerint a csatlakozást megelőzően hatályba lépett összes olyan eszköz, mely a csatlakozás időpontját követően is alkalmazásra kerül, és állami támogatást képez, valamint az alábbiakban felsorolt kategóriák egyikébe sem sorolható - a csatlakozás időpontját követően az EK-Szerződés 88. cikke (3) bekezdése értelmében új támogatásnak minősül.
(282)
A létező támogatások három kategóriája - amelyről a csatlakozási szerződés rendelkezik - magában foglalja:
1.
azokat a támogatási eszközöket, amelyek Lengyelországban 1994. december 10-ét megelőzően léptek hatályba.
Ebben az értelemben szükséges feljegyezni, hogy a Turów S.A. (66) termelővel kötött hosszú lejáratú szerződés kivételével a hosszú lejáratú szerződések 1994. december 10-e után lettek megkötve, tehát nem minősülnek létező támogatásnak az EK-Szerződés 88. cikke (1) bekezdése alapján.
2.
azokat a támogatási eszközöket, amelyek a csatlakozási szerződés mellékletében létező támogatásként szerepelnek.
Ebben az értelemben pedig meg kell jegyezni, hogy sem a hosszú lejáratú szerződéseket magában foglaló programot, és egyetlen hosszú lejáratú szerződést sem jeleztek a Bizottság felé a csatlakozási szerződés mellékletébe létező támogatási eszközként történő felvételre, és ezek nem szerepelnek a csatlakozási okirat IV. mellékletében sem - amelyről a IV. melléklet 1b) pontja szól a 3. fejezetben - ez a melléklet tartalmazza az EK-Szerződés 88. cikke 1) bekezdése értelmében a létező támogatásokat - tehát nem is tekintendők létező támogatásnak.
3.
azokat a támogatásokat, amelyeket a csatlakozás időpontját megelőzően az állami támogatásokat értékelő lengyel hatóság megvizsgált és az értékelés alapján közösségi jogi vívmányként lettek elismerve, továbbá amelyekkel szemben a Bizottság nem jelentett be ellenvéleményt annak okán, hogy komoly kétségeket ébresztene ezen eszközök közös piaccal való összeegyeztethetőségének szempontjából a csatlakozási szerződésben meghatározott eljárás előírásainak fényében, az ún. „átmeneti eljárások”-ban (lásd a csatlakozási okmány IV. melléklete 3. fejezetének 2. pontja).
Ebben az összefüggésben figyelemmel kell lenni arra, hogy - miután az úgynevezett átmeneti eljárás során a Bizottsághoz nem érkezett egyetlen hosszú lejáratú szerződés bejelentés sem - ezek nem is képezik az EK-Szerződés 88. cikke (1) bekezdése szerinti létező támogatásnyújtást.
(283)
Ennek okán az egyes hosszú lejáratú szerződések nem tartoznak a létező támogatások egyik felsorolt kategóriájába sem - erről szól a csatlakozási szerződés - ezért a csatlakozás napjától új támogatásnak minősülnek.
(284)
A Bizottság arra is felhívja a figyelmet, hogy a hosszú lejáratú szerződések ilyenfajta minősítése egybeesik a 659/1999/EK rendelet 1. cikke b) pontja v) alpont utolsó mondatában foglalt előírással. Ez a cikk előírja, hogy abban az esetben, amikor az eszközök a közösségi jogi előírások erejénél fogva a liberalizációt követően támogatásnak minősülnek (jelen helyzetben a 96/92/EK irányelv az energiapiac liberalizációjáról, amely Lengyelországban az ország Európai Unióba való belépése napján lépett hatályba), úgy ezek a támogatások nem tekinthetők a liberalizáció időpontját követően létező támogatásnak, ez viszont értelemszerűen azt jelenti, hogy új támogatásnak kell azokat minősíteni.
(285)
Az érdekelt felek észrevételeit tekintve - a 71. pont szerint - a Bizottság felhívja a figyelmet: a 31. pontban indokolt okoknál fogva a hosszú lejáratú szerződéseket támogatásprogramnak tekinti. Figyelembe veszi ugyanakkor azt a tényt is, hogy az összes hosszú lejáratú szerződés közös nevezője az az állami döntés, amely a befektetőknek hosszú távú energiabeszerzésre vonatkozó szerződést ajánl, garantálva ezáltal a szerződések hatálya alatti jövedelmezőséget.
(286)
Az érintettek arra az érvre hivatkoznak, hogy a hosszú lejáratú szerződések nem minősültek állami támogatásnak megkötésük időpontjában, ennélfogva nem is lehet azokat új támogatásnak minősíteni. Az Alzetta Mauro (67) ügy ítéletére hivatkoznak azt állítva, hogy az a támogatás, amelyet a kezdetben a piaci versenyzők előtt lezárt piacokon kaptak a liberalizációt megelőzően, a liberalizációt követően létező támogatásnak minősülnek. Tekintet nélkül a 659/1999/EK tanácsi rendelet 1. cikke (b) pontjának v) alpontjában foglaltakra ugyanez vonatkozik a programokra, mint az egyedi támogatások eszközeire.
(287)
A Bizottság ezt az érvelést elutasítja. Kimutatja, hogy Lengyelország EU-csatlakozása napján az állami támogatásnyújtás valamennyi kritériuma teljesült. Kimutatta, hogy ebben az időben Lengyelország már régóta kereskedett energiával a szomszédos országok viszonylatában, továbbá 1999 óta működik az országban az Energiatőzsde. Mindenesetre kétség nem fért ahhoz, hogy Lengyelország csatlakozása napjával azonnal csatlakozott a verseny előtt megnyílt piaci ágazathoz. A Bizottság felfogása szerint a csatlakozási szerződés előírásainak célja az állami támogatások tekintetében éppen az volt, hogy a tagállamok közötti verseny torzítására képes eszközök áttekinthetőségét megvalósítsa a csatlakozás napjától. A 2004. május 1-jét megelőző csatlakozási szerződésekkel ellentétben a Lengyelország és még kilenc állam által is aláírt csatlakozási szerződés arra törekedett, hogy a létező támogatásnak minősülő eszközök számát a három, fentiekben részletezett konkrét esetre korlátozza. Az Alzetta Mauro ügyben hozott döntés nem érinti a csatlakozási szerződés körébe tartozó eszközöket, de nem lehet ebben az összefüggésben az értékelt hosszú lejáratú szerződések összefüggésében sem kezelni. Végül a Bizottság észrevételezi azt is, hogy az Alzetta Mauro ügyben hozott döntés még a 659/1999/EK rendelet hatálybalépését megelőző időben született.
(288)
Ennek kapcsán és a csatlakozási szerződés alapján a Bizottság úgy ítéli, hogy a hosszú lejáratú szerződések új segítségnyújtásnak tekintendők.
(289)
Azzal összefüggésben, hogy a hosszú lejáratú szerződések nem lettek bejelentve a Bizottság felé az állami segítségnyújtás tárgyában előírt eljárásjogi formák szerint, a Bizottság azokat jogellenesen nyújtott támogatásnak tekinti.
7.1.4. A csatlakozási szerződés megfelelő előírásai
(290)
Az érdekelt felek fenntartották, hogy a Bizottságnak meg kellett volna vizsgálnia a hosszú lejáratú szerződéseket a csatlakozási szerződésben rögzített átmeneti mechanizmusok tekintetében a PL1/03 (68) számú állami támogatásnyújtás ügyével együtt.
(291)
A Bizottság ezzel a megállapítással nem ért egyet.
(292)
A csatlakozási szerződés keretében rögzített átmeneti mechanizmus szerint a Bizottság kompetenciája arra korlátozódott, hogy igazolja vagy ellenvetéssel éljen az újonnan belépő államok versenyhivatalai által hozott, a csatlakozás előtt hatályba lépett és a csatlakozást követően is alkalmazott döntések tárgyában. A PL1/03 ügy a lengyel versenyhivatal döntésére vonatkozott, mellyel az illetékes szerv a hosszú lejáratú szerződés felbontása után járó kompenzációt szabályozó törvény tervezetét illette. Nem vonatkozott ez a döntés a hosszú lejáratú szerződések keretében odaítélt segítségnyújtásra, továbbá a lengyel illetékesek nem is jelentettek be hosszú lejáratú szerződéseket az átmeneti eljárás kereteiben, az ÁGÉSZ döntések pedig nem vonatkoztak az egyedi hosszú lejáratú szerződésekre. A Bizottság tehát nem rendelkezett illetékességgel az önálló döntéshozatalra az átmeneti eljárások alapján ezen ügyek körének kiszélesítésére.
(293)
Amennyiben pedig a Bizottság önálló jogkörben terjeszthetné ki a hasonló ügyek körét, akkor sem lenne ez lehetséges a jelen konkrét helyzetben, ugyanis az átmeneti eljárás kereteiben vizsgált törvény a Lengyelország EU-csatlakozását megelőzően kötött összes hosszú lejáratú szerződés felbontását írta elő. A Bizottság vizsgálata viszont kizárólag azokra az ügyekre vonatkozott, amelyekben az állami segítség a csatlakozást követően is fennmaradt, ennélfogva értelemszerűen nem terjedhetett túl, nem vizsgálhatta az összes hosszú lejáratú szerződést.
(294)
Amennyiben pedig egyéb, kétoldalú szerződések vagy az energetikai Charta kerül szóba, a Bizottság álláspontja szerint ezek nem tiltják az ilyen szerződések felbontását, ellenben megfelelő kompenzációt ajánlanak azok számára, akik a hosszú lejáratú szerződések alapján nem élnek az állami segítségnyújtással. Az ilyen szerződések célja a liberalizációs célok és a beruházások fenntartási kötelezettsége közötti egyensúly fenntartása. Az érdekeltek észrevételeire válaszolva - a jogok elvonásáról van szó - a Bizottság úgy véli, hogy amennyiben a hosszú lejáratú szerződések nem jelentenék a jogellenesen és a közös piac feltételeivel összeegyeztethetetlen állami támogatást, abban az esetben nem is lennének legálisak. Felbontásuk tehát nem tekinthető jogelvonásnak. Abban az esetben, ha jogelvonásnak tekintenék, a Bizottság álláspontja szerint nem kaphatnának kompenzációt, az átállási költségek módszertanában megfogalmazott feltételek pedig azt garantálják, hogy ez a kompenzáció helyénvaló.
7.1.5. Az összeegyeztethetőség értékelése
(295)
Az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése általánosan tiltja a Közösség területén az állami támogatást.
(296)
Az EK-Szerződés 87. cikkének (2) bekezdése és a 87. cikkének (3) bekezdése megfogalmazza az általános összeegyeztethetetlenségi elv és az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdésében foglalt közös piaci elvek alól mentesítő kivételeket.
(297)
Az EK-Szerződés 87. cikkének (2) bekezdésében foglalt kivételek a tárgyalt ügyben nem alkalmazhatók, ugyanis ez az eszköz nem rendelkezik sem szociális jelleggel, sem magánszemély fogyasztó számára nyújtott, nincs természeti csapás vagy más rendkívüli esemény által okozott kár helyreállítását célzó jellege és szintén nem a Német Szövetségi Köztársaság Németország felosztása által érintett egyes területei gazdaságának nyújtott támogatás.
(298)
További kivételeket az EK-Szerződés 87. cikkének (3) bekezdésében rögzítették.
(299)
A 87. cikk (3) bekezdésének a) pontja úgy határoz, hogy a közös piaccal összeegyeztethetőnek tekintendő „az olyan térségek gazdasági fejlődésének előmozdítására nyújtott támogatás, ahol rendkívül alacsony az életszínvonal vagy jelentős az alulfoglalkoztatottság”. Lengyelország területének legnagyobb észe, ha nem az egész ország területe ilyen régiónak tekinthető.
(300)
A Bizottság megszabta az ilyen támogatáseszközök értékelésének irányelveit. Lengyelország EU-csatlakozásának időpontjában ezek az irányelvek már hatályban voltak az országos regionális támogatás tárgyában (69) (a továbbiakban: regionális irányelvek). Az irányelvek szabályozták ugyanis az EK-Szerződés 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja értelmében a regionális támogatás értékelési folyamatát.
(301)
A regionális irányelvekben foglaltaknak megfelelően a beruházási költségek fedezetére nyújtott állami támogatás számíthatott kizárólag elfogadásra. A működési támogatás alapvetően tilos volt (Regionális irányelvek 4.15. pontja), bár egyes specifikus régiók esetében az ilyen támogatás jóváhagyásának is megvolt az lehetősége, azzal a feltétellel, hogy időbeli korláttal és fokozatosan csökkenő mértékben ítélték meg (70).
(302)
A támogatást nem szabad beruházási támogatásnak tekinteni. A beruházási támogatás definíciója a potenciális minősített költségekben fogalmazódott meg, ezt részletezi a regionális irányelvek 4.5. és 4.6. pontja. A hosszú lejáratú szerződések alapján történő kifizetések evidens módon egyéb költségeket is fedeznek. A leginkább drasztikus példa az erőművek üzemeltetéséhez szükséges tüzelőanyag költségek fedezetére vállalt garancia. A hosszú lejáratú szerződések úgyszintén fedezhetik a személyi költségeket is. Természetesen ez a költségfajta nem mutatható ki a beruházási támogatásnak minősülő költségek kimutatásaiban. Ellenkezőleg, ezek a költségek a működtető folyó kiadásoknak felelnek meg, ennélfogva tehát a regionális irányelvek 4.15. pontjában meghatározott működési költségekbe lehet őket beszámítani.
(303)
A hosszú lejáratú szerződések alapján adott támogatások között nem található egyetlen racionális időkeret sem. A hosszú lejáratú szerződések hatálya igen hosszú időre szabott, egészen az adott erőmű tervezett élettartamának időszakára. Továbbá a hosszú lejáratú szerződések nem rendelkeznek olyan előírással sem, amelyek előrevetítik a támogatás összegének fokozatos csökkentését. A beszerzett energia garantált mennyisége nem csökken, sőt az ár indexálásra kerül, ami általában azt jelenti, hogy inkább nő, de semmi esetre sem csökken. Függetlenül az idő múlásától nem csökken a nyereség garanciája, sem pedig annak kerete sem.
(304)
A fenti észrevételek értelmében a Bizottság megállapítja, hogy a támogatásra nem alkalmazható az EK-Szerződés 87. cikk (3) bekezdésének a) pontjában rögzített mentesítés.
(305)
Az EK-Szerződés 87. cikk (3) bekezdésének b) pontja rögzíti, hogy a közös piaccal egybehangzónak tekintendő a „közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításának előmozdítása vagy egy tagállam gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetésére nyújtott támogatás”.
(306)
A Bizottság felhívja a figyelmet arra a tényre, hogy a tárgyalt támogatás semmi esetre sem a közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításának előmozdítását célozza.
(307)
A Bizottság megítélése szerint semmi sem utal arra, hogy a támogatás a lengyel gazdaság komoly zavarának megszüntetését szolgálja. A Bizottság elismeri azt a tényt, hogy a villamos energia fontos termék minden tagállam gazdasága számára, elismeri azt is, hogy a 90-es években ennek az ágazatnak a korszerűsítése Lengyelországban feltétlenül szükséges volt.
(308)
Azonban, a Bizottság megítélése szerint a „tagállam gazdaságában bekövetkezett komoly zavar” lényegesen komolyabb jellegű esetekre vonatkozik. Általában az érdekeltek hivatkozása a tagállam gazdaságát befolyásoló potenciális hatásokra nem elegendő annak elismeréséhez, hogy az adott eszköz esetében alkalmazásra kerülhet a szerződés fenti előírása. Ebből a célból legalábbis szükséges a zavar konkrét leírása, az ilyen zavar előfordulási valószínűségének vizsgálata, valamint a következmények mértékének felmérése.
(309)
Végül pedig a Bizottság felhívja a figyelmet arra a tényre, hogy hasonló helyzetekben gyors cselekvésre van szükség, ez pedig nem egyeztethető össze a versenytárgyalások elhúzódó eljárásaival és a hosszú lejáratú szerződések hosszadalmas tárgyalásaival.
(310)
Ennek fényében a Bizottság megállapítja, hogy a támogatásnál nem alkalmazható az EK-Szerződés 87. cikk (3) bekezdésének b) pontja szerinti mentesítés.
(311)
Az EK-Szerződés 87. cikk (3) bekezdésének d) pontja előírja, hogy az EK-Szerződésben foglaltakban megfelelőnek lehet tekinteni a kultúrát és a kulturális örökség megőrzését előmozdító támogatásokat, ha az a Közösségen belül kereskedelmi és versenyfeltételeket nem befolyásolja a közös érdekkel ellentétes módon. Az előírás természetszerűleg nem alkalmazható a hosszú lejáratú szerződésben.
(312)
Az EK-Szerződés 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja engedélyezi az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatást, amennyiben az nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben. A Bizottság számos irányelvet és közleményt dolgozott ki az említett cikkben foglalt derogációk alkalmazására vonatkozóan.
(313)
Az érdekelt felek említést tettek a regionális irányelvek és a környezetvédelemre vonatkozó állami támogatásról szóló irányelvek alkalmazásáról („környezetvédelemre vonatkozó irányelvek”).
(314)
A 300-304. pontok leírják azokat a tényezőket, amelyek okán az állam támogatása nem ismerhető el a közös piaccal összeegyeztethető a regionális irányelvek alkalmazásakor (71).
(315)
A környezetvédelemre vonatkozó irányelvek tekintetében a Bizottság arra hívja fel a figyelmet, hogy a regionális irányelvekhez hasonlóan mindenekelőtt a beruházási támogatást engedélyezi. A működési támogatás specifikus célok támogatására korlátozódik. Ezek közül az első a hulladékgazdálkodást és az energiatakarékosságot érinti (E.3.1. pont), mely legtovább 5 éven keresztül folyósítható. A második az adócsökkentés vagy adófizetés alóli mentesítés (E. 3.2. pont). A harmadik a megújuló energiaforrásokat érinti (E.3.3. pont). Természetesen az esetek egyike sem alkalmazható a tárgyalt ügyben.
(316)
A működési támogatás negyedik és egyben utolsó fajtája a kapcsolt hő és villamos energia előállításának (E.3.4. pont) jóváhagyott támogatása. A tárgyban szereplő egyes termelők hőt és energiát állítanak elő. Azonban sem a lengyel hatóságok, sem pedig az érintett termelők nem igazolták, hogy üzemük teljes mértékben teljesíti a környezetvédelmi irányelvekben megfogalmazott és megkövetelt hatékonysági kritériumokat. Sőt, mi több, Lengyelország a Bizottságnak arra utaló adatokat adott meg, amelyek szerint a vizsgált termelés csak korlátozott mértékben felel meg a hatékonysági kritériumok azon szintjének, ahol a teljesítés elismerése szóba kerülhet. A Bizottság értékelésében ez lehetetlenné teszi a tárgyalt támogatási intézkedések jóváhagyását, amelyek a tárgyban szereplő üzemek mindegyikét érintik.
(317)
A 312. pontban említett okmányok közül egyetlen, amely alkalmazására ebben az ügyben sor kerülhet, az átállási költségek metodológiája. Az átállási költségek metodológiája a piacon jelen levő szereplőknek nyújtott támogatásra vonatkozik, amelyek a liberalizációt megelőzően építettek a villamos energia ágazatához tartozó erőműveket és működési nehézségekkel küszködhetnek a már liberalizált piacon.
(318)
Az eljárás megindítására vonatkozó határozatban a Bizottság rámutatott számos olyan körülményre, amely az átállási költségek metodológiája szempontjából a hosszú lejáratú szerződések jóváhagyását kétségbe vonhatják.
(319)
Az egyik ilyen tényező arra vonatkozott, hogy az átállási költségek metodológiája előírja, miszerint: a Bizottság kivételesen gyanakvó módon kezeli azokat a támogatásokat, amelyek célja a 96/26/EK irányelv hatálybalépését megelőzően szerzett jövedelmek biztosítása részben vagy egészben, anélkül, hogy a minősített - esetlegesen a verseny bevezetéséből adódó - átállási költségeket figyelembe vették volna (72).
(320)
A hosszú lejáratú szerződés célja éppen az volt, hogy biztosítsa a 96/26/EK irányelv hatálybalépését megelőzően az egyes termelők és üzemek által realizált jövedelmek nagyobb részét. Ez pedig azokra a termelőkre vonatkozott, amelyek részesedése a piacon amúgy is igen jelentős volt, ráadásul hosszú időtartamú, lényegesen túllépte a piaci viszonyokhoz való racionális alkalmazkodáshoz szükséges időtartamot.
(321)
A fenti észrevételek értelmében a Bizottság megállapítja, hogy a hosszú lejáratú szerződések ellentétesek az átállási költségek metodológiájában foglalt kritériumokkal. Ellentétben vannak a metodológia alapelveivel, melynek lényege lehetővé teszi a piaci elvekhez való alkalmazkodás fokozatos, de egyben valóságos folyamatát.
(322)
Az érdekelt felek állították, hogy a hosszú lejáratú szerződések közvetlenül kerülhetnek jóváhagyásra az EK-Szerződés 87. cikkének (3) bekezdése alapján. Arra is emlékeztettek, hogy a hosszú lejáratú szerződések megkönnyítették a lengyel energetikai ágazat fejlődését, miután korszerű, környezet számára nem ártalmas energiatermelő külföldi beruházásokat vonzottak. A hosszú lejáratú szerződések arra is szolgáltak, hogy „előmozdítsák az egyes gazdasági tevékenység fejlődését”.
(323)
A Bizottság arra a tényre is felhívja a figyelmet, hogy mindkét fentiekben említett politikai cél: a befektetések vonzása és a környezet számára nem ártalmas üzemek építésének támogatása ugyanolyan politikai cél, mint amelyik szerepel a regionális irányelvekben és a környezetvédelmi irányelvekben. A Bizottság megvizsgálta már a hosszú lejáratú szerződések tartalmát mindkét irányelv előírásai szerint és arra a következtetésre jutott, hogy azok nem voltak összeegyeztethetők a felsorolt elvekkel. A Bizottság úgy véli, hogy mindez kimeríti a 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának alkalmazási lehetőségét a hosszú lejáratú szerződések jóváhagyása céljából.
(324)
Ebben a helyzetben a Bizottság megállapítja, hogy a hosszú lejáratú szerződések a közös piac elveivel összeegyeztethetetlenek.
7.1.6. A Żarnowiecka Elektrownia Gazowa Sp. z o.o. különleges esete
(325)
A Żarnowiecka Elektrownia Gazowa Sp. z o.o. társasággal kötött hosszú lejáratú szerződést a PSE 2006. május 17-én felbontotta (73), még azelőtt, hogy az erőmű építkezése előrehaladott fázisába lépett volna. Miután az erőmű akkor semmiféle tevékenységet nem folytatott, a társaságnak nem is volt lehetősége a hosszú lejáratú szerződések bármely előnyét élvezni. Nem élt tehát az állami támogatás lehetőségével.
(326)
Ennek kapcsán a Bizottság véleménye, hogy a hosszú lejáratú szerződés a Żarnowiecka Elektrownia Gazowa Sp. z o.o. számára semmiféle támogatást nem biztosított.
7.2. A törvényre vonatkozóan
(327)
A Bizottság vizsgálat alá vonta az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatás létezésének négy kumulatív kritériumát.
(328)
A Bizottság vizsgálat alá vonta azon készletek kérdését, amelyek terhére a törvény alapján teljesíthetők a kifizetések. A Bizottság meghatározta, hogy azok az ugyanabban a törvényben rögzített „parafiskális díjakból” származtathatók.
(329)
A törvény a díj fizetésére minden fogyasztót kötelez (a törvény 8. cikke), a díj összege a hálózati teljesítménytől és a hálózatra kapcsolódás körülményeitől függ (a törvény 10. és 11. cikke). A mértékét az Energiaszabályozási Hivatal állapítja meg (a törvény 12. cikke). A szolgáltatók által beszedett díjak a Zarządca Rozliczeń S.A. (Elszámolás-kezelő Rt.) számlájára kerülnek átutalásra. Az utóbbi céltársaság, mely teljes egészében az Államkincstár tulajdonában van és teljes egészében az Államkincstár ellenőrzése alatt áll. Létrehozását a törvény 7. cikke rendelte el. Az Elszámolás-kezelő Rt. ezeket az eszközöket a törvényben kedvezményezettként jelölt termelők javára továbbítja, a törvény 4. fejezetében foglalt előírások szerint az Energiaszabályozási Hivatal adminisztratív ellenőrzése mellett.
(330)
A Bizottság vizsgálat alá vonta a díjfizetés elemeit a döntéshozatali gyakorlat fényében (74), valamint az Európai Bíróság e kérdésben folytatott ítélkezési gyakorlata alapján (75). A Bizottság a következő észrevételeket tette.
(331)
Először is a díjfizetés kötelező jellegű, melyet az állam kényszerít minden fogyasztóra.
(332)
Másodszor, a bevételek az állami társaság Elszámolás-kezelő Rt. bankszámlájára kerülnek. A társaság teljes egészében állami tulajdonban van. Az Elszámolás-kezelő Rt. Felügyelő Bizottságának 7 tagja közül négy, beleértve az elnököt is, miniszteri kinevezés útján gyakorolja feladatát, további két fő pedig közigazgatási szerv vezetője (Energiaszabályozási Hivatal és Verseny- és Fogyasztóvédelmi Hivatal), egy főt pedig a részvényesek Közgyűlése választ meg, ami pedig azt jelenti, hogy az úgyszintén állami PSE küld tagot. A Bizottság megállapítja, hogy az Elszámolás-kezelő Rt. teljes egészében állami felügyelet alatt működő társaság. A megállapítást erősíti az a tény is, hogy az Elszámolás-kezelő Rt. az Energiaszabályozási Hivatal ellenőrzése alatt tevékenykedik, ez pedig úgyszintén állami ügynökség. A díjakból származó bevételek tehát olyan szerv kezelésébe kerülnek, amely teljes egészében az állam ellenőrzése alatt áll.
(333)
Harmadrészt, az Elszámolás-kezelő Rt. a beszedett és összegyűjtött pénzeszközöket az állam által elfogadott törvény alapján utalja át egyes termelők számára azok fizetési kötelezettségei fedezetére. A törvény alapján az Elszámolás-kezelő Rt. az átállási költségek fedezése céljából fizeti ki ezeket a pénzeszközöket a termelőknek, mégpedig az adott év költségeinek előlegeként az éves korrekció formájában.
(334)
A felsorolt három megjegyzés alapján a Bizottság megállapítja, hogy a díjakból származó befizetések az állami készleteket alkotják.
(335)
A törvény előírja a kifizetéseket azoknak az erőműveknek, amelyek elfogadják a benne rögzített mechanizmusok alkalmazását. Az erőművek a kifizetés ellenében felbontják meglévő hosszú lejáratú szerződéseiket a PSE-vel.
(336)
A törvény alapján megvalósuló kifizetések a jogosult erőművek számára lehetővé teszik a viselt költségek terheinek enyhítését. A kifizetések számításának képlete feltételezi, hogy az állam fedezi különösen az egyes költségek okozta veszteségeiket az amortizáció és az üzemanyag-költségekkel együtt, amennyiben a piaci bevételek nem mutatkoznak elegendőnek ezek fedezetére olyan feltételek mellett, amelyeknek teljesülése normális gazdasági helyzetben nagyon is valószínűsíthető. Ez pedig azt jelenti, hogy a feltételeknek megfelelően a fizetési kötelezettség fedezeteit azok a díjak adják, amelyeket átlagos piaci körülmények között a termelőknek maguknak kellene állnia. Ennélfogva a kifizetések gazdasági előnyt jelentenek számukra.
(337)
Az érdekelt felek szerint a kifizetések nem biztosítanak ilyen előnyt, ugyanis kizárólag a hosszú lejáratú szerződések felbontása miatti jogos kompenzációt szolgálják. Ez az értelmezés azon a feltételezésen alapul, mely szerint a hosszú lejáratú szerződés mint olyan nem is biztosít gazdasági hasznot, azonban ez az érv a 7.1.1. pont tanúsága szerint nem fedi a valóságot.
(338)
Miután a törvény kedvezményezettei ugyanazok az erőművek, amelyek a hosszú lejáratú szerződéseknek is kedvezményezettei, ennélfogva el kell fogadni a 254-257. pontokban leírt érveket.
(339)
A törvény az energiapiacon működő számos társaság számára biztosít előnyöket. Ez a piac az EU-ban liberalizált piac. Azok az eszközök, amelyek előnyösebb helyzetbe hozzák az energiaágazat vállalkozásait az egyik tagállamban, korlátozhatják a más tagállamokból történő energia kivitelét vagy segíthetik az ugyanezen országokba történő energia kivitelt. Különösen vonatkozik ez Lengyelországra, mely Európa közepén helyezkedik el és össze van kötve - vagy könnyen összeköttetést teremthet - az egyes jelenlegi vagy jövőbeni tagállamokkal.
(340)
A törvényből eredő versenyelőny torzíthatja a versenyt és befolyásolhatja a tagállamok közötti kereskedelmet.
(341)
A fentiekben leírtak alapján a Bizottság úgy véli, hogy a törvényben szabályozott kompenzációs rendszer állami támogatásnak minősül.
7.2.1. A jogszerűen megítélt támogatás
(342)
A törvény 2007. augusztus 4-én lépett hatályba. Ennek értelmében a Bizottság észrevételezi, hogy a törvény 6. cikkének (1) bekezdése alapján a termelő, amelyik a program lehetőségei mellett dönt, a pénzeszközöket az átállási költségek fedezete céljából csak a szerződés felbontásának aláírását követően kapja meg. Azonfelül, a törvény 22. cikkének (4) bekezdésében foglaltak alapján az átállási költségek fedezetét szolgáló első előleg kifizetésére a minősített termelőknek csak a hosszú lejáratú szerződés idő előtti felbontásáról rendelkező szerződés aláírását követő 120. napot követő hónap 5. napján kerülhet sor. A fentiek alapján a törvény hatálybalépésének napja semmi esetre sem tekinthető a termelőknek nyújtott támogatás megítélése napjának, azaz annak a dátumnak, amely napon a kedvezményezett jogilag kötelező jogosultságot szerzett a támogatás igénybe vételére. A Bizottság tehát nem tekinti úgy, hogy a törvény hatálybalépése jelen határozat elfogadásának napja előtt az EK-Szerződés 88. cikkének (3) bekezdésében rögzített kötelezettség megszegését jelentené.
7.2.2. Megfelelőség értékelése
(343)
Az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése általános tilalmat rendel el a Közösség területén az állami támogatás tekintetében.
(344)
Az EK-Szerződés 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja engedélyezi az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatást, amennyiben az nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben. A Bizottság számos irányelvet és közleményt dolgozott ki az említett cikkben foglalt derogációk alkalmazására vonatkozóan.
(345)
Az átállási költségek metodológiájának célja az energetikai ágazatban részt vevő jogalanyok számára folyósított támogatások vizsgálat alá vonása annak fényében, hogy a fenti jogalanyok által a liberalizációt megelőzően meghozott döntések egyszerűen elvesztették gazdasági értelmüket a liberalizáció után.
(346)
Az átállási költségek metodológiája (3) bekezdésének első mondatában megtalálható a magyarázat arra nézve, hogy az átállási költségek „a gyakorlatban eltérő formát ölthetnek: hosszú lejáratú vételi szerződések, feltételezett vagy precízen megnevezett értékesítési garanciák mellett megvalósított beruházások, a normális működési területen kívüli beruházások megvalósítása, stb.”. A vizsgált esetben a támogatás célterülete az erőművek modernizálását vagy bővítését megvalósító beruházások, amelyekben a hosszú lejáratú szerződés az eladás közvetlen garanciájának a szerepét tölti be. A metodológia hasonlóképpen érinti a gázenergiát felhasználó termelők hosszú lejáratú gázvásárlási megállapodásainak a konzekvenciáit is. Ennek alapján a Bizottság úgy véli, hogy a támogatás pontosan belefér az átállási költségek metodológiája tartományába. A Bizottság e metodológiai tartalom jegyében vizsgálja a támogatásokat.
(347)
Az átállási költségek metodológiája az átállási költségek kompenzációs támogatásainak vizsgálatát két szakaszban látja. Az első szakasz a módszertan 3. szekciójában került tárgyalásra és a minősített költségek definíciójára vonatkozik. Ezzel áll kapcsolatban a megítélhető kompenzáció maximális mértékének kiszámítása. A második szakasz a módszertan 4. szekciójában tárgyalva a valóságos kompenzáció számításának mechanizmusát érinti, amely összeg kerülne folyósításra az átállási költségek kompenzálására a tényleges piaci versenyhelyzet fejlődése figyelembevétele mellett.
(348)
A Bizottság kezdetben megvizsgálta, vajon a támogatás eleget tesz az átállási költségek metodológiája 3.1 - 3.12 pontjaiban megfogalmazott feltételeknek.
(349)
Az átállási költségek metodológiája 3.1 pontja szerint a maximális kompenzáció folyósításakor csak azokat a beruházásokat vették tekintetbe, amelyeket az 96/92/EK irányelv lengyelországi ratifikációja és hatálybalépése napját megelőzően fejezték be. Lengyelországban ez a nap megegyezik az ország EU-csatlakozása napjával. Ugyanez a helyzet a hivatkozott dátumot megelőzően megrendelt gázmennyiségekkel is a „vidd vagy fizess” elvnek megfelelően. Kivételes esetekben figyelembe lehet venni a Lengyelország EU-csatlakozását megelőzően megkezdett, de a csatlakozás pillanatában még be nem fejezett beruházásokat is, de kizárólag ezen a területen, ahol Lengyelország képes volt a Bizottságnak bebizonyítani, hogy a beruházás befejezése és a beruházás eredményeként szerzett jövedelem az átállási költségek nagyobb mértékű csökkenéséhez vezetett, mint a munkálatok leállítása vezetett volna.
(350)
Az átállási költségek metodológiája 3.2 pontja alapján a termelőknek nyújtott garanciák létezése és érvényessége vitán felül áll, mivel azok a hosszú lejáratú szerződésekben kifejezetten szükségesek.
(351)
Az átállási költségek metodológiája 3.3 pontja alapján az említett beruházások igen jelentős nagyságrendűek és hatalmas veszteségeket is okozhatnak. Ugyanez vonatkozik a „vidd vagy fizess” típusú hosszú lejáratú szerződésekre. A Bizottság úgy véli, hogy amennyiben a veszteségek nem kerültek volna valamilyen módon kompenzálásra, abban az esetben méreteik folytán veszélybe sodorták volna az érdekelt vállalatok további működését. Erről tanúskodik a beruházásokat finanszírozó pénzintézetek viselkedése is, amelyek kimutatták a Bizottságnak, hogy a megfelelő kompenzáció hiánya a finanszírozási, pénzügyi szerződések megsértését jelentheti, ugyanis jelentősen nő az érintett vállalat csődjének kockázata.
(352)
A Bizottság tekintetbe veszi azt a tényt is, hogy az átállási költségek bevétele a konszolidált csoport szintjén értékelhető. Ez pedig lehetővé teszi a csoport számára a liberalizáció összes következményének számbavételét, legyenek azok pozitív vagy negatív előjelűek. Ez a mechanizmus oda vezet, hogy kizárhatók az új beruházások, hacsak nem evidens módon helyettesítő beruházásról van szó. Mi több, a Bizottság észrevételezi, hogy az ágazat új beruházásai alapvető jelentőségűek a piac megfelelő működése szempontjából, és nem lehet azokat leállítani az átállási költségek kompenzálása címén.
(353)
Az átállási költségek metodológiája 3.4 pontja szerint a kedvezményezettek által a beruházás javára megítélt összegek nem visszavonhatók. Nincs más lehetőség az erőművekbe fektetett összegek visszanyerésére, mint azok üzemeltetése vagy értékesítése olyan áron, amely nem lehet magasabb, mint a hőerőmű által a piacon értékesített villamos energiából realizálható jövedelem. A „vidd vagy fizess” típusú szerződések úgyszintén nem törölhetők egyoldalúan a termelők részéről.
(354)
Az átállási költségek metodológiája 3.5 pontja alapján az erőműi beruházásokkal kapcsolatos költségek nem hozhatók kapcsolatba a kétoldalú szerződésekkel. Ezért annak ellenőrzése, hogy az ugyanabba a csoportba tartozó két társaságot összekötő garanciákból származnak a költségek - sehova sem vezet. Az átállási költségek a „vidd vagy fizess” típusú szerződésekben nyilván nem kötik össze két ugyanabba a csoportba tartozó társaságot.
(355)
Az átállási költségek metodológiája 3.6 pontja alapján a lengyel hatóságok a Bizottságnak benyújtották azon költségek kimutatását, amelyek a kompenzáció segítségével fedezik olyan helyzetben, amikor az erőmű saját bevételei ennek fedezetére nem elegendőek. E költségkategóriák vizsgálatát követően a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a kompenzációk nem fogják túllépni az új eszközök - indokolt esetben logikus haszonkulccsal együtt - működtetése idején a beruházásból származó visszatérítéshez nem elégséges összeg fedezetéhez feltétlenül szükséges összeget. A kompenzáció maximálisan folyósítható összege számításakor sok gazdasági tényező került megfogalmazásra, beleértve az árnak megfelelő piaci bázisárat, mely megfelel annak az árnak, amelyet hajlandó lenne a lengyel piacra belépő ajánlattevő megfizetni. Azt a hipotézist fogadták el, hogy az ilyen ajánlattevő alapvető energiaforrásnak a szenet fogja tekinteni. A Bizottság ellenőrizte a fenti feltételezés összeegyeztethetőségét a Lengyelországban ezen ágazatban jelen levő tendenciákkal és hasonlóképpen vizsgálta a lengyelországi széntartalékokat, ellenőrizve, hogy a készletek Lengyelországban elégségesek-e a tendencia jövőbeni fennmaradásához. Ha a valós piaci ár alacsonyabb lesz, mint az előre látható piaci bázisár, akkor a kompenzáció számításához is a bázis piaci ár lesz kalkulálva. A Bizottság úgy véli, hogy az átállási költségek kompenzációjának számításához alkalmazott mód azonos az általa állandóan alkalmazott móddal (76), tekintetbe veszi a gazdasági költségeket, amelyek a ténylegesen befektetettnek felelnek meg. A „vidd vagy fizess” típusú szerződések utáni kompenzáció kiszámítása a valóságban szerződött mennyiség és a szerződéses árak változásainak legkedvezőbb becslése alapján történt.
(356)
Az átállási költségek metodológiája 3.7 pontja szerint a kompenzáció számításában figyelembe vették a tárgyban szereplő eszközökből származó jövedelmeket. Valóban, a kompenzáció maximális összege a múltbeli, eszközökből származó jövedelmeknek a beruházás költségeik elérhető fedezetének levonását követően számított fennmaradó része, továbbá az erőművek 2007. évtől a hosszú lejáratú szerződések lejártáig teljesített pénzáramlásai, amelyek a beruházás költségeinek fedezete érdekében elérhetők. Ezeket a jövedelmeket a hosszú lejáratú szerződések napjától kezdve kell tekintetbe venni, a teljes, 2004. május 1-jétől folyósított állami támogatás pedig kényszerűen a levont összegekben szerepel.
(357)
Az átállási költségek metodológiája 3.8 pontja alapján az adott eszközök javára a múltban teljesített állami támogatás értéke, különösképpen a beruházási támogatás, a maximális kompenzációból került levonásra.
(358)
Az átállási költségek metodológiája 3.9 pontja szerint az átállási költségek számítási módjában megfelelő módon figyelembe vették az elektromos energia árváltozásait. A kompenzációs összegek időszaki korrekciója tekintettel van a kompenzáció maximális összegének számításakor alkalmazott villamos energia előrelátható ár és a villamos energia valós piaci ár közötti különbségre. A kompenzáció jogcímén teljesített valós kifizetendő összegek számításakor a „vidd vagy fizess” típusú szerződések esetében figyelembe veszik a valós felhasznált gázmennyiséget és a nyersanyag valós piaci árát, továbbá az a valós árat, amelyen a társaságok értékesíteni tudták előállított villamos energiájukat.
(359)
Az átállási költségek metodológiája 3.10 pontja szerint a maximális kompenzáció számításánál figyelembe kell venni a 96/26/EK irányelv lengyelországi hatálybalépését megelőző időben bekövetkezett amortizált költségeket.
(360)
Az átállási költségek metodológiája 3.11 pontja szerint a kompenzációk számítása az államot gazdaságilag legkevésbé megterhelő megoldás tekintetbe vételével történt. Az eszközök tekintetében - amelyek építése Lengyelország EU-csatlakozása előtt kezdődött meg, de nem fejeződött be a csatlakozásig - Lengyelország kimutatta, hogy a kompenzáció maximális összege a két lehetséges forgatókönyv közül az olcsóbb alapján lett kiszámítva: az építés befejezése és az új eszközök üzemeltetése jövedelemszerzés céljából, vagy pedig az építési munkálatok leállítása. Hasonlóképpen az átállási költségek kompenzációjának mechanizmusa a „vidd vagy fizess” típusú szerződésekkel úgy került kidolgozásra, hogy ösztönözze a termelőket az erőművek valóságos üzemeltetésére az átállási költségek általános összegének csökkentése céljából, és nem pedig az előállítás, a termelés leállítására és a teljes kár megtérítésére - ez utóbbi nyilvánvalóan az átállási költségek növekedését eredményezné. A Bizottság megvizsgált számos, Lengyelország által bemutatott forgatókönyvet annak érdekében, hogy értékelhető legyen - mennyire képes a tárgyalt mechanizmus csökkenteni a kompenzáció általános költségeit. Végül, amennyiben a „vidd vagy fizess” elven megrendelt gáz mennyisége a program működése során újratárgyalásra és csökkentésre kerül, akkor el lehet jutni a kompenzáció tényleges kifizetésének csökkentéséhez is.
(361)
Az átállási költségek metodológiája 3.12 szerint a kompenzáció fizetésének időszaka teljesen 2027-ig elhúzódik. Az átállási költségek metodológiája 3.12 pontjában megállapítást nyert, hogy azok a „költségek, amelyeket némely vállalatnak kényszerűségből kell viselni az irányelv 26. cikke (2006. február 18.) alapján, elvként nem képezhetik minősített átállási költségeket a jelen metodológia értelmében”. Mégis, az átállási költségek metodológiája 5. lábjegyzetében a Bizottság megállapítja, hogy „Meg kell érteni, hogy az a beruházás, amelynek költségei nem visszanyerhetők, vagy gazdaságilag irracionálissá váltak a villamos energia belső piacának liberalizálása miatt, az átállási költségnek minősíthetők jelen metodológia értelmében, beleértve azokat az eseteket is, amelyekben ezeket a 2006. évet követően is viselni kell. A kötelezettségvállalások vagy a garanciák, amelyek vitathatatlanul elismerést igényelnek 2006. február 18-át követően is, mert ellenkező esetben komoly veszélynek lenne kitéve a környezet védelme, a közbiztonság, a munkavállalók szociális védelme vagy az elektromos hálózat biztonsága, képezhetik - megfelelő indoklás mellett - a minősített átállási költségeket, jelen metodológia értelmében”.
(362)
Azok az átállási költségek, amelyekről a törvényben szó van, szorosan kapcsolódnak az erőmű beruházásaihoz, melyek vissza nem nyerhetők - tekintettel a villamos energia belső piacának liberalizálására. Ugyanez vonatkozik a „vidd vagy fizess” típusú szerződésekre is, amelyek megkötésre kerültek azért, hogy biztosítsák a hosszú lejáratú szerződésekkel élő erőművek szállításait a hosszú lejáratú szerződésekben foglalt energia mennyiségében. Figyelemmel a fentiekben említett 5. lábjegyzetben foglaltakra a Bizottság jóváhagyhatja a kompenzációk a kiszabott határidőt meghaladó meghosszabbítását, amennyiben az adott esett körülményei azt indokolják.
(363)
A Bizottság arra hívja fel a figyelmet, hogy az elemzett beruházások az erőművekbe történő beruházások. Ezek kivételesen hosszú lejáratú (15-től egészen 30 évig terjedő) befektetések, amelyekben nagyon lényeges szerepet játszanak a villamos energia áringadozásai, azokat viszont nehéz előre látni, különösen a piac teljes liberalizációjára történő átállás időszakában. Az ilyen beruházások költségei vissza nem nyerhetők, ha az áram ára alacsonyabb, mint az erőmű építésekor előre vetített ár.
(364)
Ilyen körülmények között a Bizottság azon a véleményen van, hogy - ahogyan történ korábban, a Görögországra (77) és Portugáliára (78) vonatkozó ügyekben, a Metodológia 5. lábjegyzete előírásai alkalmazandók ezeknél a konkrét átállási költségeknél, és indokolják a 2006. évet követő kompenzációkat az eredeti hosszú lejáratú szerződések időtartamának lejártáig.
(365)
A fenti megjegyzések értelmében a Bizottság megállapítja, hogy a törvény megfelel az átállási költségek metodológiája 3.1-3.12 pontjaiban foglalt előírásoknak. Az átállási költségek szerinti maximális kompenzációk nem lépik túl a metodológia által megengedett szintet. Ugyanakkor az előírások szerint azokat minősítettnek kell tekinteni.
(366)
A Bizottság megvizsgálta azt is, hogy a támogatás teljesítette-e az átállási költségek metodológiája 4.1-4.6 pontjaiban foglaltakat.
(367)
Az átállási költségek metodológiája 4.1 pontja szerint a maximális kompenzáció összegét számították a kifejezetten meghatározott és egyedi erőművek és „vidd vagy fizess” típusú szerződések számára. A valóságban kifizetett kompenzációk semmi esetre sem lépik túl ezeket a maximális kvótákat.
(368)
Az átállási költségek metodológiája 4.2 pontja szerint a ténylegesen kifizetett kompenzáció összege tekintetbe fogja venni a gazdasági bázisadatokban bekövetkező tényleges változásokat, kiváltképp a villamos energia árait és a „vidd vagy fizess” típusú szerződések keretében vásárolt gáz mennyiségét. Például, amennyiben a villamos energia valós árai különbözni fognak a piaci bázisáraktól - amelyről van szó a 355. pontban - akkor a valós kompenzáció összege is módosulni fog. Hasonlóképpen a tényleges kompenzáció összegei a „vidd vagy fizess” típusú szerződések címén figyelemmel lesznek azokra a tényleges körülményekre, amelyek alapján az adott termelők megvásárolják a gázt és eladják a piacon villamos energiájukat.
(369)
Az átállási költségek metodológiája 4.3 pontja szerint a lengyel hatóságok kötelezettséget vállaltak arra, hogy bemutatják a Bizottságnak a törvény bevezetése kapcsán készített éves jelentéseket - a metodológia 4.3 pontja előírásai szerint.
(370)
Az átállási költségek metodológiája 4.4 pontja szerint a 355. pont rögzített piaci bázisár idővel növekszik, ami olyan helyzethez vezet, amelyben a kifizetett kompenzáció összege bizonyos mértékben csökkenni fog, ami a Bizottság véleménye szerint kedvező fejlemény.
(371)
Az átállási költségek metodológiája 4.5 pontja szerint a kompenzáció maximális összege, amely konkrét vállalat számára lesz kifizetve - nagyon előre kerül megállapításra. Az összeg figyelembe veszi a kedvezményezettek jövőbeni nyereségét - a termelékenység növekedése folytán. A bejelentésben kiemelték, milyen módon lehet az átállási költségek számításakor figyelembe venni a különféle gazdasági tényezőket (olyanokat, mint az ár, a piaci részesedés, vagy egyéb, a tagállam által jelzett tényezők, amelyekre a metodológia tér ki részletesen).
(372)
Az átállási költségek metodológiája 4.6 pontja szerint a lengyel hatóságok kötelezettséget vállaltak arra, hogy a jövőben semmiféle támogatásban nem részesítik a törvény kedvezményezettjének tekintendő társaságokat azok megmentése vagy szerkezetátalakítása érdekében tíz évig az azon társaságok részére folyósított támogatás utolsó részletének kifizetésétől. Az így meghatározott időszak, mely némely társaság esetében 2037-ig terjed, az „első és utolsó eset” elvének megfelelően lett meghatározva - egybehangzóan a Bizottság interpretációjával, mely a „Nehéz helyzetben levő vállalatok megmentése és szerkezetátalakítása tárgyában elfogadott közösségi irányelvek” 73. pontjában (79) fejtette ki. A Bizottság véleménye szerint ez a megoldás kielégítő mértékben biztosítja az átállási költségek metodológiája kereteiben esetleg fellépő jogellenes támogatás kumuláció elleni védekezés lehetőségét.
(373)
A fenti megjegyzések értelmében a Bizottság megállapítja, hogy a törvény megfelel az átállási költségek metodológiája 4.1-4.6 pontjaiban előírtaknak. Ugyanakkor az átállási költségek miatti tényleges összegek kifizetési módja megfelel az átállási költségek metodológiájában foglaltaknak.
(374)
Ilyen körülmények között a Bizottság megállapítja, hogy a törvény megfelel az átállási költségek metodológiájának. A minősített átállási költségek kompenzációjára szánt támogatás kielégíti az átállási költségek metodológiájában foglalt kritériumoknak és ennélfogva a közös piaccal összeegyeztethetőnek kell tekinteni.
(375)
A törvény kedvezményezettjeként fellépő energiatermelők jogosultak lennének az állami támogatás igénybe vételére az átállási költségek metodológiája szempontjából 2004. május 1-je óta. A törvény jövőbeni kompenzációs rendszert vetít elő, de a maximális kompenzációs összeg számításakor számol a termelők által a múltban kapott támogatások összegeivel is. A maximális kompenzációs összeg a törvény 2. számú melléklete szerint az eszközök múltbeli működése során szerzett jövedelem és a beruházás költségeinek fedezete különbözetének fele meg. Ahogy már említésre került a 356. számú pontban, a 2004. május 1-jét követően kapott teljes állami támogatás összege a levont jövedelmekben található. A törvényt a közös piac elveivel összeegyeztethetőnek tartva a Bizottság a közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinti szintén a 2004. május 1-je után a kedvezményezetteknek kifizetett támogatások összegeit is.
7.2.3. Különleges eset, a Dalkia Poznań Zespół Elektrociepłowni S.A. és a Electrabel Połaniec S.A. társaságok esetei
(376)
Két hosszú lejáratú szerződés, melyet a Dalkia Poznań Zespół Elektrociepłowni S.A.-val és a Electrabel Połaniec S.A.-val kötötték meg, 2006. december 31-én lejárt. Ezért ezek az erőművek nem tartoznak a törvény hatálya alá. Azonban mivel mindkét hosszú lejáratú szerződés, mint egyedüli nem tartozik a törvény hatálya alá, nyilvánvalóan nem tartozik jelen határozat hatálya alá sem, emiatt a Bizottság két külön határozatot hoz a két társaság ügyében.
8. KÖVETKEZTETÉS
(377)
A Bizottság megállapítja, hogy:
a)
A hosszú lejáratú szerződések az EK-Szerződés 87. cikkének 1) bekezdése szerint állami támogatásnak minősülnek a Żarnowiecka Elektrownia Gazową Sp. z o.o., hosszú lejáratú szerződése kivételével, ez a támogatás pedig a közös piaccal nem összeegyeztethető;
b)
A törvény az EK-Szerződés 87. cikkének 1) bekezdése szerint állami támogatásnak minősül, ez a támogatás pedig az EK-Szerződés 87. cikk 3) bekezdésének c) pontja szerint a közös piaccal összeegyeztethető.
(378)
A hosszú lejáratú szerződésekben foglalt állami támogatás a 7.1.1 pont magyarázata szerint főként azon alapul, hogy a hosszú lejáratú szerződésben a PSE biztos villamosenergia-mennyiség beszerzését garantálja, az előállítás összes költségét magában foglaló áron.
(379)
Miután az ilyen állami támogatás nem egyeztethető össze az EK-Szerződéssel, ezért folyósítását meg kell szüntetni. Miután a garantált átvételre és a költségek fedezetére vonatkozó előírások a hosszú lejáratú szerződés alapvető részét képezik, a Bizottság megállapítja, hogy az állami támogatás folyósításának megszüntetése egyedül a hosszú lejáratú szerződések felbontásával valósítható meg.
(380)
A Bizottság úgy véli, hogy a hosszú lejáratú szerződések felbontása a felektől komoly munkaráfordítást igényel, különösképpen a hosszú lejáratú szerződések felbontása feltételeinek tárgyalása során. A Bizottság úgy véli, hogy a villamosenergia-ellátás biztonsági szintjének megfelelő biztosítása céljából, valamint annak érdekében, hogy a piac teljes liberalizációja Lengyelországban jó körülmények között valósuljon meg, szükség van a folyamat lezárásának ésszerű határidejét megszabni. Ezek a célok a Közösség érdekét is szolgálják.
(381)
A törvény belföldi jogalkotási előkészítése kereteiben Lengyelország konzultációkat folytatott az összes érdekelt féllel annak érdekében, hogy a hosszú lejáratú szerződések önkéntes felbontásának technikai feltételeit biztosítsa. Ennek eredményeképpen a törvény a hosszú lejáratú szerződéseket felbontó szerződések megkötésére 150 napos határidőt biztosít a törvény hatálybalépése napjától, azaz 2008. január 1-jétől. A Bizottság úgy véli, hogy ez a határidő megfelel a jelen határozatban előírt hosszú lejáratú szerződések felbontásának is. A Bizottság észrevételezi, hogy a törvény 5. cikke alapján a hosszú lejáratú szerződések tényleges felbontása a törvény hatálybalépését követő 210. napot követő hónap első napja lesz (azaz 2008. április 1.).
(382)
A 356. és 375. pontban jelzettek alapján, a 2004. május 1-jét követően folyósított támogatási összegek a törvény hatálya alá tartoznak és ennélfogva a közös piac elveivel összeegyeztethetőnek tekintendők.
(383)
Különleges esetként a Żarnowiecka Elektrownia Gazowa Sp. z o.o. esetében a Bizottság elismeri, hogy az erőmű nem élt az állami támogatással a hosszú lejáratú szerződés keretei között.
(384)
A Dalkia Poznań Zespół Elektrociepłownia S.A.-val és a Electrabel Połaniec S.A.-val kötött hosszú lejáratú szerződések nem tartoznak jelen határozat hatálya alá. A bizottság e két társaság esetében külön fog határozni.
A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:
1. cikk
(1) A Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. és a hosszú lejáratú villamosenergia-értékesítési szerződések határidő előtti felbontása következtében a termelőknél fellépő költségek fedezetéről szóló törvény (a továbbiakban: a törvény) 1. mellékletében felsorolt társaságok között megkötött hosszú lejáratú villamosenergia-értékesítési szerződések Lengyelország Európai Unióba történő belépése napjától az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése alapján állami támogatást képeznek a villamosenergia-termelők számára.
(2) Az (1) bekezdésben foglalt állami támogatás jogellenes és a közös piaccal össze nem egyeztethető.
2. cikk
(1) Lengyelország az 1. cikkben foglalt hosszú lejáratú villamosenergia-értékesítési szerződéseket felbontja.
(2) A hosszú lejáratú villamosenergia-értékesítési szerződések felbontását rögzítő szerződések 2008. január 1. napjáig megkötésre kerülnek, és hatálybalépésük időpontja legkésőbb 2008. április 1.
3. cikk
A hosszú lejáratú villamosenergia-értékesítési szerződés a Polskie Sieci Elektroenergetyczne S.A. és a Żarnowiecka Elektrownia Gazowa sp. z o. o. között az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében nem képez állami támogatást.
4. cikk
(1) A törvényben előírt kompenzációk az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében a törvény 2. számú mellékletében felsorolt termelők számára nyújtott állami támogatások.
(2) Az (1) bekezdésben rögzített állami támogatás összeegyeztethető az átállási költségek metodológiájában jelzett közös piac elveivel.
(3) A törvényben előírt kompenzáció maximális összege az az összeg, amely fennmarad a hosszú lejáratú szerződések kereteiben képzett eszközök útján szerzett teljes jövedelem és a beruházás költségei fedezetére elérhető összeg levonása után.
5. cikk
(1) A lengyel hatóságok 2008. január 31-ig tájékoztatják a Bizottságot a Lengyelország által a jelen határozat végrehajtására irányuló intézkedésekről.
(2) A lengyel hatóságok a törvény végrehajtásáról évente beszámolót terjesztenek a Bizottság elé.
6. cikk
Jelen határozat címzettje a Lengyel Köztársaság.
Kelt Brüsszelben, 2007. szeptember 25-én.