RÅDETS DIREKTIV 96/97/EF af 20. december 1996 om ændring af direktiv 86/378/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 100,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra følgende betragtninger:
I henhold til traktatens artikel 119 skal hver medlemsstat gennemføre princippet om lige løn til mænd og kvinder for samme arbejde; ved løn forstås den almindelige grund- eller minimumsløn og alle andre ydelser, som arbejdstageren som følge af arbejdsforholdet modtager direkte eller indirekte fra arbejdsgiveren i penge eller naturalier;
De Europæiske Fællesskabers Domstol fastslår i sin dom af 17. maj 1990 i sag 262/88, Barber mod Guardian Royal Exchange Assurance Group (4), at alle ydelser, der udbetales i henhold til erhvervstilknyttede pensionsordninger, udgør en del af lønnen som omhandlet i traktatens artikel 119;
i ovennævnte dom og den senere præcisering af den i dommen af 14. december 1993 i sag C-110/91, Moroni mod Collo GmbH (5), har Domstolen fortolket traktatens artikel 119 således, at forskelsbehandling af mænd og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger generelt er forbudt, ikke blot når det drejer sig om at fastsætte pensionsalderen, men også når der tilbydes en erhvervstilknyttet pension i stedet for en godtgørelse i forbindelse med afskedigelse af økonomiske årsager;
i henhold til protokol nr. 2 ad traktatens artikel 119, der er knyttet til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, skal ydelser i medfør af en erhvervstilknyttet social sikringsordning ikke anses for løn, hvis og i det omfang de kan henføres til beskæftigelsesperioder, der ligger forud for den 17. maj 1990, undtagen for arbejdstagere eller deres ydelsesberettigede pårørende, der inden denne dato har anlagt søgsmål eller indbragt en dertil svarende klage i overensstemmelse med den relevante nationale ret;
i dommene af 28. september 1994 i sag C-57/93, Vroege mod NCIV Instituut voor Volkshuisvesting BV (6), og i sag C-128/93, Fisscher mod Voorhuis Hengelo BV (7), udtaler Domstolen, at ovennævnte protokol ingen betydning har for retten til at være omfattet af en erhvervstilknyttet pensionsordning, idet denne ret fortsat reguleres af dommen af 13. maj 1986 i sag 170/84, Bilka-Kaufhaus GmbH mod Hartz (8), og at den tidsmæssige begrænsning af dommen af 17. maj 1990 i sag C-262/88, Barber-dommen, ikke gælder for retten til at være omfattet af en erhvervstilknyttet pensionsordning; Domstolen har ligeledes fastslået, at nationale regler om søgsmålsfrister i nationale retsforhold kan gøres gældende over for arbejdstagere, der påberåber sig deres ret til at være omfattet af en erhvervstilknyttet pensionsordning, på betingelse af at reglerne ikke er mindre gunstige for søgsmål af denne art end for tilsvarende søgsmål i henhold til national ret, og at de ikke i praksis gør det umuligt at udøve rettigheder i henhold til fællesskabsretten; Domstolen har desuden fastslået, at den omstændighed, at en arbejdstager kan kræve at blive omfattet af en erhvervstilknyttet pensionsordning med tilbagevirkende kraft, ikke indebærer, at arbejdstageren kan undgå at betale bidrag til ordningen for det tidsrum, der er tale om;
udelukkelse af arbejdstagere på grund af deres arbejdskontrakts karakter fra en virksomhedstilknyttet eller branchetilknyttet social sikringsordning kan udgøre indirekte forskelsbehandling af kvinder;
Domstolen har endvidere i sin dom af 9. november 1993 i sag C-132/92, Birds Eye Walls Ltd mod Friedel M. Roberts (9), fastslået, at traktatens artikel 119 ikke er til hinder for, at der ved beregningen af en »overgangspension«, som arbejdsgiveren udbetaler til mandlige og kvindelige ansatte, der er gået på førtidspension på grund af dårligt helbred, og som navnlig skal opveje mistede indtægter som følge af, at de pågældende endnu ikke har nået den alder, der er fastsat for udbetaling af den lovbestemte pension, tages hensyn til det beløb, de senere vil modtage i lovpligtig pension, og at overgangspensionen nedsættes tilsvarende, selv om resultatet heraf - for så vidt angår mænd og kvinder mellem 60 og 65 år - er, at en kvindelig tidligere ansat modtager en mindre overgangspension end en mandlig tidligere ansat, idet forskellen svarer til det beløb, kvinden er berettiget til i lovpligtig pension, fra hun fylder 60 år, for de beskæftigelsesperioder, hun har tilbagelagt hos arbejdsgiveren;
Domstolen bekræfter i dommen af 6. oktober 1993 i sag C-109/91, Ten Oever mod Stichting Bedrijfpensioenfonds voor het Glazenwassers- en Schoonmaakbedrijf (10), samt i dommene af 14. december 1993 i sag C-110/91, Moroni-dommen, af 22. december 1993 i sag C-152/91, Neath mod Hugh Steeper Ltd (11), og af 28. september 1994 i sag C-200/91, Coloroll Pension Trustees Limited mod Russell m.fl. (12), at i medfør af dommen af 17. maj 1990 i sag C-262/88, Barber-dommen, kan den direkte virkning af traktatens artikel 119 kun påberåbes til støtte for krav om ligebehandling med hensyn til erhvervstilknyttede pensioner, for så vidt angår ydelser, der vedrører beskæftigelsesperioder efter den 17. maj 1990, medmindre arbejdstagerne eller deres ydelsesberettigede pårørende forinden har anlagt søgsmål eller indgivet en dertil svarende administrativ klage i overensstemmelse med national lovgivning;
Domstolen bekræfter i ovennævnte domme i sag C-109/91, Ten Oeverdommen, og i sag C-200/91, Coloroll-dommen, at den tidsmæssige begrænsning af Barber-dommen gælder, for efterladtepensioner, og at der følgelig kun kan kræves ligebehandling på dette område for så vidt angår beskæftigelsesperioder efter den 17. maj 1990, medmindre de pågældende forinden har anlagt søgsmål eller indgivet en dertil svarende administrativ klage i overensstemmelse med national lovgivning:
Domstolen præciserer endvidere i dommene i sag C-152/91 og i sag C-200/91, at lønmodtagernes bidrag til en ydelsesdefineret pensionsordning skal være ens for mandlige og kvindelige arbejdstagere, da de er omfattet af traktatens artikel 119; det forhold, at der på grund af anvendelse af forskellige aktuarmæssige faktorer for mænd og kvinder ikke indbetales samme arbejdsgiverbidrag inden for rammerne af funderede og ydelsesdefinerede pensionsordninger, skal ikke bedømmes efter denne artikel;
Domstolen præciserer i dommene af 28. september 1994 i sag C-408/92, Smith mod Advel Systems (13), og i sag C-28/93, Van den Akker mod Stichting Shell Pensioenfonds (14), at traktatens artikel 119 er til hinder for, at en arbejdsgiver for at efterkomme dommen af 17. maj 1990 i sag C-262/88, Barber-dommen, sætter kvinders pensionsalder op til samme niveau som mænds for så vidt angår beskæftigelsesperioder mellem den 17. maj 1990 og ikrafttrædelsestidspunktet for de nævnte foranstaltninger; artikel 119 er derimod ikke til hinder herfor for så vidt angår beskæftigelsesperioder efter dette tidspunkt; for så vidt angår beskæftigelsesperioder før den 17. maj 1990 indeholdt fællesskabsretten ikke nogen forpligtelse, der kunne begrunde foranstaltninger, som med tilbagevirkende kraft begrænser de fordele, kvinder har haft;
Domstolen præciserer i ovennævnte dom i sag C-200/91, Coloroll-dommen, at supplerende ydelser, der hidrører fra bidrag, som arbejdstagerne frivilligt har indbetalt, ikke falder ind under anvendelsesområdet for traktatens artikel 119;
i det tredje handlingsprogram på mellemlang sigt (1991 1995) (15) om lige muligheder for kvinder og mænd har Kommissionen endnu engang understreget betydningen af, at der vedtages passende foranstaltninger for at tage hensyn til konsekvenserne af dommen i sag 262/88, Barber-dommen;
sidstnævnte dom gør automatisk nogle af bestemmelserne vedrørende lønmodtagere i Rådets direktiv 86/378/EØF af 24. juli 1986 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger (16) ugyldige;
traktatens artikel 119 gælder umiddelbart og kan påberåbes for de nationale domstole over for enhver arbejdsgiver, det være sig en privat person eller en juridisk person, og det tilkommer disse domstole at sikre beskyttelsen af de rettigheder, denne bestemmelse giver borgerne;
af hensyn til retssikkerheden er det imidlertid nødvendigt at ændre direktiv 86/378/EØF for at tilpasse de bestemmelser, der er påvirket af retspraksis ifølge Barber-dommen -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
I direktiv 86/378/EØF foretages følgende ændringer:
1) Artikel 2 affattes således:
»Artikel 2
1. Ved »erhvervstilknyttede sikringsordninger« forstås ordninger, der ikke er omfattet af direktiv 79/7/EØF, og som har til formål at sikre arbejdere, uanset om de er lønmodtagere eller selvstændige erhvervsdrivende, inden for en virksomhed eller en gruppe af virksomheder, inden for en erhvervsgren eller inden for en faglig eller tværfaglig branche, ydelser, som skal supplere ydelserne fra de lovbestemte sociale sikringsordninger eller træde i stedet for disse, uanset om medlemskab af disse ordninger er obligatorisk.
2. Direktivet gælder ikke for:
a) individuelle aftaler for selvstændige erhvervsdrivende
b) ordninger for selvstændige erhvervsdrivende, hvori kun én person deltager
c) lønmodtageres forsikringsaftaler, hvori arbejdsgiveren ikke er part
d) frivillige bestemmelser i erhvervstilknyttede sikringsordninger, som tilbydes deltagerne individuelt for at sikre dem:
- supplerende ydelser eller
- valg af den dato, fra hvilken de normale ydelser til selvstændige erhvervsdrivende skal løbe, eller valg mellem flere ydelser
e) erhvervstilknyttede sikringsordninger, for så vidt ydelserne finansieres af frivillige lønmodtagerbidrag.
3. Bestemmelserne i dette direktiv er ikke til hinder for, at en arbejdsgiver giver personer, der har nået den alder, hvor de er berettiget til en pension i medfør af en erhvervstilknyttet sikringsordning, men som endnu ikke er berettiget til den lovbestemte alderspension, en supplerende pension med henblik på at udligne eller tilnærme de samlede ydelser til de ydelser, som modtages af personer af det andet køn, der befinder sig i samme situation, og som allerede har nået den alder, hvor de er berettiget til den lovbestemte pension, indtil modtagerne af denne supplerende pension har nået den lovbestemte pensionsalder.«
2) Artikel 3 affattes således:
»Artikel 3
Dette direktiv finder anvendelse på den erhvervsaktive del af befolkningen, herunder selvstændige erhvervsdrivende, arbejdstagere, der midlertidigt er uden arbejde på grund af sygdom, svangerskab og fødsel, ulykke eller ufrivillig arbejdsløshed, og personer, der søger arbejde, på pensionerede og invalide arbejdstagere samt på disse arbejdstageres ydelsesberettigede pårørende, i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis.«
3) Artikel 6 affattes således:
»Artikel 6
1. Bestemmelser, der er i modstrid med princippet om ligebehandling, er bestemmelser, som direkte eller indirekte, navnlig ved henvisning til ægteskabelig eller familiemæssig stilling, er baseret på kønnet for så vidt angår fastsættelse af:
a) hvilke personer der har ret til at deltage i en erhvervstilknyttet sikringsordning
b) om deltagelse i en erhvervstilknyttet sikringsordning er tvungen eller frivillig
c) forskellige regler vedrørende alder ved indtrædelse i ordningen eller vedrørende krav om minimal beskæftigelsesperiode eller om en minimumsperiode for tilslutning til ordningen, for så vidt angår erhvervelse af ydelser
d) forskellige regler for tilbagebetaling af bidrag, med undtagelse af hvad der er fastsat i litra h) og i), når arbejdstageren forlader ordningen uden at have opfyldt betingelserne for at få udbetalt langtidsydelser med opsættende virkning
e) forskellige betingelser for tilkendelse af ydelser eller for begrænsning af disse ydelser til det ene af kønnene
f) forskellige aldersgrænser for pensionsret
g) regler, der suspenderer rettigheder eller adgangen til erhvervelse af rettigheder under lovbestemt eller overenskomstmæssig barselorlov eller orlov af familiemæssige årsager, som betales af arbejdsgiveren
h) forskellige ydelsesniveauer, undtagen i det omfang det er nødvendigt som følge af aktuarmæssige faktorer, der er forskellige for de to køn i forbindelse med bidragsdefinerede ordninger
for så vidt angår ordninger, der er funderede og ydelsesdefinerede, kan visse elementer (som bilaget indeholder eksempler på) være uens, såfremt de uens beløb skyldes anvendelsen af aktuarmæssige faktorer, der er forskellige for de to køn, ved iværksættelsen af finansieringen af ordningen
i) forskellige bidragsniveauer for lønmodtagerne
forskellige bidragsniveauer for arbejdsgiverne, bortset fra:
- i forbindelse med bidragsdefinerede ordninger, hvis formålet er at gøre størrelsen af pensionsydelserne til begge køn ens eller tilnærme dem til hinanden
- i forbindelse med ordninger, der er funderede og ydelsesdefinerede, når arbejdsgiverens bidrag tager sigte på at sikre finansieringen af udgifterne til disse ydelsesdefinerede ordninger
j) forskellige normer eller normer, der kun gælder for det ene køn, med undtagelse af hvad der er fastsat i litra h) og i), for erhvervelse eller bevarelse af retten til at få udbetalt ydelser med opsættende virkning, når den pågældende forlader ordningen.
2. Når det overlades til ordningens administrative organer at træffe afgørelse om tilkendelse af ydelser i henhold til dette direktiv, skal de pågældende organer overholde ligebehandlingsprincippet.«
4) Artikel 8 affattes således:
»Artikel 8
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at bestemmelser i erhvervstilknyttede sikringsordninger for selvstændige erhvervsdrivende, der er i modstrid med ligebehandlingsprincippet, tages op til revision med virkning fra senest den 1. januar 1993.
2. Dette direktiv er ikke til hinder for, at rettigheder og pligter, som vedrører en periode for medlemskab af en erhvervstilknyttet ordning for selvstændige erhvervsdrivende, der ligger forud for revisionen af den pågældende ordning, fortsat er undergivet de bestemmelser i ordningen, som var gældende i den pågældende periode.«
5) Artikel 9 affattes således:
»Artikel 9
Hvad angår selvstændige erhvervsdrivendes ordninger kan medlemsstaterne udsætte den obligatoriske gennemførelse af ligebehandlingsprincippet for så vidt angår:
a) fastsættelse af pensionsalderen for ydelse af alders- og arbejdsophørspensioner samt de følger, en sådan udsættelse måtte have for andre ydelser:
- enten indtil den dato, på hvilken ligebehandlingen er gennemført i de lovbestemte ordninger
- eller senest indtil ligebehandlingen indføres ved et direktiv
b) efterladtepension, indtil ligebehandlingsprincippet ved fællesskabsretten er indført i de lovbestemte sociale sikringsordninger om dette forhold
c) anvendelse af artikel 6, stk. 1, litra i), første afsnit, for at tage hensyn til forskellige aktuarmæssige faktorer, indtil senest den 1. januar 1999.«
6) Følgende nye artikel indsættes:
»Artikel 9a
At mænd og kvinder gør krav på en fleksibel pensionsalder på samme vilkår, anses ikke for at være uforeneligt med dette direktiv.«
7) Følgende bilag tilføjes:
»BILAG
Eksempler på elementer, der kan være uens for så vidt angår ordninger, der er funderede og ydelsesdefinerede, som omhandlet i artikel 6, litra h)
- konvertering af en del af den periodiske pension til sumydelser
- overførsel af pensionsrettigheder
- en efterladtepension, der udbetales til en ydelsesberettiget som modydelse for, at forsikringstageren giver afkald på en del af en pension
- en nedsat pension, når arbejdstageren vælger at gå på førtidspension.«
Artikel 2
1. Enhver gennemførelsesforanstaltning til dette direktiv, for så vidt angår lønmodtagere, skal dække alle ydelser, der kan henregnes til beskæftigelsesperioder efter den 17. maj 1990 og har tilbagevirkende kraft til denne dato, medmindre arbejdstagerne eller deres ydelsesberettigede pårørende inden denne dato har anlagt søgsmål eller indgivet en dertil svarende administrativ klage i overensstemmelse med national lovgivning. I så fald har gennemførelsesforanstaltningerne tilbagevirkende kraft til den 8. april 1976 og dækker alle ydelser, der kan henregnes til beskæftigelsesperioder efter denne dato. For de medlemsstater, der har tiltrådt Fællesskabet efter den 8. april 1976, erstattes denne dato af den dato, på hvilken artikel 119 blev gældende på deres område.
2. Andet punktum i stk. 1 er ikke til hinder for, at de nationale regler om søgsmålsfrister i nationale retsforhold kan gøres gældende over for arbejdstagere eller deres ydelsesberettigede pårørende, som havde anlagt søgsmål eller indgivet en dertil svarende administrativ klage i overensstemmelse med national lovgivning inden den 17. maj 1990, forudsat at disse regler ikke er mindre gunstige for søgsmål af denne art end for tilsvarende nationale søgsmål, og at de ikke i praksis gør det umuligt at udøve fællesskabsretten.
3. For de medlemsstater, der har tiltrådt Fællesskabet efter den 17. maj 1990, og som den 1. januar 1994 var kontraherende parter i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, ændres datoen den 17. maj 1990 i stk. 1 og 2 til den 1. januar 1994.
Artikel 3
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 1. juli 1997. De underretter straks Kommissionen herom.
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne sender senest to år efter dette direktivs ikrafttræden Kommissionen alle nødvendige oplysninger, således at den kan udarbejde en rapport til Rådet om gennemførelsen af dette direktiv.
Artikel 4
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 5
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. december 1996.
A Tanács 96/97/EK irányelve
(1996. december 20.)
a férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatási szociális biztonsági rendszerekben történő megvalósításáról szóló 86/378/EGK irányelv módosításáról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 100. cikkére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],
mivel a Szerződés 119. cikke rendelkezik arról, hogy minden tagállam biztosítsa annak az elvnek az alkalmazását, miszerint a férfiak és a nők egyenlő munkáért egyenlő díjazásban részesüljenek; mivel a "díjazást" úgy kell értelmezni, hogy az a rendes alap- vagy minimálbér, illetve -illetmény, valamint minden egyéb olyan juttatás, amelyet a munkavállaló a munkáltatójától közvetlenül vagy közvetve, készpénzben vagy természetben a munkaviszonyára tekintettel kap;
mivel az Európai Közösségek Bírósága a Barber v. Guardian Royal Exchange Assurance Group ügyben 1990. május 17-én hozott C-262/88. ítéletében [4] elismeri, hogy a Szerződés 119. cikke értelmében a foglalkozási nyugdíj minden formája a díjazás részét képezi;
mivel a Bíróság a fent említett ítéletében, melyet az 1993. december 14-i (C-110/91.: Moroni v. Collo GmbH) [5] ítélet is megerősít, a Szerződés 119. cikkét úgy értelmezi, hogy a férfiak és a nők között a foglalkoztatási szociális biztonsági rendszerekben a hátrányos megkülönböztetés általában tilos, nem csak a nyugdíjjogosultság korhatárának megállapításakor, vagy olyan esetekben, amikor foglalkozási nyugdíjat ajánlanak fel a gazdasági okokból történő kényszernyugdíjazás ellensúlyozására;
mivel az Európai Közösséget létrehozó szerződéshez csatolt, a Szerződés 119. cikkéről szóló 2. jegyzőkönyvvel összhangban a foglalkoztatási szociális biztonsági rendszerekben nyújtott juttatások nem tekinthetők díjazásnak akkor és annyiban, amennyiben azok az 1990. május 17-ét megelőző munkaviszony alapján járnak, kivéve az olyan munkavállalók vagy az azok jogán jogosultak esetében, akik ezen időpont előtt az irányadó nemzeti jog szerint bírósági eljárást indítottak, vagy azzal azonos hatályú igényt jelentettek be;
mivel a Bíróság 1994. szeptember 28-án hozott ítéleteiben [6] (a C-57/93.: Vroege v. NCIV Instituut voor Volkshuisvesting BV és C-128/93.: Fisscher v. Voorhuis Hengelo BV ügyekben) úgy határozott, hogy a fent említett jegyzőkönyv nem befolyásolja a foglalkoztatási nyugdíjrendszerekhez történő csatlakozás jogát, amelyre nézve továbbra is a C-170/84.: Bilka-Kaufhaus GmbH v. Hartz ügyben 1986. május 13-án hozott ítélet [7] érvényes, és a C-262/88.: Barber v. Guardian Royal Exchange Assurance Group ügyben 1990. május 17-én hozott ítélet hatályának időbeli korlátozása nem érvényes a foglalkoztatási nyugdíjrendszerekhez történő csatlakozás jogára; mivel a Bíróság arról is döntött, hogy a keresetek indítására vonatkozó időbeli korlátokat állító nemzeti jogot lehet alkalmazni olyan munkavállalókkal szemben, akik egy foglalkoztatási nyugdíjrendszerhez kívánnak csatlakozni, feltéve, ha azok nem kedvezőtlenebbek az ilyen keresetekre tekintettel a nemzeti jogon alapuló, hasonló kereseteknél, és ha nem teszik lehetetlenné a közösségi jogban biztosított jogok gyakorlását; mivel a Bíróság arra is rámutatott, hogy ha egy munkavállaló viszszamenőleg kíván egy foglalkoztatási nyugdíjrendszerhez csatlakozni, akkor nem mentesül az adott tagsági viszony idejére szóló járulék megfizetése alól;
mivel a nők közvetett hátrányos megkülönböztetését eredményezheti, ha a munkavállalókat munkaszerződésük természetére tekintettel megfosztják attól a lehetőségtől, hogy egy vállalati vagy ágazati szociális biztonsági rendszerbe belépjenek;
mivel a Bíróság 1993. november 9-én hozott ítéletében (a C-132/92.: Birds Eye Walls Ltd v. Friedel M. Roberts ügyben) [8] megállapította, hogy nem áll ellentétben a Szerződés 119. cikkével, ha kiszámítják annak az átmeneti nyugdíjnak az összegét, amelyet a munkaadó fizet azoknak a férfi és női munkavállalóknak, akik egészségi okokból a nyugdíjkorhatár elérését megelőzően mentek nyugdíjba, amely nyugdíj arra hivatott, hogy azt a bevételkiesést kompenzálja, amely abból származik, hogy még nem érték el az állami nyugdíjhoz szükséges korhatárt, amely nyugdíjat később meg fognak kapni, és ennek megfelelően jogos az átmeneti nyugdíj összegének csökkentése a későbbi, öregségi nyugdíj mértékének figyelembevételével, még akkor is, ha ez a 60 és 65 év közötti férfiak és nők esetében azt eredményezi, hogy a volt női alkalmazott kevesebb átmeneti nyugdíjat kap, mint amennyit férfi kollégájának fizetnek, amelynél a különbség megegyezik annak az állami nyugdíjnak az összegével, amelyre 60 éves korától a női munkavállaló jogosult az után a szolgálati időszak után, amelyet az adott munkáltatónál töltött munkaviszonyban;
mivel a Bíróság 1993. október 6-án hozott ítéletében (a C-109/91.: Ten Oever v. Stichting Bedrijfpensioenfonds voor het Glazenwassers- en Schoonmaakbedrijf ügyben) [9], valamint az 1993. december 14-én (a C-110/91.: Moroni v. Collo GmbH ügyben), 1993. december 22-én (a C-152/91.: Neath v. Hugh Steeper Ltd ügyben) [10] és az 1994. szeptember 28-án (a C-200/91.: Coloroll Pension Trustees Limited v. Russell and Others ügyben) [11] hozott ítéletekben megerősíti, hogy az 1990. május 17-én hozott ítélet alapján (a C-262/88.: Barber v. Guardian Royal Exchange Assurance Group ügyben) csak akkor lehet hivatkozni a Szerződés 119. cikkének közvetlen hatályára a foglalkozási nyugdíjak esetében megkívánt egyenlő bánásmódra, ha olyan folyósítható ellátásokról van szó, amelyek az 1990. május 17-ét követő időszakok után járnak, kivéve az olyan munkavállalók vagy az azok jogán jogosultak esetében, akik ezen időpont előtt az irányadó nemzeti jog szerint bírósági eljárást indítottak, vagy azzal azonos hatályú igényt jelentettek be;
mivel a Bíróság a fent említett ítéleteiben (a C-109/91.: Ten Oever v. Stichting Bedrijfpensioenfonds voor het Glazenwassers- en Schoonmaakbedrijf és a C-200/91.: Coloroll Pension Trustees Limited v. Russell and Others ügyben) megerősíti, hogy a Barber-ítélet hatályának időbeli korlátozása a túlélő hozzátartozók nyugdíjára érvényes, és ebből következően e téren az egyenlő bánásmód elvének alkalmazását csak az 1990. május 17-ét követő munkaviszonyban lehet követelni, kivéve azokat, akik ezen időpont előtt az irányadó nemzeti jog szerint bírósági eljárást indítottak, vagy azzal azonos hatályú igényt jelentettek be;
mivel ezenkívül a Bíróság a C-152/91. és C-200/91. számú ügyben hozott ítéletében megállapította, hogy a férfi és női munkavállalóknak azonos mértékű járulékot kell fizetniük az ellátásalapú nyugdíjrendszerekben, minthogy a Szerződés 119. cikke hatálya alá tartoznak, míg e rendelkezést nem kell alkalmazni tőkefedezeti, ellátásalapú rendszereknek fizetett, a nemek esetében különböző biztosításmatematikai számításokból eredő, eltérő mértékű munkáltatói járulékok esetén;
mivel a Bíróság az 1994. szeptember 28-i (a C-408/92.: Smith v. Advel Systems és C-28/93.: Van den Akker v. Stichting Shell Pensioenfonds ügyekben) [12] ítéleteiben rámutat, hogy a Szerződés 119. cikke megakadályozza, hogy a munkaadó, aki megteszi a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy megfeleljen az 1990. május 17-i Barber-ítéletnek (C-262/88.), felemelje a nők nyugdíjkorhatárát, és azt a férfiakéhoz igazítsa azoknak a szolgálati időszakoknak a tekintetében, amelyeket a női munkavállalók 1990. május 17-e és a között az időpont között töltenek munkaviszonyban, amikor az intézkedéseket a munkáltató életbe lépteti; másrészt az utóbbi időpontot követő munkaviszony tekintetében a 119. cikk nem tiltja meg, hogy a munkáltatók megtegyék ezt a lépést; az 1990. május 17-ét megelőző munkaviszonyra tekintettel a közösségi jog nem írt elő olyan kötelezettséget, amely igazolná azoknak az előnyöknek a visszamenőleges csökkentését, amelyekben a nők korábban részesültek;
mivel a Bíróság a C-200/91.: Coloroll Pension Trustees Limited v. Russell and Others ügyben hozott, fent említett ítéletében úgy határozott, hogy a Szerződés 119. cikke nem vonatkozik az olyan kiegészítő ellátásokra, amelyek a munkavállaló önkéntes járulékfizetéséből származnak;
mivel a Bizottság a nők és férfiak egyenlő esélyeiről szóló harmadik középtávú cselekvési programjának (1991-1995) [13] intézkedései között ismételten hangsúlyozza a 262/88. (Barber v. Guardian Royal Exchange Assurance Group) ügyben 1990. május 17-én hozott ítélet következményeire figyelemmel a szükséges intézkedések bevezetését;
mivel az ítélet nyomán a bérből és fizetésből élő munkavállalók tekintetében a férfiakkal és a nőkkel való egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatási szociális biztonsági rendszerekben történő megvalósításáról szóló, 1986. július 24-i 86/378/EGK tanácsi irányelv [14] bizonyos rendelkezései szükségszerűen érvénytelenné válnak;
mivel a Szerződés 119. cikkét közvetlenül kell alkalmazni és hivatkozni lehet rá a nemzeti bíróságok előtt bármely munkaadóval szemben, akár magánszemély, akár jogi személy, és mivel ezeknek a bíróságoknak a feladata azon jogok védelme, amelyeket ez a rendelkezés az egyének számára biztosít;
mivel a jogbiztonság megkívánja a 86/378/EGK irányelv módosítását a Barber-ítélet által érintett rendelkezések helyesbítése céljából,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
A 86/378/EGK irányelv a következőképpen módosul:
1. A 2. cikk helyébe a következő cikk lép:
"2. cikk
(1) A "foglalkoztatási szociális biztonsági rendszerek" olyan, a 79/7/EGK irányelv hatálya alá nem tartozó rendszereket jelentenek, amelyek célja, hogy valamely vállalkozásban vagy vállalkozások csoportjában, gazdasági ágazatban, foglalkoztatási ágazatban vagy ágazatok csoportjában akár alkalmazottként, akár önálló vállalkozóként tevékenykedő munkavállalóknak olyan ellátásokat biztosítsanak, amelyek a törvény által szabályozott kötelező érvényű szociális biztonsági rendszerek által biztosított ellátásokat kívánják kiegészíteni vagy helyettesíteni, akár kötelező, akár választható az ilyen rendszerekben való tagság.
(2) Ezen irányelv hatálya nem terjed ki:
a) az önálló vállalkozók egyéni szerződéseire;
b) az önálló vállalkozók kizárólag egy taggal rendelkező rendszereire;
c) bérből és fizetésből élő munkavállalók esetében azokra a biztosítási szerződésekre, amelyeknél a munkáltató nem szerződő fél;
d) a foglalkoztatási rendszerek tagjainak felkínált választási lehetőségekre, amelyek:
- kiegészítő ellátásokat, vagy
- az önálló vállalkozók részére a rendes ellátások folyósítása kezdő időpontjának a megválasztását vagy különféle ellátások közötti választást biztosítanak;
e) az olyan foglalkoztatási rendszerekre, amelyekben az ellátásokat a munkavállalók önkéntes hozzájárulásai fedezik.
(3) Ez az irányelv nem tiltja meg a munkaadóknak, hogy azoknak a személyeknek, akik elérték azt a korhatárt, amely egy foglalkoztatási rendszerben nyugdíjjogosultságot biztosít számukra, de még a jogszabályban meghatározott, az öregségi nyugdíjhoz szükséges korhatárt nem érték el, olyan nyugdíj-kiegészítést adjanak, amellyel ezek a személyek ugyanakkora vagy majdnem ugyanakkora ellátásban részesülnek, mint az ugyanabban a helyzetben lévő, ellenkező nemű személyek, akik már elérték a törvényes nyugdíjkorhatárt, mindaddig, amíg a kiegészítő ellátásban részesülő személyek el nem érik a törvényes nyugdíjkorhatárt."
2. A 3. cikk helyébe a következő cikk lép:
"3. cikk
Ezen irányelv hatálya alá tartoznak a foglalkoztatottak, beleértve az önálló vállalkozókat, továbbá azokat a személyeket, akiknek a tevékenységét betegség, anyaság, baleset vagy kényszerű munkanélküliség szakítja meg, valamint a munkát keresőket, illetve a nyugdíjas és rokkant munkavállalókat, vagy az azok jogán jogosultak, a nemzeti joggal és/vagy gyakorlattal összhangban."
3. A 6. cikk helyébe a következő cikk lép:
"6. cikk
(1) Az egyenlő bánásmód elvével ellentétes rendelkezések közé azok a rendelkezések tartoznak, amelyek a családi állapotra és a családi jogállásra történő hivatkozással, akár közvetlenül, akár közvetetten a nemre tekintettel:
a) meghatározzák azon személyek körét, akik valamely foglalkoztatási rendszerben részt vehetnek;
b) rögzítik a foglalkoztatási rendszerben való részvétel kötelező vagy választható jellegét;
c) eltérően szabályozzák a rendszerbe történő belépés korhatárát vagy a munkaviszony, illetve a rendszerbeli tagság minimális, ellátásra jogosító időtartamát;
d) eltérően szabályozzák - a h) és az i) pontban említettek kivételével - a járulékok visszatérítését abban az esetben, amikor a munkavállaló anélkül lép ki a rendszerből, hogy teljesítette volna azokat a feltételeket, amelyek a számára később hosszú távú ellátásokat biztosítanak;
e) különböző feltételeket szabnak meg az ellátások biztosítására, vagy az ilyen ellátásokat valamelyik nemhez tartozó munkavállalókra korlátozzák;
f) eltérő nyugdíjkorhatárokat állapítanak meg;
g) felfüggesztik a jogosultságok fenntartását vagy megszerzését a szülési szabadság vagy egyéb, jogszabályban vagy megállapodásban biztosított, a munkáltató által fizetett, családi okokból igénybe vett szabadság idejére;
h) eltérő mértékű ellátásokat állapítanak meg, kivéve, ha ezt biztosításmatematikai számítások szükségessé teszik, amelyek nemtől függően eltérnek a járulékalapú rendszerek esetén.
A tőkefedezeti, ellátásalapú rendszerek esetében egyes összetevők (az erről szóló példák a mellékletben szerepelnek) egyenlőtlenek lehetnek, amennyiben az összegek egyenlőtlensége a rendszer finanszírozásának megvalósítása idején alkalmazott, nemektől függően eltérő biztosításmatematikai számításokból ered;
i) eltérő mértékű munkavállalói járulékot állapítanak meg;
eltérő mértékű munkáltatói járulékot állapítanak meg, kivéve:
- ha a járulékalapú rendszerekben az a cél, hogy a végleges ellátások összegét egyenlővé vagy megközelítően egyenlővé tegyék a két nem tekintetében,
- azokban a tőkefedezeti, ellátásalapú biztosítási rendszerekben, amelyekben a munkaadók járuléka arra szolgál, hogy a megfelelő tőkét biztosítsák a meghatározott ellátások költségeinek fedezésére;
j) eltérő szabályokat állapítanak meg, vagy csak az egyik nemhez tartozó munkavállalókra nézve állapítanak meg szabályokat - a h) és az i) pontban említettek kivételével - a későbbi ellátásokra való jogosultság biztosítása vagy fenntartása tekintetében, amikor a munkavállaló kilép a rendszerből.
(2) Ha az ezen irányelv hatálya alá tartozó ellátások megadásáról a rendszert irányító testületek saját jogkörükben döntenek, akkor a hozott döntéseknek meg kell felelniük az egyenlő bánásmód elvének."
4. A 8. cikk helyébe a következő rendelkezés lép:
"8. cikk
(1) A tagállamok megteszik azokat a szükséges intézkedéseket, amelyek biztosítják az önálló vállalkozók foglalkoztatási rendszereinek az egyenlő bánásmód elvével ellentétes rendelkezéseinek legkésőbb 1993. január 1-jéig történő felülvizsgálatát.
(2) Ez az irányelv nem korlátozza azt, hogy az önálló vállalkozók foglalkoztatási rendszerében a rendszer felülvizsgálatát megelőző tagsági időszakra vonatkozó jogok és kötelezettségek továbbra is a rendszernek azon biztosítási időszakában érvényben lévő rendelkezéseinek hatálya alá tartozzanak."
5. A 9. cikk helyébe a következő cikk lép:
"9. cikk
Az önálló vállalkozók biztosítási rendszereinek vonatkozásában a tagállamok elhalaszthatják az egyenlő bánásmód elvének kötelező alkalmazását, a következőkre tekintettel:
a) a nyugdíjak, az öregségi nyugdíjak nyújtásának szempontjából a nyugdíjkorhatár, illetve a nyugdíjkorhatár egyéb ellátásokra vonatkozó esetleges következményeinek a meghatározása:
- vagy addig az időpontig, amíg az ilyen egyenlőséget jogilag szabályozott rendszerekben nem valósítják meg,
- vagy legkésőbb addig, amíg az ilyen egyenlőséget valamelyik irányelv nem írja elő;
b) a túlélő hozzátartozói nyugellátások szempontjából mindaddig, amíg e tekintetben a közösségi jog elő nem írja az egyenlő bánásmód elvének a jogszabályban meghatározott szociális biztonsági rendszerekben történő alkalmazását;
c) a 6. cikk (1) bekezdése i) pontja első albekezdésének alkalmazása a különféle biztosításmatematikai számítások figyelembevételére, legkésőbb 1999. január 1-jéig."
6. Az irányelv a következő cikkel egészül ki:
"9a. cikk
Abban az esetben, ha a rugalmas nyugdíjkorhatár megállapítását a férfiak és a nők azonos feltételek mellett kérhetik, akkor ez nem tekinthető ezzel az irányelvvel összeférhetetlennek."
7. Az irányelv a következő melléklettel egészül ki:
"MELLÉKLET
Példák az olyan elemekre, amelyek egyenlőtlenek lehetnek azokon a tőkefedezeti ellátásalapú rendszereken belül, amelyekre a 6. cikk h) pontja utal:
- rendszeres nyugdíj részleges tőkésítése,
- nyugdíjjogosultság átruházása,
- hozzátartozói nyugellátás, amely egy jogosultnak kerül kifizetésre, a nyugdíj egy részéről történő lemondás fejében,
- csökkentett összegű nyugdíj, ha a munkavállaló előnyugdíjazást választ."
2. cikk
(1) Minden, a bérből és fizetésből élő munkavállalók tekintetében ezen irányelv végrehajtását célzó intézkedésnek rendelkeznie kell azon ellátásokról, amelyek az 1990. május 17-ét követő foglalkoztatási időszakokból származnak, és visszamenőleg érvényesek addig az időpontig, nem érintve az olyan munkavállalókat vagy az azok jogán jogosultakat, akik ezen időpont előtt az irányadó nemzeti jog szerint bírósági eljárást indítottak, vagy azzal azonos hatályú igényt jelentettek be. A végrehajtási intézkedések visszamenőleg 1976. április 8-ig érvényesek, és minden olyan ellátásról rendelkeznek, amely azt az időpontot követő szolgálati időből származik. Azon tagállamok esetében, amelyek 1976. április 8-a után és 1990. május 17-e előtt csatlakoztak a Közösséghez, azt az időpontot kell figyelembe venni, amikor a Szerződés 119. cikke területükön hatályba lépett.
(2) Az (1) bekezdés második mondata nem akadályozza meg, hogy a nemzeti törvények hatálya alatt indítandó keresetek időbeli korlátozásairól szóló nemzeti szabályokra lehessen hivatkozni azokkal a munkavállalókkal vagy az általuk jogosultakkal szemben, akik 1990. május 17-e előtt az irányadó nemzeti jog szerint bírósági eljárást indítottak vagy azzal azonos hatályú igényt jelentettek be, feltéve, ha azok nem kedvezőtlenebbek az ilyen keresetekre tekintettel a nemzeti jogon alapuló, hasonló kereseteknél, és a gyakorlatban nem lehetetlenítik el a közösségi jog gyakorlását.
(3) Azon tagállamok esetében, amelyek 1990. május 17-e után csatlakoztak, és amelyek 1994. január 1-jén az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás szerződő felei voltak, az ezen cikk (1) és (2) bekezdésében szereplő 1990. május 17-i dátumot az 1994. január 1. dátum váltja fel.
3. cikk
(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 1997. július 1-jétől megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
(2) A tagállamok ezen irányelv hatálybalépését követően legkésőbb két éven belül megadnak a Bizottságnak minden ahhoz szükséges tájékoztatást, hogy a Bizottság jelentést készíthessen ezen irányelv alkalmazásáról.
4. cikk
Ez az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő 20. napon lép hatályba.
5. cikk
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 1996. december 20-án.