KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 12. november 2008
om lånet på 300 mio. EUR fra Italien til selskabet Alitalia nr. C 26/08 (tidl. NN 31/08)
(meddelt under nummer K(2008) 6743)
(Kun den italienske tekst er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2009/155/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med ovennævnte artikler (1), under hensyn til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
På et møde, der fandt sted den 23. april 2008, oplyste de italienske myndigheder Kommissionen om, at det italienske ministerråd den 22. april 2008 havde godkendt ydelsen af et lån på 300 mio. EUR til selskabet Alitalia ved lovdekret nr. 80 af 23. april 2008 (2).
(2)
Da Kommissionen ikke havde modtaget nogen meddelelse fra de italienske myndigheder forud for beslutningen om at yde dette lån, bad den i et brev af 24. april 2008 (D/422119) disse myndigheder om at bekræfte det pågældende lån og i denne forbindelse fremlægge alle nyttige oplysninger, der kunne muliggøre en vurdering af foranstaltningen i henhold til traktatens artikel 87 og 88, og den bad dem ligeledes om at suspendere udbetalingen af dette lån og underrette Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der var truffet for at overholde denne forpligtelse i henhold til traktatens artikel 88, stk. 2.
(3)
I dette brev erindrede Kommissionen ligeledes de italienske myndigheder om deres pligt til at give meddelelse om enhver foranstaltning vedrørende indførelse eller ændring af statsstøtte og om ikke at gennemføre den planlagte foranstaltning, før Kommissionen havde undersøgt den og var nået frem til en endelig beslutning.
(4)
Ved brev af 7. maj 2008 svarede de italienske myndigheder på Kommissionens brev af 24. april 2008, efter at Kommissionen i et brev af 8. maj 2008 (D/423186) havde givet en forlængelse af fristen, idet man bad de italienske myndigheder svare senest den 30. maj 2008.
(5)
De italienske myndigheder besvarede Kommissionens brev af 24. april 2008 ved brev af 30. maj 2008. I dette brev underrettede de italienske myndigheder navnlig Kommissionen om vedtagelsen af lovdekret nr. 93 (3) den 27. maj 2008, der gav Alitalia mulighed for at føje det ovennævnte lånebeløb til sin egenkapital.
(6)
Der indløb sideløbende adskillige klager til Kommissionen, navnlig fra forskellige luftfartselskaber, med anmeldelse af den italienske regerings lån på 300 mio. EUR til selskabet Alitalia.
(7)
I et brev af 12. juni 2008 (D/203822) meddelte Kommissionen de italienske myndigheder sin beslutning af 11. juni 2008 om at iværksætte den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til traktatens artikel 88, stk. 2. I denne beslutning opfordrede Kommissionen Italien og de øvrige interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger inden for en given frist. Denne beslutning blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4).
(8)
Ved brev af 12. juli 2008 (A/509783) fremsendte de italienske myndigheder deres bemærkninger til Kommissionen. Fra fem interesserede parter har Kommissionen ligeledes modtaget bemærkninger, som blev fremsendt til de italienske myndigheder ved brev af 3. september 2008 (D/433031). En liste over disse interesserede parter er vedlagt denne beslutning.
(9)
De italienske myndigheder har ikke kommenteret bemærkningerne fra de interesserede parter.
2. BESKRIVELSE
(10)
På et møde den 23. april 2008 fremlagde de italienske myndigheder for Kommissionen ovennævnte lovdekret nr. 80 om den italienske stats tildeling af et lån på 300 mio. EUR til Alitalia, et selskab, hvoraf staten ejer 49,9 %.
(11)
Det hedder i betragtningerne til dette lovdekret:
»I lyset af Alitalias økonomiske situation […], som fremgår af de oplysninger, der er blevet meddelt markedet, og selskabets rolle som en aktør, der står for størstedelen af de offentlige lufttransporttjenester i form af forbindelser mellem italiensk område og lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union, og fødelinjerne til disse ruter i form af passager- og godstransport fra og til regionale brugercentre;
[efter at have] overvejet det ekstraordinære og påtrængende behov for af samfundsmæssige hensyn og den geografiske samhørighed at sikre omtalte lufttransporttjenester gennem statens tildeling til Alitalia af et kortfristet lån på markedsvilkår med en løbetid, der er nødvendig for ikke at bringe den operationelle kontinuitet i fare, i afventen af en ny regering, som gennem brug af sine fulde beføjelser får mulighed for at genoprette og gennemføre privatiseringen af selskabet.«
(12)
I artikel 1 i dette lovdekret gives der tilladelse til et lån på 300 mio. EUR til Alitalia for at afhjælpe de umiddelbare likviditetsproblemer; lånet skal tilbagebetales hurtigst muligt mellem den 30. dag efter overdragelsen af selskabskapitalen og den 31. december 2008. Det hedder ligeledes i denne artikel, at lånet pålægges en rentesats svarende til Kommissionens referencesats og frem til den 30. juni 2008 den sats, der angives i Kommissionens meddelelse om gældende rentesatser for tilbagebetaling af statsstøtte samt referencesatsen og kalkulationsrenten for de 25 medlemsstater gældende fra den 1. januar 2008 (5) og fra den 1. juli 2008 til satsen i Kommissionens meddelelse om revision af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (6).
(13)
I deres brev af 30. maj 2008 meddelte de italienske myndigheder Kommissionen, at den italienske regering gennem ovennævnte lovdekret nr. 93 gav Alitalia mulighed for at føje lånebeløbet til sin egenkapital for at dække sine tab (jf. lovdekretets artikel 4, stk. 3). Formålet med dette er at give selskabet mulighed for at opretholde værdien af sin kapital for at undgå, at tabene medfører, at selskabskapitalen og reserverne falder til under den lovbestemte grænse, og at dette indebærer, at insolvensproceduren (»procedura concorsuale«) indledes, samt for at sikre, at udsigterne til en privatisering fortsat er åbne og troværdige.
(14)
Tilbagebetalingsbestemmelserne i lovdekret nr. 80 gælder fortsat i forbindelse med lovdekret nr. 93 med undtagelse af den gældende rentesats for lånet, som er forhøjet med 1 % (jf. artikel 4, stk. 1 og 2, i lovdekret nr. 93), og som følge af at det pågældende beløb, hvis selskabet skal likvideres, først vil blive tilbagebetalt, når alle de øvrige kreditorer har fået dækket deres fordringer solidarisk og proportionalt i forhold til selskabskapitalen (jf. artikel 4, stk. 4, i lovdekret nr. 93).
3. BEGRUNDELSER FOR AT INDLEDE PROCEDUREN
(15)
I sin beslutning af 11. juni 2008 anfører Kommissionen, at den pågældende foranstaltning er et lån fra den italienske stat, og at lånebeløbet kan indgå i Alitalias (7) egenkapital (i det følgende benævnt »foranstaltningen«).
(16)
Med hensyn til, hvorvidt den pågældende foranstaltning kan betegnes som støtte, giver Kommissionen udtryk for tvivl om, hvorvidt den italienske stat ved at indføre den pågældende foranstaltning over for Alitalia har opført sig som en fornuftig aktionær, der forfølger en strukturpolitik, global eller sektorbaseret, og som styres af udsigten til en mere langsigtet rentabilitet for den investerede kapital end en almindelig investor.
(17)
I denne forbindelse fandt Kommissionen navnlig i lyset af de oplysninger, den havde til rådighed, at den pågældende foranstaltning uanset anvendelsen af de deri indeholdte midler gav Alitalia en økonomisk fordel, som selskabet ikke ville have fået på normale markedsvilkår. Denne vurdering var baseret på selskabets økonomiske situation samt betingelserne og omstændighederne ved indførelsen af den undersøgte foranstaltning.
(18)
Kommissionen gav ligeledes udtryk for sin tvivl om, hvorvidt foranstaltningen var forenelig med fællesmarkedet. I den forbindelse fandt den navnlig på grundlag af de oplysninger, den havde til rådighed på dette tidspunkt af proceduren, at den pågældende foranstaltning ikke kunne erklæres for forenelig med fællesmarkedet i henhold til Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (i det følgende benævnt »retningslinjerne fra 2004«) (8). Den erindrede om, at Alitalia allerede havde modtaget støtte til redning og omstrukturering.
(19)
Derfor besluttede Kommissionen at indlede den formelle undersøgelsesprocedure for at fjerne tvivlen om, hvorvidt den pågældende ordning kan betegnes som statsstøtte, og om den er forenelig med fællesmarkedet.
4. DE ITALIENSKE MYNDIGHEDERS KOMMENTARER
(20)
I deres bemærkninger fastholder de italienske myndigheder, at den pågældende foranstaltning ikke udgør statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
(21)
De mener i denne forbindelse, at den italienske stat har opført sig som en aktionær, der ønsker at hjælpe den virksomhed, som den er medejer af, med at dække sit likviditetsbehov på kort sigt. Den italienske stats aktionærlån udgør således blot en hjælpefinansiering, der har til formål at valorisere statens deltagelse, som ville være blevet ydet af en klog aktionær, som følger en global eller sektorbestemt strukturpolitik, og som lader sig lede af mere langsigtede rentabilitetsudsigter for den investerede kapital end en almindelig investor. I den forbindelse anses de anvendte rentesatser i dette tilfælde for at være forenelige med arten af og målsætningen for en selskabsfinansiering. Selvom en sådan finansiering oftest vil være kendetegnet ved, at den ikke sker mod vederlag, vil den i den foreliggende sag blive betragtet som værende sket mod vederlag under hensyntagen til långiverens kendetegn, og idet rentesatsen fastsættes på et niveau, der sikrer en direkte og hensigtsmæssig forrentning af kapitalen.
(22)
Med hensyn til Kommissionens påstand om, at tvivlen med hensyn til arten af den pågældende støtte understøttes af, at den blev indført, samtidig med at et købstilbud på Alitalia fra den 14. marts 2008 blev trukket tilbage, og idet det ikke kan påvises, at der var »sikre udsigter til, at Alitalia umiddelbart ville blive opkøbt af en anden investor«, erindrer Italien om, at man allerede har præciseret årsagerne til, at det ikke lykkedes at gennemføre privatiseringsprocessen med Air France-KLM-koncernen. Ifølge de italienske myndigheder var den manglende gennemførelse af denne proces imidlertid ikke nogen hindring for et privatiseringsprojekt, når man ønsker at valorisere selskabets aktiver og samtidig bevare dets iboende værdi for aktionærerne.
(23)
Udviklingen efter den 30. maj 2008 giver desuden anledning til at tro, at det stadig ville være fornuftigt at forfølge denne mulighed. De italienske myndigheder henviser i denne forbindelse til aftalen af 9. og 10. juni 2008, hvor Alitalia gav Intesa Sanpaolo S.p.A. (i det følgende betegnet »Intesa Sanpaolo«) til opgave at fremme og finde et tilbud til økonomi- og finansministeriet i dets egenskab af aktionær i Alitalia og til Alitalia for at give en eller flere industrielle eller finansielle investorer, der ønsker at deltage i saneringen, udviklingen og relanceringen af Alitalia, navnlig gennem en kapitalisering af selskabet, mulighed for varigt at overtage kontrollen med selskabet. Denne opgave, som var under udførelse, havde en varighed på 60 dage og kunne forlænges med 30 dage på anmodning af selskabet.
(24)
De italienske myndigheder fastholder i øvrigt, at foranstaltningen under alle omstændigheder er forenelig med fællesmarkedet i henhold til retningslinjerne fra 2004.
(25)
Alitalia er for det første en kriseramt virksomhed i henhold til disse retningslinjer. For det andet ville den pågældende foranstaltning være en reversibel transaktion og dermed være i overensstemmelse med kravet i retningslinjerne fra 2004 om, at støtte til redning udelukkende må være midlertidig støtte og ikke udgøre strukturforanstaltninger.
(26)
For det tredje er privatiseringsprocessen for selskabet og den pågældende foranstaltning, som blev indført for at gennemføre denne proces, i overensstemmelse med kravene i stk. 25, litra b), i retningslinjerne fra 2004. Lånet på 300 mio. EUR sikrer ganske enkelt selskabets overlevelse uden dog at give det mulighed for at indføre konkurrencestrategier på markedet for lufttransport, der eventuelt vil kunne have økonomiske følgevirkninger.
(27)
For det fjerde bestrider de italienske myndigheder Kommissionens påstand om, at »staten ikke har forpligtet sig til at fremlægge en omstruktureringsplan senest seks måneder efter foranstaltningens gennemførelse« (9) [stk. 25, litra c), i retningslinjerne fra 2004], og at udarbejdelsen af planen falder inden for rammerne af privatiseringsprocessen for selskabet, som Italien beskrev detaljeret i et brev til Kommissionen dateret den 30. maj 2008. I den forbindelse erindrer de italienske myndigheder om, at hvis lånet tilbagebetales i sin helhed, hedder det i lovdekret nr. 93, at tilbagebetalingen skal finde sted så hurtigt som muligt mellem den 30. dag efter datoen, hvor økonomi- og finansministeriet har overdraget hele sin andel af selskabet og med andre ord mistet sin faktiske kontrol, og den 31. december 2008. De udleder heraf, at der blev fremlagt en tidsplan på tidspunktet for vedtagelsen af den omstridte foranstaltning, og at denne i vid udstrækning opfyldte kravene i retningslinjerne fra 2004 i denne henseende.
(28)
For det femte var det i henhold til bestemmelserne i punkt 25, litra d), i retningslinjerne fra 2004, nødvendigt at yde lånet på grund af selskabets umiddelbare likviditetsproblemer, der skyldes objektive økonomiske problemer, og som Kommissionen i øvrigt anerkendte i sin beslutning af 11. juni 2008 (jf. betragtning 18 til 20 i denne beslutning). I den forbindelse erindrer de italienske myndigheder om, at lånet kun skal sikre Alitalias overlevelse og aktiver i en kort periode for at gøre det muligt at gennemføre privatiseringsprocessen. Det samlede lånebeløb på 300 mio. EUR er det strengt nødvendige og står i rimeligt forhold til opnåelsen af disse mål, hvilket i øvrigt også blev påvist ved Italiens gennemgang af selskabets økonomiske og finansielle situation i brevet til Kommissionen af 30. maj 2008 (se side 6-9).
(29)
For det sjette strider anvendelsen af princippet om engangsstøtte i punkt 25, litra e), i retningslinjerne fra 2004 ikke mod de specifikke omstændigheder i denne sag.
(30)
Selvom Alitalia allerede har modtaget omstruktureringsstøtte i forbindelse med en saneringsplan i perioden 1996-2000 og redningsstøtte i 2004, kan der indrømmes en undtagelse fra princippet om engangsstøtte. De italienske myndigheder henviser i denne forbindelse til Kommissionens beslutning af 1. december 2004 om den statsstøtte, som Frankrig påtænker at yde til virksomheden Bull (10) (i det følgende betegnet »Bull-beslutningen«).
(31)
De erindrer om, at anvendelsen af princippet om engangsstøtte har til formål at undgå, at gentagne statslige indgreb til fordel for bestemte virksomheder begrænser sig til, at de »udelukkende opretholder status quo og kun udsætter det uundgåelige og i den mellemliggende tid blot vælter de økonomiske og sociale problemer over på mere effektive producenter eller andre medlemsstater« (punkt 72 i retningslinjerne fra 2004). Men muligheden for at indrømme undtagelser fra dette princip er baseret på en erkendelse af, at der findes sager, hvor disse aspekter ikke kan kontrolleres, idet den samlede støtte i en given periode til samme modtager ikke er tilstrækkelig til at konstatere, at virksomheden »kun vil kunne overleve takket være gentagen støtte fra staten« (punkt 72 i retningslinjerne).
(32)
I den forbindelse kan privatiseringen af selskabet, som fortsat er en oplagt og troværdig mulighed, når den gennemføres, føre til et reelt brud i forhold til den nuværende situation med hensyn til den industrielle forvaltning af Alitalia, som dermed underlægges nye kontrolorganer, og betyde, at selskabet igen bliver rentabelt takket være de økonomiske bidrag fra aktionærerne i det nye selskab. De italienske myndigheder anfører ligeledes, at alle de udefrakommende og uforudsete faktorer, der har trukket privatiseringsprocessen for Alitalia i langdrag, utvivlsomt kan udgøre ekstraordinære og uforudseelige omstændigheder, der ligger uden for selskabets kontrol, i henhold til punkt 73 i retningslinjerne fra 2004.
5. KOMMENTARER FRA INTERESSEREDE TREDJEMÆND
(33)
Fem interesserede parter indsendte deres bemærkninger til Kommissionen i henhold til traktatens artikel 88, stk. 2. En liste over disse interesserede parter er vedlagt denne beslutning.
(34)
Med hensyn til, hvorvidt den pågældende foranstaltning kan betegnes som støtte, støtter fire af de interesserede parter Kommissionens holdning til dette og mener, at den pågældende foranstaltning udgør støtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
(35)
British Airways (BA) og Sterling Airlines anfører, at hvis den pågældende foranstaltning ikke var blevet indført, ville Alitalia gå konkurs i henhold til den italienske lovgivning. Alitalia ville i så tilfælde miste sin godkendelse som flyselskab i henhold til bestemmelserne for den civile luftfart og måtte derfor indstille sine aktiviteter.
(36)
Neos anfører i denne forbindelse, at med hensyn til den gældende rentesats for foranstaltningen i forbindelse med tilbagebetalingen er tillægget på 100 basispoint i forhold til referencesatsen ikke tilstrækkeligt til at tage højde for de risici, som de italienske myndigheder løber ved at indføre den pågældende foranstaltning. Neos støtter ligeledes Kommissionen vurdering i dennes beslutning af den 11. juni 2008 vedrørende Alitalias manglende privatiseringsmuligheder på tidspunktet for foranstaltningens indførelse. Denne omstændighed bekræftes ifølge Neos af de stærke spændinger, der herskede i august måned mellem det italienske finansministerium og selskabets bestyrelse, vedrørende »virksomhedens videreførelse« og godkendelsen af selskabets halvårsregnskab.
(37)
BA og Sterling Airlines erindrer om, at Alitalia tidligere har været omfattet af tilsvarende foranstaltninger. Ryanair beklager, at Kommissionen har begrænset anvendelsesområdet for den formelle undersøgelsesprocedure, der blev indledt til 11. juni 2008, til den pågældende foranstaltning, idet Alitalia ifølge Ryanair har modtaget ulovlig statsstøtte siden november 2005. En analyse af disse andre foranstaltninger vil ifølge Ryanair kunne underbygge den analyse, at en privat investor ikke ville have gennemført den pågældende foranstaltning under de givne omstændigheder.
(38)
Både Neos og Ryanair klager over den konkurrencefordrejning, som Italiens støtte til Alitalia har medført i en længere årrække.
(39)
Med hensyn til, hvorvidt den pågældende foranstaltning er forenelig med fællesmarkedet, vurderer BA, at den pågældende foranstaltning udgør redningsstøtte og derfor skal overholde betingelserne i retningslinjerne fra 2004. Men støtten er ifølge BA ikke blevet anmeldt til Kommissionen, før den blev gennemført, og opfylder ikke betingelserne i disse retningslinjer.
(40)
I den forbindelse anfører BA, at det ikke er muligt at indføre denne foranstaltning uden at overtræde princippet i retningslinjerne om engangsstøtte [punkt 25, litra e), i retningslinjerne fra 2004], idet Alitalia allerede har modtaget omstruktureringsstøtte, der er godkendt af Kommissionen. BA tilføjer, at undtagelsen fra princippet om engangsstøtte i punkt 73 i retningslinjerne ikke finder anvendelse i denne sag, idet Alitalia ikke havde stået over for uforudseelige omstændigheder, der ikke kunne tilskrives virksomheden. I denne forbindelse præciserer BA og Sterling Airlines, at de nuværende meget vanskelige konjunkturer for sektoren, som navnlig skyldes de stigende oliepriser, berører alle aktører i sektoren. BA udleder heraf, at Alitalia ikke kan påberåbe sig dette argument med henblik på en undtagelse fra princippet om engangsstøtte i retningslinjerne fra 2004. Selskabets finansieringsbehov skyldes ifølge BA dets manglende evne til at gennemføre reformer med henblik på en nedsættelse af dets interne omkostninger og dette til trods for den statsstøtte, det allerede har modtaget.
(41)
Ifølge BA udgør den pågældende foranstaltning ikke likviditetsstøtte i form af lånegarantier eller lån, men har karakter af en kapitalindsprøjtning, der sikrer den italienske regering den reelle kontrol med selskabet [punkt 25, litra a), i retningslinjerne].
(42)
Med hensyn til betingelsen i retningslinjerne fra 2004 vedrørende alvorlige sociale vanskeligheder understreger BA, at Alitalias insolvens ikke vil medføre alvorlige forstyrrelser til skade for passagererne, fordi der findes konkurrenter på både de indenlandske og på de internationale ruter. Konkurrenternes situation påvirkes i negativ retning, fordi Alitalia fastholdes på markedet på trods af sine økonomiske problemer, forøgelsen af antallet af ruter, navnlig fra Rom og Milano til Los Angeles, samt nedsættelsen af billetpriserne. Disse kommercielle valg var ikke rationelle i lyset af dets finansielle situation og var bevis på dets ønske om at øge sin markedsandel i forhold til konkurrenter, der ikke modtog statsstøtte [punkt 25, litra b), i retningslinjerne fra 2004].
(43)
Den pågældende foranstaltning blev i øvrigt ikke indført for Alitalia i en periode på seks måneder som krævet i retningslinjerne fra 2004 [punkt 25, litra c].
(44)
BA fremfører i øvrigt, at eftersom denne kommercielle politik er kendetegnet af ikkevæsentlige udgifter, kan man ikke garantere, at støtten er begrænset til, hvad der er nødvendigt for at holde virksomheden kørende i den periode, som støtten er godkendt for, og at dette beløb bør tage udgangspunkt i virksomhedens likviditetsbehov som følge af virksomhedens tab [punkt 25, litra d), i retningslinjerne fra 2004].
(45)
Ryanair bebrejder Kommissionen, at den ikke allerede har krævet en øjeblikkelig suspendering af den pågældende foranstaltning, og kræver, at Alitalia stilles over for et krav om øjeblikkelig tilbagebetaling af de 300 mio. EUR, som selskabet har modtaget fra den italienske stat. Ryanair understreger ligeledes, at i modsætning til, hvad de italienske myndigheder påstår, har man ikke anført begrundelser som opretholdelse af den offentlige orden og den geografiske samhørighed i forbindelse med gennemførelsen af den pågældende foranstaltning over for Alitalia. Ryanair henviser i denne forbindelse til en indskrænkning af Alitalias markedsandele på visse ruter.
(46)
European Travel Agents’ and tour Operators’ Associations (ECTAA) og Guild of European Business Travel Agents (GEBTA) mener derimod, at den pågældende foranstaltning har til formål at undgå, at Alitalia går konkurs, og at den vil beskytte forbrugerne i mangel af en lovgivning, der beskytter passagererne i tilfælde af selskabets konkurs. ECTAA og GEBTA tilføjer, at tildelingen af det pågældende lån var den eneste fornuftige løsning for at undgå Alitalias konkurs og hjælpe selskabet gennem privatiseringsprocessen. I lyset af de genopretningsperspektiver for selskabet, som pressen rapporterer om, vil det være økonomisk velbegrundet at iværksætte en fuldstændig omstrukturering af Alitalia med henblik på at opnå overskud i fremtiden.
6. SAMMENFATNING AF KOMMISSIONENS BESLUTNINGER VEDRØRENDE ALITALIA
(47)
I den nuværende situation og med henblik på en analyse af den pågældende foranstaltning skal det bemærkes, at Kommissionen tidligere har vedtaget følgende beslutninger om Alitalia:
-
Kommissionens beslutning af 15. juli 1997 om Alitalias rekapitaliseringå (11): I denne beslutning fandt Kommissionen, at Alitalias rekapitalisering i form af en kapitaltilførsel på 2 750 mia. italienske lire udgør statsstøtte, der er forenelig med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), under forudsætning af, at de italienske myndigheder overholder visse forpligtelser.
-
Kommissionens beslutning af 18. juli 2001 om Alitalias rekapitalisering (12): da beslutningen af 15. juli 1997 blev ophævet af Retten i Første Instans (13), vedtog Kommissionen en ny beslutning om den samme rekapitalisering. I denne beslutning nåede Kommissionen frem til den samme konklusion som i sin beslutning af 15. juli 1997, nemlig at Alitalias rekapitalisering udgjorde statsstøtte, der var forenelig med fællesmarkedet (14).
-
Kommissionens beslutning af 19. juni 2002, C 54/96 og N 318/02 - Tredje rate af omstruktureringsstøtten til selskabet Alitalia, godkendt af Kommissionen den 18. juli 2001, og ny kapitaltilførsel på 1,4 mia. EUR (15): med denne beslutning godkendte Kommissionen den ovennævnte tredje rate (129 mio. EUR) og bestemte, at den nye kapitaltilførsel ikke udgjorde statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
-
Kommissionens beslutning af 20. juli 2004, N 279/2004 - Hasteforanstaltninger til omstrukturering af Alitalia (redningsstøtte) (16): i denne beslutning godkendte Kommissionen redningsstøtte i form af et statsgaranteret relælån på 400 mio. EUR (17).
-
Kommissionens beslutning af 7. juni 2005, C 2/2005 - vedrørende Alitalias forretningsomstruktureringsplan (18): i denne beslutning fandt Kommissionen, at de pågældende foranstaltninger ikke udgjorde statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
7. VURDERING AF FORANSTALTNINGEN I HENHOLD TIL TRAKTATENS ARTIKEL 87, STK. 1
(48)
Efter iværksættelsen af den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til traktatens artikel 88, stk. 2, og i lyset af de fremførte argumenter fra de italienske myndigheder og de interesserede parter finder Kommissionen, at den pågældende foranstaltning, lånet til Alitalia, hvor beløbet på 300 mio. EUR kan tilføjes selskabets egenkapital, udgør statsstøtte, der ikke er forenelig med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, og ulovlig i henhold til traktatens artikel 88, stk. 3.
7.1. Spørgsmålet om statsstøtte
(49)
I traktatens artikel 87, stk. 1, hedder det, at »statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, er uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(50)
Betegnelsen af en national foranstaltning som statsstøtte forudsætter, at følgende kumulative betingelser er opfyldt: 1) den pågældende foranstaltning medfører en fordel takket være tildelingen af statsmidler, 2) denne fordel er selektiv, og 3) den pågældende foranstaltning fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen og kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne (19).
(51)
I det følgende gennemgås de årsager, der giver Kommissionen grund til på nuværende tidspunkt at mene, at den pågældende foranstaltning opfylder disse kumulative betingelser.
7.1.1. Hvorvidt der er givet en fordel ved hjælp af statslige midler
(52)
På den ene side kan det konstateres, at den pågældende foranstaltning er et lån, hvor lånebeløbet kan tilføjes Alitalias egenkapital (20), som selskabet har modtaget direkte fra den italienske stat, og som derfor udgør overførsel af statsmidler. Foranstaltningen kan i øvrigt tilskrives den italienske stat, idet beslutningen om at yde lånet blev vedtaget af det italienske ministerråd den 22. april 2008 og suppleret ved lovdekret nr. 93 af 27. maj 2008.
(53)
Med hensyn til, hvorvidt der er tale om en økonomisk fordel, skal det vurderes, hvorvidt en privat investor under tilsvarende omstændigheder ville have foretaget en kapitaltilførsel som i denne sag. I den forbindelse præciserer Domstolen, at selvom en privat investor, som adfærden hos den offentlige investor, der forfølger mål vedrørende den økonomiske politik, skal sammenlignes med, ikke nødvendigvis skal betragtes som en almindelig investor, der anbringer sin kapital med henblik på forrentning på mere eller mindre kort sigt, skal sammenligningen i det mindste foretages i forhold til et privat holdingselskab eller en gruppe af private virksomheder, som følger en global eller sektorbestemt strukturpolitik, og som lader sig lede af mere langsigtede rentabilitetsudsigter (21).
(54)
Domstolen vurderede ligeledes, at en privat selskabsdeltager fornuftigvis kan tilvejebringe den nødvendige kapital for at sikre en virksomheds overlevelse, hvis den er i midlertidige vanskeligheder, men at den i givet fald skal kunne genfinde sin rentabilitet efter en omstrukturering. Men når der ved kapitaltilførsel fra en offentlig investor overhovedet ikke tages hensyn til udsigterne til rentabilitet, end ikke på lang sigt, kan en sådan kapitaltilførsel betragtes som støtte i henhold til traktatens artikel 87 (22).
(55)
Der erindres ligeledes om, at i henhold til en konstant retspraksis skal der både tages hensyn til støttens eksistens og dens størrelse i lyset af situationen på det tidspunkt, hvor den blev ydet (23).
(56)
I den foreliggende sag bør man med henblik på anvendelsen af kriteriet om den private investor og ovenstående principper tage højde for Alitalias økonomiske situation og kendetegnene ved den statslige intervention.
7.1.1.1. Alitalias økonomiske situation
(57)
Hvad angår Alitalias økonomiske situation, konstaterer Kommissionen, at den var meget alvorlig på det tidspunkt, hvor det pågældende lån blev ydet og lovdekret nr. 93 vedtaget. Alitalia havde haft et samlet tab på 626 mio. EUR i regnskabsåret 2006 og på 495 mio. EUR i regnskabsåret 2007 (24).
(58)
I henhold til de økonomiske oplysninger, som virksomheden har offentliggjort, havde Alitalia desuden et tab før skat på 214,8 mio. EUR i første kvartal af 2008 svarende til en forværring på 41 % i forhold til samme tidsrum i 2007. Alitalias gældsætning nåede i øvrigt 1,36 mia. EUR pr. 30. april 2008 svarende til en stigning på 13 % i forhold til niveauet i december 2007. Sideløbende var virksomhedens likviditet, inklusive kortfristede finanskreditter, faldet til 174 mio. EUR pr. 30. april 2008, et fald på 53 % i forhold til udgangen af december 2007 (25).
(59)
Denne omstændighed fremgår ligeledes klart af lovdekret nr. 80, hvori det hedder, at tildelingen af de pågældende lån skal muliggøre en genopretning af selskabet og give det mulighed for at imødekomme sine umiddelbare likviditetsbehov (jf. betragtning 57 og 58 ovenfor).
(60)
De italienske myndigheder anførte i øvrigt i deres svar til Kommissionen af 30. maj 2008, at vedtagelsen af lovdekret nr. 93 skyldtes forværringen af selskabets økonomiske situation og var beregnet på at give selskabet mulighed for at sikre sin værdi og dermed sikre de fortsatte aktiviteter. De anfører i denne forbindelse, at foranstaltningerne havde til formål at undgå en reduktion af egenkapitalen og reserverne til under den lovbestemte grænse og derved undgå iværksættelsen af en insolvensprocedure (»procedura concorsuale«) og en likvidation af selskabet.
(61)
Den 3. juni 2008 vedtog de italienske myndigheder lovdekret nr. 97 (26), hvori man ligeledes henviser til Alitalias økonomiske situation som beskrevet ovenfor, og som underbygger denne analyse.
(62)
Alle disse elementer leder frem til den vurdering, at Alitalias økonomiske situation var særdeles alvorlig, både på datoen for ydelsen af lånet på 300 mio. EUR og på datoen for vedtagelsen af lovdekret nr. 93, hvilket de italienske myndigheder i øvrigt også indrømmer i deres brev til Kommissionen den 30. maj 2008. Kommissionen finder det formålstjenligt at erindre om, at denne vurdering på ingen måde blev anfægtet af de italienske myndigheder i deres bemærkninger til iværksættelsen af den formelle undersøgelsesprocedure (27).
(63)
I denne forbindelse finder Kommissionen det ligeledes formålstjenligt at erindre om, at Alitalias økonomiske situation er blevet forværret siden 1997 og kraftigt forværret siden 2001, således som det fremgår af beskrivelsen af selskabets økonomiske situation i Kommissionens beslutninger af 18. juli 2001, af 20. juli 2004 og af 7. juni 2005 (nævnt ovenfor, jf. ovenstående betragtning 47). De statslige støtteforanstaltninger, som selskabet har været omfattet af siden 1997, er tilstrækkeligt bevis for, at de vanskeligheder, som selskabet har befundet sig i gennem næsten 10 år, er blevet imødegået gentagne gange gennem indgriben fra den offentlige aktionær.
7.1.1.2. Kendetegn ved den statslige indgriben
(64)
Med hensyn til betingelserne for indførelsen af den pågældende foranstaltning konstaterer Kommissionen først og fremmest, at i henhold til lovdekret nr. 80 er den gældende rentesats den sats, der angives i Kommissionens meddelelse om gældende rentesatser for tilbagebetaling af statsstøtte samt referencesatsen og kalkulationsrenten for de 25 medlemsstater gældende fra den 1. januar 2008, og fra den 1. juli 2008 den anførte sats i henhold til Kommissionens meddelelse om revision af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (28). Denne sats blev forhøjet med 1 % ved lovdekret nr. 93 (29).
(65)
Men det skal påpeges, at de satser, der fremgår af Kommissionens meddelelse om gældende rentesatser for tilbagebetaling af statsstøtte samt referencesatsen og kalkulationsrenten for de 25 medlemsstater gældende fra den 1. juli 2008 (30), formodes at afspejle det gennemsnitlige renteniveau i de forskellige medlemsstater for mellemlangfristede og langfristede lån (fem til 10 år) med den sædvanlige sikkerhed. Men Kommissionen finder, at disse satser, selv med en forhøjelse på 1 %, ikke kan betragtes som hensigtsmæssige, når der er tale om en virksomhed, der befinder sig i en meget alvorlig økonomisk situation. Denne meddelelse er i øvrigt baseret på Kommissionens meddelelse om metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten fra 1997 (31), hvoraf det fremgår, at »den således fastsatte referencesats er en minimumssats, der kan forhøjes i tilfælde af særlige risici (f.eks.: en virksomhed i vanskeligheder, tilfælde, hvor den sikkerhed, bankerne normalt kræver, ikke er stillet osv.). I sådanne tilfælde kan præmien sættes op til 400 basispoint og endda mere, hvis ingen privat bank ville have accepteret at yde det omhandlede lån«. Men Kommissionen skønner, at selv forhøjelsen af referencesatsen med 100 basispoint i henhold til lovdekret nr. 93, ikke er tilstrækkelig til at tage hensyn til den særligt vanskelige situation, som Alitalia befandt sig i på det tidspunkt, hvor foranstaltningen blev indført.
(66)
Hvad angår Kommissionens meddelelse om revision af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (32), kan man blot konstatere, at de italienske myndigheder, for så vidt som meddelelsen finder anvendelse, idet lånet blev ydet forud for dens ikrafttrædelse, og for så vidt som det vurderes, hvorvidt en foranstaltning skal betegnes som statsstøtte, på tidspunktet, hvor foranstaltningen gennemførtes, ikke reagerede på den tvivl, som Kommissionen gav udtryk for i sin beslutning af 11. juni 2008. Det følger heraf, at den tvivl, som Kommissionen gav udtryk for i denne forbindelse, fortsat består.
(67)
Kommissionen mener derfor på grundlag af ovenstående, at en privat investor, der befandt sig i en situation svarende til den italienske regerings i denne sag, idet man går ud fra, at den har godkendt indførelsen af den pågældende foranstaltning over for Alitalia, ikke ville have accepteret, at den anvendte rentesats, selv med forhøjelsen på 100 basispoint, ville gælde for en virksomhed i en normal økonomisk situation.
(68)
Denne vurdering af de gældende rentesatser i den pågældende foranstaltning blev ikke anfægtet af de italienske myndigheder i deres brev af 12. juli 2008. I deres bemærkninger begrænser de italienske myndigheder sig til at bekræfte uden at underbygge deres udtalelser, at rentesatsen var fastsat på et niveau, der gjorde det muligt at sikre en direkte og tilstrækkelig forrentning af kapitalen.
(69)
Kommissionen anfører endvidere, at den italienske regerings beslutning om at yde lånet blev truffet den 22. april 2008, efter at Air France-KLM-koncernen samme dag havde afvist at købe Alitalia (33), og at vedtagelsen af lovdekret nr. 93 var begrundet i en forværring af virksomhedens økonomiske situation. Uanset grundene til, at Air France-KLM-koncernen trak sit tilbud tilbage, som især hang sammen med Alitalias økonomiske situation (34), ligger det fast, at lånet blev ydet umiddelbart efter beslutningen om at trække tilbuddet tilbage.
(70)
I denne forbindelse kan de italienske myndigheders uunderbyggede påstand om, at den manglende gennemførelse af denne transaktion ikke ville stride mod moderniseringsprojektet, ikke kunne dokumenteres uden faktorer, der kan påvise, at et sådan projekt fandtes på tidspunktet for gennemførelsen af den pågældende foranstaltning. Forsøgene på at privatisere selskabet, som de italienske myndigheder henviser til i deres brev af 30. maj 2008, og som vedrører perioden fra slutningen af 2006 til slutningen af 2007, kan ikke bruges som bevis for, at der fandtes reelle udsigter til et salg på tidspunktet, hvor den pågældende foranstaltning blev indført.
(71)
Brevet fra B. Ermolli til Alitalia, som de italienske myndigheder henviser til i deres brev af 30. maj 2008, og som ifølge disse viser, at der blandt italienske iværksættere og investorer var interesse for at udarbejde en genopretningsplan for virksomheden, kan heller ikke betragtes som udsigter af denne art (35).
(72)
Hvad angår den senere udvikling den 30. maj 2008, som de italienske myndigheder henviser til i deres breve, og navnlig aftalen mellem Alitalia og Intesa Sanpaolo den 9. og 10. juni 2008, erindres der blot om, at der ved vurderingen af den pågældende foranstaltning skal tages hensyn til de gældende omstændigheder, da foranstaltningen blev gennemført. Under alle omstændigheder erklærer Kommissionen, at det forhold, at Alitalia i juni 2008 gav Intesa Sanpaolo til opgave at fremme og søge en privatiseringsløsning for selskabet, ikke kan betragtes som sikre og umiddelbare udsigter til et salg af selskabet, og at der i øvrigt på denne dato ikke herskede sikkerhed om muligheden af, at den opgave, der var givet til Intesa Sanpaolo, ville blive løst med succes.
(73)
I den forbindelse skal det i øvrigt nævnes, at på det tidspunkt, hvor den italienske stat gennemførte den pågældende foranstaltning over for Alitalia, kom ingen af Alitalias private aktionærer til undsætning sammen med staten for at give selskabet mulighed for at dække sit umiddelbare likviditetsbehov.
(74)
Sammenfaldet mellem tilbagetrækningen af ovennævnte købstilbud og ydelsen af det pågældende lån fra den italienske regerings side, manglen på enhver udsigt til opkøb på det tidspunkt, hvor lånet blev ydet, og de private Alitalia-aktionærers manglende økonomiske indgriben samtidig med den italienske stat underbygger konklusionen om, at en aktionær af tilsvarende størrelse ikke ville have ydet dette lån i lyset af selskabets alvorlige situation.
(75)
Kommissionen mener i øvrigt, at i lyset af Alitalias alvorlige økonomiske situation ville en sådan privat investor ikke have ydet et lån overhovedet og navnlig ikke et lån, hvor lånebeløbet kan tilføjes egenkapitalen, idet lånet, hvis selskabet træder i likvidation, først vil blive tilbagebetalt, når alle de øvrige kreditorer er blevet tilgodeset solidarisk og forholdsmæssigt i henhold til aktiekapitalen (se artikel 4, stk. 4, i lovdekret nr. 93). Det understøtter desuden Kommissionens analyse af, at den pågældende foranstaltning har karakter af statsstøtte, at det oprindeligt aftalte lån supplerer Alitalias kapital.
(76)
I lyset af alle de ovenstående oplysninger skønner Kommissionen, at den italienske stat ved at gennemføre den pågældende foranstaltning over for Alitalia til et beløb på 300 mio. EUR ikke har handlet som en klog investor, der følger en global eller sektorbestemt strukturpolitik, og som lader sig lede af mere langsigtede rentabilitetsudsigter for den investerede kapital end en almindelig investor (36).
(77)
Kommissionen udleder heraf, at den pågældende foranstaltning, uanset hvad de pågældende midler anvendes til, giver Alitalia en økonomisk fordel i kraft af statslige midler, som selskabet ikke ville have fået under normale markedsbetingelser (37).
7.1.2. Vedrørende foranstaltningens selektive karakter
(78)
Tildelingen af dette lån giver Alitalia en økonomisk fordel, som kun gælder for dette selskab. Den pågældende foranstaltning er således selektiv.
7.1.3. Vedrørende betingelserne for påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejning af konkurrencen
(79)
Kommissionen finder, at den pågældende foranstaltning påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, idet den vedrører en virksomhed, hvis transportaktiviteter i sagens natur har en direkte indvirkning på samhandelen og vedrører flere medlemsstater. Den fordrejer eller truer endvidere med at fordreje konkurrencen på fællesmarkedet, da den kun er rettet mod en enkelt virksomhed, der befinder sig i en konkurrencesituation med de øvrige luftfartsselskaber i Fællesskabet på sit europæiske rutenet, navnlig siden tredje fase af liberaliseringen af lufttransporten blev iværksat den 1. januar 1993 (38).
(80)
I lyset af ovenstående finder Kommissionen på grundlag af de oplysninger, den har adgang til på dette tidspunkt, at foranstaltningen i form af et beløb på 300 mio. EUR fra den italienske stat til Alitalia udgør statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.
7.2. Betegnelse af støtteforanstaltningen som ulovlig støtte
(81)
I henhold til traktatens artikel 88, stk. 3, er medlemsstaten forpligtet til at anmelde alle projekter, der betyder indførelse eller ændring af statsstøtte. Den pågældende medlemsstat kan først gennemføre de planlagte foranstaltninger, når denne procedure har ført til en endelig beslutning.
(82)
Den italienske regerings beslutning om at yde lånet på 300 mio. EUR blev truffet den 22. april 2008 ved lovdekret nr. 80. Midlerne blev således stillet til rådighed for Alitalia på denne dato, hvilket de italienske myndigheder i øvrigt bekræftede på deres møde med Kommissionen den 23. april 2008. Lovdekret nr. 93, der gav mulighed for at tilføje lånebeløbet til selskabets egenkapital, blev vedtaget den 27. maj 2008.
(83)
Men Kommissionen konstaterer, at Italien hverken anmeldte den pågældende foranstaltning på datoen for vedtagelse af lovdekret nr. 80 eller på datoen for vedtagelse af lovdekret nr. 93. Kommissionen vurderer derfor, at Italien har handlet ulovligt ved at yde den pågældende støtte i strid med traktatens artikel 88, stk. 3.
7.3. Støtteforanstaltningens forenelighed med fællesmarkedet
(84)
Eftersom Kommissionen mener, at den pågældende foranstaltning udgør statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, bør det undersøges, hvorvidt den er forenelig med fællesmarkedet i lyset af undtagelserne i stk. 2 og 3 i denne artikel. Der erindres i den forbindelse om, at modtageren af den pågældende støtte tilhører lufttransportsektoren.
(85)
Kommissionen konstaterer, at undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 2, vedrørende støtte af social karakter til enkelte forbrugere, støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder, samt støtteforanstaltninger for økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder er fuldkommen irrelevante i denne sammenhæng.
(86)
Med hensyn til undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra b), kan man konstatere, at den pågældende støtteforanstaltning ikke udgør et projekt af fælleseuropæisk interesse, eller som afhjælper en alvorlig forstyrrelse i den italienske økonomi. Det har ikke til formål at fremme kulturen og bevare kulturarven i henhold til undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra d).
(87)
Kommissionen finder i forbindelse med undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), hvori man tillader støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse, at der ikke er anledning til at betragte den pågældende støtte som forenelig med fællesmarkedet. Ingen af de undtagelser, der findes i denne henseende i Kommissionens retningslinjer vedrørende anvendelsen af EF-traktatens artikel 92 og 93 og artikel 61 i EØS-aftalen inden for luftfartssektoren (39), som suppleres gennem Kommissionens meddelelse [om] EF-retningslinjer for finansiering af lufthavne og statslig startstøtte til luftfartsselskaber, som opererer fra regionale lufthavne (40), finder anvendelse i den foreliggende sag.
(88)
Selvom Kommissionen undtagelsesvis har tilladt visse tilfælde af statsstøtte til drift af luftfartsselskaber på grundlag af retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte fra 1998, ændret i 2000 (41), for flyruter, der drives fra ultraperifere regioner, og med henblik på at kompensere for ekstraudgifterne ved disse regioners permanente handicap, der identificeres i traktatens artikel 299, stk. 2, er denne undtagelse uden relevans i den foreliggende sag.
(89)
Med hensyn til ovenstående undtagelser konstaterer Kommissionen, at de italienske myndigheder ikke i deres breve har givet udtryk for, at de fandt anvendelse i den foreliggende sag.
(90)
Med hensyn til de italienske myndigheders argument om, at det er nødvendigt at sikre den offentlige tjeneste, som Alitalia leverer, af samfundsmæssige hensyn og af hensyn til den geografiske samhørighed konstaterer Kommissionen, at denne, uunderbyggede, påstand alene ikke er tilstrækkelig til, at den kan betragte denne støtteforanstaltning som forenelig med fællesmarkedet.
(91)
Endelig mener Kommissionen, at den pågældende støtteforanstaltning ikke kan erklæres for forenelig med fællesmarkedet i henhold til retningslinjerne fra 2004. Selvom Alitalia kan betegnes som en kriseramt virksomhed i henhold til disse retningslinjer, er de øvrige kumulative betingelser for, at det pågældende lån udgør redningsstøtte, ikke opfyldt i den foreliggende sag.
(92)
Kommissionen konstaterer først og fremmest, at de italienske myndigheder ikke har påvist, at den pågældende foranstaltning ikke vil få uacceptable følger i andre medlemsstater (42). De italienske myndigheder begrænser sig i denne forbindelse til at anføre, at privatiseringsprocessen og indførelsen af den pågældende foranstaltning i denne forbindelse er en generel proces, idet indførelsen af den pågældende foranstaltning ikke giver Alitalia mulighed for at iværksætte konkurrencestrategier. De italienske myndigheder har ikke givet nogen detaljeret beskrivelse af de alvorlige sociale vanskeligheder, der kan begrunde indførelsen af den pågældende foranstaltning.
(93)
For det andet har de italienske myndigheder ikke forpligtet sig til inden for en frist på højst seks måneder regnet fra iværksættelsen af foranstaltningen at fremlægge enten en omstruktureringsplan, en likvidationsplan eller dokumentation for den fuldstændige tilbagebetaling af det pågældende lån (43). De italienske myndigheder henviser i deres brev både til, at der foreligger en omstruktureringsplan og en tidsplan for tilbagebetaling af det pågældende lån. Men de italienske myndigheders påstand om, at udarbejdelsen af omstruktureringsplanen falder ind under privatiseringsprocessen for Alitalia, der blev indledt i 2006, betyder for det første ikke, at Kommissionen har fået et formelt tilsagn om indsendelse af en konkret omstruktureringsplan for selskabet inden for seks måneder efter indførelsen af foranstaltningen.
(94)
For det andet giver den påståede tilbagebetalingsplan for lånet, der omtales i ovennævnte lovdekret nr. 93, heller ikke Kommissionen mulighed for at konkludere, at betingelsen i punkt 25, litra c), i retningslinjerne fra 2004 er opfyldt. Det forhold, at det pågældende lån skal tilbagebetales hurtigst mulig mellem 30.-dagen efter overdragelsen af Alitalias egenkapital og den 31. december 2008, gør det ikke muligt at konkludere, at de italienske myndigheder har forpligtet sig til senest seks måneder efter indførelsen af foranstaltningen ved lovdekret nr. 80 at fremlægge bevis for den fuldstændige tilbagebetaling af lånet, senest den 23. oktober 2008.
(95)
Under alle omstændigheder undlader de italienske myndigheder at tage hensyn til, at det fremgår af artikel 4, stk. 4, i lovdekret nr. 93, at hvis virksomheden træder i likvidation, tilbagebetales det pågældende beløb først efter godtgørelse af alle de øvrige kreditorer, solidarisk og i forhold til egenkapitalen, hvilket i denne hypotese rejser tvivl om selve tilbagebetalingen. Det forhold, at man i dette lovdekret nævner muligheden for en likvidering af selskabet, kan i øvrigt heller ikke betragtes som en forpligtelse fra italiensk side til at fremsende en likvidationsplan senest seks måneder efter indførelsen af foranstaltningen.
(96)
For det tredje har de italienske myndigheder ikke fremlagt yderligere bevis for, at den pågældende støtte var kvantitativt begrundet med henblik på at holde virksomheden kørende [punkt 25, litra d), i retningslinjerne fra 2004]. I deres breve begrænsede de italienske myndigheder sig rent faktisk til at bekræfte, at det samlede interventionsbeløb til fordel for Alitalia var det strengt nødvendige og var forholdsmæssigt med henblik på at sikre virksomhedens overlevelse og aktiver. I den forbindelse giver beskrivelsen af selskabets økonomiske situation i de italienske myndigheders brev til Kommissionen af 30. maj 2008 ikke anledning til at nå frem til en sådan konklusion i modsætning til, hvad de italienske myndigheder påstår.
(97)
For det fjerde vil man under alle omstændigheder ikke kunne konkludere, at betingelsen vedrørende reglen om engangsstøtte (44), hvad enten det drejede sig om redningsstøtte eller omstruktureringsstøtte, overholdes af Alitalia. Der er grund til at erindre om, at ifølge retningslinjerne fra 2004 gælder det, at hvis en virksomhed tidligere har modtaget redningsstøtte eller omstruktureringsstøtte, og hvis der er gået mindre end 10 år siden tildelingen af redningsstøtten, siden afslutningen på omstruktureringsperioden eller siden gennemførelsen af planen blev tilendebragt, tillader Kommissionen ikke ny redningsstøtte eller omstruktureringsstøtte.
(98)
Men Alitalia har allerede modtaget omstruktureringsstøtte, der blev godkendt af Kommissionen ved beslutningen af 18. juli 2001 (45), samt redningsstøtte i form af en statsgaranti for et overgangslån på 400 mio. EUR, som Kommissionen godkendte ved sin beslutning af 20. juli 2004 (46). Eftersom der ikke var gået en periode på 10 år siden tildelingen af denne seneste støtte, må Alitalia ikke modtage den pågældende støtte i den foreliggende sag.
(99)
Det er imidlertid korrekt, at retningslinjerne fra 2004 indeholder undtagelser fra reglen om engangsstøtte. Kommissionen konstaterer imidlertid på den ene side, at betingelserne i stk. 73, litra a) eller litra b), ikke er opfyldt i den foreliggende sag. De italienske myndigheder har i øvrigt ikke gjort gældende, at disse undtagelser fandt anvendelse i den foreliggende sag.
(100)
På den anden side skønner Kommissionen med hensyn til undtagelsen i punkt 73, litra c), i retningslinjerne fra 2004 vedrørende ekstraordinære og uforudseelige omstændigheder, der ikke kan tilskrives virksomheden, at den heller ikke finder anvendelse i den foreliggende sag.
(101)
Der er grund til at erindre om, at Alitalias økonomiske problemer har været tilbagevendende gennem flere år, hvilket taler imod, at de problemer, som selskabet er ude for, og som anvendes som begrundelse for indførelsen af den pågældende foranstaltning, kan betegnes som ekstraordinære og uforudseelige omstændigheder, der ikke kan tilskrives virksomheden.
(102)
I den forbindelse kan man henholde sig til beskrivelsen af Alitalias økonomiske situation som beskrevet i Kommissionens beslutninger af 18. juli 2001, af 20. juli 2004 og af 7. juni 2005 (nævnt ovenfor), hvori man gør status over selskabets siden 1997 vanskelige og derefter siden 2001 bekymrende situation (47). Alitalias meget problematiske økonomiske situation på datoen for indførelsen af den pågældende foranstaltning viser i øvrigt, at den omstruktureringsplan, der blev anmeldt til Kommissionen i 2004, og som var genstand for dennes beslutning af 7. juni 2005, var slået fejl (48).
(103)
Støtteforanstaltningerne fra de italienske myndigheder til Alitalia i de senere år vidner desuden om, at denne problematiske økonomiske situation har været tilbagevendende) (49).
(104)
I denne forbindelse kan de nuværende særdeles vanskelige konjunkturer inden for lufttransportsektoren, der navnlig hænger sammen med de stigende oliepriser i sidste halvdel af 2008, ikke forklare den særligt vanskelige økonomiske situation, som Alitalia har befundet sig i gennem flere år. I den forbindelse erindres der om, at ifølge ovennævnte lovdekret nr. 80 af 23. april 2008 begrundes tildelingen af lånet med virksomhedens økonomiske situation og dens umiddelbare behov for likviditet, og at grunden til vedtagelsen af lovdekret nr. 93 var en forværring af virksomhedens økonomiske situation og havde til formål at sikre dens værdi og dermed sikre videreførelsen af dens aktiviteter (50).
(105)
Selvom der ikke kan herske tvivl om, at de nuværende økonomiske konjunkturer bidrager til at forværre Alitalias problemer, er det ikke desto mindre et faktum, at virksomheden havde økonomiske problemer på forhånd, og at disse konjunkturer påvirker alle luftfartsselskaber.
(106)
Det følger heraf, at der under de omstændigheder, der gør sig gældende i den foreliggende sag, ikke kan indrømmes undtagelser fra princippet om engangsstøtte i retningslinjerne fra 2004.
(107)
Italiens henvisning til Bull-beslutningen anfægter ikke denne analyse.
(108)
Det hedder i denne beslutning, at Kommissionen ved de særlige omstændigheder ved denne sag fandt, at kriteriet om engangsstøtte (»one time, last time«) ikke hindrede godkendelse af den støtte, som Frankrig havde anmeldt, selvom fristen på 10 år inden tildeling af ny omstruktureringsstøtte ikke var nået. I denne beslutning gav Kommissionen udtryk for, at filosofien bag dette princip, nemlig at undgå ethvert misbrug af støtte, var overholdt, idet Frankrig ikke havde holdt Bull kunstigt i live, selvom virksomhedens problemer havde været tilbagevendende.
(109)
Der gøres imidlertid opmærksom på, at de gældende retningslinjer for Bull var fra 1999 og ikke som i den foreliggende sag fra 2004 (51). Men i modsætning til retningslinjerne fra 1999 hedder det i retningslinjerne fra 2004, at der ved anvendelsen af princippet om engangsstøtte på redningsstøtte og omstruktureringsstøtte ikke kun skal tages hensyn til omstruktureringsstøtte, men ligeledes til redningsstøtte, der tidligere er ydet til den pågældende virksomhed. Kommissionen anfører ligeledes, at redningsstøtte eller omstruktureringsstøtte i henhold til retningslinjerne fra 2004 kun kan ydes en enkelt gang for at undgå, at virksomhederne modtager uberettiget støtte, når de kun kan overleve takket være gentagen indgriben fra de offentlige myndigheder (se punkt 72).
(110)
I modsætning til de særlige omstændigheder i forbindelse med Bull-sagen (52) hænger Alitalias problemer, der begrundede indførelsen af den pågældende foranstaltning, som konstateret ovenfor ikke sammen med de nuværende ugunstige konjunkturer for lufttransportsektoren. Disse problemer er desuden af samme art som dem, virksomheden tidligere har haft, hvilket fremgår af beskrivelsen af dens økonomiske situation siden 1997 (se betragtning 57 og 58 ovenfor), og er i modsætning til i Bull-sagen (53) tilbagevendende.
(111)
Endelig gælder det, at i modsætning til det, Kommissionen konstaterede i Bull-beslutningen (54), har Alitalia både modtaget omstruktureringsstøtte og redningsstøtte i form af en statsgaranti, og at fristen siden tildelingen af disse støtteformer ikke var overholdt.
(112)
Det følger heraf, at under forudsætning af, at de øvrige kumulative betingelser i retningslinjerne fra 2004 giver mulighed for at betragte det pågældende lån som redningsstøtte, var opfyldt, hvad de ikke var, er princippet om engangsstøtte ikke opfyldt i den foreliggende sag, og der kan ikke indrømmes en undtagelse gennem anvendelse af undtagelsesbestemmelserne i punkt 73 i denne vejledning.
(113)
Det følger af ovenstående, at den pågældende støtteforanstaltning ikke er forenelig med fællesmarkedet.
7.4. Tilbagebetaling
(114)
Kommissionen erindrer om, at i henhold til artikel 14, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EU-traktatens artikel 93 [senere traktatens artikel 88] (55) kræves enhver ulovlig støtte, der ikke er forenelig med fællesmarkedet, tilbagebetalt fra støttemodtageren.
(115)
Eftersom den pågældende foranstaltning blev iværksat ulovligt over for Alitalia og var uforenelig med fællesmarkedet, skal den tilbagebetales af virksomheden (56).
(116)
Kommissionen erindrer om, at i lyset af Alitalias alvorlige økonomiske problemer og situationen ved indførelsen af den pågældende foranstaltning ville en privat investor ikke have indvilget i at yde noget lån, endsige et lån, hvor lånebeløbet kunne tilføjes egenkapitalen. Dermed mener Kommissionen i lyset af arten af den pågældende foranstaltning og omstændighederne ved tildelingen, at den støtte, der skal tilbagebetales, er hele lånet.
(117)
I forbindelse med denne tilbagebetaling skal der tillægges renter regnet fra den dato, hvor den pågældende støtte blev stillet til rådighed for virksomheden, altså fra den 22. april 2008 og frem til den faktiske tilbagebetaling (57).
7.5. Konklusion
(118)
Kommissionen konstaterer, at Italien ulovligt har iværksat en støtteforanstaltning i form af et lån på 300 mio. EUR til Alitalia, som kan tilføjes virksomhedens egenkapital, i strid med traktatens artikel 88, stk. 3.
(119)
Italien skal derfor træffe alle nødvendige foranstaltninger for at kræve denne statsstøtte, der ikke er forenelig med fællesmarkedet, tilbagebetalt. Italien skal kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren, dvs. Alitalia -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Lånet på 300 mio. EUR til Alitalia, som kan tilføjes virksomhedens egenkapital, og som Italien ydede i strid med traktatens artikel 88, stk. 3, er ikke foreneligt med fællesmarkedet.
Artikel 2
1. Italien skal kræve den i artikel 1 omtalte støtte tilbagebetalt hos støttemodtageren.
2. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter fra det tidspunkt, den blev stillet til støttemodtagerens rådighed, og indtil den er blevet tilbagebetalt.
3. Beløbet beregnes med renters rente i overensstemmelse med kapitel V i forordning (EF) nr. 794/2004 (58) og forordning (EF) nr. 271/2008, som ændrer forordning (EF) nr. 794/2004 (59)
Artikel 3
1. Tilbagesøgningen af den i artikel 1 omhandlede støtte iværksættes omgående og effektivt.
2. Italien sikrer, at denne beslutning efterkommes senest fire måneder efter meddelelsestidspunktet.
Artikel 4
1. Senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning sender Italien Kommissionen følgende oplysninger:
a)
det samlede beløb (hovedstol og renter), som støttemodtageren skal tilbagebetale
b)
en detaljeret beskrivelse af, hvilke foranstaltninger der allerede er truffet eller er planlagt for at efterkomme beslutningen
c)
dokumentation for, at støttemodtageren har fået påbud om at tilbagebetale støtten.
2. Italien holder Kommissionen underrettet om udviklingen i de foranstaltninger, der på nationalt plan træffes for at efterkomme denne beslutning, indtil den støtte, der er tildelt i henhold til den i artikel 1 omhandlede støtteordning, er fuldt tilbagebetalt. Italien indsender på Kommissionens anmodning straks oplysninger om, hvilke foranstaltninger der allerede er truffet eller planlagt for at efterkomme beslutningen. Italien giver tillige detaljerede oplysninger om de støttebeløb og renter, støttemodtageren allerede har tilbagebetalt.
Artikel 5
Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 12. november 2008.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2008. november 12.)
az Olaszország által az Alitalia társaságnak nyújtott 300 millió EUR összegű kölcsönről C 26/08 (ex NN 31/08) sz.
(az értesítés a C(2008) 6743. számú dokumentummal történt)
(Csak az olasz nyelvű szöveg hiteles)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2009/155/EK)
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 88. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai gazdasági térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután az említett rendelkezéseknek (1) megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére, és tekintettel ezen észrevételekre,
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
Egy 2008. április 23-i megbeszélés alkalmával az olasz hatóságok arról tájékoztatták a Bizottságot, hogy az olasz minisztertanács 2008. április 22-én jóváhagyta, hogy a 2008. április 23-i 80. törvényerejű rendelettel (2) az Alitalia társaságot 300 millió EUR-s kölcsönhöz juttassák.
(2)
Mivel a Bizottság az olasz hatóságtól az említett kölcsön juttatásról szóló döntésről előzőleg hivatalos értesítést nem kapott, ezért 2008. április 24-i keltezésű (D/422119) levelében arra kérte az olasz hatóságokat, hogy erősítsék meg az említett kölcsön létezését, és adjanak meg minden hasznos információt, amely a Szerződés 87. és 88. cikke értelmében egy ilyen intézkedés értékelésére módot ad, továbbá függesssze fel az említett kölcsön juttatását, és tájékoztassa a Bizottságot a Szerződés 88. cikke (2) bekezdésében előírt kötelezettség teljesítése érdekében hozott intézkedésekről.
(3)
E levél keretében a Bizottság az olasz hatóságokat arra is emlékeztette, hogy kötelesek bejelenteni minden olyan tervet, amely támogatás megadására vagy módosítására vonatkozik, és hogy nem szabad a tervezett intézkedést a Bizottság vizsgálati eljárásának végleges határozat formájában megvalósult befejezése előtt végrehajtani.
(4)
2008. május 7-i levelükben az olasz hatóságok a Bizottság 2008. április 24-i levelére való válaszadás határidejének meghosszabbítását kérték. E kérést a Bizottság 2008. május 8-i (D/423186) levelében engedélyezte, és 2008. május 30-ra kért választ az olasz hatóságoktól.
(5)
Az olasz hatóságok, 2008. május 30-án kelt levelükben válaszoltak a Bizottság 2008. április 24-i levelére. Ebben a levélben az olasz hatóságok a Bizottságot többek között a 2008. május 27-én elfogadott 93. törvényerejű rendeletről (3) tájékoztatták, amely lehetőséget ad az Alitaliának, hogy veszteségeinek fedezésére az említett kölcsönt beszámítsa saját tőkéjébe.
(6)
A Bizottsághoz egyidejűleg több olyan panasz érkezett - többek között különböző légitársaságoktól -, amelyben sérelmezték, hogy az olasz kormány az Alitalia társaságnak 300 millió euro összegű kölcsönt nyújt.
(7)
2008. június 12-i 2008 (D/203822) levelében a Bizottság hivatalosan értesítette az olasz hatóságokat a Szerződés 88. cikke (2) bekezdése értelmében hivatalos vizsgálati eljárást elrendelő 2008. június 11-i határozatáról. E határozatban a Bizottság felkérte Olaszországot és a többi érdekelt felet észrevételeik meghatározott határidőn belüli ismertetésére. Ez a határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétételre került (4).
(8)
2008. július 12-i (A/509783) levelükben az olasz hatóságok benyújtották észrevételeiket a Bizottságnak. A Bizottság ezenkívül 5 érdekelt féltől kapott észrevételeket: ezeket 2008. szeptember 3-án (D/433031) kelt levelében továbbította az olasz hatóságoknak. A szóban forgó érdekelt felek jegyzéke e határozathoz mellékelve található.
(9)
Az olasz hatóságok nem fűztek megjegyzést az érdekelt felek észrevételeihez.
2. AZ INTÉZKEDÉS LEÍRÁSA
(10)
A 2008. április 23-i megbeszélés során az olasz hatóságok átadták a Bizottságnak a 80. törvényerejű rendeletet, amely engedélyezi, hogy az olasz állam a 49,9 %-ban saját tulajdonában levő Alitalia társaságnak 300 millió euro összegű kölcsönt nyújtson.
(11)
E törvényerejű rendelet preambulumbekezdései értelmében:
„Tekintettel az Alitalia pénzügyi helyzetére […], ahogyan az a piacnak adott információk kapcsán megnyilvánult, és vezető szerepkörére, hiszen a légiközlekedési közszolgáltatás legnagyobb részét biztosítja az ország területének az Európai Unión kívüli országokkal való összeköttetésében, valamint a regionális felhasználóktól kiindulva és azok irányában a személy- és áruforgalmat ezen légi utak kiegészítő összeköttetésében;
megfontolván a rendkívüli szükségletet és sürgősséget a hivatkozott légi fuvarozási közszolgáltatás biztosítására közrendi és területi folytonossági okok miatt az Alitaliának […] az Állam részéről nyújtott rövid távú, piaci feltételeknek megfelelő kölcsön útján, amelynek időtartama mindenképpen szükséges az üzemeltetés folytonossága veszélyeztetésének elkerüléséhez addig, amíg az új Kormány meg nem alakul, amely majd teljes jogkörrel felhatalmazva fel tudja vállalni a kibontakozáshoz és a társaság liberalizálási folyamatának befejezéséhez szükségesnek tartott kezdeményezéseket.”
(12)
Ezen törvényerejű rendelet első cikke az azonnali likviditási igények kielégítésére az Alitalia számára 300 millió EUR kölcsön juttatását engedélyezi, amely a lehető legrövidebb határidővel, az alaptőkéjének elidegenítését követő harmincadik nap és 2008. december 31. között törlesztendő. Ez a cikk továbbá előírja, hogy a kérdéses kölcsönt a Bizottság által elfogadott referencia-kamatlábakkal - vagyis 2008. június 30-ig az állami támogatások visszatérítése esetén 2008. január 1-jétől a 25 tagállamban alkalmazandó kamatlábakról és referencia/diszkont rátákról szóló bizottsági közleményben (5) megjelölt kamatlábbal, 2008. július 1-jétől pedig a referencia-kamatláb és a leszámítolási kamatláb megállapítási módjának módosításáról szóló bizottsági közleménynek (6) megfelelően meghatározott kamatlábbal - megegyező mértékű kamat terheli.
(13)
Az olasz hatóságok 2008. május 30-án kelt levelükben arról tájékoztatták a Bizottságot, hogy az olasz kormány a fent említett 93. számú törvényerejű rendelet révén lehetőséget ad az Alitaliának, hogy veszteségeinek fedezésére az engedélyezett kölcsönt beszámítsa saját tőkéjébe (lásd az említett törvényerejű rendelet 4. cikke (3) bekezdését). Ennek célja, hogy a társaság megóvhassa tőkéje értékét, nehogy a veszteségek miatt a társasági tőke és a tartalékok a jogszabályban előírt szint alá csökkenjenek, s így csődeljárás („procedura concorsuale”) induljon, valamint, hogy a privatizáció reális lehetősége megmaradjon.
(14)
A 80. számú törvényerejű rendeletben meghatározott törlesztési szabályok érvényben maradnak a 93. számú törvényerejű rendelet keretében is, a kölcsönre terhelt kamatláb kivételével, amely 1 %-kal megnő (lásd a 93. törvényerejű rendelet 4. cikke (1) és (2) bekezdését), valamint kivétel még az a tény, hogy a társaság esetleges felszámolása esetén a kérdéses összeg visszafizetésére csak az összes többi hitelező az alaptőkéhez viszonyítva egyetemleges és arányos módon megvalósuló kártalanítását követően kerül sor (lásd a 93. törvényerejű rendelet 4. cikke (4) bekezdését).
3. A HIVATALOS VIZSGÁLATI ELJÁRÁS MEGNYITÁSÁT KIVÁLTÓ OKOK
(15)
A Bizottság 2008. június 11-i határozatában megemlíti, hogy a kérdéses intézkedés (a továbbiakban: az intézkedés) egy, az olasz állam által odaítélt kölcsön, amelynek összege az Alitalia saját tőkéjébe beszámítható (7).
(16)
A szóban forgó intézkedés támogatásnak való minősítését illetően a Bizottság kételkedik abban, hogy az olasz állam az említett intézkedésnek az Alitalia számára történő megítélésekor olyan, körültekintő részvényesként járt volna el, akit szerkezeti, átfogó, vagy ágazati politika vezérel, és aki az átlagos befektetőnél jobban szem előtt tartja a befektetett tőke hosszabb távú megtérülését.
(17)
Ezzel összefüggésben a Bizottság a rendelkezésére álló információk alapján többek között úgy vélte, hogy az említett intézkedés - a vele járó források felhasználásától függetlenül - olyan gazdasági előnyben részesíti az Alitaliát, amelyhez rendes piaci körülmények között nem jutott volna hozzá. Ez az értékelés a társaság pénzügyi helyzetén, valamint a vizsgálat tárgyát képező kölcsön nyújtásának feltételein és körülményein alapul.
(18)
A Bizottság az intézkedésnek a közös piaccal való összeegyeztethetőségében is kételkedett. Ezzel összefüggésben a vizsgálat ezen szakaszában rendelkezésére álló információkra való tekintettel többek között úgy vélte, hogy a szóban forgó támogatás a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (a továbbiakban a „2004. évi iránymutatás”) (8) alapján nem minősülhetne a közös piaccal összeegyeztethetőnek. A Bizottság emlékeztet arra, hogy az Alitalia már részesült szerkezetátalakítási és megmentési támogatásokban.
(19)
A Bizottság ennek következtében úgy döntött, hogy a kérdéses állami támogatás minősítésével és annak a közös piaccal való összeegyeztetőségével kapcsolatos kételyeinek megszüntetésére hivatalos vizsgálati eljárást indít.
4. AZ OLASZ HATÓSÁGOK MEGJEGYZÉSEI
(20)
Észrevételeik között az olasz hatóságok fenntartják, hogy a kérdéses intézkedés a Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében nem minősül állami támogatásnak.
(21)
E tekintetben megítélésük szerint az olasz állam a résztulajdonát képező vállalkozás olyan részvényesének minőségében járt el, amely biztosítani akarja az adott vállalkozás számára a rövid távú likviditási igények kielégítéséhez szükséges pénzügyi forrásokat. Az Olaszország által megítélt átlagos részvényesi kölcsön tehát egy egyszerű áthidaló finanszírozásnak tekintendő, az állam részesedésének értékmegtartása céljával, amely finanszírozás elvárható a szerkezeti, átfogó vagy ágazati politika által vezérelt és a befektetett tőke hosszabb távú megtérülését az átlagos befektetőnél jobban szem előtt tartó körültekintő részvényestől. Ebben az összefüggésben az alkalmazott kamatlábak önmagukban összhangban lennének egy társasági részvényes nyújtotta finanszírozás jellegével és végcéljával. Jóllehet többnyire az ilyen fajta finanszírozást a térítésmentesség jellemzi, az adott esetben e finanszírozás térítéskötelesnek lett volna tekintendő, figyelemmel a kölcsönadó mivoltára és arra, hogy a kamatlábat olyan szinten rögzítették, amely módot ad a tőke közvetlenül gazdaságos és megfelelő díjazására.
(22)
A Bizottság azon állításáról szólva, amely szerint a kérdéses intézkedés támogatás jellegére vonatkozó kétségeket alátámasztja az a tény, hogy az intézkedést az Alitaliára 2008. március 14-én tett vételi ajánlat visszavonásával egyidejűleg fogadták el, valamint az, hogy nincs bizonyíték az „Alitalia más befektető részéről megnyilvánuló biztos és azonnali vételi kilátásainak” meglétére, Olaszország emlékeztet, hogy már kifejtették azokat az okokat, amelyek nem adtak lehetőséget a privatizációs folyamatnak az Air France-KLM csoporttal való véghezvitelére. Az olasz hatóságok szerint e folyamat be nem fejezése azonban nem vetett gátat a társaság vagyonát megfelelően értékelő összefüggésben megvalósítható privatizációs projektnek, megőrizve a társaság maradványértékét a részvényesek számára.
(23)
Sőt, a 2008. május 30. utáni fejlemények arra engednek következtetni, hogy ez az út ésszerűen tovább folytatható. Az olasz hatóságok ebben az összefüggésben hivatkoznak a 2008. június 9-10-én megkötött szerződésre, amelyben az Alitalia megbízta az Intesa Sanpaolo S.p.A céget (a továbbiakban „Intesa Sanpaolo”), hogy a Gazdasági és Pénzügyminisztérium mint részvényes és az Alitalia számára dolgozzon ki és keressen ajánlatot, amelynek révén egy vagy több, az Alitaliának a szanálásában, fejlesztésében és - többek között feltőkítéssel történő - újbóli fellendítésében való részvételben érdekelt szakmai, illetve pénzügyi befektető tartósan átvenné a társaság irányítását. A teljesítés folyamatában levő megbízás időtartama 60 nap és a társaság kérésére 30 nappal meghosszabbítható.
(24)
Kiegészítésképpen az olasz hatóságok fenntartják, hogy az intézkedés a 2004. évi iránymutatások alkalmazásakor mindenféleképpen összeegyeztethető a közös piaccal.
(25)
Előszőr: az olasz hatóságok szerint az említett iránymutatások értelmében az Alitalia valójában nehéz helyzetben levő vállalkozás. Másodszor: szerintük a kérdéses intézkedés visszafordítható tranzakció, ily módon eleget téve a 2004. évi iránymutatások követelményének, amely szerint a megmentési támogatásoknak egyértelműen ideiglenes támogatás formáit kell ölteniük és nem lehetnek strukturális intézkedések.
(26)
Harmadszor: álláspontjuk szerint a társaság privatizációs folyamata és az e folyamat teljesítésére elfogadott kérdéses intézkedés megfelel a 2004. évi iránymutatások (25) bekezdése b) pontja követelményeinek. A 300 millió EUR összegű kölcsön eszerint csupán a társaság tartós fennmaradását garantálja anélkül, hogy számára lehetőséget adna a légi fuvarozási piacon olyan versenyhelyzeti stratégiák kialakítására, amelyek a feltételezett gazdasági kihatásokat eredményezhetnék.
(27)
Negyedszer: a Bizottság azon állításáról szólva, miszerint „az állam nem vállalt kötelezettséget egy szerkezetváltási terv benyújtására az intézkedés megvalósításától számított maximum hat hónapos határidővel” (9) [a 2004. évi iránymutatások (25) bekezdése c) pontja], az olasz hatóságok azzal az ellenérvvel élnek, hogy a terv kidolgozása a társaság privatizációs folyamatába illeszkedik, amelyről Olaszország részletesen beszámolt a Bizottsághoz intézett 2008. május 30-i levelében. Ezen összefüggésben az olasz hatóságok emlékeztetnek, hogy a kölcsön teljes mértékű visszaadása lehetőségének feltételezésekor a 93. törvényerejű rendelet rendelkezése szerint a törlesztés kötelező jelleggel a legrövidebb határidővel kell, hogy teljesüljön, a gazdasági és pénzügyminisztérium tulajdonában levő üzletrész teljes egészének elidegenítését, más szóval a tényleges irányítás megszűnését követő harmincadik nap és 2008. december 31. közötti időszakban. Az olasz hatóságok ebből azt a következtetést vonják le, hogy a vitatott intézkedés elfogadásának időpontjában igenis beterjesztésre került egy időbeli ütemezés, amely tartalmilag megfelel a 2004. évi iránymutatások e tekintetben előírt követelményeinek.
(28)
Ötödször: az olasz hatóságok szerint a 2004. évi iránymutatások (25) bekezdése d) pontjának megfelelően, a kérdéses kölcsön nyújtása a társaság objektív - és egyébként a Bizottság által 2008. június 11-i határozatában elismert (lásd e határozat (18)-(20) preambulumbekezdéseit) - gazdasági nehézségei által okozott azonnali likviditási igényei miatt vált szükségessé. E tekintetben az olasz hatóságok emlékeztetnek, hogy a kölcsön egyetlen célja az Alitalia tartós fennmaradásának és vagyonának garantálása annak érdekében, hogy a privatizációs folyamat sikeres lehessen. Szerintük az összesen 300 millió EUR összegű beavatkozás egyértelműen szükséges, és arányban áll e célok teljesítésével, mint azt egyébként az Olaszország részéről a Bizottsághoz intézett 2008. május 30-i levélben (lásd a 6-9. oldalt) leírt társasági gazdasági és pénzügyi helyzet ismertetése is mutatja.
(29)
Végül hatodszor: a 2004. évi iránymutatások (25) bekezdése e) pontjában meghatározott „először és utoljára” elv alkalmazása az olasz hatóságok szerint nem ellentmondásos az eset speciális körülményei között.
(30)
Jóllehet az Alitalia már részesült egy szanálási tervhez kötött, az 1996-2000-es időszakot érintő szerkezetátalakítási, és 2004-ben egy megmentési támogatásban, valójában mentességet kaphatna az „először és utoljára” elv alól. Az olasz hatóságok e tekintetben a Bizottság 2004. december 1-jei, a Franciaország részéről a Bull társaság javára (10) megvalósítani tervezett állami támogatásáról szóló határozatára hivatkozik (a továbbiakban a „Bull határozat”).
(31)
Az olasz hatóságok emlékeztetnek, hogy az „először és utoljára” elv alkalmazásának célja annak elkerülése, hogy az egyes vállalatok javára tett állami beavatkozások ismétlődése a „status quo fenntartására, az elkerülhetetlen elodázására, ezzel egy időben a gazdasági és szociális problémáknak pedig más, hatékonyabban működő termelőkre vagy egyéb tagállamokra hárítására” korlátozódjék (a 2004. évi iránymutatások (72) bekezdése). Márpedig, az ezen elv alkalmazásától való eltérés lehetősége az ezen elemek ellenőrzésére módot nem adó esetek fennállásának elismerésétől függne, mivel az egy adott időszak során azonos kedvezményezettnek nyújtott támogatások halmazata nem elégséges annak kimondásához, hogy a vállalkozás „csak az ismételt állami támogatás révén biztosítja a túlélését” (az iránymutatások (72) bekezdése)
(32)
E tekintetben a társaság privatizálása, amely továbbra is lehetséges és hihető eshetőség, beteljesülésekor az Alitalia gazdasági irányítása terén fennálló helyzet tényleges megváltozását eredményezhetné, hiszen a társaság ekkor új irányító szervek kezébe kerülne, és az új társaság tagjainak üzleti apportjai révén lehetőség nyílna a társaság tényleges jövedelmezőségének helyreállítására. Az olasz hatóságok továbbá rámutatnak, hogy az Alitalia privatizációs folyamatát elodázó külső és be nem tervezett tényezők között kétségtelenül vannak a társaságnak fel nem róható, előre nem látható és rendkívüli körülmények a 2004. évi iránymutatások (73) bekezdésének megfelelően.
5. AZ ÉRDEKELT HARMADIK FELEK MEGJEGYZÉSEI
(33)
A Szerződés 88. cikke (2) bekezdésének alkalmazásában öt érdekelt fél juttatta el észrevételeit a Bizottsághoz. Ezen érdekelt felek jegyzéke e határozathoz mellékelve található.
(34)
Egyrészt a kérdéses intézkedésben foglalt támogatás minősítéséről szólva négy érdekelt fél támogatja a Bizottság álláspontját e tekintetben, úgy tekintve, hogy a hivatkozott intézkedés a Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében támogatásnak minősül.
(35)
A British Airways (BA) és a Sterling Airlines rámutat, hogy a kérdéses támogatás hiányában az Alitalia az olasz törvény szerint csődbe menne. Ily módon az Alitalia a polgári repülésre vonatkozó szabályozás értelmében elvesztené légi fuvarozó engedélyét, és ennek következtében fel kellene hagynia működésével.
(36)
A Neos ezen összefüggésben rámutat, hogy a kérdéses intézkedésben a kölcsön törlesztés céljából alkalmazandó kamatlábról szólva, a referencia-kamatláb 100 bázisponttal való növelése semmiképpen nem tekinthető azon kockázat figyelembevételének, amelyet az olasz hatóságok a kérdéses intézkedés meghoztatlával vállaltak. A Neos továbbá támogatja a Bizottság 2008. június 11-i határozatában foglalt értékelést, amely arról szól, hogy a kérdéses intézkedés meghozatalakor az Alitalia privatizációjának nem volt perspektívája. E körülményt valójában megerősíteni látszanak az olasz pénzügyminisztérium és a társaság igazgatótanácsa között augusztusban tapasztalt erőteljes feszültségek a „vállalati kontinuitás” és a társaság féléves beszámolójának elfogadása témakörében.
(37)
A BA és a Sterling Airlines emlékeztet arra, hogy az Alitalia már a múltban is volt hasonló intézkedések kedvezményezettje. A Ryanair pedig sajnálja, hogy a Bizottság a 2008. június 11-én megkezdett hivatalos vizsgálati eljárást a szóban forgó intézkedésre korlátozta, mivel szerinte az Alitalia 2005 novembere óta más jogellenes állami támogatásokat is kapott. Ezen egyéb intézkedések elemzése megerősíthetné azt a következtetést, miszerint egy magánbefektető az adott körülmények között nem ítélte volna oda a szóban forgó támogatást.
(38)
Mind a Neos, mind a Ryanair rámutat az Olaszország részéről az Alitaliának több év óta nyújtott támogatás okozta versenytorzulásra.
(39)
Másrészt a kérdéses intézkedésnek a közös piaccal való összeegyeztethetőségéről szólva a BA megítélése szerint a kérdéses intézkedés megmentési támogatás, és így meg kellene felelnie a 2004. évi iránymutatásokban megfogalmazott feltételeknek. Márpedig ezt a támogatást foganatosítása előtt vélhetően nem jelentették be hivatalosan a Bizottságnak, és így az feltehetően nem felel meg a hivatkozott iránymutatásoknak.
(40)
E tekintetben a BA kiemeli, hogy a szóban forgó intézkedés az iránymutatások „először és utoljára” elvének megsértése nélkül nem lenne odaítélhető [a 2004. évi iránymutatások (25) bekezdésének e) pontja], mivel az Alitalia már részesült a Bizottság által jóváhagyott szerkezetátalakítási támogatásban. A BA hozzáteszi, az iránymutatások (73) bekezdésében említett „először és utoljára” elvvel szembeni kivétel az adott esetre nem alkalmazható, mivel az Alitaliának nem kellett szembenéznie előre nem látható és neki fel nem róható körülményekkel. E tekintetben a BA és a Sterling Airlines kifejti, hogy a légi közlekedési ágazatra jelenleg jellemző, többek között a kőolajár-emelkedés okozta rendkívül nehéz konjunktúra az ágazat minden szereplőjét érinti. A BA ebből azt a következtetést vonja le, hogy az Alitalia ezt az érvet nem hozhatja fel a 2004. évi iránymutatásban meghatározott „először és utoljára” elv alóli mentesség igazolására. A társaság finanszírozási igénye feltehetően annak tulajdonítható, hogy a már eddig is kapott állami támogatások ellenére képtelen a belső költségeinek csökkentését célzó reformok megvalósítására.
(41)
Továbbá a BA szerint a kérdéses támogatás nem tekinthető hitelgarancia vagy hitel formáját öltő likviditási támogatásnak, hanem az olasz kormány számára a társaság tényleges irányítását biztosító tőkeinjekció jellemzőit mutatja [az iránymutatások (25) bekezdésének a) pontja].
(42)
A 2004. évi iránymutatások súlyos szociális okok meglétéhez kötődő feltételéről szólva a BA hangsúlyozza, hogy az Alitalia fizetésképtelensége, tekintettel a versenytársak belföldi és nemzetközi útvonalakon való jelenlétére, nem okozna súlyos zavarokat az utasok kárára. Ami a versenytársak helyzetében bekövetkező negatív hatásokat illeti, ezek abból erednének, hogy az Alitaliát pénzügyi nehézségei ellenére a piacon tartanák, járatainak számát növelnék, nevezetesen a Rómából és Milánóból Los Angelesbe menő járatok számát, valamint árait csökkentenék. Ezek az üzleti döntések nem lennének ésszerűek, figyelemmel a cég pénzügyi helyzetére, és azt bizonyítanák, hogy piaci részesedése növelésére törekszik az állami támogatásokból nem részesülő versenytársai rovására [a 2004. évi iránymutatások (25) bekezdésének b) pontja].
(43)
Továbbá a kérdéses támogatást az Alitalia feltehetően nem a 2004. évi iránymutatások [(25) bekezdés c) pontja] megkövetelte hat hónapra korlátozott időszakra kapta.
(44)
Végül a BA kijelenti, hogy a nem elsődleges fontosságú kiadások kötelezettségvállalásával jellemezhető üzletpolitika láttán nem garantálható, hogy a szóban forgó támogatás a kölcsön engedélyezett időszaka során a vállalkozás fenntartásához szükséges összegre fog korlátozódni; ezt az összeget mellesleg a vállalati veszteségekből fakadó likviditási igény alapján kell meghatározni [a 2004. évi iránymutatás (25) bekezdés d) pontja].
(45)
A Ryanair felrója a Bizottságnak, hogy eddig még nem kérte a kérdéses intézkedés azonnali felfüggesztését és kéri, hogy követeljék az Alitaliától a számára Olaszország által nyújtott 300 millió EUR azonnali visszafizetését. A Ryanair kiemeli továbbá, hogy az olasz hatóságok állításával ellentétben az Alitaliának nyújtott támogatás igazolására a közrend, illetve a területi kontinuitás egyetlen indoka sem lenne felhozható. A Ryanair ebben az összefüggésben az Alitalia egyes vonalakon meglevő piaci részesedéseinek csökkenésére hivatkozik.
(46)
A The European Travel Agents’ and tour Operators’ Associations (ECTAA) és a The Guild European Business Travel Agents (GEBTA) ezzel szemben úgy ítéli meg, hogy az Alitalia csődjének elkerülését célzó támogatás nyújtása olyan jellegű intézkedésnek tekinthető, amely a fogyasztókat védi, a társaság esetleges csődje esetén az utasokat védő törvényi szabályozás hiányában. Az ECTAA és a GEBTA hozzáteszi, hogy a szóban forgó kölcsön nyújtása volt az egyetlen ésszerű megoldás az Alitalia csődjének elkerülésére és a privatizációs folyamatának elősegítésére. Tekintettel a társaságnak a sajtóban ismertetett felzárkózási kilátásaira, e kölcsön odaítélése gazdaságilag indokolható lenne annak érdekében, hogy előmozdítsa az Alitalia teljes körű szerkezetátalakítását a jövőbeni nyereségesség érdekében.
6. EMLÉKEZTETŐ A BIZOTTSÁGNAK AZ ALITALIÁRA VONATKOZÓ HATÁROZATAIRÓL
(47)
E háttérben és a kérdéses intézkedés elemzése céljából célszerű emlékeztetni arra, hogy a Bizottság az Alitalia vonatkozásában korábban a következő határozatokat fogadta el:
-
A Bizottság 1997. július 15-i, az Alitalia feltőkésítéséről szóló határozata (11): E határozatban a Bizottság megítélése szerint az Alitalia 2 750 milliárd olasz líra tőkeapportban megvalósuló feltőkésítése - egyes kötelezettségvállalások betartása esetén - a Szerződés 87. cikke (3) bekezdésének c) pontjának megfelelő, a közös piaccal összeegyeztethető állami támogatásnak tekintendő.
-
A Bizottság 2001. július 18-i, az Alitalia feltőkésítéséről szóló határozata (12): mivel az 1997. július 15-i határozatot az elsőfokú bíróság megsemmisítette (13), a Bizottság ugyanezen feltőkésítésről új határozatot fogadott el. E határozat szerint a Bizottság az 1997. július 15-i határozatában foglalttal azonos következtetésekre jutott, azaz az Alitalia feltőkésítése a közös piaccal összeegyeztethető állami támogatásnak tekintendő (14).
-
A Bizottság 2002. június 19-i határozata, C 54/96 és N 318/02 - A Bizottság által 2001. július 18-án jóváhagyott, az Alitalia társaságnak nyújtott szerkezetátalakítási támogatás harmadik részlete és új feltőkésítés 1,4 milliárd EUR erejéig (15): E határozattal a Bizottság jóváhagyta a fent említett harmadik részletet (129 millió EUR) és úgy ítélte meg, hogy az új feltőkésítés nem tekintendő a Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak.
-
A Bizottság 2004. július 20-i határozata, N 279/04 - Sürgős intézkedések az Alitalia szerkezetátalakítása és fellendítése céljából (megmentési támogatás) (16): A Bizottság ezzel a határozattal egy 400 millió EUR összegű áthidaló kölcsön állami garanciájának formájában engedélyezett egy megmentési támogatást (17).
-
A Bizottság 2005. június 7-i határozata, C 2/2005 - az Alitalia szerkezetátalakításának gazdasági tervét illetően (18): E határozat szerint a Bizottság úgy vélte, hogy a kérdéses intézkedések nem tekintendők a Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében állami támogatásoknak.
7. AZ INTÉZKEDÉS ÉRTÉKELÉSE A SZERZŐDÉS 87. CIKKE (1) BEKEZDÉSE SZEMPONTJÁBÓL
(48)
A Szerződés 88. cikkének (2) bekezdése alapján megkezdett hivatalos vizsgálati eljárást követően és az olasz hatóságok, valamint az érdekelt felek részéről e tekintetben ismertetett észrevételeket figyelembe véve a Bizottság megítélése szerint a kérdéses intézkedés, azaz az Alitaliának nyújtott kölcsön, amelynek 300 millió EUR összege a társaság saját tőkéjébe beszámítható, a Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében a közös piaccal összeegyeztethetetlen, és a Szerződés 88. cikke (3) bekezdése értelmében jogellenes állami támogatásnak tekintendő.
7.1. Az állami támogatás fennállása
(49)
A Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése szerint „a közös piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet”.
(50)
Ahhoz, hogy egy nemzeti intézkedést állami támogatásnak lehessen minősíteni, a következő feltételeknek egyszerre kell teljesülniük: 1) a kérdéses intézkedés állami források révén előnyt biztosít, 2) ez az előny szelektív, és 3) a szóban forgó intézkedés torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, és feltehetően érinti a tagállamok közötti kereskedelmet (19).
(51)
Kifejtendők azon okok, amelyek alapján a Bizottság e szakaszban úgy ítélte meg, hogy a kérdéses intézkedés megfelel ezen halmozott feltételeknek.
7.1.1. Az állami források révén biztosított előny fennállásáról
(52)
Egyrészt megemlítendő, hogy a kérdéses intézkedés az Alitalia saját tőkéjébe beszámítható összegben megtestesülő kölcsön (20), amelyet az olasz állam közvetlenül nyújtott e cégnek és ily módon állami források átadásáról van szó. Továbbá ez az intézkedés az olasz államnak tudható be, mivel az említett kölcsönt engedélyező határozatot valójában 2008. április 22-én az olasz Minisztertanács hagyta jóvá, és azt a 2008. május 27-i 93. törvényerejű rendelet egészítette ki.
(53)
Másrészt a gazdasági előny fennállásáról szólva, helyénvaló annak értékelése, vajon hasonló körülmények között egy magánbefektető a szóban forgó esetnek megfelelő tőkeapportot végrehajtotta volna-e. E tekintetben a Bíróság kifejtette, hogy ha azon magánbefektető viselkedése, amelyhez a gazdaságpolitikai célkitűzéseket követő állami befektető beavatkozását kell hasonlítani, nem egyezik is meg okvetlenül egy átlagos, tőkebefektetésének többé-kevésbé rövid távon megtérülő befektetésében érdekelt befektető magatartásával, legalább strukturális, átfogó vagy ágazati politikát követő és hosszabb távú jövedelmezőségi kilátások által vezérelt magánholding vagy -cégcsoport viselkedését kell tanúsítania (21).
(54)
A Bíróság továbbá úgy ítélkezett, hogy egy magántőkéjű üzlettárs ésszerűen apportálhatja egy átmeneti nehézségekkel küzdő vállalt túléléséhez szükséges tőkét, ám ez a vállalkozás adott esetben egy szerkezetátalakítást követően feltehetően képes lesz visszanyerni jövedelmezőségét. Mindenesetre amikor egy állami befektető tőke apportja tekintetében minden jövedelmezőségi perspektívát - még hosszú távon is - figyelmen kívül hagyó eset áll fenn, azt a Szerződés 87. cikke értelmében támogatásnak kell tekinteni (22).
(55)
Célszerű továbbá emlékeztetni, hogy a következetes ítélkezési joggyakorlat szerint egy támogatás tekintetében mind a fennállását, mind a jelentőségét az odaítélése időpontjában fennálló helyzetet figyelembe véve kell értékelni (23).
(56)
Jelen esetben a magánbefektető kritériumának és a fent említett elveknek az alkalmazása céljából helyénvaló figyelembe venni az Alitalia pénzügyi helyzetét és a kérdéses állami beavatkozás jellemzőit.
7.1.1.1. Az Alitalia pénzügyi helyzete
(57)
Az Alitalia pénzügyi helyzetéről szólva a Bizottság megállapítja, hogy ez a kérdéses kölcsön megítélésének és a 93. törvényerejű rendelet elfogadásának időpontjában súlyosan meg volt rendülve. Az Alitalia kimutatott vesztesége a 2006. üzleti évre 626 millió EUR, a 2007. üzleti évre 495 millió EUR volt (24).
(58)
Ráadásul a vállalkozás által közzétett pénzügyi adatok alapján az Alitalia 2008 első negyedévében 214,8 millió EUR adózás előtti veszteséget számolt el, azaz 2007 azonos időszakához viszonyítva 41 %-os romlás következett be. Továbbá az Alitalia hitelállománya 2008. április 30-án elérte az 1,36 milliárd EUR-t, ami 2007 decemberéhez viszonyítva 13 % növekedés. Ezzel párhuzamosan a vállalkozás szabad pénzeszközei, a rövid futamidejű pénzügyi hitelekkel együtt 2008. április 30-án 174 millió EUR-ra csökkentek, ami 2007. december végéhez viszonyítva 53 %-os csökkenést jelent. (25)
(59)
E körülmény a 80. törvényerejű rendeletből is egyértelműen kitűnik: ebben többek között az szerepel, hogy a kérdéses hitel nyújtásának lehetővé kell tennie a társaság felzárkóztatását és a vállalat azonnali likviditási igényeinek kielégítését (lásd fentebb az (57) és (58) preambulumbekezdéseket).
(60)
Az olasz hatóságok továbbá a Bizottságnak 2008. május 30-án adott válaszukban rámutattak arra, hogy a 93. törvényerejű rendelet elfogadását a társaság pénzügyi helyzetének súlyosbodása indokolta, és célja, hogy lehetővé tegye a társaság számára értéke megőrzését és tevékenysége folytonosságát. Az olasz hatóságok jelezték e tekintetben, hogy a meghozott intézkedések célja az volt, hogy elkerüljék az alaptőke és a tartalékok veszteségekből fakadó csökkenését, ami a társaság csődeljárásának („procedura concorsuale”) és felszámolásának megindításához vezethetne.
(61)
2008. június 3-án az olasz hatóságok elfogadták a 97. törvényerejű rendeletet, (26) amely szintén hivatkozik az Alitalia fent leírt és ezen elemzést alátámasztó pénzügyi helyzetére.
(62)
Ezen elemek összessége alapján az Alitalia pénzügyi helyzete súlyosan meg volt rendülve, mind a 80. törvényerejű rendeletben megítélt 300 millió EUR összegű kölcsön engedélyezésének időpontjában, mind a 93. törvényerejű rendelet elfogadásakor, ahogy azt egyébként a Bizottsághoz 2008. május 30-án intézett levelükben az olasz hatóságok is elismerik. A Bizottság célszerűnek ítéli meg e tekintetben rámutatni, hogy ezen értékelést az olasz hatóságok egyáltalán nem kérdőjelezték meg a hivatalos vizsgálati eljárás megnyitására tett észrevételeikben (27).
(63)
Ezen összefüggésben a Bizottság szerint érdemes azt is felidézni, hogy az Alitalia pénzügyi helyzete már 1997 óta rossz és 2001 óta nagyon meg van rendülve, mint azt a Bizottság 2001. július 18-i, 2004. július 20-i és 2005. június 7-i határozataiban (előzőekben idézett határozatok, lásd fentebb a (47) preambulumbekezdést) a társaság pénzügyi helyzetének leírása is mutatja. Az 1997 óta a társaságnak nyújtott állami eredetű támogató intézkedések is elégségesen mutatják, hogy a társaságot közel 10 éve érintő nehézségeket az állami részvényes beavatkozása hárította el újból és újból.
7.1.1.2. Az állami beavatkozás jellemzői
(64)
A szóban forgó kölcsön odaítélési feltételeiről szólva a Bizottság először is megállapítja, hogy a 80. törvényerejű rendelet szerint a 25 tagállamban alkalmazandó kamatlábakról és referencia/diszkont rátákról szóló bizottsági közleményben megjelölt, 2008. január 1-től hatályos kamatlábat, illetőleg 2008. július 1-jétől a referencia-kamatláb és a leszámítolási kamatláb megállapítási módjának módosításáról szóló bizottsági közleményben megjelölt kamatlábat kell alkalmazni. (28) E kamatlábat a 93. törvényerejű rendelet 1 %-kal megnövelte (29).
(65)
Márpedig lényeges kiemelni az állami támogatások visszafizetésére érvényes kamatlábról szóló Bizottsági közleményben megjelölt kamat és a 2008. július 1-től érvényes, a 25 tagállamra vonatkozó referencia- és leszámítolási kamatok tárgyában (30), hogy az ott feltüntetett kamatlábak a különböző tagállamokban a szokásos biztosítékokkal ellátott, közép és hosszú távú kölcsönökre (öt-tíz év) hatályos kamatlábak átlagos mértékét hivatottak tükrözni. A Bizottság megítélése szerint azonban e kamatlábak még 1 %-kal növelt mértékben sem tekinthetők megfelelőnek egy pénzügyileg súlyosan megrendült helyzetű vállalkozás esetében. Egyébként ez a közlemény a Bizottság referencia- és leszámítolási kamatláb meghatározási módszeréről szóló 1997. évi Közleményén alapul (31), amelyben említésre kerül, hogy „az így meghatározott referencia kamatláb olyan minimális érték, amely különleges kockázattal járó helyzetekben emelhető (például ha egy vállalkozás nehéz helyzetbe kerül, vagy a bankok által általában kért biztosíték hiányzik). Ilyen esetekben a prémium értéke elérheti vagy meghaladhatja a 400 bázispontot, amennyiben egyetlen magánbank sem járul hozzá az adott kölcsön nyújtásához”. Márpedig a Bizottság megítélése szerint még a referencia kamatlábnak a 93. törvényerejű rendelet szerinti, 100 bázisponttal történő megemelése sem alkalmas arra, hogy megfelelőképpen tekintetbe vegye az Alitaliának az intézkedés megítélési időpontjában fennálló, igen súlyosan megrendült helyzetét.
(66)
Az Európai Bizottságnak a referencia- és leszámítolási kamatláb meghatározási módszerének felülvizsgálatáról szóló közleménye (32) tekintetében elegendő rámutatni arra, hogy - feltéve, hogy e közlemény egyáltalán alkalmazható a kérdéses ügyre, hiszen a kölcsön odaítélésére a hatálybalépés előtt került sor, valamint egy intézkedés minősítését megítélése időpontjára vonatkozóan kell értékelni - az olasz hatóságok nem válaszoltak a Bizottság 2008. június 11-i határozatában kifejezett kétségeire. Ebből következően a Bizottság e tekintetben megfogalmazott kétségei továbbra is fennállnak.
(67)
Ennélfogva a Bizottság az előbb kifejtett elemek alapján úgy ítéli meg, hogy az adott esetben az olasz államéval hasonló helyzetben levő magánbefektető - még ha feltételezzük is, hogy a kérdéses kölcsönt odaítélte volna az Alitaliának - nem egyezett volna bele, hogy az átlagos pénzügyi helyzetű vállalkozásokra alkalmazandó kamatlábbal azonos, vagy akár azt 100 bázisponttal meghaladó mértékű legyen a kamat.
(68)
Az adott intézkedésre érvényes kamatlábakra vonatkozó ezen értékelést az olasz hatóságok 2008. július 12-i levelükben gyakorlatilag nem kérdőjelezték meg. Észrevételeik értelmében ugyanis az olasz hatóságok érvelésük alátámasztása nélkül csupán azt állítják, hogy a kamat összegét olyan mértékben határozták meg, amely módot ad a tőke közvetlen és megfelelő gazdaságos díjazására.
(69)
A Bizottság továbbá rámutat, hogy egyfelől az olasz kormánynak a kérdéses kölcsön engedélyezéséről szóló döntésére 2008. április 22-én, annak nyomán került sor, hogy ugyanezen a napon az Air France-KLM csoport (33) visszavonta az Alitalia megvásárlására vonatkozó ajánlatát, másfelől a 93. törvényerejű rendelet elfogadását a társaság pénzügyi helyzetének súlyosbodásával indokolták. Bármi volt is az oka az Air France-KLM ajánlat visszavonásának, amely többek között az Alitalia pénzügyi helyzetéhez is kötődik (34), a kérdéses kölcsön nyújtásáról szóló döntés mindenesetre közvetlenül az ajánlat visszavonása után született meg.
(70)
E tekintetben az olasz hatóságok alá nem támasztott állítása, amely szerint ezen tranzakció meghiúsulása nem áll ellentétben a privatizációs projekttel, nem fogadható el, mivel nincsenek bizonyítékok egy ilyen projekt létezésére a kérdéses intézkedés engedélyezésének időpontjában. A vállalat privatizációs kísérletei, amelyekre az olasz hatóságok 2008. május 30-i levelükben hivatkoznak, és amelyek a 2006 végétől 2007 végéig tartó időszakot érintik, ugyanis nem alkalmasak annak bizonyítására, hogy reális kilátás lett volna a felvásárlással szembeni alternatívára a kérdéses intézkedés engedélyezésének időpontjában.
(71)
Ami B. Ermolli úr Alitaliához intézett levelét illeti, amelyre az olasz hatóságok 2008. május 30-i levelükben hivatkoznak, és amely szerintük az olasz vállalkozók és befektetők érdeklődését mutatja a társaság kibontakozási projektjének kidolgozása iránt, szintén nem tekinthető a kívánt jellegű perspektívának (35).
(72)
A 2008. május 30-i fejleményeket illetően, amelyekre írásos anyagaikban, konkrétabban az Alitalia és az Intesa Sanpaolo által 2008. június 9.-10-én kötött szerződés kapcsán ugyancsak hivatkoznak az olasz hatóságok, elegendő emlékeztetni arra, hogy a kérdéses intézkedés értékelése során az intézkedésről született döntés időpontjában irányadó körülményeket kell figyelembe venni. Mindenesetre a Bizottság rámutat, hogy az a tény, miszerint az Alitalia a Intesa Sanpaolo céget a társaság privatizációs megoldásának kidolgozásával, illetve keresésével bízta meg, nem tekinthető a társaság felvásárlása tekintetében biztos és azonnali perspektívának, hiszen ezen időpontban semmiféle bizonyosság nem volt az Intesa Sanpaolo megbízatása sikerének esélyeiről.
(73)
E tekintetben helyénvaló továbbá arra is rámutatni, hogy amikor az olasz állam a szóban forgó intézkedést engedélyezte, az Alitalia egyetlen magánrészvényese sem avatkozott be támogató módon az állammal egyidejűleg a vállalat azonnali likviditási igényeinek biztosítására.
(74)
A fent említett felvásárlási ajánlat visszavonásának és az olasz kormány részéről a hivatkozott kölcsön odaítélésének szinte egyidejűsége, továbbá az a tény, hogy a kölcsön odaítélésekor más cég részéről átvételi perspektíva nem állt fenn, valamint hogy az Alitalia magánrészvényesei az olasz állam pénzügyi beavatkozásával egyidejűleg nem avatkoztak be, megerősíti azt a következtetést, hogy egy hasonló méretű részvényes, figyelemmel a helyzet súlyosságára, nem adta volna beleegyezését e kölcsön odaítéléséhez.
(75)
A Bizottság megítélése szerint egyébként, figyelemmel az Alitalia súlyosan megrendült pénzügyi helyzetére, egy ilyen magánbefektető nem lett volna hajlandó semmiféle kölcsönt odaítélni, különösen pedig olyan kölcsönt nem, amely a társaság saját tőkéjébe beszámítható, vagyis amelynek visszafizetésére a társaság felszámolásának bekövetkezése esetén csak az összes többi hitelezőnek az alaptőkéhez viszonyítva egyetemleges és arányos módon megvalósuló kártalanítását követően kerülne sor (lásd a 93. törvényerejű rendelet 4. cikke (4) bekezdését). Az eredetileg engedélyezett kölcsönnek az Alitalia tőkéjének pótlásához való hozzárendelése még inkább megerősíti a Bizottság által a kérdéses állami támogatás jellegével kapcsolatban végzett elemzés eredményét.
(76)
Az előzőekben ismertetett elemek összességének fényében a Bizottság tehát úgy ítéli meg, hogy az olasz állam, amikor az Alitaliának a kérdéses intézkedésben a 300 millió EUR összegű kölcsönt engedélyezte, nem olyan körültekintő részvényesként járt el, akit szerkezeti, átfogó vagy ágazati politika vezérel, és aki az átlagos befektetőnél jobban szem előtt tartja a befektetett tőke hosszabb távú megtérülését (36).
(77)
A Bizottság ebből arra a következtetésre jutott, hogy a kérdéses intézkedés, függetlenül a szóban forgó pénzalapok felhasználásától, olyan gazdasági előnyben részesíti az Alitaliát, amelyhez rendes piaci körülmények között nem jutott volna hozzá (37).
7.1.2. Az intézkedés szelektív voltát illetően
(78)
Ezen kölcsön odaítélése az Alitalia számára olyan gazdasági előnyt biztosít, amelynek ő az egyedüli kedvezményezettje. A kérdéses intézkedés tehát szelektív jellegű.
7.1.3. A tagállamok közötti kereskedelmet és a verseny torzulást érintő feltételeket illetően
(79)
A Bizottság megítélése szerint a szóban forgó kölcsön érinti a tagállamok közötti kereskedelmet, mivel olyan vállalkozásra vonatkozik, amelynek fuvarozói tevékenysége jellegénél fogva közvetlenül hat a kereskedelemre és számos tagállamra kiterjed. Ezenkívül a közös piacon belül torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, mivel csak egyetlen vállalatot céloz, amely európai hálózatán más közösségi légitársaságokkal versenyhelyzetben van, különösen a légi közlekedési liberalizáció harmadik jogszabály csomagjának 1993. január 1-jén történt hatálybalépése óta (38).
(80)
Figyelemmel az előbbiekben kifejtettekre, a Bizottság az ez időpontban rendelkezésére álló információk alapján úgy ítéli meg, hogy az Alitaliának nyújtott 300 millió EUR összegű kölcsön a Szerződés 87. cikke (1) bekezdése szerint állami támogatásnak minősül.
7.2. A támogatási intézkedés jogellenes támogatásnak minősítése
(81)
A Szerződés 88. cikke (3) bekezdésének megfelelően a tagállam köteles minden, a támogatások megadásáról vagy módosításáról szóló tervezetét hivatalosan bejelenteni. Az érdekelt tagállam a tervezett intézkedéseket ezen vizsgálat végleges határozatának meghozatalát megelőzően nem hajthatja végre.
(82)
Az olasz kormány 300 millió EUR összegű kölcsön odaítélésére vonatkozó döntését a 80. törvényerejű rendelettel hozta meg 2008. április 22-én. A pénzösszeget tehát e dátummal bocsátották az Alitalia rendelkezésére, mint azt egyébként az olasz hatóságok a Bizottsággal 2008. április 23-án tartott megbeszélésükön meg is erősítették. A kölcsön összegének a társaság saját tőkéjébe beszámítási lehetőségét előíró 93. törvényerejű rendeletet pedig 2008. május 27-én fogadták el.
(83)
A Bizottság azonban megállapítja, hogy sem a 80. törvényerejű rendelet elfogadásának napján, sem a 93. törvényerejű rendelet elfogadásának napján a hivatkozott intézkedést Olaszország nem jelentette be neki. A Bizottság megítélése szerint tehát Olaszország jogellenesen járt el, amikor is a Szerződés 88. cikke (3) bekezdésének megsértésével a szóban forgó támogatást engedélyezte.
7.3. A támogatási intézkedés összeegyeztethetősége a közös piaccal
(84)
Mivel a Bizottság megítélése szerint a kérdéses intézkedés a Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak tekintendő, helyénvaló az összeegyeztethetőség vizsgálata az ezen cikk (2) és (3) bekezdésében meghatározott mentességek fényében. E tekintetben emlékeztetni kell arra is, hogy a szóban forgó támogatási intézkedés kedvezményezettje a légifuvarozási ágazathoz tartozik.
(85)
A Szerződés 87. cikke (2) bekezdésében meghatározott, az egyéni fogyasztóknak nyújtott szociális jellegű támogatásokra, a természeti katasztrófák és más rendkívüli események okozta károk orvoslását célzó támogatásokra, valamint a Német Szövetségi Köztársaság bizonyos régiói gazdaságának engedélyezett támogatásokra vonatkozó mentességekről szólva a Bizottság megállapítja, hogy e mentességek a jelen összefüggésben semmiképpen sem érvényesíthetők.
(86)
A Szerződés 87. cikke (3) bekezdés b) pontjában meghatározott mentességet illetően elegendő annak megállapítása, hogy a kérdéses támogatási intézkedés nem tekinthető jelentős közös európai érdekű projektnek, és az olasz gazdaság súlyos zavarának orvoslását sem célozza. A kultúra fejlesztése, illetve a Szerződés 87. cikke (3) bekezdés d) pontjában meghatározott mentesség értelmében az épített örökség védelme sem sorolható céljai közé.
(87)
A Szerződés 87. cikke (3) bekezdés c) pontjában meghatározott mentességet illetően, amely bizonyos tevékenységeket elősegítő támogatásokat engedélyez feltéve, hogy azok a közérdeket sértő mértékben nem hatnak ki a kereskedelemre, a Bizottság megítélése szerint e mentesség sem teszi lehetővé a kérdéses támogatás közös piaccal összeegyeztethetőnek minősítését. Valójában a Bizottság az EK-Szerződés 92. és 93. cikke, valamint a légifuvarozási ágazatban az állami támogatásokra vonatkozó EGT megállapodás 61. cikke (39) alkalmazásáról szóló iránymutatásaiban, a repülőterek finanszírozására és a regionális repülőterekről közlekedő légitársaságoknak nyújtott indulási célú állami támogatásokra (40) [vonatkozó], a Bizottság közösségi iránymutatásokról szóló közleménye szerint kiegészített mentességek egyike sem tűnik alkalmazhatónak az adott esetre.
(88)
Egyébként, jóllehet a Bizottság az 1998. évi, 2000-ben módosított regionális célú állami támogatásokról szóló iránymutatások alapján rendkívüli módon engedélyezett bizonyos működési támogatásokat a légifuvarozói ágazatban (41), az ultraperiferikus régiókból induló légi járatokra, a Szerződés 299. cikke (2) bekezdésében meghatározott ilyen régiók tartósan hátrányos helyzetéből következő többlet költségek ellentételezésére, ám ez a kivétel sem állja meg a helyét a jelen összefüggésben.
(89)
A fent említett kivételekről szólva a Bizottság hangsúlyosan megállapítja, hogy az olasz hatóságok írásos anyagaikban nem mutatták ki e kivételek alkalmazhatóságát a jelen esetre.
(90)
Az olasz hatóságok azon érvelésére nézve, miszerint a közrend és a területi kontinuitás okainál fogva garantálni kell az Alitalia által biztosított közszolgáltatást, a Bizottság megállapítja, hogy ez az alátámasztást nélkülöző egyedüli állítás nem teszi számára lehetővé, hogy a kérdéses támogatási intézkedést a közös piaccal összeegyeztethetőnek minősítsék.
(91)
Végül, a Bizottság megítélése szerint a 2004. évi iránymutatások alkalmazásában a szóban forgó támogatási intézkedés nem nyilvánítható a közös piaccal összeegyeztethetőnek. Jóllehet az Alitalia ezen iránymutatások értelmében minősíthető nehéz helyzetben levő vállalatnak, ám a jelen esetben a kérdéses kölcsön megmentési támogatásnak minősítésére módot adó más, halmozódó feltételek nem teljesülnek.
(92)
Valójában a Bizottság elsősorban megállapítja, hogy az olasz hatóságok nem bizonyították azt, hogy a kérdéses intézkedésnek nem lennének más tagállamokban elfogadhatatlan hatásai (42). Az olasz hatóságok valójában megelégszenek e tekintetben annak hangsúlyozásával, hogy a privatizációs folyamat, és e tekintetben a kérdéses kölcsön nyújtása általános jellegű folyamat, hiszen az említett kölcsön nyújtása nem teremti meg a feltételeket az Alitalia számára a versengő stratégiák kialakítására. Az olasz hatóságok egyáltalán nem részletezték a kérdéses intézkedés odaítélésének indoklására alkalmas súlyos szociális okokat.
(93)
Másodsorban az olasz hatóságok nem nyújtottak be kötelezettségvállalást arra, hogy a megmentési célú támogatás engedélyezését követő hat hónapon belül a Bizottság elé terjesztenek egy szerkezetátalakítási vagy felszámolási tervet, illetve annak bizonyítékát, hogy a kölcsönt teljes egészében visszafizették. (43). Az olasz hatóságok írásos anyagaikban utalnak mind egy szerkezetátalakítási terv meglétére, mind a kérdéses kölcsön törlesztési időbeli ütemezésének meglétére. Azonban egyrészt az olasz hatóságok azon állítása, miszerint a szerkezetátalakítási terv kidolgozása az Alitalia 2006-ban megkezdett privatizációs folyamatának keretébe illeszkedik, nem tekinthető úgy, hogy a Bizottságnak a kölcsön engedélyezését követő hat hónapon belül hivatalos kötelezettségvállalás áll rendelkezésére a társaság tényleges szerkezetátalakítási tervének átadásáról.
(94)
Másrészt a 93. törvényerejű rendeletben említett állítólagos kölcsöntörlesztési ütemterv sem teszi lehetővé a Bizottság számára a 2004. évi iránymutatások (25) bekezdése c) pontjában előírt feltétel teljesítettnek minősítését. Valójában az a tény, hogy a kérdéses kölcsönt legrövidebb határidővel, az Alitalia alaptőke elidegenítését követő harmincadik nap és 2008. december 31. közötti időszakban kell visszafizetni, nem tekinthető úgy, hogy az olasz hatóságok kötelezettséget vállaltak arra, hogy a 80. törvényerejű rendeletben foglalt kölcsön engedélyezését követő hat hónapon belül, azaz legkésőbb 2008. október 23-án átadják a kölcsön teljes egészében megtörtént visszafizetésének bizonyítékát.
(95)
Az olasz hatóságok mindenképpen figyelmen kívül hagyják azt a tényt, miszerint a 93. törvényerejű rendelet 4. cikkének (4) bekezdése értelmében a társaság felszámolásának bekövetkezése esetén a kérdéses összeg visszafizetésére csak az összes többi hitelező az alaptőkéhez viszonyítva egyetemleges és arányos módon megvalósuló kártalanítását követően kerül sor, s ez az eshetőség bizonytalanná teszi a törlesztési kilátásokat. A társaság felszámolásával kapcsolatos lehetőség felvetése e törvényerejű rendeletben egyébként nem tekinthető Olaszország részéről kötelezettségvállalásnak egy felszámolási terv benyújtására az intézkedés megvalósításától számított maximum hat hónapos határidővel.
(96)
Harmadsorban, az olasz hatóságok azt sem mutatták ki, hogy a kérdéses támogatás összegszerűen indokolt lenne a vállalkozás fenntartása érdekében [a 2004. évi irányvonalak (25) bekezdésének d) pontja]. Az olasz hatóságok valójában csupán azt állították írásos anyagaikban, hogy az Alitalia javára tett beavatkozás teljes összege egyértelműen szükséges volt, és arányban állt azzal a célkitűzéssel, hogy a vállalatot fenntartsák és vagyonát megőrizzék. Ebben az összefüggésben, az olasz hatóságok állításával szemben a társaság pénzügyi helyzetének leírása, amely a Bizottsághoz 2008. május 30-án írt levelükben szerepel, nem teszi lehetővé e következtetés levonását.
(97)
Negyedsorban semmiképpen nem fogadható el, hogy az „először és utoljára” szabályhoz (44) kötődő feltételt az Alitalia tiszteletben tartotta, akár megmentési, akár szerkezetátalakítási támogatásról legyen is szó. Valójában célszerű emlékeztetni, hogy a 2004. évi iránymutatások értelmében, ha egy vállalkozás a múltban már kapott megmentési vagy szerkezetátalakítási támogatást és a kölcsön folyósítása óta kevesebb, mint tíz év telt el, a Bizottság nem engedélyez új megmentési vagy szerkezetátalakítási támogatást.
(98)
Márpedig az Alitalia kapott a Bizottság által 2001. július 18-i határozatában jóváhagyott szerkezetátalakítási kölcsönt, (45) valamint a Bizottság által 2004. július 20-i határozatában jóváhagyott megmentési támogatást, amely állami garancia formáját öltötte egy 400 millió EUR összegű áthidaló hitelre (46). Mivel ez utóbbi támogatás odaítélése óta még nem telt el tíz év, az Alitalia nem kaphatná meg az adott esetben a szóban forgó támogatást.
(99)
Az is igaz, hogy a 2004. évi iránymutatások kivételeket is meghatároznak ezen „először és utoljára” szabály alkalmazására vonatkozóan. Azonban a Bizottság megállapítja egyrészt, hogy a konkrét esetben a (73) bekezdés a) vagy b) pontjában előírt feltételek nem teljesülnek. Az olasz hatóságok egyébként nem is vetették fel a konkrét esetben ezen kivételek érvényesíthetőségét.
(100)
Másrészt a 2004. évi iránymutatások a (73) bekezdés c) pontjában meghatározott rendkívüli, előre nem látható és az érintett vállalkozás akaratától független körülmények fennállásához kötött kivételről szólva a Bizottság megítélése szerint a konkrét esetre ez sem alkalmazható.
(101)
Arra is emlékeztetni kell, hogy az Alitalia pénzügyi nehézségei több év óta ismétlődő jellegűek, ami nem teszi lehetővé, hogy a vállalat nehézségei a szóban forgó kölcsön nyújtását indokoló rendkívüli, előre nem látható és az érintett vállalat akaratától független minősítést megkapják.
(102)
Ebben az összefüggésben célszerű felidézni az Alitalia pénzügyi helyzetének leírását, amely a Bizottság 2001. július 18-i, 2004. július 20-i és 2005. június 7-i határozataiban (előzőekben idézett határozatok) olvasható ami rámutat a társaság 1997 óta nehéz, majd 2001 óta aggasztó helyzetére (47). Az Alitaliának a kérdéses kölcsön odaítélése napján tapasztalható nagyon megrendült pénzügyi helyzete mellesleg annak a szerkezetátalakítási tervnek a kudarcát is bizonyítja, amelyet 2004-ben a Bizottságnak bejelentett, és amely a Bizottság 2005. június 7-i határozatának tárgyát képezi (48).
(103)
Az olasz hatóságok részéről az elmúlt években az Alitalia számára nyújtott támogatási intézkedések egyébként szintén ezen megrendült pénzügyi helyzet ismétlődő voltáról tanúskodnak (lásd a fenti 7. szakaszt) (49).
(104)
Ezen összefüggésben, a légifuvarozói ágazatban jelenleg észlelhető, többek között a 2008 első félévében bekövetkezett kőolaj áremelkedéshez köthető nagyon nehéz konjunkturális helyzet sem magyarázza az Alitalia több év óta tartó, különösen megrendült anyagi helyzetét. Márpedig e tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a fent említett 80. számú, 2008. április 23-i törvényerejű rendelet szerint a kérdéses hitel nyújtását a társaság pénzügyi helyzete és azonnali likviditási igénye indokolta, továbbá, a 93. törvényerejű rendeletet a társaság pénzügyi helyzetének súlyosbodásával indokolták, és célja az volt, hogy a társaság értékét megmentse és tevékenységének folytonosságát biztosítsa (50).
(105)
Bár a jelenlegi gazdasági konjunktúra hozzájárulása az Alitalia nehézségeinek fokozódásához vitathatatlan, ám az is igaz, hogy gazdasági nehézségei már a múltban is megvoltak, továbbá tény, hogy a jelenlegi konjunktúra hatással van a légifuvarozók összességére.
(106)
Ebből következik, hogy a jelen eset körülményei között a 2004. évi iránymutatásokban meghatározott „először és utoljára” elv alkalmazása alól adható mentesség nem érvényesíthető.
(107)
Az Olaszország által felvetett Bull ügyben hozott határozat nem kérdőjelezi meg ezen elemzést.
(108)
Ezen határozatban a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az adott eset speciális körülményei között az egyszeri támogatás („one time, last time”) feltétele nem állt ellentmondásban a Franciaország bejelentette támogatás engedélyezésével, még akkor sem, ha az új szerkezetátalakítási támogatás nyújtására előírt 10 éves határidő nem teljesült. A Bizottság szerint e határozatban betartották ezen elv filozófiáját, miszerint minden visszaélésnek tekinthető támogatást meg kell akadályozni, mivel Franciaország nem tartotta mesterségesen életben a Bull céget, még akkor sem, ha e társaság nehézségei feltehetően visszatérő természetűek.
(109)
Azonban célszerű rámutatni, hogy a Bull társaságra az 1999. évi, nem pedig, mint a jelen esetre vonatkozó 2004. évi iránymutatások voltak az irányadók (51). Márpedig az 1999. évi iránymutatásokkal szemben a 2004. évre vonatkozóak előírták, hogy a megmentési vagy szerkezetátalakítási támogatásokra az „először és utoljára” elv alkalmazása céljából nem csupán az érintett vállalatnak az előzőekben nyújtott szerkezetátalakítási, hanem a megmentési támogatásokat is figyelembe kell venni. A Bizottság továbbá kiemeli, a 2004. évi iránymutatásokból következik, hogy a túlélésüket csupán az ismételt állami beavatkozásoknak köszönhető vállalatok igazságtalan támogatásának elkerülésére a megmentési vagy szerkezetátalakítási támogatások csak egy alkalommal engedélyezhetők (lásd a (72) bekezdést).
(110)
Ezenkívül, szemben a Bull ügy speciális körülményeivel (52), az Alitalia esetében felmerült és a szóban forgó kölcsön nyújtását indokoló nehézségek, mint már az előzőekben kimutatásra került, nem kötődnek a légifuvarozási ágazatot jelenleg érintő kedvezőtlen konjunktúrához. Ráadásul e nehézségek a társaságnál már a múltban felmerültekkel azonos jellegűek, mint azt a cég 1997. évi pénzügyi helyzetének leírása is mutatja (lásd fentebb az (57) és (58) preambulumbekezdést) és a Bull ügy tényállásával szemben (53) visszatérő természetűek.
(111)
A Bizottság Bull vállalatra vonatkozó megállapításával ellentétben (54) az Alitalia szerkezetátalakítási és állami garancia formájában megmentési támogatásban is részesült, továbbá az ezen támogatások odaítélése óta meghatározott határidő korántsem telt el.
(112)
Ebből következik, még akkor is, ha feltételezzük, hogy teljesülnek a 2004. évi iránymutatásban foglalt egyéb halmozódó feltételek, amelyek lehetővé teszik a kérdéses kölcsön megmentési támogatásnak tekintését, - bár e feltételezés sem helytálló - a konkrét esetben az „először és utoljára” elvhez kötődő feltétel sem teljesül, és ily módon a hivatkozott iránymutatások (73) bekezdésében meghatározott egyik kivétel alkalmazásával sem lenne alkalmazható a mentesség az intézkedésre.
(113)
Az előbbiekben kifejtettek összességéből következik, hogy a szóban forgó támogatási intézkedés nem egyeztethető össze a közös piaccal.
7.4. Visszatérítés
(114)
A Bizottság emlékeztet, hogy a Tanács 1999. március 22-i, a Szerződés 93. [a Szerződés 88. cikkére változott] (55) cikkének alkalmazási szabályairól szóló 659/1999/EK rendelete 14. cikke (1) bekezdése értelmében minden jogellenes és a közös piaccal összeegyeztethetetlen támogatást a kedvezményezettől vissza kell venni.
(115)
A kérdéses támogatást jogellenesen ítélték meg az Alitaliának és vissza kell venni tőle, mivel a támogatás összeegyeztethetetlen a közös piaccal (56).
(116)
A Bizottság emlékeztet, hogy figyelemmel az Alitalia súlyosan megrendült pénzügyi helyzetére és a kérdéses kölcsön juttatásának körülményeire, egy magánbefektető semmiféle kölcsön odaítéléséhez sem adta volna beleegyezését annál is inkább, hogy a társaság saját tőkéjébe beszámítható kölcsönről volt szó. E tény alapján, tekintetbe véve a szóban forgó intézkedés jellegét és az odaítéléséhez kapcsolódó körülményeket, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a kapott kölcsönt teljes egészében vissza kell téríteni.
(117)
Ezen visszatérítés tárgyában továbbá a kérdéses támogatásnak a társaság rendelkezésére bocsátási időpontjától, azaz 2008. április 22-től tényleges visszatérítése időpontjáig számított esedékes kamata is figyelembe veendő (57).
7.5. Következtetés
(118)
A Bizottság megállapítja, hogy Olaszország a Szerződés 88. cikke (3) bekezdését megsértve jogellenesen hajtotta végre az Alitaliának nyújtott, a társaság saját tőkéjébe beszámítható 300 millió EUR összegű kölcsönben megtestesülő támogatási intézkedését.
(119)
Ennek következtében Olaszországnak minden szükséges intézkedést meg kell tennie ezen, a közös piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatás visszavételére. A visszatérítés ügyében a kedvezményezettel, azaz az Alitaliával szemben kell eljárni,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
Az Olaszország által, a Szerződés 88. cikke (3) bekezdését megsértve az Alitaliának nyújtott, a társaság saját tőkéjébe beszámítható 300 millió EUR összegű kölcsön összeegyeztethetetlen a közös piaccal.
2. cikk
(1) Olaszország köteles az első cikkben meghatározott támogatást a kedvezményezettel visszafizettetni.
(2) A visszatérítendő összeget a társaság rendelkezésére bocsátási időpontjától a tényleges visszatérítés időpontjáig számított kamat terheli.
(3) A kamatokat a 794/2004/EK rendelet V. fejezetében (58) és a 794/2004/EK rendeletet módosító 271/2008/EK rendeletben foglaltaknak megfelelő alapon kell kiszámítani (59).
3. cikk
(1) Az első cikkben említett támogatás visszavétele azonnali és tényleges.
(2) Olaszország gondoskodik arról, hogy a jelen határozat a róla szóló hivatalos értesítés időpontjától számított négy hónapon belül végrehajtásra kerüljön.
4. cikk
(1) Az ezen határozatról szóló hivatalos értesítés időpontjától számított két hónapon belül Olaszországnak a következő adatokat kell szolgáltatnia a Bizottságnak:
a)
a kedvezményezettől visszaveendő teljes összeg (tőke és kamatok);
b)
a jelen határozat betartása céljából már meghozott és tervezett intézkedések részletes leírása;
c)
a kedvezményezett támogatás visszafizetésére való felszólítást bizonyító dokumentumok.
(2) Olaszország köteles tájékoztatni a Bizottságot az ezen határozat betartása céljából hozott nemzeti intézkedések megvalósulásának előrehaladásáról, egészen az első cikkben meghatározott támogatás teljes mértékű visszavétele teljesüléséig. Olaszország a Bizottság egyszerű kérésére azonnal köteles megadni minden információt a jelen határozat betartása céljából már meghozott és tervezett intézkedésekről. Továbbá részletes adatokat kell szolgáltatnia a kedvezményezettől már visszavett támogatási és kamatösszegekről.
5. cikk
Ennek a határozatnak az Olasz Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2008. november 12-én.