Rådets afgørelse
af 17. december 2001
om et handlingsprogram for udveksling, bistand og uddannelse med henblik på beskyttelse af euroen mod falskmøntneri ("Pericles"-programmet)
(2001/923/EF)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 123, stk. 4, tredje punktum,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2),
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank(3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Traktaten pålægger Fællesskabet at træffe de nødvendige foranstaltninger til en hurtig indførelse af euroen som fælles valuta.
(2) I sin henstilling af 7. juli 1998 om vedtagelse af visse foranstaltninger til forbedring af eurosedlers og -mønters retlige beskyttelse(4) opfordrede Den Europæiske Centralbank (ECB) Kommissionen til at etablere et samarbejde om bekæmpelse af falskneri af euromønter og -sedler og foreslog, at Rådet, Kommissionen og medlemsstaterne overvejer muligheden for at gennemføre eventuelle andre foranstaltninger til at styrke bekæmpelsen af falskmøntneri.
(3) I sin meddelelse af 22. juli 1998 til Rådet, Europa-Parlamentet og Den Europæiske Centralbank om beskyttelse af euroen mod falskmøntneri oplyste Kommissionen, at den overvejer mulighederne for at iværksætte en foranstaltning for alle, der medvirker til forebyggelse, afsløring og bekæmpelse af falskmøntneri, som skulle gøre det muligt at fastlægge retningslinjerne for kommende planlægning.
(4) Rådet udstedte den 28. juni 2001 forordning (EF) nr. 1338/2001 om fastlæggelse af de foranstaltninger, der er nødvendige for at beskytte euroen mod falskmøntneri(5), som omhandler udveksling af oplysninger, samarbejde og gensidig bistand, herunder ydre aspekter af beskyttelsen af euroen samt de finansielle institutters forpligtelser til at tage falske penge ud af omløb, og tilsigter at fastlægge en generel samarbejdsramme inden indførelsen af eurosedler og -mønter i 2002, samt forordning (EF) nr. 1339/2001 om udvidelse af virkningerne af forordning (EF) nr. 1338/2001 om fastlæggelse af de foranstaltninger, der er nødvendige for at beskytte euroen mod falskmøntneri, til også at omfatte de medlemsstater, der ikke har indført euroen som fælles valuta(6).
(5) De hidtidige konsultationer og erfaringer viser, hvor vigtigt det er på fællesskabsplan at gennemføre et langsigtet specifikt og tværfagligt program til supplering af foranstaltningerne på nationalt plan. De to ovennævnte forordninger bør derfor suppleres med vedtagelse af et handlingsprogram, der tager sigter på at øge bevidstheden hos alle, der medvirker til beskyttelse af euroen mod falskmøntneri, ved at iværksætte foranstaltninger, der navnlig omfatter udveksling af oplysninger og af personale samt teknisk, videnskabelig og uddannelsesmæssig bistand. Programmet støtter og supplerer medlemsstaternes indsats i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet i medfør af traktatens artikel 5.
(6) Det bør sikres, at der er sammenhæng og komplementaritet mellem dette EF-handlingsprogram, der specifikt handler om beskyttelse af euroen mod falskmøntneri, og andre eksisterende eller kommende programmer og aktioner.
(7) Uden at det berører ECB's rolle med hensyn til beskyttelse af euroen mod falskmøntneri, foranstalter Kommissionen i det ved forordning (EF) nr. 1338/2001 nedsatte rådgivende udvalg konsultationer med de berørte aktører (navnlig de kompetente nationale myndigheder, der er udpeget af medlemsstaterne, ECB og Europol) om vurderingen af behovene for at beskytte euroen, især for så vidt angår udveksling, bistand og uddannelse, med henblik på gennemførelsen af dette program.
(8) Fællesskabet bør fremme samarbejde med tredjelande og internationale organisationer om beskyttelsen af euroen mod falskmøntneri.
(9) Der anføres i denne afgørelse et finansielt referencegrundlag som omhandlet i punkt 34 i den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999 mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om budgetdisciplin og forbedring af budgetproceduren(7) for hele programmets varighed, uden at dette berører budgetmyndighedens beføjelser i henhold til traktaten.
(10) Nærværende afgørelse er ikke til hinder for initiativer, som måtte blive truffet i henhold til traktaten om Den Europæiske Union, med henblik på udarbejdelse af programmer, vedrørende strafferetlige aspekter -
TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:
Artikel 1
Fastlæggelse af programmet
1. Ved denne afgørelse fastlægges et EF-handlingsprogram, som støtter og supplerer medlemsstaternes foranstaltninger og de eksisterende og kommende programmer med henblik på at beskytte euroen mod falskmøntneri.
2. Dette handlingsprogram benævnes "Pericles"-programmet. Det er gældende i perioden fra 1. januar 2002 til 31. december 2005.
3. Gennemførelsen og evalueringen af programmet sker i overensstemmelse med artikel 5 til 13.
Artikel 2
Programmets målsætninger
1. EF-handlingsprogrammet tager sigte på at beskytte euroen mod falskmøntneri under anvendelse af de forskellige foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 3. Det tager hensyn til tværnationale og tværfaglige aspekter. Det tager specielt sigte på at sikre overensstemmelsen mellem foranstaltningerne og, på grundlag af overvejelser om god praksis, at garantere en ensartet beskyttelse under hensyntagen til de enkelte medlemsstaters særlige traditioner.
2. Programmet har bl.a. til formål:
a) at bevidstgøre de berørte ansatte om den nye valutas fællesskabsdimension (både som reservevaluta og valuta for internationale transaktioner)
b) at virke som katalysator - gennem forskellige egnede metoder, såsom praktikophold, workshops eller deltagelse af gæsteundervisere i de nationale uddannelsesforanstaltninger og udveksling af ansatte - med henblik på at tilskynde til et tættere samarbejde mellem strukturer og de berørte ansatte, opbygning af gensidig tillid og af et tilfredsstillende gensidigt kendskab til bl.a. aktionsmetoder og problemer
c) at samordne undervisernes indsats på et højt niveau, under overholdelse af de nationale operationelle strategier
d) at udbrede kendskabet til de relevante fællesskabsbestemmelser og -instrumenter og relevante internationale bestemmelser og instrumenter.
Artikel 3
Foranstaltningernes indhold
1. Indholdet af uddannelsen og af den operationelle støtte, baseret på en tværfaglig og transnational strategi, omfatter, foruden sikkerhedsaspekter, udveksling af oplysninger, bl.a. tekniske og strategiske, samt teknisk og videnskabelig bistand.
2. Udvekslingen af oplysninger på fællesskabsplan omhandler især metoder til kontrol og analyse for:
a) at evaluere de økonomiske og finansielle konsekvenser af falskmøntneriet
b) databasernes funktion
c) anvendelse af værktøjer til afsløring, bl.a. edb-applikationer
d) undersøgelses- og efterforskningsmetoder
e) videnskabelig bistand (bl.a. videnskabelige databaser, teknologiovervågning og iagttagelse af nyskabelser)
f) varslingssystemernes funktion
g) tilknyttede spørgsmål, såsom rækkevidden af meddelelsesforpligtelsen
h) beskyttelse af personoplysninger
i) de forskellige aspekter af samarbejdet
j) beskyttelsen af euroen uden for EU
k) forskningsaktiviteter
l) tilrådighedsstillelse af særlig operationel ekspertise.
Disse udvekslinger af oplysninger kan ske gennem forskellige foranstaltninger, såsom afholdelse af workshops, møder og seminarer og en målrettet politik med praktikophold og udveksling af ansatte.
3. Den tekniske, videnskabelige og operationelle bistand omfatter især:
a) enhver foranstaltning, der gør det muligt på fællesskabsplan at opbygge pædagogiske værktøjer (samling af EU-lovgivningen, informationsbrev, manualer, glossarer og leksika, databanker, bl.a. vedrørende videnskabelig bistand, teknologiovervågning) eller edb-hjælpemidler (såsom programmel)
b) undersøgelser af tværfaglig og transnational art
c) udvikling af instrumenter og tekniske metoder til støtte for afsløringsaktiviteter på fællesskabsplan.
Artikel 4
Foranstaltningernes og bidragenes adressater
1. Foranstaltningerne er bl.a. rettet imod:
a) ansatte inden for de tjenester, der er beskæftiget med afsløring og bekæmpelse af falskmøntneri (især politiet og skattevæsenet, afhængigt af opgavefordelingen på nationalt plan)
b) ansatte inden for efterretningsvæsenet
c) repræsentanter for de nationale centralbanker, møntanstalterne og andre finansielle formidlere (bl.a. hvad angår de finansielle institutioners forpligtelser)
d) repræsentanter for handelsbankerne (bl.a. hvad angår de finansielle institutioners forpligtelser)
e) dommere og jurister, der er specialiseret på området
f) enhver anden berørt instans eller erhvervsgruppe (såsom handels- og industrikamre og lignende strukturer, der er forbindelsesled til små og mellemstore virksomheder, handlende og transportvirksomheder).
2. Ud over Kommissionens bidrag vil nedenstående parter blive opfordret til med deres respektive sagkundskab at bidrage til gennemførelse af EF-handlingsprogrammets målsætninger:
a) de nationale centralbanker og ECB, bl.a. hvad angår systemet til overvågning af forfalskning (CMS)
b) de nationale analysecentre og de nationale møntanalysecentre
c) Det Europæiske Tekniske og Videnskabelige Center (ETSC) og de nationale møntanstalter
d) Europol og Interpol
e) de nationale centralkontorer for bekæmpelse af falskmøntneri, som er omhandlet i artikel 12 i den internationale konvention til bekæmpelse af falskmøntneri, undertegnet den 20. april 1929 i Genève(8) og de andre tjenester, der er specialiseret i forebyggelse, afsløring og bekæmpelse af falskmøntneri
f) specialiserede organer, der beskæftiger sig med f.eks. reprografi- og autentifikationsteknikker, trykkere og gravører
g) ethvert andet organ, som besidder en særlig sagkundskab, herunder i givet fald i tredjelande, specielt kandidatlande.
Artikel 5
Sammenhæng og komplementaritet
1. Gennemførelsen og koordineringen af programmet sker i et tæt samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaterne.
Ved koordineringen tages der også hensyn til foranstaltninger, der iværksættes fra anden side, bl.a. af ECB og Europol.
2. Kommissionen sørger, bl.a. af hensyn til en forsvarlig økonomisk forvaltning, for at sikre sammenhæng og komplementaritet mellem dette EF-handlingsprogram, der specifikt handler om beskyttelse af euroen mod falskmøntneri, og andre eksisterende eller kommende programmer og aktioner.
Artikel 6
Referencebeløb
Det finansielle referencegrundlag til gennemførelsen af EF-handlingsprogrammet for den i artikel 1, stk. 2, omhandlede periode er på 4 millioner euro.
De årlige bevillinger godkendes af budgetmyndigheden inden for rammerne af de finansielle overslag.
Artikel 7
Internationalt samarbejde
Programmet er, under hensyntagen til udbredelsen af eurosedler og -mønter, til de operationelle behov, til vurderingen af truslen og risikoanalysen, åbent for deltagelse af de associerede ansøgerlande i overensstemmelse med betingelserne i associeringsaftalerne eller tillægsprotokollerne hertil vedrørende deltagelse i fællesskabsprogrammer, der er indgået eller skal indgås med disse lande.
Desuden er programmet om nødvendigt og i det omfang, der er disponible bevillinger på fællesskabsbudgettet, åbent for tredjelande på de betingelser og vilkår, der aftales med disse lande.
Artikel 8
Finansielle bestemmelser for workshops, møder og seminarer
1. For de i artikel 3, stk. 2, andet afsnit, omhandlede workshops, møder og seminarer, der er organiseret af Kommissionen
a) afholder Fællesskabet:
i) rejse- og opholdsudgifter i en anden medlemsstat for deltagende ansatte og almindelige udgifter i forbindelse med gennemførelsen af sådanne foranstaltninger
ii) udgifter til publicering og oversættelse af pædagogiske værktøjer, der anvendes i forbindelse med disse foranstaltninger
b) afholder medlemsstaterne:
i) udgifter i forbindelse med indledende og videregående uddannelse af deres ansatte, bl.a. for så vidt angår teknisk uddannelse
ii) visse logistikomkostninger i forbindelse med workshops, møder og seminarer, der med fællesskabsfinansiering afholdes på deres territorium (såsom transfers, tilrådighedsstillelse af lokaler og/eller tolkefaciliteter).
2. Når de i artikel 3, stk. 2, andet afsnit, omhandlede workshops, møder og seminarer afholdes i fællesskab med andre partnere såsom EBC, Europol eller Interpol deles udgifterne hertil. Disse partneres bidrag kan bestå i naturalier, forudsat det er betydeligt. Hver partner afholder under alle omstændigheder rejse- og opholdsudgifter for egne deltagere.
Artikel 9
Finansielle bestemmelser for udveksling af ansatte
1. Fællesskabet afholder udgifterne i forbindelse med, at ansatte fra en medlemsstat deltager i de i artikel 3, stk. 2, andet afsnit, omhandlede praktikophold eller udvekslinger, når disse aktiviteter finder sted inden for rammerne af gennemførelsen af de i artikel 2 omhandlede målsætninger.
2. Udgifterne i forbindelse med deltagelse af ansatte fra medlemsstaterne i praktikophold eller udvekslinger, som foranstaltes uden for programmet, afholdes dog af medlemsstaterne.
Artikel 10
Finansielle bestemmelser for bistand
1. Under ordningen for medfinansiering afholder Fællesskabet indtil 70 % af udgifterne til den operationelle bistand, der er omhandlet i artikel 3, stk. 2, specielt:
a) udgifter til udformning og fremstilling af pædagogiske værktøjer og af edb-applikationer og tekniske instrumenter af europæisk interesse
b) udgifter til undersøgelser, f.eks. af sammenlignende ret, vedrørende beskyttelse af euroen mod falskmøntneri.
Hvis der er tale om et initiativ fra Kommissionens side, kan finansieringen af sådanne foranstaltninger vedrørende operationel støtte dog undtagelsesvis udgøre 100 %.
2. Medlemsstaterne afholder dog alle udgifter til nationale elementer i de pædagogiske værktøjer og kommunikations- og informationsudvekslingssystemerne, dvs. de nationale databaser, som udgør en del af systemerne, nettilslutningerne mellem fællesskabselementerne og de nationale elementer, samt det programmel og maskinel, som hver medlemsstat måtte anse for hensigtsmæssigt for at få det fulde udbytte af systemerne overalt i sin administration.
Artikel 11
Finansielle bestemmelser for eksterne foranstaltninger
Under overholdelse af betingelserne i artikel 7 kan Fællesskabet, ud over at afholde omkostningerne ved deltagelse af ansatte fra tredjelande i de i stk. 1 omhandlede workshops, møder og seminarer, medfinansiere indtil 70 % af udgifterne til uddannelsesforanstaltninger på et tredjelands territorium samt foranstaltninger til operationel bistand i disse lande.
Artikel 12
Projektets forelæggelse og udvælgelse
1. Projekter under programmet kan foreslås af medlemsstaternes kompetente myndigheder eller af Kommissionen.
Medlemsstaterne forelægger højst ét projekt om året (workshops, møder og seminarer, som omhandlet i artikel 3, stk. 2, andet afsnit). Der kan også forelægges supplerende projekter vedrørende praktikophold og udvekslinger eller bistand.
2. Kommissionen udvælger de projekter, der forelægges af medlemsstaterne, og projekter på dens eget initiativ, efter følgende kriterier:
a) overensstemmelsen med programmets målsætninger som omhandlet i artikel 2
b) den europæiske dimension, herunder samarbejdet med specielt ECB og Europol
c) komplementariteten med tidligere, igangværende eller kommende projekter
d) arrangørens kapacitet til at gennemføre projekter
e) projektets kvalitet og dets omkostningseffektivitet
f) størrelsen af det beløb, der ansøges om, og hvorledes det står i relation til de forventede resultater
g) de forventede resultaters indvirkning på gennemførelsen af programmets målsætninger.
De projekter, der bliver udvalgt, vil være dem, der svarer bedst til ovennævnte kriterier.
3. Kommissionen er ansvarlig for forvaltningen og gennemførelsen af programmet i samarbejde med medlemsstaterne.
Artikel 13
Overvågning og evaluering
1. Modtagerne af støtten til de udvalgte projekter forelægger Kommissionen en årsrapport.
2. Når projekterne er afsluttet, evaluerer Kommissionen den måde, hvorpå de er gennemført, og deres virkning med henblik på at bedømme, om de oprindeligt fastsatte målsætninger er opfyldt.
3. Kommissionen forelægger Europa-Parlamentet og Rådet:
a) senest den 30. juni 2005, en i forhold til programmets administrator uafhængig evalueringsrapport om programmets relevans og effektivitet og en meddelelse om, hvorvidt dette program bør videreføres og tilpasses, ledsaget af et relevant forslag.
b) ved afslutningen af programmets gennemførelse og senest den 30. juni 2006 en detaljeret rapport om programmets gennemførelse og resultater, som bl.a. omhandler merværdien i kraft af fællesskabsbistanden.
Artikel 14
Anvendelse
Denne afgørelse får virkning i de medlemsstater, der har indført euroen som fælles valuta.
Artikel 15
Virkning
Denne afgørelse får virkning fra datoen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Den anvendes fra 1. januar 2002.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. december 2001.
A Tanács határozata
(2001. december 17.)
az euro pénzhamisítás elleni védelmét szolgáló csere-, segítségnyújtási és képzési program (a "Periklész-program") létrehozásáról
(2001/923/EK)
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 123. cikke (4) bekezdésének harmadik mondatára,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],
tekintettel az Európai Központi Bank véleményére [3],
mivel:
(1) A Szerződés felhívja a Közösséget, hogy hozza meg az euro közös valutaként történő gyors bevezetéséhez szükséges intézkedéseket.
(2) Az Európai Központi Bank (EKB) az euro-bankjegyek és -érmék jogi védelmének megerősítésére irányuló egyes intézkedések elfogadásáról szóló, 1998. július 7-i ajánlásában [4] felhívta a Bizottságot, hogy az euro-bankjegyek és -érmék hamisítása elleni küzdelem céljából alakítson ki együttműködést. Javasolta továbbá, hogy a Tanács, a Bizottság és a tagállamok mérlegeljék minden olyan intézkedés végrehajtását, amivel fokozható a hamisítás elleni küzdelem.
(3) A Bizottság a Tanácshoz, az Európai Parlamenthez és az Európai Központi Bankhoz intézett, 1998. július 22-i, az euro védelméről szóló közleményében kijelentette, hogy meg fogja vizsgálni egy olyan program létrehozásának lehetőségét a pénzhamisítás megelőzésére, felderítésére és visszaszorítására szolgáló rendszer valamennyi résztvevője számára, amely hozzájárul a jövőbeli tervezés iránymutatásainak meghatározásához.
(4) 2001. június 28-án a Tanács elfogadta az euro pénzhamisítás elleni védelméhez szükséges intézkedések megállapításáról szóló 1338/2001/EK [5] rendeletet, amely az információcserével, együttműködéssel és kölcsönös segítségnyújtással - ideértve az euro védelmének külső szempontjait -, valamint a pénzügyi intézményekre háruló kivonási kötelezettséggel foglalkozik. E rendelet szándéka továbbá, egy olyan átfogó együttműködési keret létrehozása, amely az euro-bankjegyek és -érmék 2002. évi bevezetése előtt alkalmazandó. Ugyanazon a napon a Tanács elfogadta az 1339/2001/EK [6] rendeletet is, amellyel kiterjesztette az euro pénzhamisítás elleni védelméhez szükséges intézkedéseket megállapító 1338/2001/EK rendelet hatályát azokra a tagállamokra, amelyek nem fogadták el az eurót közös valutaként.
(5) A konzultációk és a tapasztalat azt mutatják, hogy egy közösségi szinten szervezett, hosszú távon megvalósított különleges, multidiszciplináris kiegészítő program valószínűleg hatékonyabb, mint a nemzeti szinten hozott intézkedések. Az említett két rendeletet ennek megfelelően ki kell tehát egészíteni egy cselekvési program elfogadásával, amelynek célja az euro hamisítás elleni védelmében részt vevő valamennyi személy tudatosságának fokozása olyan intézkedések végrehajtása által, amelyek legfőképp információcserét, munkavállalói csereprogramokat, valamint műszaki és tudományos támogatást és képzési intézkedéseket foglalnak magukban. Ez a program támogatja és kiegészíti azt a munkát, amelyet a tagállamok a Szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően végeznek.
(6) Biztosítani kell, hogy ez, az euro pénzhamisítás elleni védelmére irányuló közösségi cselekvési program kövesse és kiegészítse a már meglevő, illetve jövőbeli programokat és tevékenységeket.
(7) Az EKB-nak az euro pénzhamisítás elleni védelmében betöltött szerepének sérelme nélkül, e program végrehajtása céljából, a Bizottság - az 1338/2001/EK bizottsági rendelet rendelkezéseinek megfelelően létrehozott megfelelő tanácsadó bizottság keretén belül - az elsődleges érintett felekkel (különösen azokkal az illetékes nemzeti hatóságokkal, amelyeket a tagállamok, az EKB, valamint az Europol jelöl ki) lefolytatja az euro védelmét célzó szükségletek értékelésével kapcsolatos valamennyi konzultációt, különösen a csereprogramok, a segítségnyújtás és a képzés tárgyában.
(8) A Közösség támogatja a nem tagországokkal való együttműködést az euro pénzhamisítás elleni védelme terén.
(9) A költségvetési fegyelemről és a költségvetési eljárás javításáról szóló, 1999. május 6-i, az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság között létrejött intézményközi megállapodás [7] 34. cikke szerinti pénzügyi referenciaösszeg a program teljes időtartamára bekerül ebbe a határozatba anélkül, hogy érintené a Szerződésben meghatározott költségvetési hatóság hatáskörét.
(10) Ez a határozat nem érinti az Európai Unióról szóló szerződés értelmében tehető, büntetőjogi jellegű programokra irányuló kezdeményezéseket,
A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:
1. cikk
A program létrehozása
(1) Ez a határozat egy olyan közösségi cselekvési programot hoz létre, amelynek célja a tagállamok által az euro pénzhamisítás elleni védelme érdekében megtett intézkedések és a létrehozott vagy létrehozandó programok támogatása és kiegészítése.
(2) Ez a cselekvési program a Periklész-program nevet viseli. Ez a program 2002. január 1-jétől 2005. december 31-ig működik.
(3) A programot az 5-13. cikkekkel összhangban kell végrehajtani és ellenőrizni.
2. cikk
A program célkitűzései
(1) A közösségi cselekvési program - az e határozat 3. cikkében foglalt különféle intézkedéseken keresztül - az euro pénzhamisítás elleni védelmére törekszik. Figyelembe vesz transznacionális és multidiszciplináris szempontokat. Annak érdekében, hogy a legjobb gyakorlat figyelembevétele alapján egyenlő védelmet biztosítson, az egyes tagállamok eltérő hagyományainak tiszteletben tartása mellett, a program az intézkedések lényegi kérdéseinek egymáshoz közelítésének előmozdítására összpontosít.
(2) Feladatai közé különösen a következők tartoznak:
a) az új valuta közösségi szintű (úgy is, mint tartalékvaluta, és mint a nemzetközi műveletek lebonyolítására szolgáló valuta) jelentőségének tudatosítása az érintett munkatársakban;
b) a szervezetek és az érintett munkatársak közötti szorosabb együttműködés, a kölcsönös bizalom megteremtésének és a megfelelő ismereteknek, többek között a cselekvési módszerek és a nehézségek megismerésének elősegítése különféle alkalmas intézkedések támogatásával; ilyenek például a kiküldetések, a szakértői workshopok, illetve vendégelőadók részvétele a nemzeti képzésben, valamint a dolgozói csereprogramok;
c) az oktatók számára tartott magas szintű képzési tevékenységek közelítésének elősegítése olyan módon, amely összeegyeztethető a nemzeti operatív stratégiákkal;
d) az általános ismeretek kibővítése, különös tekintettel az érintett közösségi és nemzetközi jogi ismeretekre és eszközökre.
3. cikk
Intézkedések
(1) A multidiszciplináris és transznacionális szemléletre támaszkodó képzés és az operatív támogatás tartalma a biztonsági szempontokon kívül kiterjed az információcserére, különösen a műszaki és stratégiai információk cseréjére, valamint a műszaki és tudományos háttérre is.
(2) A közösségi szintű információcsere kiépítése különösen az ellenőrzés és az elemzés módszertani kérdéseire terjed ki a következő kérdéskörök értékelése érdekében:
a) a pénzhamisítás gazdasági és pénzügyi hatásai;
b) adatbázisok működtetése;
c) számítógéppel támogatott felderítési eszközök használata;
d) vizsgálati és nyomozati módszerek;
e) tudományos segítségnyújtás (különös tekintettel a tudományos adatbázisokra és az új fejlesztések technológiai szempontú megfigyelésére/nyomon követésére);
f) korai előrejelzési rendszerek működtetése;
g) kapcsolódó témák, például a tájékoztatási kötelezettség területe;
h) a személyes adatok védelme;
i) az együttműködés különféle szempontjai;
j) az euro védelme az Európai Unión kívül;
k) kutatási tevékenységek;
l) konkrét operatív szakértelem nyújtása.
Az ilyen jellegű információcsere számos formában történhet, például workshopok keretében, találkozók és szemináriumok formájában, valamint célirányos kiküldetési és dolgozói csereprogramok keretében.
(3) A műszaki, tudományos és operatív támogatás különösen a következőkre terjed ki:
a) minden olyan intézkedésre, amely közösségi szintű oktatási segédanyagot hoz létre (az EU-joganyag kézikönyve, tájékoztató közlönyök, gyakorlati kézikönyvek, szószedetek és lexikonok, adatbázisok, különösen a tudományos segítségnyújtás vagy a technológia-figyelés terén), illetve számítógépes alkalmazásokra (például szoftverek);
b) multidiszciplináris, illetve transznacionális tanulmányokra; valamint
c) a közösségi szintű felderítő tevékenységet segítő műszaki segédeszközökre és módszerek kidolgozására.
4. cikk
A tevékenységek és a közreműködők célcsoportjai
(1) Az intézkedések célcsoportjai a következők:
a) a felderítést végző és pénzhamisítás ellen küzdő szervezetek munkatársai (különösen a rendőri erők és a pénzügyi igazgatás szervezetei a nemzeti szinten betöltött funkcióik függvényében);
b) a hírszerzés munkatársai;
c) a nemzeti központi bankok, pénzverdék és egyéb pénzügyi közvetítő szervezetek képviselői (elsősorban a pénzintézetek kötelezettségeit illetően);
d) a kereskedelmi bankok képviselői (elsősorban a pénzintézetek kötelezettségeit illetően);
e) bírók és ügyészek, és az erre a területre szakosodott ügyvédek;
f) bármely más érintett szakmai csoport (ilyenek például a kereskedelmi kamarák, iparkamarák, illetve olyan hasonló szervezetek, amelyeknek lehetőségük van kapcsolatot teremteni a kis- és középvállalkozásokkal, kereskedőkkel és fuvarozási vállalkozókkal).
(2) A Bizottság közreműködésén kívül a következő feleket kell felkérni arra, hogy felhasználva adott szakértelmüket működjenek közre a közösségi cselekvési program céljainak eléréséhez:
a) a nemzeti központi bankokat és az EKB-t, többek között a hamispénz-figyelő rendszert (CMS) illetően;
b) A nemzeti bankjegyszakértői központokat (NAC) és a nemzeti érmeszakértői központokat (CNAC);
c) az Európai Műszaki és Tudományos Központot (CTSE), valamint a nemzeti pénzverdéket;
d) az Europolt és az Interpolt;
e) a pénzhamisítás visszaszorításáról szóló, 1929. április 20-án Genfben aláírt nemzetközi egyezmény [8] 12. cikkében előírt nemzeti központi pénzhamisítás elleni szervezeteket, valamint a pénzhamisítással kapcsolatos megelőzési, felderítési és végrehajtási feladatokra szakosodott egyéb szervezeteket;
f) érintett szakmai szervezeteket, például a sokszorosító és hitelesítő technológiákkal foglalkozókat, a nyomdákat és vésnököket;
g) minden egyéb különleges szaktudással rendelkező szervezetet, ideértve - amennyiben az vonatkoztatható - a harmadik országokat és kiváltképpen a tagjelölt országokat.
5. cikk
Konzisztencia és kiegészítő jelleg
(1) A programot a Bizottság és a tagállamok szoros együttműködésben hajtják végre és koordinálják.
A koordináció során figyelembe kell venni a másutt hozott intézkedéseket, különösen az EKB és az Europol intézkedéseit.
(2) A Bizottság a hatékony és eredményes pénzgazdálkodást szem előtt tartva igyekszik biztosítani az euro pénzhamisítás elleni védelmét célzó közösségi cselekvési program, valamint az egyéb, már működő vagy jövőbeli programok és tevékenységek közötti összhangot és azok kiegészítő jellegét.
6. cikk
Bázisösszeg
A közösségi program végrehajtására az 1. cikk (2) bekezdésében meghatározott időtartamra előirányzott pénzügyi bázisösszeg 4 millió euróban kerül megállapításra.
Az évenkénti előirányzatot a költségvetési hatóság a pénzügyi terv keretein belül hagyja jóvá.
7. cikk
Nemzetközi együttműködés
Figyelembe véve az euro-bankjegyek és -érmék forgalmazására tett intézkedéseket, az operatív követelményeket, valamint a veszélyek és kockázatok elemzésének értékelését, a programot meg kell nyitni a társult tagjelölt országok számára is, összhangban a velük kötött társulási megállapodások és a közösségi programokban való részvételről szóló kiegészítő jegyzőkönyveik feltételeivel.
Ezen túlmenően szükség esetén a programot harmadik országok számára is meg kell nyitni a velük kötendő megállapodásokkal és azok feltételeivel összhangban, amennyiben erre a célra rendelkezésre állnak a Közösség költségvetési előirányzatai.
8. cikk
A workshopokra, találkozókra és szemináriumokra vonatkozó pénzügyi rendelkezések
(1) A 3. cikk (2) bekezdésének második albekezdésében meghatározott, a Bizottság által szervezett workshopok, találkozók és szemináriumok tekintetében:
a) a Közösség a következő költségeket viseli:
i. a résztvevő munkatársak másik tagállamban felmerülő úti- és szállásköltségeit, illetve a rendezvények szervezésével járó általános költségeket;
ii. a felhasznált oktatóanyag kiadásának és fordításának költségeit;
b) a következő költségeket a tagállamok viselik:
i. munkatársaik alap- és továbbképzéseivel, különösen a műszaki képzéssel kapcsolatos költségeket;
ii. a területükön közösségi pénzalapokból szervezett workshopokkal, találkozókkal és szemináriumokkal kapcsolatosan felmerülő bizonyos logisztikai költségeket (például a belföldi közlekedés, a helyiségbérlet, a tolmácsoláshoz szükséges eszközök).
(2) Amennyiben a 3. cikk (2) bekezdésének második albekezdésében meghatározott workshopok, találkozók és szemináriumok szervezése egyéb partnerekkel, például az EKB-val, az Europollal vagy az Interpollal együtt történik, az ezzel járó kiadásokat a partnerek felosztják egymás között. A partnerek hozzájárulása lehet természetbeni hozzájárulás is, feltéve, hogy az, jelentős mértékű. Saját vendégelőadóik úti- és szállásköltségeit azonban mindenkor az egyes partnerek állják.
9. cikk
Munkavállalói csereprogramokra vonatkozó pénzügyi rendelkezések
(1) A 3. cikk (2) bekezdésének második albekezdésében meghatározott kiküldetés vagy csere esetén a tagállamokból származó munkatársak részvételi költségeit a Közösség viseli, amennyiben az ilyen tevékenységek elősegítik a 2. cikkben megfogalmazott célkitűzések megvalósítását.
(2) Azonban a tagállamokból származó munkatársak olyan kiküldetésekben vagy cserékben való részvételének költségeit, amelyek nem szerepelnek a programban, a tagállamok viselik.
10. cikk
Támogatásra vonatkozó pénzügyi rendelkezések
(1) A Közösség társfinanszírozás keretében a 3. cikk (2) bekezdésében említett operatív támogatásnak legfeljebb a 70 %-át fizeti, konkrétan az alábbiakra vonatkozóan:
a) az európai szintű tananyagok és számítástechnikai alkalmazások vagy műszaki eszközök tervezési és előállítási költségei;
b) az euro pénzhamisítás elleni védelmével kapcsolatos - például összehasonlító jogi - tanulmányok költségei.
Kivételes esetben, amennyiben bizottsági kezdeményezésről van szó, az ilyen operatív támogatási intézkedések 100 %-ban is finanszírozhatóak.
(2) Az oktatóanyagok, távközlési rendszerek és információcsere-rendszerek nem közösségi alkotórészeinek - nevezetesen az ilyen rendszerek részét képező nemzeti adatbázisok, a közösségi és a nem közösségi alkotórészek közötti hálózati kapcsolatok, valamint az egyes tagállamok által a saját igazgatásukban lévő ilyen rendszerek teljes értékű működtetéséhez szükségesnek ítélt szoftverek és hardverek - költségeit, maguk a tagállamok állják.
11. cikk
Külső intézkedésekre vonatkozó pénzügyi rendelkezések
A 7. cikkben meghatározott feltételekkel összhangban a harmadik országok tisztviselőinek a workshopokon, találkozókon és szemináriumokon történő, az e rendelet 8. cikkében említett részvételével kapcsolatos költségek viselésén felül, a Közösség társfinanszírozás keretében a nem tagországok területén rendezett oktatási és operatív támogatási intézkedések költségeinek legfeljebb 70 %-át viseli.
12. cikk
A projektek előterjesztése és kiválasztása
(1) A program keretében zajló projektek származhatnak a tagállamok illetékes hatóságaitól vagy a Bizottságtól.
A tagállamok évente legfeljebb egy projektet terjeszthetnek elő (a 3. cikk (2) bekezdésének második albekezdésében említett workshopokat, találkozókat és szemináriumokat tekintve). Előterjeszthetők kiküldetésekkel, dolgozói csereprogramokkal és támogatással kapcsolatos projektek is.
(2) A Bizottság a tagállamok által előterjesztett projektek és a saját maga által kezdeményezett projektek közül a következő kritériumok alapján választ:
a) megfelel-e a projekt a program 2. cikkben említett célkitűzéseinek;
b) európai szintű-e a projekt, különös tekintettel az EKB-vel és az Europollal való együttműködésre;
c) kiegészíti-e a korábbi, folyamatban lévő vagy jövőbeli projekteket;
d) mennyire képesek a szervezők megvalósítani a projektet;
e) a projekt belső tulajdonságai és költséghatékonysági aránya;
f) a kért támogatás összege és összemérhetősége a várható eredményekkel;
g) a remélt eredmények hatása a program célkitűzéseinek elérésére.
A fenti célkitűzéseknek leginkább megfelelő projektek kerülnek kiválasztásra.
(3) A Bizottság a tagállamokkal együtt felel a program irányításáért és végrehajtásáért.
13. cikk
Nyomon követés és értékelés
(1) Minden egyes kiválasztott projekt kedvezményezettjei éves jelentést nyújtanak be a Bizottságnak.
(2) A projektek befejezésekor a Bizottság értékeli a végrehajtás módját és a projekt hatását annak érdekében, hogy felmérje az induláskor kitűzött célok megvalósításának sikerességét.
(3) A Bizottság az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak megküldi a következőket:
a) 2005. június 30-ig egy, a programvezetőtől független jelentést, amelyben értékeli a program helytállóságát, hatékonyságát és eredményességét, valamint egy közleményt arról, hogy szükséges-e az adott program folytatása és átdolgozása, csatolva az erre vonatkozó javaslatot;
b) a program befejezésekor, de legkésőbb 2006. június 30-ig, egy részletes jelentést a program végrehajtásáról és eredményeiről, különös tekintettel a közösségi pénzügyi támogatás révén jelentkező hozzáadott értékre.
14. cikk
Alkalmazhatóság
Ezt a határozatot azokban a tagállamokban kell alkalmazni, amelyek elfogadták ez eurót közös valutaként.
15. cikk
Hatálybalépés
Ez a határozat az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.
Ezt a határozatot 2002. január 1-jétől kell alkalmazni.
Kelt Brüsszelben, 2001. december 17-én.