Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1980/2000
af 17. juli 2000
om en revideret ordning for tildeling af et EF-miljømærke
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 175, stk. 1,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2),
efter høring af Regionsudvalget,
i overensstemmelse med fremgangsmåden i traktatens artikel 251(3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Formålet med Rådets forordning (EØF) nr. 880/92 af 23. marts 1992 om en EF-ordning for tildeling af et miljømærke(4) var at oprette en frivillig EF-ordning for tildeling af et miljømærke for at fremme produkter med færre miljøpåvirkninger i hele deres livscyklus og give forbrugerne nøjagtige, ikke-vildledende og videnskabeligt baserede oplysninger om produkters miljøpåvirkninger.
(2) Ifølge artikel 18 i forordning (EØF) nr. 880/92 skal Kommissionen senest fem år efter forordningens ikrafttræden gennemgå ordningen på baggrund af erfaringerne med anvendelsen af den og i givet fald foreslå passende ændringer til forordningen.
(3) Erfaringerne fra forordningens anvendelse har vist, at der er behov for at gøre ordningen mere effektiv, forbedre planlægningen og forenkle anvendelsen.
(4) De grundlæggende mål for en frivillig og selektiv EF-miljømærkeordning er stadig gyldige. En sådan ordning bør navnlig vejlede forbrugerne om produkter, der giver mulighed for at mindske indvirkningen på miljøet i løbet af hele deres livscyklus, samt give oplysninger om de mærkede produkters miljømæssige egenskaber.
(5) Af hensyn til den brede offentligheds accept af EF-miljømærkeordningen er det væsentligt, at ikke-statslige organisationer på miljøområdet og forbrugerorganisationer spiller en vigtig rolle i udviklingen og opstillingen af kriterier for EF-miljømærker og inddrages aktivt i dette arbejde.
(6) Det er nødvendigt at forklare forbrugerne, at miljømærket repræsenterer de produkter, der giver mulighed for at mindske visse negative miljøpåvirkninger sammenlignet med andre produkter i samme produktgruppe, uden at det berører de bestemmelser, der gælder for produkter på fællesskabsplan eller nationalt plan.
(7) Ordningens anvendelsesområde bør omfatte produkter og miljøfaktorer, som er af interesse for så vidt angår både det indre marked og miljøet. I denne forordning bør produkter også omfatte tjenesteydelser.
(8) Procedurer og metoder for opstilling af miljømærkekriterier bør ajourføres i lyset af den videnskabelige og tekniske udvikling og den indhøstede erfaring på dette område for at sikre overensstemmelse med relevante internationalt anerkendte standarder, der udvikles på dette område.
(9) Principperne for opstilling af selektivitetsniveauet for miljømærket bør tydeliggøres for at fremme en ensartet og effektiv gennemførelse af ordningen.
(10) Miljømærket bør indeholde enkle, præcise, ikke-vildledende og videnskabeligt baserede oplysninger om væsentlige miljøforhold, der tages i betragtning i forbindelse med tildeling af mærket, således at forbrugerne kan træffe deres valg på et velinformeret grundlag.
(11) På de forskellige trin i tildelingen af et miljømærke skal der gøres en indsats for at sikre en effektiv anvendelse af ressourcerne og en høj grad af miljøbeskyttelse.
(12) Det er nødvendigt, at mærket påføres flere oplysninger om grundene for tildelingen af mærket for at hjælpe forbrugerne med at forstå betydningen heraf.
(13) Miljømærkeordningen bør på lang sigt fortrinsvis være selvfinansierende. De finansielle bidrag fra medlemsstaterne bør ikke stige.
(14) Det er nødvendigt at overlade opgaven med at bidrage til opstilling og gennemgang af miljømærkekriterierne samt kravene til vurdering og verifikation til et passende organ, Den Europæiske Unions Miljømærkenævn (EUMN), for at opnå en effektiv og neutral gennemførelse af ordningen. EUMN bør sammensættes af de ansvarlige organer, som medlemsstaterne allerede har udpeget i henhold til artikel 9 i forordning (EØF) nr. 880/92, og af et Samrådsforum, hvor en afbalanceret deltagelse af alle relevante interesserede parter er sikret.
(15) Det er nødvendigt at sikre, at EF-miljømærkeordningen er forenelig og koordineret med Fællesskabets miljøpolitiske prioriteringer og med andre EF-mærknings- eller kvalitetscertificeringsordninger, som dem der er oprettet ved Rådets direktiv 92/75/EØF af 22. september 1992 om angivelse af husholdningsapparaters energi- og ressourceforbrug ved hjælp af mærkning og standardiserede vareoplysninger(5) og Rådets forordning (EØF) nr. 2092/91 af 24. juni 1991 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler(6).
(16) Eksisterende samt nye miljømærkeordninger i medlemsstaterne kan fortsat bestå, men der bør fastsættes bestemmelser for at sikre samordning mellem EF-miljømærkeordningen og andre miljømærkeordninger i Fællesskabet for at fremme den fælles målsætning om et bæredygtigt forbrug.
(17) Det er nødvendigt at sikre gennemsigtighed i ordningens anvendelse og at sikre, at den er i overensstemmelse med relevante internationale standarder, så fabrikanter og eksportører fra lande uden for Fællesskabet lettere kan få adgang til og deltage i ordningen.
(18) De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen(7).
(19) Af ovennævnte grunde bør forordning (EØF) nr. 880/92 erstattes af denne forordning, således at de nødvendige reviderede bestemmelser kan indføres på den mest effektive måde, samtidig med at der fastsættes passende overgangsbestemmelser for at sikre kontinuiteten og en smidig overgang mellem de to forordninger -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Formål og principper
1. Formålet med ordningen for tildeling af et EF-miljømærke (i det følgende benævnt "ordningen") er at fremme produkter, der vil kunne mindske negative miljøpåvirkninger sammenlignet med andre produkter i samme produktgruppe, og derved bidrage til en effektiv ressourceanvendelse og et højt miljøbeskyttelsesniveau. Dette formål skal forfølges ved at give forbrugerne vejledning og nøjagtige, ikke-vildledende og videnskabeligt baserede oplysninger om sådanne produkter.
I denne forordning:
- omfatter ordet "produkt" alle varer og tjenesteydelser
- omfatter ordet "forbrugere" professionelle købere.
2. Miljøpåvirkningerne fastlægges på grundlag af en undersøgelse af produkternes interaktioner med miljøet, herunder anvendelsen af energi og naturressourcer i produktets livscyklus.
3. Deltagelse i ordningen berører ikke miljøkrav og andre forskrifter i fællesskabsretten eller national lovgivning, der gælder for de forskellige stadier af varernes og, hvor det er relevant, tjenesteydelsernes livsforløb.
4. Gennemførelsen af ordningen skal være i overensstemmelse med traktaternes bestemmelser, herunder forsigtighedsprincippet, og med de retsakter, der er vedtaget i henhold hertil, samt med Fællesskabets miljøpolitik som beskrevet i Fællesskabets program for politik og handling i forbindelse med miljøet og bæredygtig udvikling (femte handlingsprogram), indført ved resolution af 1. februar 1993(8), og skal koordineres med andre mærknings- og kvalitetscertificeringssystemer og -ordninger som især EF-energimærkningsordningen, indført ved Rådets direktiv 92/75/EØF, og ordningen for økologisk landbrug, indført ved Rådets forordning (EF) nr. 2092/91.
Artikel 2
Anvendelsesområde
1. EF-miljømærket kan tildeles produkter, der markedsføres i Fællesskabet og overholder de væsentlige miljøkrav i artikel 3 og miljømærkekriterierne i artikel 4. Miljømærkekriterierne fastlægges efter produktgrupper.
Ved en produktgruppe forstås varer eller tjenesteydelser, der tjener samme formål og kan sidestilles, hvad angår anvendelse og forbrugernes opfattelse.
2. For at indgå i denne ordning skal en produktgruppe opfylde følgende betingelser:
a) den skal repræsentere et betydeligt salgs- og handelsvolumen i det indre marked
b) den skal på et eller flere stadier i produktets livsforløb indebære betydelige miljøpåvirkninger på globalt eller regionalt niveau og/eller af generel art
c) den skal indeholde et betydeligt potentiale for at udvirke miljøforbedringer gennem forbrugernes valg samt et incitament for fabrikanterne eller tjenesteleverandørerne til at søge konkurrencefordele ved at markedsføre produkter, der opfylder kravene for miljømærket, og
d) en betydelig del af det samlede salgsvolumen skal sælges til slutforbrug eller -anvendelse.
3. En produktgruppe kan underopdeles i undergrupper med tilsvarende tilpasning af miljømærkekriterierne, hvis produkternes funktionelle egenskaber kræver det, samt hvis miljømærkets muligheder for at skabe miljøforbedringer derved optimeres.
Miljømærkekriterierne for de forskellige undergrupper af en given produktgruppe, der er omfattet af samme kriteriedokument, som er offentliggjort i henhold til artikel 6, stk. 5, skal være anvendelige fra samme tidspunkt.
4. Miljømærket må ikke tildeles stoffer eller præparater, der er klassificeret som meget giftige, giftige, miljøfarlige, kræftfremkaldende, reproduktionstoksiske eller mutagene i overensstemmelse med Rådets direktiv 67/548/EØF(9) eller Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/45/EF(10), eller varer, der er fremstillet ved processer, som kan forårsage betydelig skade på mennesket og/eller miljøet, eller som i almindelig brug kan skade forbrugeren.
5. Denne forordning gælder ikke for levnedsmidler, drikkevarer og lægemidler eller for medicinsk udstyr som defineret i Rådets direktiv 93/42/EØF(11), der udelukkende er beregnet på professionel anvendelse, eller som skal ordineres eller kontrolleres af medicinsk personale.
Artikel 3
Miljøkrav
1. Miljømærket kan tildeles et produkt, der besidder egenskaber, der giver det mulighed for i væsentlig grad at bidrage til forbedringer i forbindelse med vigtige miljøforhold som er knyttet til de formål og principper, der er angivet i artikel 1. Disse miljøforhold fastlægges på grundlag af det vejledende vurderingsskema i bilag I og skal opfylde de metodemæssige krav i bilag II.
2. Følgende bestemmelser finder anvendelse:
a) Når de komparative forbedringer vurderes, tages der hensyn til de positive nettovirkninger for miljøet og de miljømæssige fordele og ulemper, herunder sundheds- og sikkerhedsaspekter, i tilknytning til tilpasningerne igennem de forskellige stadier af livsforløbet for de produkter, der vurderes. Ved vurderingen tages der også hensyn til eventuelle miljøfordele ved at anvende de pågældende produkter.
b) De vigtigste miljøforhold fastlægges ved at identificere de kategorier af miljøpåvirkninger, hvor det undersøgte produkt yder det største bidrag fra et livscyklusperspektiv, og blandt disse forhold dem, hvor der er et betydeligt potentiale for forbedringer.
c) Præproduktionsfasen for varernes livscyklus omfatter udvinding eller produktion og forarbejdning af råmaterialer og energiproduktion. Disse aspekter skal, så vidt det er teknisk muligt, tages i betragtning.
Artikel 4
Miljømærkekriterier og vurderings- og verifikationskrav
1. Der fastsættes specifikke miljømærkekriterier for hver produktgruppe. Disse kriterier fastlægger de krav for hvert af de i artikel 3 nævnte miljøforhold, som et produkt skal opfylde for at få tildelt miljømærket, herunder krav for så vidt angår produktets egnethed i forbindelse med opfyldelsen af forbrugernes behov.
2. Kriterierne skal så vidt muligt sikre, at produkterne udvælges efter følgende principper:
a) i kriteriernes gyldighedsperiode skal produktets udsigter til markedsindtrængning i Fællesskabet være tilstrækkelig store til at udvirke miljøforbedringer gennem forbrugernes valg
b) kriteriernes selektivitet skal fastlægges under hensyntagen til den tekniske og økonomiske gennemførlighed af de tilpasninger, der er nødvendige for at opfylde det inden for et rimeligt tidsrum
c) kriteriernes selektivitet skal fastlægges med henblik på at opnå den maksimale mulighed for miljøforbedringer.
3. Kravene ved vurdering af specifikke produkters overensstemmelse med miljømærkekriterierne og ved verifikation af betingelserne for miljømærkets anvendelse, som anført i artikel 9, stk. 1, opstilles sammen med miljømærkekriterierne efter produktgrupper.
4. Gyldighedsperioden for kriterierne samt kravene til vurdering og verifikation fastlægges inden for hvert sæt miljømærkekriterier for hver enkelt produktgruppe.
En gennemgang af miljømærkekriterierne samt af de krav til vurdering og verifikation, der er knyttet til kriterierne, skal finde sted i god tid inden udløbet af gyldighedsperioden for de kriterier, der er specificeret for hver produktgruppe, og skal resultere i et forslag til forlængelse, tilbagetrækning eller revision.
Artikel 5
Arbejdsplan
I overensstemmelse med formålene og principperne i artikel 1 udarbejder Kommissionen inden et år efter denne forordnings ikrafttræden en arbejdsplan for EF-miljømærket efter forudgående høring af Den Europæiske Unions Miljømærkenævn, i det følgende benævnt EUMN, som er omhandlet i artikel 13, og efter proceduren i artikel 17. Arbejdsplanen skal omfatte en strategi for udvikling af ordningen, der for de efterfølgende tre år skal fastsætte:
- mål for den miljøforbedring og markedsindtrængning, der søges opnået med ordningen
- en ikke-udtømmende liste over produktgrupper, der skal prioriteres i forbindelse med Fællesskabets indsats
- planer for koordination og samarbejde mellem ordningen og andre miljømærkningsordninger i medlemsstaterne.
Arbejdsplanen skal især tage hensyn til udarbejdelse af fælles aktioner til fremme af de produkter, der er forsynet med miljømærket, og til indførelse af en ordning for udveksling af oplysninger om eksisterende og kommende produktgrupper på nationalt plan og på EU-plan.
Arbejdsplanen skal ligeledes indeholde foranstaltninger til gennemførelse af strategien, herunder den planlagte finansiering af ordningen.
Den skal endvidere angive, hvilke tjenesteydelser ordningen ikke gælder for, under hensyntagen til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøstyring og miljørevision (EMAS).
Arbejdsplanen tages regelmæssigt op til revision. Den første revision skal omfatte en rapport om, hvorledes planerne for koordination og samarbejde mellem fællesskabsordningen og de nationale ordninger for miljømærkning er blevet gennemført.
Artikel 6
Procedurer for fastsættelse af miljømærkekriterier
1. Betingelserne for tildeling af miljømærket fastlægges for hver produktgruppe.
De specifikke miljøkriterier for hver produktgruppe og deres respektive gyldighedsperioder fastsættes efter proceduren i artikel 17 efter høring af EUMN.
2. Kommissionen indleder proceduren på eget initiativ eller efter anmodning fra EUMN. Den giver EUMN mandat til at udvikle og regelmæssigt gennemgå miljømærkekriterierne samt de krav til vurdering og verifikation, der er knyttet til disse kriterier, der gælder for de produktgrupper, der falder ind under denne forordnings anvendelsesområde. Mandatet skal indeholde en tidsfrist for afslutningen af dette arbejde.
Kommissionen skal ved udformningen af dette mandat tage passende hensyn til
- den arbejdsplan, der er fastsat i artikel 5
- de metodemæssige krav i bilag II.
3. På grundlag af mandatet udarbejder EUMN udkast til miljømærkekriterierne for hver produktgruppe og kravene til vurdering og verifikation, der er knyttet til disse kriterier, som angivet i artikel 4 og bilag IV, under hensyntagen til resultaterne af feasibility- og markedsundersøgelser, livscyklusbetragtninger og den i bilag II omhandlede forbedringsanalyse.
4. Kommissionen underrettes om de udkast til kriterier, der er nævnt i stk. 3, og træffer afgørelse:
- om mandatet er opfyldt, og om udkastene til kriterier kan forelægges forskriftsudvalget i overensstemmelse med artikel 17, eller
- om mandatet ikke er opfyldt; i så fald fortsætter EUMN sit arbejde med udkastene til kriterier.
5. Kommissionen offentliggør miljømærkekriterierne og ajourføringerne heraf i De Europæiske Fællesskabers Tidende, (L-udgaven).
Artikel 7
Tildeling af miljømærket
1. Ansøgninger om miljømærket kan indgives af fabrikanter, importører, tjenesteleverandører, handlende og detailhandlere. Handlende og detailhandlere må kun indgive ansøgninger for produkter, der markedsføres under deres eget varemærke.
2. Ansøgningen kan vedrøre et produkt, der markedsføres under et eller flere varemærker. Der kræves ikke en ny ansøgning for ændringer i et produkts egenskaber, der ikke påvirker opfyldelsen af kriterierne. De ansvarlige organer skal dog underrettes om væsentlige ændringer.
3. Ansøgningen skal indgives til et ansvarligt organ i overensstemmelse med følgende:
a) hvis et produkt har sin oprindelse i en enkelt medlemsstat, skal ansøgningen indgives til det ansvarlige organ i denne medlemsstat
b) hvis et produkt har sin oprindelse i samme form i flere medlemsstater, kan ansøgningen indgives til et ansvarligt organ i en af disse medlemsstater. I sådanne tilfælde skal det pågældende ansvarlige organ ved vurderingen af ansøgningen høre de ansvarlige organer i disse andre medlemsstater
c) hvis et produkt har sin oprindelse uden for Fællesskabet, kan ansøgningen indgives til et ansvarligt organ i en hvilken som helst af de medlemsstater, hvor produktet markedsføres eller vil blive markedsført.
4. Afgørelsen om tildeling af mærket træffes af det ansvarlige organ, der modtager ansøgningen, efter at det:
a) har undersøgt, om produktet opfylder de kriterier, der er offentliggjort i henhold til artikel 6, stk. 5
b) har undersøgt, om ansøgningen er i overensstemmelse med kravene til vurdering og verifikation, og
c) om nødvendigt har hørt de ansvarlige organer i henhold til stk. 3.
5. Hvis miljømærkekriterierne kræver, at produktionsanlæg opfylder visse krav, skal disse opfyldes i alle anlæg, hvor produktet fremstilles.
6. De ansvarlige organer skal anerkende de tests og verifikationer, som er foretaget af organer, der er akkrediteret efter standarderne EN 45000-serien eller tilsvarende internationale standarder. De ansvarlige organer samarbejder for at sikre en effektiv og ensartet gennemførelse af vurderings- og verifikationsprocedurerne.
Artikel 8
Miljømærket
Miljømærkets form skal være i overensstemmelse med bilag III. Specifikationerne for de miljøoplysninger, der er relevante for hver produktgruppe, samt specifikationerne for præsentationen af disse oplysninger på miljømærket indgår i de kriterier, der er fastsat i henhold til artikel 6. Oplysningerne skal i begge tilfælde være klare og forståelige.
Kommissionen skal inden den 24. september 2005 høre de nationale forbrugersammenslutninger, der er repræsenteret i det forbrugerudvalg, der blev nedsat ved Kommissionens afgørelse 95/260/EF(12), for at vurdere, hvor effektivt miljømærket og de supplerende oplysninger opfylder forbrugernes informationsbehov. På grundlag af denne vurdering indfører Kommissionen eventuelle hensigtsmæssige ændringer med hensyn til de oplysninger, der skal anføres på miljømærket, efter den i artikel 17 fastsatte procedure.
Artikel 9
Anvendelsesbetingelser
1. Det ansvarlige organ indgår en kontrakt med ansøgeren om et miljømærke, der omfatter betingelserne for mærkets anvendelse. Disse betingelser skal ligeledes omfatte bestemmelser om tilbagetrækning af tilladelsen til at anvende mærket. Tilladelsen genbehandles, og kontrakten revideres eller bringes til ophør efter hver ændring af de miljømærkekriterier, der gælder for et givet produkt. Denne kontrakt anfører, at deltagelse i ordningen ikke berører miljøkrav og andre forskrifter i fællesskabsretten eller national lovgivning, der gælder for de forskellige stadier af varernes og, hvor det er relevant, tjenesteydelsernes livsforløb.
For at gøre det lettere vedtages der en standardkontrakt efter proceduren i artikel 17.
2. Miljømærket må ikke anvendes, og der må ikke henvises til miljømærket i reklamer, inden mærket er blevet tildelt, og fra dette tidspunkt kun i forbindelse med det specifikke produkt, for hvilket det er tildelt.
Falsk eller vildledende reklame eller brug af et mærke eller logo, der kan føre til forveksling med det EF-miljømærke, der indføres med denne forordning, er ikke tilladt.
Artikel 10
Fremme af miljømærket
Medlemsstaterne og Kommissionen fremmer i samarbejde med medlemmerne af EUMN anvendelsen af EF-miljømærket ved opmærksomhedsskabende foranstaltninger og informationskampagner, der er henvendt til forbrugere, producenter, handlende, detailhandlere og offentligheden generelt, og støtter således videreudviklingen af ordningen.
For at tilskynde til anvendelsen af miljømærkede produkter bør Kommissionen og Fællesskabets øvrige institutioner samt andre offentlige myndigheder på nationalt plan, under overholdelse af fællesskabsretten, tjene som eksempel, når de specificerer deres krav til produkter.
Artikel 11
Andre miljømærkeordninger i medlemsstaterne
Kommissionen og medlemsstaterne træffer foranstaltninger til at sikre den nødvendige koordination mellem denne fællesskabsordning og de nationale ordninger i medlemsstaterne, navnlig ved udvælgelsen af produktgrupper samt ved udarbejdelsen og gennemgangen af kriterier på fællesskabsplan og på nationalt plan. Der etableres med henblik herpå samarbejds- og koordinationsforanstaltninger efter proceduren i artikel 17, herunder bl.a. dem, der påtænkes i den arbejdsplan, der udarbejdes i henhold til artikel 5.
Når et produkt både bærer EF-miljømærket og det nationale mærke, anbringes de to mærker ved siden af hinanden på det pågældende produkt.
I den forbindelse kan allerede eksisterende samt nye miljømærkeordninger i medlemsstaterne fortsat eksistere parallelt med ordningen.
Artikel 12
Omkostninger og gebyrer
Ved ansøgning om tildeling af et miljømærke opkræves et gebyr i relation til omkostningerne ved behandling af ansøgningen.
Ansøgeren skal erlægge et årligt gebyr for brug af miljømærket.
Størrelsen af ansøgningsgebyret og det årlige gebyr fastsættes i overensstemmelse med bilag V og efter proceduren i artikel 17.
Artikel 13
Den Europæiske Unions Miljømærkenævn
Kommissionen opretter Den Europæiske Unions Miljømærkenævn (EUMN) bestående af de ansvarlige organer, der er omhandlet i artikel 14, samt det Samrådsforum, der er omhandlet i artikel 15. EUMN skal navnlig bidrage til fastsættelsen og gennemgangen af miljømærkekriterier samt kravene til vurdering og verifikation i overensstemmelse med artikel 6.
Forretningsordenen for EUMN fastsættes af Kommissionen efter proceduren i artikel 17 og under hensyntagen til de proceduremæssige principper i bilag IV.
Artikel 14
Ansvarlige organer
1. Hver medlemsstat sikrer, at det eller de organer (i det følgende benævnt "ansvarligt organ" eller "ansvarlige organer"), der har ansvaret for at udføre de opgaver, der er omhandlet i denne forordning, udpeges og er funktionsdygtige. Hvis der udpeges mere end et ansvarligt organ, fastlægger medlemsstaten de respektive beføjelser og koordineringskrav, der gælder for de pågældende organer.
2. Medlemsstaterne påser:
a) at de ansvarlige organer er sammensat på en måde, der sikrer, at de er uafhængige og neutrale
b) at de ansvarlige organers forretningsorden sikrer, at alle berørte parter inddrages aktivt på nationalt plan, samt at der er en passende gennemsigtighed
c) at de ansvarlige organer anvender bestemmelserne i denne forordning korrekt.
Artikel 15
Samrådsforum
Kommissionen sikrer, at EUMN under udførelsen af sine aktiviteter med hensyn til hver enkelt produktgruppe sørger for en afbalanceret deltagelse af alle relevante interesseparter, der er berørt af den pågældende produktgruppe, såsom industri og tjenesteleverandører, herunder små- og mellemstore virksomheder, håndværkere og deres erhvervsorganisationer, fagforeninger, handlende, detailhandlere, importører, miljøbeskyttelsesgrupper og forbrugerorganisationer. Disse parter mødes i et samrådsforum. Forretningsordenen for dette forum fastsættes af Kommissionen efter proceduren i artikel 17.
Artikel 16
Tilpasning til den tekniske udvikling
Bilagene til denne forordning tilpasses til den tekniske udvikling, herunder udviklingen i den relevante internationale standardisering, efter proceduren i artikel 17.
Artikel 17
Udvalg
1. Kommissionen bistås af et forskriftsudvalg.
2. Når der henvises til denne artikel, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jævnfør dens artikel 8.
Fristen i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF, fastsættes til tre måneder.
3. Udvalget vedtager selv sin forretningsorden.
Artikel 18
Overtrædelser
Medlemsstaterne træffer de fornødne retslige og administrative foranstaltninger i tilfælde af overtrædelse af bestemmelserne i denne forordning og meddeler Kommissionen disse foranstaltninger.
Artikel 19
Overgangsbestemmelser
Forordning (EØF) nr. 880/92 ophæves herved. Den gælder dog fortsat for kontrakter, der er indgået i henhold til dens artikel 12, stk. 1. Afgørelser baseret på forordning (EØF) nr. 880/92 forbliver i kraft, indtil de revideres eller er udløbet.
Artikel 20
Revision
Inden den 24. september 2005 gennemgår Kommissionen på ny ordningen på baggrund af erfaringerne med dens anvendelse.
Kommissionen fremsætter forslag til eventuelle ændringer af forordningen.
Artikel 21
Afsluttende bestemmelser
Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. juli 2000.
Az Európai Parlament és a Tanács 1980/2000/EK rendelete
(2000. július 17.)
a közösségi ökocímke módosított odaítélési rendszeréről
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 175. cikke (1) bekezdésére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [2],
a Régiók Bizottságával folytatott konzultációt követően,
a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárásnak [3] megfelelően,
mivel:
(1) A közösségi ökocímke odaítélési rendszeréről szóló, 1992. március 23-i 880/92/EGK tanácsi rendelet [4] célja egy önkéntes közösségi ökocímkerendszer létrehozása volt, amely népszerűsíti az olyan termékeket, amelyeknek a teljes életciklusuk során kisebb a környezeti hatásuk, és biztosítja a fogyasztóknak a pontos, nem megtévesztő és tudományosan megalapozott információkat a termékek környezeti hatásairól.
(2) A 880/92/EGK rendelet 18. cikke biztosítja, hogy legkésőbb a hatálybalépését követő öt éven belül a Bizottságnak felül kell vizsgálnia a rendszert a működtetése során szerzett tapasztalatok fényében, és megfelelő javaslatokat kell tennie a rendelet módosítására;
(3) A rendelet végrehajtása során szerzett tapasztalatok megmutatták a rendszer módosításának szükségességét, a hatékonyságának növelése, tervezésének javítása és működésének ésszerűbbé tétele érdekében.
(4) A közösségi ökocímke önkéntes és szelektív odaítélési rendszerének alapvető céljai továbbra is érvényesek; az ilyen odaítélési rendszernek különösen biztosítania kell a fogyasztók olyan termékek felé történő irányítását, amelyek teljes élettartamuk során csökkenthetik a környezeti hatásokat, és tájékoztatást kell adnia a címkézett termékek környezeti jellemzőiről;
(5) A közösségi ökocímke odaítélési rendszerének közvélemény általi elfogadásához alapvető, hogy a nem kormányzati környezetvédelmi szervezetek és a fogyasztói szervezetek jelentős szerepet játsszanak a közösségi ökocímke-kritériumok fejlesztésében és megállapításában, és aktívan vegyenek részt azokban;
(6) Szükséges elmagyarázni a fogyasztóknak, hogy az ökocímke azokat a termékeket képviseli, amelyek az azonos termékcsoportba tartozó más termékekkel összehasonlítva képesek bizonyos negatív környezeti hatásokat csökkenteni, a termékekre alkalmazandó közösségi vagy nemzeti szintű rendeleti előírások sérelme nélkül.
(7) A rendszer hatályának ki kell terjednie azokra a termékekre és környezeti tényezőkre, amelyek a belső piac és a környezet szempontjából egyaránt figyelemre méltóak; e rendelet alkalmazásában a terméknek a szolgáltatásokat is magában kell foglalnia;
(8) Az ökocímke-kritériumok megállapításának eljárási és módszertani megközelítését aktualizálni kell a tudományos és műszaki haladás, valamint az e téren szerzett tapasztalatok fényében, hogy biztosítani lehessen az összhangot a területtel kapcsolatos nemzetközileg elfogadott szabványokkal.
(9) A rendszer következetes és hatékony megvalósítása érdekében tisztázni kell az ökocímke kiválasztási szintjeinek meghatározására vonatkozó alapelveket.
(10) Az ökocímkének egyszerű, pontos, nem megtévesztő és tudományosan megalapozott adatokat kell tartalmaznia azokról az alapvető környezetvédelmi szempontokról, amelyeket figyelembe vesznek a címke odaítélésekor, hogy a fogyasztók képesek legyenek az információk alapján tudatosan választani.
(11) Az ökocímkék odaítélésének különböző fázisaiban erőfeszítéseket kell tenni, hogy biztosított legyen az erőforrások hatékony használata és a környezetvédelem magas szintje.
(12) Szükséges több információt biztosítani a címkén az odaítélés okairól, hogy a fogyasztók segítséget kapjanak az odaítélés jelentőségének megértésében.
(13) Az ökocímkerendszernek hosszú távon alapvetően önfinanszírozóvá kell válnia. A tagállamok finanszírozási hozzájárulásai nem növekedhetnek.
(14) A rendszer hatékony és semleges megvalósítása érdekében az ökocímke-kritériumok, valamint az értékelési és ellenőrzési követelmények megállapításának és felülvizsgálatának feladatával szükséges egy megfelelő szervet, az Európai Unió ökocímke-bizottsága (EUÖB) megbízni; az EUÖB-t a tagállamok által a 880/92/EK rendelet 9. cikke szerint már kijelölt hatáskörrel rendelkező szervekből és egy olyan konzultációs fórumból kell összeállítani, amely biztosítja az összes érdekelt fél kiegyensúlyozott részvételét.
(15) Szükséges biztosítani, hogy a közösségi ökocímke-odaítélési rendszer összhangban legyen a közösségi környezetvédelemi politika elsődleges szempontjaival és más egyéb közösségi címkézési vagy minőségtanúsítási rendszerrel, mint amelyeket a háztartási készülékek energia- és egyéb erőforrás-fogyasztásának címkézéssel és szabványos termékismertetővel történő feltüntetéséről szóló, 1992. szeptember 22-i 92/75/EGK tanácsi irányelv [5], valamint a mezőgazdasági termékek ökológiai termeléséről, valamint a mezőgazdasági termékeken és élelmiszereken erre utaló jelölésekről szóló, 1991. június 24-i 2092/91/EGK tanácsi rendelet [6] hoztak létre.
(16) Bár a meglévő vagy új ökocímkerendszerek továbbra is alkalmazhatók a tagállamokban, intézkedéseket kell tenni a koordináció biztosítására a közösségi ökocímke és a közösségben lévő egyéb ökocímkerendszerek között a fenntartható fogyasztás közös céljainak a támogatása érdekében.
(17) A rendszer alkalmazásakor szükséges biztosítani az átláthatóságot és az összhangot a vonatkozó nemzetközi szabványokkal a Közösségen kívüli országok gyártói és exportőrei hozzáférésének és részvételének megkönnyítése érdekében.
(18) A Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskör gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozatnak [7] megfelelően meg kell hozni az e rendelet alkalmazásához szükséges intézkedéseket.
(19) A 880/92/EGK rendeletet a fent említett okok miatt e rendelettel kell felváltani, hogy a szükséges módosított rendelkezéseket a leghatékonyabb módon vezessék be, míg a megfelelő átmeneti rendelkezések biztosítják a folyamatosságot és a zökkenőmentes átmenetet a két rendelet között.
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Célkitűzések és alapelvek
(1) A közösségi ökocímke-odaítélési rendszer (a továbbiakban: "rendszer") célja olyan termékek népszerűsítése, amelyek az azonos termékcsoportba tartozó termékekkel összehasonlítva képesek csökkenteni a környezetre káros hatásokat, s ezáltal hozzájárulnak az erőforrások hatékony felhasználásához és a környezet magas szintű védelméhez. Ezt a célkitűzést a fogyasztók számára az ilyen termékekről nyújtott pontos, nem megtévesztő és tudományosan megalapozott tanácsokkal és információkkal lehet megvalósítani.
E rendelet alkalmazásában:
- a "termék" fogalmába beletartozik bármely áru vagy szolgáltatás,
- a "fogyasztó" fogalmába beletartoznak a közületi vásárlók.
(2) A környezeti hatásokat a termékek környezettel való kölcsönhatása alapján állapítják meg, beleértve az energia és a természetes erőforrások felhasználását is a termék életciklusa alatt.
(3) A rendszerben való részvétel nem érinti a közösségi vagy nemzeti jogrendszerekbe foglalt környezeti vagy más rendeleti előírásokat, amelyek életciklusuk különböző fázisaiban vonatkoznak a termékekre, és ahol szükséges a szolgáltatásokra.
(4) A rendszert a Szerződések rendelkezéseivel összhangban kell alkalmazni, ideértve az elővigyázatossági elvet, a szerződéseknek és a közösségi környezeti politikának megfelelően elfogadott eszközöket, amint azt az 1993. február 1-jei állásfoglalás [8] alapján létrehozott Fenntartható fejlesztés ötödik cselekvési programjához kapcsolódó politika és cselekvés közösségi programja részletezi, és más címkézési vagy minőségtanúsítási rendelkezésekkel, valamint rendszerekkel, különösen a 92/75/EGK irányelvvel létrehozott közösségi energiacímkézési rendszerrel, valamint a 2092/91/EGK rendelettel létrehozott ökológiai mezőgazdasági rendszerrel együttműködve.
2. cikk
Hatály
(1) A közösségi ökocímke a Közösségben hozzáférhető azon termékeknek ítélhető oda, amelyek megfelelnek a 3. cikkben említett alapvető környezeti követelményeknek és a 4. cikkben szereplő ökocímke-kritériumoknak. Az ökocímke-kritériumokat termékcsoportonként állapítják meg.
Termékcsoport alatt olyan árukat és szolgáltatásokat kell érteni, amelyek azonos célokat szolgálnak, és amelyek egyenértékűek használatukat és fogyasztói megítélésüket tekintve.
(2) Ahhoz hogy a rendszerbe bekerüljön, a termékcsoportnak a következő feltételeket kell teljesítenie:
a) jelentős értékesítési és kereskedelmi volument képvisel a belső piacon;
b) a termék életciklusának egy vagy több fázisában jelentős környezeti hatása van globális vagy regionális szinten és/vagy általában;
c) a fogyasztói döntésen keresztül a környezet javításának jelentős lehetőségeit mutatja, valamint arra ösztönzi a gyártókat és a szolgáltatást nyújtókat, hogy versenyelőnyöket keressenek olyan termékek felkínálásával, amelyek jogosultak az ökocímkére; és
d) értékesítési volumenének jelentős részét a végső fogyasztás vagy végső felhasználás céljára értékesítik.
(3) Egy termékcsoport alcsoportokra osztható fel az ökocímke-kritériumok megfelelő kiigazításával, amennyiben ezt a termékek tulajdonságai megkövetelik, és azzal a céllal, hogy a lehető legnagyobb legyen az ökocímke általi környezetjavító képesség.
Egy adott termékcsoport különböző alcsoportjaira vonatkozó ökocímke-kritériumok, amelyek a 6. cikk (5) bekezdésének megfelelően kihirdetett, a kritériumokat felsoroló ugyanazon dokumentumban találhatók, ugyanakkor válnak alkalmazhatóvá.
(4) Nem ítélhető oda az ökocímke olyan anyagoknak és készítményeknek, amelyek a Tanács 67/548/EGK irányelvének [9], vagy az Európai Parlament és a Tanács 1999/45/EK irányelvének [10] megfelelően igen mérgező, mérgező, környezetre veszélyes, rákkeltő, szaporodóképességre káros vagy mutagén besorolásúak, sem az olyan eljárással készült termékeknek, amelyek jelentősen károsíthatják az embert és/vagy a környezetet, vagy előírásszerű használatukkor károsak lehetnek a fogyasztóra.
(5) Ezt a rendeletet nem lehet alkalmazni élelmiszerekre, italokra és gyógyszerekre, sem pedig a 93/42/EGK tanácsi irányelvben [11] meghatározott orvosi eszközökre, mely eszközöket kizárólag szakmai használatra szántak, vagy egészségügyi szakmákban dolgozók írnak elő vagy felügyelnek.
3. cikk
Környezeti követelmények
(1) Az ökocímkét olyan jellemzőkkel rendelkező termékeknek lehet odaítélni, amelyek jelentős javulást tesznek lehetővé a fő környezeti szempontok terén, melyek kapcsolódnak az 1. cikkben meghatározott célokhoz és alapelvekhez. Ezeket a környezeti szempontokat az I. mellékletben szereplő indikatív elbírálási mátrix alapján határozzák meg, és megfelelnek a II. mellékletben meghatározott módszertani követelményeknek.
(2) A következő rendelkezéseket kell alkalmazni:
a) a viszonylagos javulás értékeléséhez a környezeti előnyök és hátrányok nettó környezeti egyenlegét kell figyelembe venni, beleértve az egészségügyi és biztonsági vonatkozásokat, melyek az adott termékek életciklusa különböző fázisain keresztül történő kiigazításaiból erednek. Az értékelésnek figyelembe kell vennie az érintett termékek használatával kapcsolatos lehetséges környezeti hasznokat is;
b) a fő környezeti szempontokat a környezeti hatások azon kategóriáinak azonosításával határozzák meg, amelyekhez a megvizsgált termék adja a legjelentősebb hozzájárulást a teljes életciklusára tekintettel, és e szempontok közül meghatározzák azokat, amelyek jelentős javítási képességgel rendelkeznek;
c) a termékek előállítás előtti életciklusfázisába beletartozik a nyersanyagok kinyerése vagy előállítása és feldolgozása és az energiatermelés. Ezeket a szempontokat annyiban veszik számításba, amennyire ez műszakilag megvalósítható.
4. cikk
Ökocímke-kritériumok, elbírálási és ellenőrzési követelmények
(1) Egyedi ökocímke-kritériumokat kell megállapítani a termékcsoportnak megfelelően. Ezek a kritériumok fogják meghatározni a 3. cikkben említett valamennyi fő környezeti szempontra vonatkozó követelményt, amelyet a terméknek teljesítenie kell, hogy elnyerhesse az ökocímkét, ideértve a termék alkalmasságát arra, hogy kielégítse a fogyasztói igényeket.
(2) A kritériumoknak a következő alapelveken alapuló kiválasztást kell biztosítaniuk:
a) a termékek közösségi piacra történő bejutása kilátásainak megfelelőnek kell lenniük a kritériumok érvényességi ideje alatt, hogy a fogyasztói döntés eredményeként környezeti javulást eredményezzenek;
b) a kritériumok kiválasztásánál számításba kell venni a szükséges kiigazítások műszaki és gazdasági megvalósíthatóságát a kritériumoknak ésszerű időn belül való megfelelés érdekében;
c) a kritériumok szelektivitását oly módon kell meghatározni, hogy a környezet lehető legnagyobb javulását lehessen elérni.
(3) A követelményeket annak vizsgálatára, hogy az egyes termékek megfelelnek-e az ökocímke-kritériumoknak és a 9. cikk (1) bekezdésében említett, az ökocímke használata feltételeinek ellenőrzésére vonatkozó követelményeknek, minden termékcsoportra az ökocímke-kritériumokkal egyidejűleg kell meghatározni.
(4) A kritériumok érvényességi időtartamát és az értékelési, valamint ellenőrzési követelményeket minden termékcsoportra valamennyi ökocímke-kritériumsoron belül meg kell határozni.
Az ökocímke-kritériumok, valamint a kritériumokhoz kapcsolódó értékelési és ellenőrzési követelmények felülvizsgálatát az egyes termékcsoportokra meghatározott érvényességi időszak lejárta előtt kellő időben kell elvégezni, és a felülvizsgálat eredménye a meghosszabbításra, a visszavonásra vagy a módosításra vonatkozó javaslat.
5. cikk
Munkaterv
Az 1. cikkben meghatározott céloknak és alapelveknek megfelelően a Bizottság egy közösségi ökocímke-munkatervet készít az e rendelet hatályba lépésétől számított egy éven belül, az Európai Unió ökocímke-bizottságával (a továbbiakban: EUÖB) a 13. cikkben előírt előzetesen folytatott konzultációt követően, a 17. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően. A munkaterv tartalmazza a rendszer fejlesztésének stratégiáját, amely a következő három évre a következőket írja elő:
- a környezet javításának és a piacra jutásnak a célkitűzései, amelyek megvalósítására a rendszer törekszik,
- a termékcsoportok nem teljes körű jegyzéke, amelyet a közösségi cselekvéseknél prioritásként fognak figyelembe venni,
- tervek a koordinációra és az együttműködésre a rendszer és a tagállamokban lévő egyéb ökocímkerendszerek között.
A munkaterv különös figyelmet fordít olyan közös cselekvések kidolgozására, amelyek elősegítik az ökocímkét elnyert termékek népszerűsítését és egy információcsere-mechanizmus kialakítását a meglévő és jövőbeli termékcsoportokról nemzeti és európai uniós szinten.
A munkaterv emellett előír a stratégia megvalósítását szolgáló intézkedéseket, és tartalmazza a rendszer finanszírozási tervét.
Ezen kívül meghatározza azokat a szolgáltatásokat is, amelyekre a rendszer nem alkalmazható, figyelembe véve az Európai Parlament és a Tanács rendeletét, amely a szervezetek önkéntes részvételét teszi lehetővé a közösségi környezetgazdálkodási és auditálási rendszerben (EMAS).
A munkatervet időszakonként felülvizsgálják. A munkaterv első felülvizsgálata jelentést tartalmaz arról, hogyan valósították meg a közösségi rendszer és a nemzeti ökocímkézési rendszerek közötti koordináció és együttműködés tervét.
6. cikk
Az ökocímke-kritériumok megállapításának eljárásai
(1) Az ökocímke odaítélésének feltételeit termékcsoportonként kell meghatározni.
Az egyes termékcsoportokra vonatkozó sajátos ökológiai kritériumokat és az érvényességi idejüket a 17. cikkben szabályozott eljárásnak megfelelően állapítják meg az EUÖB-el folytatott konzultációt követően.
(2) A Bizottságság saját kezdeményezésére vagy az EUÖB kérelmére indítja meg az eljárást. Az EUÖB-nek megbízást ad az ökocímke-kritériumok, valamint az e kritériumokhoz kapcsolódó, az e rendelet hatálya alá tartozó termékcsoportokra alkalmazandó értékelési és ellenőrzési követelmények kidolgozására és időszakonkénti felülvizsgálatára. A munka elvégzésének határidejét a megbízásban rögzítik.
A Bizottság a megbízás kidolgozásakor a következőket veszi kellően figyelembe:
- az 5. cikkben előírt munkaterv,
- a II. mellékletben említett módszertani követelmények.
(3) A megbízás alapján az EUÖB elkészíti a termékcsoportra vonatkozó ökocímke-kritériumok, valamint az e kritériumokra vonatkozó értékelési és ellenőrzési követelmények tervezetét, amint az a 4. cikkben és a IV. mellékletben szerepel, figyelembe véve a megvalósíthatósági és piaci tanulmányok, az életciklusra vonatkozó megfontolások és a II. mellékletben említett javulási elemzések eredményeit.
(4) A Bizottságot tájékoztatják a 3. bekezdésben említett kritériumtervezetekről, és a Bizottság dönt arról, hogy a megbízás:
- teljesült-e, és a kritériumtervezetek benyújthatók-e a szabályozási bizottságnak a 17. cikknek megfelelően, vagy
- nem teljesült, és ebben az esetben az EUÖB-nek folytatnia kell munkáját a kritériumtervek kidolgozásában.
(5) A Bizottság az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában (L sorozat) teszi közzé az ökocímke-kritériumokat és azok naprakésszé tételét.
7. cikk
Az ökocímke odaítélése
(1) Ökocímke iránti kérelmet gyártók, importőrök, szolgáltatást nyújtók, nagy- és kiskereskedők nyújthatnak be. A két utóbbi csak olyan termékekre vonatkozóan nyújthat be kérelmet, amelyeket saját márkanevén forgalmaz.
(2) A kérelem vonatkozhat egy vagy több márkanév alatt forgalomba hozott termékre. Nem kell új kérelmet benyújtani a termékek jellemzőinek olyan módosítására, amely nem befolyásolja a kritériumok teljesülését. A jelentősebb módosításokról azonban tájékoztatni kell a hatáskörrel rendelkező szerveket.
(3) A kérelmet a következőknek megfelelően kell benyújtani a hatáskörrel rendelkező szervhez:
a) ha a termék egyetlen tagállamból származik, a kérelmet e tagállam hatáskörrel rendelkező szervéhez kell benyújtani;
b) ha a termék azonos formában több tagállamból származik, a kérelmet e tagállamok egyikének hatáskörrel rendelkező szervéhez lehet benyújtani. Ilyen esetekben a hatáskörrel rendelkező szerv a kérelem elbírálása során konzultál a többi tagállam hatáskörrel rendelkező szerveivel;
c) ha a termék a Közösségen kívülről származik, a kérelmet bármely tagállam hatáskörrel rendelkező szervéhez be lehet nyújtani, ahol a terméket forgalmazzák, vagy forgalmazni fogják.
(4) A címke odaítéléséről szóló döntést az a hatáskörrel rendelkező szerve hozza meg, amely a kérelmet átvette, miután:
a) ellenőrzi, hogy a termék megfelel-e a 6. cikk (5) bekezdése értelmében közzétett kritériumoknak;
b) ellenőrzi, hogy a kérelem megfelel-e az értékelési és ellenőrzési követelményeknek; és
c) konzultál a hatáskörrel rendelkező szervvel, ha ez a (3) bekezdés szerint szükséges.
(5) Ha az ökocímke-kritériumok a termelő létesítményektől bizonyos követelmények teljesítését követelik, akkor ezeket a terméket gyártó valamennyi létesítményben teljesíteni kell.
(6) A hatáskörrel rendelkező szervek elismerik az EN 45000 szabványsorozat vagy egyenértékű nemzetközi szabványok alapján akkreditált testületek által elvégzett vizsgálatokat és ellenőrzéseket. A hatáskörrel rendelkező szervek együttműködnek az értékelési és ellenőrzési eljárások hatékony és következetes végrehajtásának biztosításában.
8. cikk
Az ökocímke
Az ökocímke formájának meg kell felelnie a III. mellékletnek. Az egyes termékcsoportokra vonatkozó környezeti információk jellemzői és ezen információk ökocímkén történő megjelenítése a 6. cikkben említett kritériumok részét képezik. Az információknak minden esetben világosnak és érthetőnek kell lenniük.
A Bizottság konzultál a 95/260/EK [12] bizottsági irányelv által létrehozott fogyasztói bizottságban képviselt nemzeti fogyasztói szervezetekkel 2005. szeptember 24-e előtt annak érdekében, hogy felmérjék, az ökocímke és a kiegészítő információk milyen mértékben elégítik ki a fogyasztók tájékoztatási igényeit. E felmérés alapján a Bizottság bevezet minden szükséges módosítást az ökocímkén szerepeltetendő információkra vonatkozóan, a 174. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően.
9. cikk
Használati feltételek
(1) Ahatáskörrel rendelkező szerv szerződést köt az ökocímke-kérelmezővel a címke használati feltételeiről. Ezek magukban foglalják a címke használatára vonatkozó felhatalmazás visszavonásáról szóló intézkedéseket. Egy adott termékre vonatkozó ökocímke kritériumainak bármely felülvizsgálatát követően az engedélyt újból elbírálják, és a szerződést az esettől függően módosítják vagy megszüntetik. A szerződés úgy rendelkezik, hogy a rendszerben való részvétel nem érinti a közösségi vagy a nemzeti jogok környezeti vagy egyéb, a termékek életciklusának különböző fázisaiban és adott esetben a szolgáltatásokra is alkalmazható rendeleti előírásait.
Ennek megkönnyítésére szabványszerződéseket fogadnak el a 17. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően.
(2) Az ökocímkét nem lehet használni, és a reklámokban nem lehet az ökocímkére hivatkozni a címke odaítélése előtt, és utána is csak azon termék esetében, amelynek a címkét odaítélték.
Tilos minden hamis vagy félrevezető reklám, vagy olyan címke vagy logó használata, amely összetéveszthető lehet az e rendelettel bevezetett közösségi ökocímkével.
10. cikk
Az ökocímke népszerűsítése
A tagállamok és a Bizottság az EUÖB tagjaival együttműködve népszerűsítik a közösségi ökocímke használatát, a fogyasztók, gyártók, nagy- és kiskereskedők és a közvélemény számára hozott felvilágosító intézkedésekkel és tájékoztatási kampányokkal, ezzel támogatva a rendszer fejlesztését.
Az ökocímkézett termékek használatának ösztönzésére a Bizottságnak és a Közösség egyéb intézményeinek, valamint az egyéb nemzeti szintű hatóságoknak, a közösségi jog sérelme nélkül, példát kell mutatniuk a termékekre vonatkozó követelményeik megállapításakor.
11. cikk
További ökocímkerendszerek a tagállamokban
A Bizottság és a tagállamok intézkedéseket hoznak a közösségi rendszer és a tagállamok nemzeti rendszerei között szükséges koordináció biztosítására, különösen a termékcsoportok kiválasztásában, valamint a kritériumok kidolgozásában és felülvizsgálatában közösségi és nemzeti szinten. Ebből a célból együttműködési és koordinációs intézkedéseket hoznak a 17. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően, beleértve többek között azokat, amelyeket az 5. cikknek megfelelően elkészített munkatervben előirányoztak.
Ha egy termék egyaránt viseli a közösségi ökocímkét és a nemzeti címkét, úgy ezt a két emblémát a terméken egymás mellett kell elhelyezni.
Ebben a tekintetben a tagállamokban meglévő vagy újonnan bevezetett ökocímkerendszerek továbbra is együtt létezhetnek a rendszerrel.
12. cikk
Költségek és díjak
Az ökocímke odaítélése iránti valamennyi kérelemnél díjat kell fizetni, a kérelem feldolgozásának költségeivel összefüggésben.
Az ökocímke használatáért a kérelmezőnek éves díjat kell fizetnie.
A kérelem benyújtásához kapcsolódó és az éves díjak mértékét az V. mellékletben szereplő rendelkezéseknek és a 17. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően kell meghatározni.
13. cikk
Az Európai Unió ökocímke-bizottsága
A Bizottság létrehozza az Európai Unió ökocímke-bizottságát (EUÖB), amely a 14. cikkben említett hatáskörrel rendelkező szervekből és a 15. cikkben említett konzultációs fórumból áll. Az EUÖB elsősorban az ökocímke-kritériumok, valamint az értékelési és ellenőrzési követelmények megállapításában és felülvizsgálatában működik közre a 6. cikknek megfelelően.
Az EUÖB eljárási szabályzatát a Bizottság dolgozza ki a 17. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően és a IV. mellékletben meghatározott eljárási alapelvek figyelembe vételével.
14. cikk
Hatáskörrel rendelkező testületek
(1) Minden tagállam biztosítja az e rendeletben előírt feladatok elvégzéséért felelős szerv vagy szervek (a továbbiakban: hatáskörrel rendelkező szerv vagy szervek) kijelölését és működését. Ha egynél több eljárni jogosult testületet jelöltek ki, a tagállam meghatározza e testületek hatáskörét és a rájuk vonatkozó koordinációs követelményeket.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy:
a) a hatáskörrel rendelkező testületek összetétele garantálja a függetlenségüket és semlegességüket;
b) a hatáskörrel rendelkező testületek működési rendje nemzeti szinten biztosítja az összes érdekelt fél aktív részvételét és a megfelelő szintű átláthatóságot;
c) a hatáskörrel rendelkező testületek helyesen alkalmazzák e rendelet rendelkezéseit.
15. cikk
Konzultációs fórum
A Bizottság őrködik azon, hogy az EUÖB a tevékenysége során biztosítsa valamennyi termékcsoport tekintetében, az adott termékcsoportban érdekelt összes érintett fél kiegyensúlyozott részvételét, mint például az ipar és a szolgáltatók, beleértve a kis- és középvállalkozásokat, a kisiparosok és szakmai szövetségeik, a szakszervezetek, a nagy- és kiskereskedők, az importőrök, a környezetvédő csoportok és a fogyasztóvédelmi szervezetek. Ezek a felek egy konzultációs fórum keretében találkoznak. A fórum eljárási szabályzatát a Bizottság határozza meg a 17. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően.
16. cikk
A műszaki fejlődéshez történő hozzáigazítás
E rendelet mellékleteit hozzá lehet igazítani a műszaki fejlődéshez, beleértve a vonatkozó nemzetközi szabványosítási tevékenység fejlődését, a 17. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően.
17. cikk
A bizottsági eljárás
(1) A Bizottság munkáját egy bizottság segíti.
(2) Amikor erre a cikkre hivatkoznak, az 1999/468/EK határozat 5. és 7. cikkét kell alkalmazni, a határozat 8. cikke rendelkezéseinek tiszteletben tartásával.
Az 1999/468/EK határozat 5. cikke (6) bekezdésében előírt időtartamot három hónapban állapítják meg.
(3) A bizottság maga fogadja el az eljárási szabályzatát.
18. cikk
Jogsértés
A tagállamok megteszik a megfelelő jogi vagy igazgatási intézkedéseket e rendelet rendelkezéseinek megsértése esetén, és ezen intézkedésekről tájékoztatják a Bizottságot.
19. cikk
Átmeneti rendelkezések
A 880/92/EGK rendelet hatályát veszti. Azonban továbbra is alkalmazni kell a 12. cikk (1) bekezdése szerint megkötött szerződésekre. A 880/92/EGK rendeleten alapuló határozatok addig maradnak hatályban, amíg nem módosítják, vagy hatályukat nem vesztik.
20. cikk
Felülvizsgálat
A Bizottság 2005. szeptember 24-e előtt felülvizsgálja a rendszert a működése során nyert tapasztalatok fényében.
A Bizottság e rendelet megfelelő módosításait javasolja.
21. cikk
Záró rendelkezések
Ez a rendelet az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő harmadik napon lép hatályba.
Ez a rendelet egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2000. július 17-én.