RAADETS FORORDNING (EF) Nr. 3286/94 af 22. december 1994 om fastsaettelse af faellesskabsprocedurer paa omraadet for den faelles handelspolitik med henblik paa at sikre udoevelsen af Faellesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler, navnlig regler fastlagt i Verdenshandelsorganisationens regi
RAADET FOR DEN EUROPAEISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, saerlig artikel 113,
under henvisning til forskrifterne om de faelles markedsordninger for landbrugsprodukter samt de forskrifter, der er vedtaget i henhold til traktatens artikel 235, og som gaelder for varer fremstillet paa basis af landbrugsprodukter, saerlig til de bestemmelser deri, som muliggoer en fravigelse af det almindelige princip om udelukkende at erstatte kvantitative restriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning med de i naevnte forskrifter fastsatte foranstaltninger,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1), ogud fra foelgende betragtninger:
Den faelles handelspolitik boer bygge paa ensartede principper, navnlig med hensyn til beskyttelse af handelen;
ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2641/84 af 17. september 1984 om styrkelse af den faelles handelspolitik, saerlig med hensyn til beskyttelse mod uretmaessig handelspraksis (2) indfoertes der procedurer, der gjorde det muligt for Faellesskabet:
- at imoedegaa enhver form for uretmaessig handelspraksis med henblik paa at eliminere deraf foelgende skade, og
- at sikre, at Faellesskabet fuldt ud kan goere sine rettigheder gaeldende i forhold til tredjelandes handelspraksis;
erfaringerne fra anvendelsen af forordning (EOEF) nr. 2641/84 har vist, at der stadig er behov for at behandle handelshindringer, der indfoeres eller viderefoeres af tredjelande, og at den fremgangsmaade, der er fulgt i naevnte forordning, ikke har vaeret fuldstaendig effektiv;
det forekommer derfor noedvendigt at indfoere nye og forbedrede faellesskabsprocedurer for at sikre, at Faellesskabet effektivt kan udoeve sine rettigheder i henhold til de internationale handelsregler;
de internationale handelsregler er hovedsagelig de regler, der er indfoert under WTO og angivet i bilagene til WTO-overenskomsten, men der kan ogsaa vaere tale om reglerne i enhver anden aftale, hvori Faellesskabet er part, og hvori der er fastsat regler, der finder anvendelse paa handelen mellem Faellesskabet og tredjelande, og det er hensigtsmaessigt at give et klart begreb om den type aftaler, som der henvises til med udtrykket »internationale handelsregler«;
de ovennaevnte faellesskabsprocedurer boer baseres paa en retlig mekanisme i henhold til faellesskabsretten, der skal vaere fuldstaendig gennemsigtig og sikre, at beslutningen om at beraabe sig Faellesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler traeffes paa grundlag af korrekte faktuelle oplysninger og juridisk analyse;
denne mekanisme har det sigte at tilvejebringe proceduremaessige midler til at anmode om, at Faellesskabets institutioner reagerer paa handelshindringer, som indfoeres eller viderefoeres af tredjelande, og som foraarsager skade eller andre negative handelsmaessige virkninger for saa vidt der eksisterer en ret til indgreb over for saadanne hindringer i henhold til de relevante internationale regler for samhandel;
medlemsstaternes ret til at anvende denne mekanisme boer ikke indskraenke deres mulighed for at rejse det samme eller tilsvarende spoergsmaal gennem de bestaaende faellesskabsprocedurer og navnlig for det udvalg, der er nedsat i henhold til traktatens artikel 113;
der boer tages hensyn til det ved traktatens artikel 113 nedsatte udvalgs institutionelle rolle ved udarbejdelse af raadgivning for Faellesskabets institutioner om alle handelspolitiske spoergsmaal; dette udvalg boer derfor holdes underrettet om udviklingen i individuelle sager, saa det kan goere sig overvejelser om deres bredere politiske konsekvenser;
i det omfang en aftale med et tredjeland forekommer at vaere det mest hensigtsmaessige middel til at fjerne eller bilaegge en uoverensstemmelse, der hidroerer fra en handelshindring, skal der desuden foeres forhandlinger med henblik herpaa i henhold til de procedurer, der er fastsat i traktatens artikel 113, saerlig i konsultation med det udvalg der er nedsat i henhold til denne artikel;
det er hensigtsmaessigt at bekraefte, at Faellesskabet skal overholde sine internationale forpligtelser og i tilfaelde, hvor saadanne forpligtelser foelger af aftaler, opretholde den balance mellem rettigheder og forpligtelser, som det er disse aftalers formaal at skabe;
det er endvidere hensigtsmaessigt at bekraefte, at alle foranstaltninger, der traeffes i henhold til de paagaeldende procedurer, ogsaa skal vaere i overensstemmelse med Faellesskabets internationale forpligtelser og ikke foregribe andre foranstaltninger i tilfaelde, der ikke er daekket af denne forordning, og som kan vedtages direkte i henhold til traktatens artikel 113;
de procedureregler, som skal foelges ved den undersoegelsesprocedure, der fastsaettes i denne forordning, skal ogsaa bekraeftes, saerlig vedroerende faellesskabsmyndighedernes og de beroerte parters rettigheder og forpligtelser, samt de betingelser, hvorpaa de interesserede parter kan faa adgang til oplysninger og kraeve underretning om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, der er fremkommet ved undersoegelsen;
naar Faellesskabet handler i henhold til denne forordning, maa det tage i betragtning, at der er behov for hurtig og effektiv indgriben gennem anvendelsen af de beslutningsprocedurer, der foreskrives i forordningen;
inden for rammerne af Faellesskabets internationale rettigheder og forpligtelser paahviler det kun Kommissionen og Raadet at handle for saa vidt angaar handelshindringer, der indfoeres eller viderefoeres af tredjelande, naar et indgreb er paakraevet af hensyn til Faellesskabets interesser, og Kommissionen og Raadet boer ved vurderingen af saadanne interesser tage behoerigt hensyn til de synspunkter, der fremfoeres af alle interesserede parter under proceduren -
UDSTEDT FOELGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Maalsaetninger
I denne forordning fastsaettes faellesskabsprocedurer paa omraadet for den faelles handelspolitik med henblik paa at sikre udoevelsen af Faellesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler, isaer de under Verdenshandelsorganisationen fastsatte regler, der under overholdelse af eksisterende internationale forpligtelser og procedurer har til formaal:
a) at imoedegaa handelshindringer, der indvirker paa Faellesskabets marked, med henblik paa at eliminere deraf foelgende skade
b) at imoedegaa handelshindringer, der indvirker paa markedet i et tredjeland, med henblik paa at eliminere deraf foelgende negative handelsmaessige virkninger.
Disse procedurer gaelder navnlig for indledningen og den derpaa foelgende gennemfoerelse og afslutning af de internationale procedurer for bilaeggelse af tvister i forbindelse med den faelles handelspolitik.
Artikel 2
Definitioner
1. Ved »handelshindringer« forstaas i denne forordning enhver handelspraksis, der indfoeres eller viderefoeres af et tredjeland, og overfor hvilken der i henhold til internationale handelsregler er ret til indgreb. En saadan ret til indgreb eksisterer, naar internationale handelsregler enten udtrykkelig forbyder en praksis eller giver en anden part, der er paavirket af den paagaeldende praksis, ret til at soege at fjerne dens virkning.
2. Ved »Faellesskabets rettigheder« forstaas i denne forordning og under forbehold af stk. 8, rettigheder, som det i international handel kan paaberaabe sig i henhold til internationale handelsregler. I denne forbindelse er »internationale handelsregler« hovedsagelig de regler, der er indfoert under WTO og angivet i bilagene til WTO-overenskomsten, men der kan ogsaa vaere tale om reglerne i enhver anden aftale, hvori Faellesskabet er part, og hvori der er fastsat regler, der finder anvendelse paa handelen mellem Faellesskabet og tredjelande.
3. Ved »skade« forstaas i denne forordning enhver vaesentlig skade, som en handelshindring foraarsager eller truer med at foraarsage for en erhvervsgren i Faellesskabet paa faellesskabsmarkedet for saa vidt angaar en vare eller tjenesteydelse.
4. Ved »negative handelsmaessige virkninger« forstaas i denne forordning virkninger, som en handelshindring foraarsager eller truer med at foraarsage for virksomheder i Faellesskabet paa et tredjelands marked for saa vidt angaar en vare eller tjenesteydelse, og som har en vaesentlig virkning paa Faellesskabets eller en af dets regioners oekonomi eller paa en oekonomisk sektor heri. Det forhold, at klageren lider under saadanne negative virkninger, opfattes ikke i sig selv som tilstraekkeligt til, at Faellesskabets institutioner indleder noget initiativ.
5. Ved »erhvervsgren i Faellesskabet« forstaas samtlige faellesskabsproducenter eller -leverandoerer:
- af identiske eller lignende varer eller tjenesteydelser som dem, der er genstand for en handelshindring
- af varer eller tjenesteydelser, der er i direkte konkurrence hermed, eller
- som forbruger eller forarbejder varer eller tjenesteydelser, der er genstand for en handelshindring
eller de af dem, hvis produktion sammenlagt udgoer en betydelig andel af den samlede faellesskabsproduktion af tilsvarende varer eller tjenesteydelser; men
a) naar producenterne eller leverandoererne har tilknytning til eksportoererne eller importoererne eller selv er importoer af den vare eller tjenesteydelse, der paastaas at vaere genstand for en handelshindring, kan udtrykket »erhvervsgren i Faellesskabet« fortolkes som omfattende de oevrige producenter eller leverandoerer
b) under saerlige omstaendigheder kan producenterne eller leverandoererne i en af Faellesskabets regioner betragtes som repraesentative for en erhvervsgren i Faellesskabet, saafremt deres sammenlagte produktion udgoer den overvejende del af produktionen af den paagaeldende vare eller tjenesteydelse i den eller de medlemsstater, hvor regionen er beliggende, for saa vidt at virkningerne af handelshindringen koncentreres i denne eller disse medlemsstater.
6. Ved »virksomhed i Faellesskabet« forstaas et selskab eller en virksomhed, der er oprettet i overensstemmelse med lovgivningen i en medlemsstat, og som har sit vedtaegtsmaessige hjemsted, sin centrale administration eller sit hovedforretningssted i Faellesskabet, og som direkte er beskaeftiget med fremstilling af de varer eller levering af de tjenesteydelser, der er genstand for handelshindringen.
7. I forbindelse med denne forordning paavirker begrebet »leverandoer af tjenesteydelser« i forbindelse med saavel udtrykket »erhvervsgren i Faellesskabet« som defineret i stk. 5 som udtrykket »virksomhed i Faellesskabet« som defineret i stk. 6 ikke den ikke-kommercielle karakter, som levering af nogen given tjenesteydelse kan have i henhold til lovgivningen eller reglerne i en medlemsstat.
8. I forbindelse med denne forordning er begrebet »tjenesteydelser« de tjenesteydelser, om hvilke Faellesskabet kan indgaa internationale aftaler paa grundlag af traktatens artikel 113.
Artikel 3
Klage paa vegne af erhvervsgrenen i Faellesskabet
1. Enhver fysisk eller juridisk person samt enhver sammenslutning, der uden status som juridisk person optraeder paa vegne af en erhvervsgren i Faellesskabet, som anser sig for skadet af handelshindringer, der har en virkning paa faellesskabsmarkedet, kan indgive skriftlig klage.
2. Klagen skal indeholde tilstraekkelige beviser for forekomsten af handelshindringen og den deraf foelgende skade. Bevisfoerelsen for skaden skal, naar dette er relevant, ske paa grundlag af den forklarende liste over faktorer, der er anfoert i artikel 10.
Artikel 4
Klage paa vegne af virksomheder i Faellesskabet
1. Enhver virksomhed i Faellesskabet samt enhver sammenslutning med eller uden status som juridisk person, der optraeder paa vegne af en eller flere virksomheder i Faellesskabet, som anser sig for at have vaeret udsat for negative handelsmaessige virkninger som foelge af handelshindringer, der har en virkning paa markedet i et tredjeland, kan indgive skriftlig klage. En saadan klage kan imidlertid kun tages til foelge, hvis den handelshindring, hvorom klagen indeholder paastand, er genstand for en ret til indgreb i henhold til internationale handelsregler, der er fastsat i en multilateral eller plurilateral handelsaftale.
2. Klagen skal indeholde tilstraekkelige beviser for forekomsten af handelshindringerne og deraf foelgende negative handelsmaessige virkninger. Bevisfoerelsen for negative handelsmaessige virkninger skal, naar dette er relevant, ske paa grundlag af den liste over eksempler paa faktorer, der er anfoert i artikel 10.
Artikel 5
Klageprocedurer
1. Klagen indgives til Kommissionen, som fremsender en genpart heraf til medlemsstaterne.
2. Klagen kan traekkes tilbage, hvorved proceduren kan afsluttes, medmindre en saadan afslutning ikke vil vaere i Faellesskabets interesse.
3. Saafremt det efter konsultation viser sig, at klagen ikke indeholder tilstraekkelige beviser til at berettige ivaerksaettelse af en undersoegelse, underrettes klageren herom.
4. Kommissionen traeffer saa hurtigt som muligt afgoerelse om, hvorvidt der skal ivaerksaettes en faellesskabsprocedure for undersoegelse i forbindelse med klager, der indgives i henhold til artikel 3 eller 4, og senest 45 dage fra indgivelsen af klagen, idet denne periode dog kan suspenderes efter anmodning fra klageren eller med dennes samtykke for at tilvejebringe yderligere oplysninger, der kan vaere noedvendige for at vurdere gyldigheden af klagerens paastand.
Artikel 6
Indbringelse af klage paa en medlemsstats initiativ
1. Enhver medlemsstat kan anmode Kommissionen om, at de i artikel 1 omhandlede procedurer indledes.
2. Den forelaegger Kommissionen tilstraekkelige beviser til begrundelse af sin anmodning for saa vidt angaar handelshindringer og de deraf foelgende virkninger. Naar beviser for skade eller negative handelsmaessige virkninger er fornoedne, fremlaegges de paa grundlag af den i artikel 10 anfoerte liste over eksempler paa faktorer, hvor dette er relevant.
3. Kommissionen underretter omgaaende de oevrige medlemsstater om saadanne anmodninger.
4. Saafremt det efter konsultation viser sig, at anmodningen ikke indeholder tilstraekkelige beviser til at berettige ivaerksaettelse af en undersoegelse, underrettes medlemsstaten herom.
5. Kommissionen traeffer saa hurtigt som muligt afgoerelse om, hvorvidt der skal ivaerksaettes en faellesskabsprocedure for undersoegelse i forbindelse med klager, der indbringes af en medlemsstat i henhold til artikel 6, og normalt senest 45 dage efter indbringelsen af klagen, idet denne periode dog kan suspenderes efter anmodning fra den indbringende medlemsstat eller med dennes samtykke for at tilvejebringe yderligere oplysninger, der kan vaere noedvendige for fuldt ud at vurdere gyldigheden af den sag, der er indbragt af medlemsstaten.
Artikel 7
Konsultationsprocedure
1. Med henblik paa afholdelse af konsultationer inden for rammerne af denne forordning nedsaettes der et raadgivende udvalg, i det foelgende benaevnt »udvalget«, bestaaende af repraesentanter for hver enkelt medlemsstat med en repraesentant for Kommissionen som formand.
2. Der afholdes omgaaende konsultationer paa begaering af en medlemsstat eller paa Kommissionens initiativ, og i alle tilfaelde inden for en tidsramme, der goer det muligt at overholde de tidsfrister, der er fastsat i denne forordning. Udvalgets formand fremsender saa hurtigt som muligt til medlemsstaterne alle relevante oplysninger, som han er i besiddelse af. Kommissionen fremsender desuden disse oplysninger til det udvalg, der er nedsat i henhold til traktatens artikel 113, saa det kan goere sig overvejelser over de videre konsekvenser for den faelles handelspolitik.
3. Udvalget indkaldes af formanden.
4. Konsultationerne kan om fornoedent ske skriftligt. I saa fald underretter Kommissionen skriftligt medlemsstaterne, som senest otte arbejdsdage efter denne oplysning kan afgive skriftlig udtalelse eller begaere en mundtlig konsultation, der arrangeres af formanden, forudsat at saadanne mundtlige konsultationer kan afholdes inden for en tidsramme, der goer det muligt at overholde de tidsfrister, der er fastsat i denne forordning.
Artikel 8
Faellesskabsprocedure for undersoegelse
1. Saafremt Kommissionen efter konsultationer finder, at der foreligger tilstraekkelige beviser til at berettige ivaerksaettelsen af en undersoegelsesprocedure, og saafremt det er noedvendigt af hensyn til Faellesskabets interesser, skal Kommissionen:
a) give meddelelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende om ivaerksaettelsen af en undersoegelsesprocedure; i meddelelsen oplyses det, hvilken vare eller tjenesteydelse og hvilke lande der er tale om, der gives et sammendrag af de modtagne oplysninger, og det fremhaeves, at alle relevante oplysninger skal meddeles Kommissionen; endvidere angives den frist, inden for hvilken de beroerte parter kan anmode om at blive hoert mundtligt af Kommissionen i henhold til stk. 5
b) officielt underrette de repraesentanter for det eller de lande, som er omfattet af proceduren, med hvilke der i givet fald kan afholdes konsultationer
c) foretage sin undersoegelse paa faellesskabsniveau i samarbejde med medlemsstaterne.
2. a) I givet fald indhenter Kommissionen alle de oplysninger, som den anser for noedvendige, og bestraeber sig paa at efterproeve de paagaeldende oplysninger hos importoerer, handlende, repraesentanter, producenter, erhvervssammenslutninger og erhvervsorganisationer, under forudsaetning af, at de paagaeldende virksomheder og organisationer er indforstaaet hermed.
b) Om fornoedent foretager Kommissionen undersoegelser paa tredjelandes territorium, forudsat at de paagaeldende landes regeringer, der er officielt underrettet, ikke inden for en rimelig frist modsaetter sig dette.
c) Kommissionen bistaas i sine undersoegelser af embedsmaend fra den medlemsstat, paa hvis omraade efterproevningen finder sted, saafremt den paagaeldende medlemsstat har udtrykt oenske herom.
3. Medlemsstaterne indgiver til Kommissionen, paa dennes anmodning og efter forskrifter fastsat af denne, alle til undersoegelsen noedvendige oplysninger.
4. a) De beroerte klagere, eksportoerer og importoerer samt repraesentanterne for det eller de beroerte lande kan faa kendskab til alle de oplysninger, som Kommissionen har faaet stillet til raadighed, med undtagelse af dokumenter til Kommissionens og myndighedernes interne brug, forudsat at oplysningerne er relevante for varetagelsen af deres interesser, at de ikke er fortrolige i henhold til artikel 9, og at Kommissionen anvender dem i sin undersoegelsesprocedure. De paagaeldende personer retter skriftligt en begrundet anmodning til Kommissionen med angivelse af de oplysninger, der oenskes kendskab til.
b) De beroerte klagere, eksportoerer og importoerer samt repraesentanter for det eller de beroerte lande kan anmode om at blive underrettet om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, der er fremkommet ved undersoegelsen.
5. Kommissionen kan hoere de beroerte parter. De skal hoeres, naar de inden for den frist, der er fastsat i den i De Europaeiske Faellesskabers Tidende offentliggjorte meddelelse, skriftligt anmoder om en saadan hoering og i denne forbindelse godtgoer, at de er parter, der i foerste raekke er beroert af resultatet af proceduren.
6. Desuden giver Kommissionen efter anmodning de parter, der i foerste raekke er beroert, lejlighed til at moedes, for at modstridende synspunkter og eventuelle modargumenter kan blive fremlagt. Herved tager den hensyn til parternes oensker og til noedvendigheden af at bevare oplysningernes fortrolige karakter. Ingen af parterne er forpligtet til at deltage i et moede, og deres udeblivelse vil ikke vaere til skade for deres sag.
7. Indgives de af Kommissionen oenskede oplysninger ikke inden for en rimelig frist, eller laegges der vaesentlige hindringer i vejen for undersoegelsen, kan der drages konklusioner paa basis af de oplysninger, der er til raadighed.
8. Naar Kommissionen har afsluttet sin undersoegelse, forelaegger den en rapport for udvalget. Rapporten skal i almindelighed forelaegges senest fem maaneder efter meddelelsen om procedurens ivaerksaettelse, medmindre undersoegelsens komplicerede karakter foranlediger Kommissionen til at forlaenge denne frist til syv maaneder.
Artikel 9
Fortrolig behandling
1. De i medfoer af denne forordning modtagne oplysninger kan kun anvendes til det formaal, hvortil de er indhentet.
2. a) Raadet, Kommissionen og medlemsstaterne samt personer i deres tjeneste maa ikke videregive oplysninger, som de har modtaget i medfoer af denne forordning, og som ifoelge deres natur er fortrolige eller er meddelt fortroligt af en af parterne i en undersoegelsesprocedure, medmindre den part, der har givet oplysningerne, udtrykkeligt har givet tilladelse hertil.
b) Ved enhver anmodning om fortrolig behandling angives det, hvorfor oplysningerne er fortrolige, og der vedlaegges et ikke-fortroligt sammendrag af saadanne oplysninger, eller en begrundelse for, at der ikke kan foretages et sammendrag af oplysningerne.
3. I almindelighed betragtes oplysninger som fortrolige, naar videregivelsen heraf sandsynligvis vil vaere til betydelig skade for den, der har givet oplysningerne eller er kilde hertil.
4. Viser det sig imidlertid, at en anmodning om fortrolig behandling ikke er berettiget, og at den, der giver oplysningerne, hverken er villig til at offentliggoere dem eller tillade, at de offentliggoeres i store traek eller i forkortet form, kan disse oplysninger lades ude af betragtning.
5. Denne artikel er ikke til hinder for, at Faellesskabets myndigheder videregiver generelle oplysninger og i saerdeleshed begrundelserne for de i medfoer af denne forordning trufne afgoerelser. Ved en saadan videregivelse tages der hensyn til de beroerte parters berettigede interesse i, at deres forretningshemmeligheder ikke roebes.
Artikel 10
Bevis
1. Undersoegelsen af skaden omfatter i givet fald foelgende faktorer:
a) omfanget af henholdsvis den beroerte faellesskabsimport eller -eksport, isaer naar den er henholdsvis steget eller faldet betydeligt enten i absolut vaerdi eller i forhold til produktionen eller forbruget paa det paagaeldende marked
b) de priser, der er praktiseret af faellesskabserhvervsgrenens konkurrenter, isaer for at fastslaa, om der i Faellesskabet eller paa tredjelandes markeder tilbydes en vaesentlig lavere pris end faellesskabserhvervsgrenens pris
c) foelgevirkningerne heraf for den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet, vurderet paa baggrund af visse oekonomiske faktorer saasom produktion, kapacitetsudnyttelse, lagre, salg, markedsandel, priser (dvs. pristryk eller hindring af de prisstigninger, som normalt ville have fundet sted), fortjeneste, forrentning af kapital, investeringer og beskaeftigelse.
2. Saafremt der fremsaettes paastand om en truende skade, undersoeger Kommissionen ligeledes, om det er sandsynligt, at en bestemt situation udvikler sig til en faktisk skade. I denne forbindelse kan der ligeledes tages hensyn til faktorer saasom:
a) stigningstakten for eksporten til det marked, hvor faellesskabsprodukterne er udsat for konkurrence
b) den eksportkapacitet, der allerede eksisterer, eller som vil kunne udnyttes i naermeste fremtid i oprindelses- eller eksportlandet, og sandsynligheden for, at den deraf foelgende eksport vil gaa til det i litra a) naevnte marked.
3. Skade foraarsaget af andre faktorer, som enkeltvis eller i forening ligeledes har en ugunstig indflydelse paa en erhvervsgren i Faellesskabet, maa ikke tilskrives den paagaeldende handelspraksis.
4. Saafremt der fremsaettes paastand om negative handelsmaessige virkninger, undersoeger Kommissionen foelgerne af saadanne negative virkninger for Faellesskabets eller en af dets regioners oekonomi eller for en oekonomisk sektor deri. Med henblik herpaa kan Kommissionen, hvor det er relevant, tage hensyn til faktorer af den type, der er anfoert i stk. 1 og 2. Negative handelsmaessige virkninger kan bl. a. opstaa i situationer, hvor handelen med en vare eller tjenesteydelse forhindres, vanskeliggoeres eller omdirigeres som foelge af en handelshindring, eller fra situationer, hvor handelshindringer vaesentligt har paavirket leverancer eller produktionsfaktorer (f. eks. dele og komponenter eller raamaterialer) til virksomheder i Faellesskabet. Naar der fremsaettes paastand om negative handelsmaessige virkninger, undersoeger Kommissionen ligeledes, om det klart kan forudses, at en bestemt situation sandsynligvis vil foere til faktiske negative handelsmaessige virkninger.
5. Ved undersoegelse af beviser for negative handelsmaessige virkninger tager Kommissionen endvidere hensyn til de bestemmelser og principper eller den praksis, der styrer retten til indgreb i henhold til de relevante internationale handelsregler, der er omhandlet i artikel 2, stk. 1.
6. Kommissionen undersoeger desuden alle andre relevante beviser, der er indeholdt i klagen eller indgivningen af klage. I denne forbindelse er den i stk. 1-5 angivne liste over faktorer og indikatorer ikke udtoemmende, og en eller flere saadanne faktorer og indikatorer kan ej heller noedvendigvis tages som afgoerende tegn paa, at der forekommer skade eller negative handelsmaessige virkninger.
Artikel 11
Afslutning og suspension af proceduren
1. Naar undersoegelsesproceduren viser, at der ikke kraeves noget indgreb til beskyttelse af Faellesskabets interesse, afsluttes den i henhold til artikel 14.
2. a) Proceduren kan ligeledes suspenderes i henhold til artikel 14, saafremt det eller de paagaeldende tredjelande efter afslutningen af en undersoegelse traeffer saadanne foranstaltninger, som anses for tilfredsstillende, og der derfor ikke kraeves noget indgreb fra Faellesskabet.
b) Kommissionen kontrollerer gennemfoerelsen af de paagaeldende foranstaltninger, i givet fald paa grundlag af regelmaessige oplysninger, som den kan anmode de paagaeldende tredjelande om og i fornoedent omfang efterproeve.
c) Saafremt de af tredjelandet/tredjelandene trufne foranstaltninger ophaeves, suspenderes eller ikke gennemfoeres korrekt, eller Kommissionen har begrundet mistanke herom, eller saafremt en anmodning om oplysninger, som Kommissionen har fremsat i henhold til litra b), ikke er blevet efterkommet, oplyser Kommissionen medlemsstaterne herom, og saafremt resultaterne af undersoegelsen og de nye kendsgerninger, der foreligger, goer det noedvendigt og berettiget, traeffes der foranstaltninger i henhold til artikel 13, stk. 3.
3. Saafremt det efter en undersoegelsesprocedure eller paa noget tidspunkt foer, under og efter en international tvistbilaeggelsesprocedure maa antages, at det mest hensigtsmaessige middel til at bilaegge en tvist, der er opstaaet som foelge af en handelshindring, er indgaaelse af en aftale med det eller de paagaeldende tredjelande, som kan aendre Faellesskabets og det eller de paagaeldende tredjelandes materielle rettigheder, suspenderes proceduren i overensstemmelse med artikel 14, og der foeres forhandlinger i overensstemmelse med traktatens artikel 113.
Artikel 12
Vedtagelse af handelspolitiske foranstaltninger
1. Naar det (som foelge af undersoegelsesproceduren, medmindre det af den faktiske og juridiske situation fremgaar, at der ikke er behov for en saadan undersoegelsesprocedure) konstateres, at et indgreb er noedvendigt til beskyttelse af Faellesskabets interesser for at sikre, at Faellesskabet kan udoeve sine rettigheder i henhold til internationale handelsregler med henblik paa at fjerne den skade eller de hindringer, som indfoeres eller viderefoeres af tredjelande, traeffes der hensigtsmaessige foranstaltninger efter fremgangsmaaden i artikel 13.
2. Naar Faellesskabet ifoelge sine internationale forpligtelser skal gennemfoere en forudgaaende international procedure for konsultation eller bilaeggelse af tvister, traeffes der foerst afgoerelse om de i stk. 3 omhandlede foranstaltninger efter afslutning af denne procedure og under hensyn til resultaterne heraf. Navnlig gaelder, at naar Faellesskabet har anmodet et internationalt tvistbilaeggelsesorgan om at angive og tillade de foranstaltninger, som er hensigtsmaessige for gennemfoerelsen af resultaterne af en international tvistbilaeggelsesprocedure, skal de handelspolitiske faellesskabsforanstaltninger, der kan vaere paakraevede som foelge af en saadan tilladelse vaere i overensstemmelse med henstillingen fra det paagaeldende internationale tvistbilaeggelsesorgan.
3. Som handelspolitisk foranstaltning kan traeffes enhver foranstaltning, der kan forenes med bestaaende internationale forpligtelser og procedurer, navnlig:
a) suspension eller tilbagekaldelse af indroemmelser, der er ydet i forbindelse med handelspolitiske forhandlinger
b) forhoejelse af gaeldende told eller indfoerelse af enhver anden form for importafgift
c) indfoerelse af kvantitative restriktioner eller enhver anden form for foranstaltning, hvorved import- eller eksportvilkaarene aendres, eller samhandelen med de paagaeldende tredjelande paavirkes paa anden maade.
4. De hertil svarende afgoerelser begrundes og offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende. Denne offentliggoerelse tjener ligeledes til underretning af de lande og parter, der i foerste raekke er beroert.
Artikel 13
Beslutningsprocedurer
1. De i artikel 11, stk. 1, og artikel 11, stk. 2, litra a), omhandlede afgoerelser vedtages efter proceduren i artikel 14.
2. Saafremt Faellesskabet, som foelge af en klage i henhold til artikel 3 eller 4 eller en indbringelse af klage i henhold til artikel 6, foelger internationale formelle procedurer for konsultation eller bilaeggelse af tvister, traeffes afgoerelserne om indledning, gennemfoerelse og afslutning af disse procedurer efter proceduren i artikel 14.
3. Saafremt Faellesskabet efter at have truffet afgoerelse i henhold til artikel 12, stk. 2, skal beslutte, hvilke handelspolitiske foranstaltninger der skal traeffes i henhold til artikel 11, stk. 2, litra c), eller artikel 12, traeffer Raadet i overensstemmelse med traktatens artikel 113 afgoerelse med kvalificeret flertal senest 30 arbejdsdage efter modtagelsen af forslaget.
Artikel 14
Udvalgsprocedure
1. Naar der henvises til den procedure, der er fastsat i denne artikel, indkaldes udvalget af formanden.
2. Kommissionens repraesentant forelaegger udvalget et udkast til den afgoerelse, der skal traeffes. Udvalget behandler spoergsmaalet inden for en frist, som formanden kan fastsaette afhaengigt af, hvor meget sagen haster.
3. Kommissionen traeffer en afgoerelse, som den meddeler medlemsstaterne, og som finder anvendelse efter udloebet af en frist paa ti dage, hvis ingen medlemsstat har rettet henvendelse til Raadet inden for denne frist.
4. Efter anmodning fra en medlemsstat kan Raadet med kvalificeret flertal aendre Kommissionens afgoerelse.
5. Kommissionens afgoerelse finder anvendelse ved udloebet af en frist paa 30 dage regnet fra den dag, paa hvilken der er rettet henvendelse til Raadet, hvis dette ikke har truffet afgoerelse inden for denne frist.
Artikel 15
Generelle bestemmelser
1. Denne forordning finder ikke anvendelse i tilfaelde, der er omfattet af andre gaeldende retsforskrifter vedroerende den faelles handelspolitik. Den anvendes som supplement:
- til retsforskrifter om oprettelse af de faelles markedsordninger for landbrugsvarer og gennemfoerelsesbestemmelserne hertil
- til saerlige retsforskrifter, der er vedtaget i henhold til traktatens artikel 235, og som gaelder for varer fremstillet paa basis af landbrugsprodukter.
Den foregriber ikke andre foranstaltninger, der maatte blive truffet i henhold til traktatens artikel 113, eller faellesskabsprocedurer til behandling af spoergsmaal vedroerende handelshindringer, som er rejst af medlemsstaterne i det udvalg, der er nedsat i henhold til traktatens artikel 113.
2. Forordning (EOEF) nr. 2641/84 ophaeves. Henvisninger til den ophaevede forordning skal betragtes som henvisninger til naervaerende forordning.
Artikel 16
Ikrafttraeden
Denne forordning traeder i kraft den 1. januar 1995. Den anvendes paa procedurer, der indledes efter denne dato.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gaelder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 22. december 1994.
A Tanács 3286/94/EK rendelete
(1994. december 22.)
a nemzetközi kereskedelmi szabályok, különösen a Kereskedelmi Világszervezet égisze alatt kialakított kereskedelmi szabályok alapján a Közösséget megillető jogok gyakorlásának biztosítása érdekében a közös kereskedelmi politika területén követendő közösségi eljárások megállapításáról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó Szerződésre, és különösen annak 113. cikkére,
tekintettel a mezőgazdasági piacok közös szervezését megállapító szabályokra és a Szerződés 235. cikke alapján a mezőgazdasági termékek feldolgozásával előállított árukra vonatkozóan elfogadott szabályokra, és különösen azon rendelkezéseikre, amelyek lehetővé teszik az eltérést azon általános elvtől, ami a mennyiségi korlátozásoknak vagy azokkal egyenértékű intézkedéseknek egyedül az ott előírt intézkedésekkel való helyettesíthetőségét írja elő,
tekintettel a Bizottság javaslatára,
tekintettel az Európai Parlament véleményére [1],
mivel a közös kereskedelempolitikának különösen a kereskedelem védelmére tekintettel egységes alapelveken kell alapulnia;
mivel a Tanács 1984. szeptember 17-i, különösen a tiltott kereskedelmi gyakorlatok alkalmazásával szembeni védelem vonatkozásában a közös kereskedelempolitika megerősítéséről szóló 2641/84/EGK rendelete a Közösség számára olyan eljárásokat hozott létre, amelyek a Közösséget képessé teszik [2]:
- válaszadásra minden jogellenes kereskedelmi gyakorlatra az abból származó kár megszüntetése céljából, és
- a Közösség jogai harmadik országok kereskedelmi gyakorlatai vonatkozásában történő teljes mértékű gyakorlására;
mivel a 2641/84/EGK rendelet alkalmazásával kapcsolatosan szerzett tapasztalatok azt mutatják, hogy a harmadik országok által elfogadott vagy fenntartott kereskedelmet gátló akadályok kezelésének szükségessége továbbra is fennáll, és mivel a 2641/84/EGK rendeletben előírt megközelítés nem bizonyult teljes egészében hatékonynak;
mivel ezért szükségesnek látszik új és javított közösségi eljárások kidolgozása annak biztosítására, hogy a Közösség nemzetközi kereskedelmi szabályok alapján a részére biztosított jogokat hatékonyan gyakorolhassa;
mivel a nemzetközi kereskedelem szabályai elsődlegesen a Kereskedelmi Világszervezet védnöksége alatt kidolgozott és a Kereskedelmi Világszervezetről szóló Megállapodás mellékleteiben megállapított szabályok, de lehetnek bármely más olyan megállapodásban megállapított szabályok is, amelyeknél a Közösség szerződő fél és amelyek a Közösség és harmadik országok közötti kereskedelemre vonatkozó szabályokat írnak elő, és mivel indokolt egyértelmű képet alkotni azon megállapodások fajtáiról, amelyekre a "nemzetközi kereskedelmi szabályok" kifejezés utal;
mivel a Közösség előzőekben említett eljárásainak teljes egészében a közösségi jog alapján működő és áttekinthető jogi mechanizmuson kell alapulniuk és biztosítaniuk kell, hogy a nemzetközi kereskedelmi szabályok alapján a Közösséget megillető jogok gyakorlásával kapcsolatos határozat meghozatala pontos, tényszerű információk és jogi elemzés alapján történjen;
mivel e mechanizmus célja olyan eljárási eszközök szolgáltatása, amelyek igénylik, hogy a Közösség intézményei lépjenek fel harmadik országok által elfogadott vagy fenntartott, károkat előidéző vagy a hátrányos kereskedelmi hatásokkal szemben, amennyiben az ilyen akadályok vonatkozásában az érvényes nemzetközi kereskedelmi szabályok alapján létezik fellépési jog;
mivel a tagállamok arra vonatkozó joga, hogy e mechanizmus alkalmazásához folyamodjanak, nem érinti azt a számukra biztosított a lehetőséget, hogy ugyanazon vagy hasonló ügyeket a Közösség más létező eljárásai útján, és különösen a Szerződés 113. cikke által létrehozott bizottság előtt vessenek fel;
mivel figyelmet kell fordítani a Szerződés 113. cikke által létrehozott bizottság intézményi szerepére a kereskedelempolitika minden kérdése vonatkozásában a Közösség intézményei számára kidolgozandó tanácsok kialakításában; mivel ezért a bizottságot folyamatosan tájékoztatni kell az egyedi esetek fejleményeiről annak érdekében, hogy képes legyen tágabban értelmezett politikai szempontok szerint felmérni a kereskedelempolitikai intézkedések hatásait;
mivel továbbá addig, amíg egy kereskedelmet gátló akadályokból származó vita megoldásához egy harmadik országgal kötendő megállapodás tűnik a legalkalmasabb eszköznek, e célból a Szerződés 113. cikkében előírt eljárásokkal összhangban kell tárgyalásokat folytatni, különösen a cikk által létrehozott bizottsággal történő konzultáció folytatásával;
mivel helyénvaló annak megerősítése, hogy a Közösségnek nemzetközi kötelezettségeivel összhangban kell cselekednie, és amennyiben az ilyen kötelezettségek megállapodásokból származnak, fenn kell tartania az egyensúlyt azon jogok és kötelezettségek között, amelyek létrehozására azon megállapodások irányulnak;
mivel helyénvaló annak megerősítése is, hogy a kérdéses eljárások alapján tett minden intézkedésnek összhangban kell lennie a Közösség nemzetközi kötelezettségeivel is, valamint nem járhatnak más, a Szerződés 113. cikke értelmében közvetlenül elfogadható intézkedések sérelmével az e rendeletben nem szabályozott esetekben;
mivel az e rendeletben előírt vizsgálati eljárás lefolytatása során alkalmazandó eljárási szabályokat ugyancsak meg kell erősíteni, különösen a Közösség hatóságai és az érintett felek jogai és kötelezettségei valamint azon feltételek vonatkozásában, amelyek mellett az érintett felek információkhoz hozzáférhetnek és igényelhetik, hogy tájékoztatást kapjanak a vizsgálati eljárásból származó lényeges tényekről és szempontokról;
mivel a Közösségnek e rendelet alapján eljárva szem előtt kell tartania a gyors és hatékony fellépés biztosításának szükségességét, a rendeletben előírt döntéshozatali eljárások alkalmazása révén;
mivel a Bizottságra és a Tanácsra hárul az a feladat, hogy a Közösség nemzetközi jogai és kötelezettségei keretrendszerén belül csak olyan esetekben lépjenek fel a harmadik országok által bevezetett vagy fenntartott kereskedelmet gátló akadályokkal szemben, ha a Közösség érdekei beavatkozást igényelnek, és mivel az ilyen érdekek értékelésekor a Bizottságnak és a Tanácsnak kellően tekintetbe kell vennie az eljárásokban érdekelt minden fél nézeteit;
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
Célkitűzések
Ez a rendelet közösségi eljárásokat hoz létre a közös kereskedelempolitika területén a Közösséget a nemzetközi, és különösen a Kereskedelmi Világszervezet égisze alatt létrehozott kereskedelmi szabályok alapján megillető azon jogok gyakorlásának biztosítása érdekében, amelyek a meglevő nemzetközi kötelezettségeknek és eljárásoknak megfelelően az alábbi célokkal rendelkeznek:
a) válaszadás a Közösség piacára hatást gyakorló kereskedelmet gátló akadályokra az azokból származó károk megszüntetése céljából;
b) válaszadás harmadik országok piacára hatást gyakorló kereskedelmet gátló akadályokra az ebből eredő hátrányos kereskedelmi hatások megszüntetése céljából.
Ezen eljárásokat különösen a közös kereskedelempolitika területén nemzetközi jogvitarendezés kezdeményezésekor, majd lefolytatásakor és megszüntetésekor kell alkalmazni.
2. cikk
Meghatározások
(1) E rendelet alkalmazásában "kereskedelmet gátló akadály" minden olyan, harmadik ország által bevezetett vagy fenntartott kereskedelmi gyakorlat, amelynek vonatkozásában nemzetközi kereskedelmi szabályok írnak elő fellépési jogot. Ilyen fellépési jog akkor áll fenn, ha nemzetközi kereskedelmi szabályok egy gyakorlatot kifejezetten tiltanak, vagy a gyakorlat által érintett másik felet feljogosítják arra, hogy kísérelje meg a kérdéses gyakorlat hatásainak megszüntetését.
(2) E rendelet alkalmazásában és a (8) bekezdésre figyelemmel a "Közösség jogai" azon nemzetközi kereskedelmi jogok, amelyekkel a Közösség a nemzetközi kereskedelmi szabályok alapján élhet. E vonatkozásban a "nemzetközi kereskedelmi szabályok" meghatározás elsődlegesen a Kereskedelmi Világszervezet égisze alatt létrehozott és a Kereskedelmi Világszervezetről szóló Megállapodás mellékletében megállapított szabályokat jelenti, de jelenthet bármely más olyan megállapodásban megállapított szabályokat is, amelynél a Közösség szerződő fél és amely a Közösség és harmadik országok közötti kereskedelemre alkalmazandó szabályokat ír elő;
(3) E rendelet alkalmazásában "kár" minden olyan anyagi kár, amelyet egy termék vagy szolgáltatás vonatkozásában a Közösség piacán egy közösségi iparág számára a kereskedelmet gátló akadály előidéz, vagy amelynek előidézésével fenyeget;
(4) E rendelet alkalmazásában a "hátrányos kereskedelmi hatás" azon hatások, amelyeket a kereskedelmet gátló akadályok idéznek elő, vagy amelynek előidézésével fenyegetnek egy termék vagy szolgáltatás vonatkozásában a közösségi vállalkozások szempontjából bármely harmadik ország piacán, és amelyek jelentősen kihatnak a Közösség vagy a Közösség egy régiójának gazdaságára, vagy azon belül egy gazdasági ágazatra. Az a tény, hogy a panasztevőt ilyen hátrányos hatások érik, önmagában nem tekinthető elegendőnek annak igazolására, hogy a Közösség intézményei bármiféle intézkedést kezdeményezzenek.
(5) "Közösségi iparág" a Közösség összes olyan termelője vagy szolgáltatást nyújtója:
- akiknek termékei vagy szolgáltatásai azonosak kereskedelmet gátló akadályokat megtestesítő termékkel vagy szolgáltatással, vagy ahhoz hasonlóak, vagy
- akiknek termékei vagy szolgáltatásai a termék vagy szolgáltatás közvetlen versenytársai, vagy
- akik fogyasztói vagy feldolgozói azon terméknek, illetve fogyasztói vagy felhasználói azon szolgáltatásnak, amely kereskedelmet gátló akadályokat testesít meg,
vagy az összes olyan termelőt vagy szolgáltatást nyújtót, akiknek összesített teljesítményei a kérdéses termék vagy szolgáltatás Közösségen belüli előállításának lényeges részarányát testesítik meg; azonban:
(a) ha a termelők vagy szolgáltatást nyújtók kapcsolódnak a kereskedelmet állítólagosan gátló akadályokat megtestesítő termék vagy szolgáltatás exportőrével vagy importőrével, vagy azoknak ők saját maguk az importőrei, a "közösségi iparág" a többi termelőre vagy szolgáltatást nyújtóra vonatkozó utalásként értelmezhető;
(b) különleges körülmények között a Közösség egy régióján belül a termelők vagy szolgáltatást nyújtók közösségi iparágnak tekintendők abban az esetben, ha összesített teljesítményeik a kérdéses termék vagy szolgáltatás lényeges hányadát testesítik meg azon tagállamban vagy tagállamokban, ahol a régió található, feltéve, hogy a kereskedelmet gátló akadályok hatása azon tagállamban vagy tagállamokban összpontosul.
(6) "Közösségi vállalkozás"-nak minősül az a vállalat vagy cég, amelyet valamely tagállam jogszabályaival összhangban hoztak létre és a Közösség területén található létesítő okirat szerinti székhelye, központi ügyvezetése vagy gazdasági tevékenységének székhelye, és közvetlenül érintett a kereskedelmet gátló akadályokat megtestesítő termék előállításában vagy szolgáltatás nyújtásában.
(7) E rendelet alkalmazásában a "szolgáltatást nyújtók" meghatározása sem az (5) bekezdésben említett "közösségi iparág" meghatározás, sem a (6) bekezdésben meghatározott "közösségi vállalkozások" meghatározás értelmében nem érinti valamely tagállam jogalkotásával vagy szabályozásával összhangban bármely adott szolgáltatás nem kereskedelmi jellegű nyújtásának lehetőségét.
(8) E rendelet alkalmazásában "szolgáltatások" azon szolgáltatások, amelyek vonatkozásában a Közösség a Szerződés 113. cikke alapján nemzetközi megállapodásokat köthet.
3. cikk
Panasztétel egy közösségi iparág nevében
(1) Minden természetes vagy jogi személy, vagy jogi személyiséggel nem rendelkező, a Közösség nevében eljáró vállalat, aki, illetve amely úgy ítéli meg, hogy a Közösség piacára hatást gyakorló kereskedelmet gátló akadályok által előidézett kár érte, írásos panaszt tehet.
(2) A panasznak elegendő bizonyítékot kell szolgáltatnia a kereskedelmet gátló akadályok fennállásáról és az abból származó kárról. A kár bizonyítékát adott esetben a 10. cikkben feltüntetett tényezők tájékoztató jellegű felsorolása alapján kell benyújtani.
4. cikk
Panasztétel a közösségi vállalkozások nevében
(1) A Közösség minden vállalkozása, vagy bármely jogi személyiséggel rendelkező vagy nem rendelkező, a Közösség egy vagy több vállalkozása nevében eljáró társaság írásos panaszt terjeszthet elő, ha úgy ítéli meg, hogy közösségi vállalkozások kárt szenvedtek harmadik ország piacára hatást gyakorló, a kereskedelmet hátrányosan befolyásoló kereskedelmi akadály eredményeként. Az ilyen panasztétel azonban csak abban az esetben megengedett, ha az abban feltüntetett kereskedelmet állítólagosan gátló akadályok többoldalú vagy sokoldalú kereskedelmi megállapodásokban megállapított nemzetközi kereskedelmi szabályok alapján rögzített fellépési jog hatálya alá tartoznak.
(2) A panasznak elegendő bizonyítékot kell szolgáltatnia a kereskedelmet gátló akadályok fennállásáról és az abból eredő kárról. A hátrányos kereskedelmi hatások bizonyítékát adott esetben a 10. cikkben feltüntetett tényezők tájékoztató jellegű felsorolása alapján kell benyújtani.
5. cikk
Panasztételi eljárások
(1) A panaszt a Bizottsághoz kell benyújtani, amely annak másolatát megküldi a tagállamok számára.
(2) A panaszt vissza lehet vonni, mely esetben az eljárást meg lehet szüntetni, kivéve, ha a megszüntetés nem szolgálja a Közösség érdekeit.
(3) Amennyiben konzultációk lefolytatását követően kétségtelenné válik, hogy a panasz nem szolgáltat elegendő mértékű bizonyítékot ahhoz, hogy kivizsgálás kezdeményezését indokolttá tegye, a panaszost erről tájékoztatják.
(4) A Bizottság a Közösség vizsgálati eljárásának megindításáról minden, a 3. vagy 4. cikknek megfelelő panasztételt követően a lehető legrövidebb időn belül határozatot hoz; a határozatot rendesen a panasztétel napjától számított 45 napon belül kell meghozni; ezt a határidőt a panasztevő kérésére vagy beleegyezésével fel lehet függeszteni abból a célból, hogy a panaszos által előterjesztett eset megalapozottságának értékeléséhez esetleg szükséges kiegészítő információk beszerezhetők legyenek.
6. cikk
Tagállami megkeresés
(1) Minden tagállam jogosult felkérni a Bizottságot az 1. cikkben említett eljárások kezdeményezésére.
(2) A felkérő tagállam a Bizottságnak elegendő bizonyítékot szolgáltat felkérésének alátámasztására a kereskedelmet gátló akadályok fennállásáról és azok hatásairól. Ha a kár vagy a hátrányos kereskedelmi hatás megfelelő bizonyítékkal alátámasztható, a bizonyítékokat a 10. cikkben feltüntetett tényezők tájékoztató jellegű felsorolása alapján kell benyújtani.
(3) A Bizottság a többi tagállamot haladéktalanul értesíti a kérelmekről.
(4) Amennyiben a konzultációk lefolytatását követően kétségtelenné válik, hogy a felkérés nem szolgáltat elegendő mértékű bizonyítékot ahhoz, hogy kivizsgálás kezdeményezését indokolttá tegye, a tagállamot erről tájékoztatni kell.
(5) A Bizottság a Közösség vizsgálati eljárásának megindításáról a tagállamok által a 6. cikknek megfelelően benyújtott minden beterjesztés kézhezvételét követően a lehető legrövidebb időn belül határoz; a határozatot rendesen a beterjesztés kézhezvételének napjától számított 45 napon belül kell meghozni; ezt a határidőt a beterjesztő tagállam kérésére vagy beleegyezésével fel lehet függeszteni abból a célból, hogy a beterjesztő tagállam által előterjesztett eset megalapozottságának értékeléséhez esetleg szükséges kiegészítő információk beszerezhetők legyenek.
7. cikk
Konzultációs eljárás
(1) Az e rendelet szerinti konzultációk lefolytatásához létrejön egy tanácsadó bizottság, a továbbiakban: a bizottság,, amelynek tagjai az egyes tagállamok képviselői, elnöke a Bizottság képviselője.
(2) A konzultációkat egy tagállam felkérésére vagy a Bizottság kezdeményezésére azonnal, és minden esetben az e rendeletben előírt időbeli korlátozások tiszteletben tartásával megállapított határidőn belül kell megkezdeni. A bizottság elnöke a lehető leghamarabb a tagállamok rendelkezésére bocsátja a rendelkezésére álló összes információt. A Bizottság továbbá az ilyen információkat a Szerződés 113. cikke által létrehozott bizottság rendelkezésére bocsátja, hogy a bizottság megfontolhassa azok közös kereskedelempolitikára gyakorolt tágabb értelemben vett hatásait.
(3) A bizottság elnökének kezdeményezésére ülésezik.
(4) Szükség esetén a konzultációkat írásban is le lehet folytatni. Ilyen esetben a Bizottság írásban értesíti a tagállamokat, amelyek az értesítés kézhezvételétől számított nyolc munkanapon belül jogosultak véleményüket írásban kinyilvánítani vagy az elnök által megszervezendő szóbeli konzultációk lefolytatását igényelni, feltéve, hogy az ilyen szóbeli konzultációkat az e rendeletben előírt időbeli korlátozások tiszteletben tartásával megállapított határidőn belül meg lehet tartani.
8. cikk
Közösségi vizsgálati eljárás
(1) Amennyiben a konzultáció lefolytatását követően a Bizottság számára nyilvánvaló, hogy vizsgálati eljárás kezdeményezéséhez elegendő mértékű bizonyíték áll rendelkezésre és a vizsgálat lefolytatása a Közösség érdekében indokolt, a Bizottság a következőképpen jár el:
a) kihirdeti a vizsgálati eljárás kezdeményezését az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában; a kihirdetés megjelöli az érintett terméket vagy szolgáltatást és az érintett országot, összefoglalja a kapott információkat, elrendeli, hogy minden vonatkozó információt közölni kell a Bizottsággal; előírja azt a határidőt, amelyen belül az érintett felek az (5) bekezdéssel összhangban a Bizottság általi szóbeli meghallgatásukat kérhetik;
b) hivatalosan értesíti az eljárásban érintett ország vagy országok képviselőit, akikkel szükség esetén konzultációkat lehet folytatni;
c) levezeti a vizsgálatot közösségi szinten, a tagállamokkal együttműködésben eljárva.
(2) a) Szükség esetén a Bizottság beszerzi az általa szükségesnek vélt összes információt, és megkísérli ezen információk egyeztetését az importőrökkel, kereskedőkkel, képviselőkkel, termelőkkel, kereskedelmi társaságokkal és szervezetekkel, amennyiben az érintett vállalkozások vagy szervezetek ahhoz hozzájárulnak.
b) Szükség esetén a Bizottság vizsgálatokat végez harmadik országok területén, feltéve, hogy az érintett országok kormányait arról hivatalosan értesítette, és azok ésszerű időn belül ez ellen nem emeltek kifogást.
c) A Bizottság számára a vizsgálatok során azon tagállam tisztviselői nyújtanak segítséget, amelynek területén a kivizsgálást lefolytatják, feltéve, hogy ezt az érintett tagállam kéri.
(3) A tagállamok a Bizottság által megállapított részletes szabályoknak megfelelően, felkérésre a Bizottság rendelkezésére bocsátják a vizsgálat lefolytatásához szükséges összes információt.
(4) a) A panaszosok, az érintett exportőrök és importőrök, ugyanígy az érintett ország vagy országok képviselői betekinthetnek a Bizottság rendelkezésére álló összes információba, a Bizottság és a kormányok belső használatára szánt információk kivételével, feltéve, hogy az ilyen információk érdekeik védelmét szolgálják és azok a 9. cikk értelmében nem bizalmas jellegűek, továbbá azokat a Bizottság vizsgálati eljárása során felhasználja. Az érintett személyeknek indokolással alátámasztott írásos kérelmet kell a Bizottsághoz benyújtaniuk, megjelölve abban az igényelt információt.
b) A panaszosok, az érintett exportőrök és importőrök, valamint az érintett ország vagy országok képviselői kérhetik, hogy a vizsgálati eljárásból származó lényeges tényekről és megállapításokról tájékoztatást kapjanak.
(5) A Bizottság meghallgathatja az érintett feleket. A feleket meghallgatja, ha azok írásban kérik a meghallgatást az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában kihirdetett értesítésben megjelölt határidőn belül, annak bemutatásával, hogy elsődlegesen érintettek az eljárás kimenetele által.
(6) A Bizottság továbbá felkérésre az elsődlegesen érintett felek számára találkozó lehetőségét biztosíthatja, amelynek keretében az ellentétes nézeteket és azok cáfolatát előadhatják. E lehetőség biztosításával kapcsolatosan a Bizottság tekintetbe veszi a felek kérelmeit és a bizalmas jelleg megőrzésének szükségességét. Egyik fél sem kötelezhető a találkozón való részvételre, és annak elmulasztása nem befolyásolhatja hátrányosan az adott fél esetének kimenetelét.
(7) Amennyiben a Bizottság az indokoltan elvárható időn belül nem kapja meg az igényelt információt, vagy amikor a vizsgálat lefolytatása jelentős mértékben akadályokba ütközik, a rendelkezésre álló tények alapján is meg lehet tenni a megállapításokat.
(8) A vizsgálat lefolytatásának befejezését követően a Bizottság jelentést tesz a bizottság számára. A jelentést rendesen az eljárás kezdeményezésének kihirdetése napjától számított öt hónapon belül át kell adni, kivéve, ha a vizsgálat lefolytatásának bonyolultsága miatt a Bizottság ezt a határidőt hét hónapra meghosszabbítja.
9. cikk
Bizalmas kezelés
(1) Az e rendelet értelmében kapott információkat csak arra a célra szabad felhasználni, amelyre azokat bekérték.
(2) a) Sem a Tanács, sem a Bizottság, sem a tagállamok, sem ezek bármelyikének tisztviselői nem hozhatják nyilvánosságra az ilyen információkat benyújtó fél kifejezett engedélye nélkül az e rendelet alapján kapott bizalmas kezelésű információkat vagy vizsgálati eljárásban az érintett fél által bizalmas kezeléssel szolgáltatott információkat.
b) A bizalmas kezelésre vonatkozó minden kérésnek tartalmaznia kell, hogy az információ miért bizalmas jellegű, és ahhoz csatolni kell azok nem bizalmas jellegű összefoglaló ismertetését, vagy nyilatkozatot annak okairól, hogy az információk miért nem alkalmasak ilyen összesítő formában való ismertetésre.
(3) Az információkat rendesen bizalmas jellegűnek kell tekinteni, ha azok nyilvánosságra hozatala valószínűsíthetően jelentősen hátrányos hatást fejt ki az információ szolgáltatójára vagy forrására.
(4) Ha azonban megállapítható, hogy a bizalmas jellegűként való kezelés nem biztosított, és az információ szolgáltatója az információt nem szándékozik nyilvánosságra hozni, illetve általános vagy összesített tájékoztatás formájában nyilvánosságra hozatalát engedélyezni, a kérdéses információt figyelmen kívül lehet hagyni.
(5) Ez a cikk nem zárhatja ki eleve, hogy a Közösség hatóságai az általános jellegű információkat, és különösen az e rendelet alapján hozott határozatok alapját képező indokokat nyilvánosságra hozzák. Az ilyen nyilvánosságra hozatal esetén tekintetbe kell venni az érintett felek jogos érdekeit annak vonatkozásában, hogy üzleti titkaik ne kerüljenek nyilvánosságra
10. cikk
Bizonyíték
(1) A kár kivizsgálása - adott esetben - az alábbi tényezőkre terjed ki:
a) az érintett közösségi kivitel vagy behozatal mennyisége, különösen amennyiben akár abszolút értelemben, akár az érintett piacon a termelés vagy a fogyasztás vonatkozásában jelentős mértékű növekedés vagy csökkenés következett be;
b) a közösségi iparág versenytársainak árai, különösen annak megállapítása érdekében, hogy akár a Közösség, akár harmadik ország piacán nem következett-e be jelentős mértékű árcsökkentés a közösségi iparág általa alkalmazottnál árhoz viszonyítva;
c) a közösségi iparágra ezek következtében gyakorolt hatások és trendekkel jelzett egyes gazdasági tényezők, például a termelés, kapacitás kihasználtság, készletek, eladások, piaci részesedés, árak (mint az árak leszorítása vagy a rendes körülmények között várható árnövekedés megelőzése), nyereség, tőkemegtérülés, befektetések, foglalkoztatottság által jelzett folyamatok.
(2) Állítólagos kárral való fenyegetettség esetén a Bizottság azt is megvizsgálja, egyértelműen előrelátható-e, hogy egy adott helyzet valószínűsíthetően tényleges károsodássá fejlődik. E vonatkozásban figyelembe lehet venni az olyan tényezőket is, mint:
a) a kivitel növekedési üteme olyan piacokra, ahol létezik verseny a Közösség termékeivel szemben;
b) a már meglevő, vagy a közeljövőben várhatóan működőképessé váló exportkapacitás a származási vagy exportáló országban, és annak a valószínűsége, hogy az e kapacitásból származó kivitel az (a) pontban említett piacra fog irányulni.
(3) Az egyéb olyan tényezők által előidézett károkat, amelyek akár önmagukban, akár más tényezőkkel együttesen ugyancsak hátrányos hatást fejtenek ki a Közösség iparára, tilos a vizsgálat tárgyát képező gyakorlathoz kapcsolni.
(4) Az állítólagosan hátrányos kereskedelmi hatások esetében a Bizottság megvizsgálja azok kihatását a Közösség vagy a Közösség érintett régiója gazdaságára, vagy azokon belül valamely gazdasági ágazatra. E célból a Bizottság adott esetben figyelembe veheti az (1) és (2) bekezdésekben felsorolt tényezőket is. Hátrányos hatásokat többek között előidézhetnek olyan helyzetek, amikor a kereskedelmet gátló akadályok egy termék vagy szolgáltatás vonatkozásában a kereskedelem folyamatát megakadályozzák, gátolják vagy eltérítik, vagy azon helyzetek, amelyekben a kereskedelmet gátló akadályok jelentősen befolyásolták a közösségi vállalkozások számára nyújtott beszállítást vagy anyagellátást (például alkatrészek, részegységek vagy nyersanyagok). Az állítólagos hátrányos kereskedelmi hatásokkal való fenyegetettség esetén a Bizottság azt is megvizsgálja, hogy előreláthatóan egy adott helyzet ténylegesen kereskedelemre hátrányos tényezővé fejlődik-e.
(5) A Bizottság a hátrányos kereskedelmi hatások bizonyítékainak a vizsgálata során a 2. cikk (1) bekezdésében említett vonatkozó nemzetközi szabályok alapján biztosított fellépési jogot szabályzó rendelkezéseket, elveket vagy gyakorlatokat is tekintetbe veszi.
(6) A Bizottság továbbá megvizsgálja a panaszban vagy beterjesztésben szereplő minden egyéb vonatkozó bizonyítékot is. E vonatkozásban az (1)-(5) bekezdésben megadott tényezők és megjelölések felsorolása nem tekinthető kimerítő jellegűnek, és egy vagy több tényező és utalás sem jelent feltétlenül döntő útmutatást a kár vagy a hátrányos kereskedelmi hatás létezése vonatkozásában.
11. cikk
Az eljárás megszüntetése és felfüggesztése
(1) Amennyiben a vizsgálati eljárás eredményeként úgy találják, hogy a Közösség érdekei semmiféle intézkedés meghozatalát nem teszik szükségessé, az eljárást a 14. cikknek megfelelően meg kell szüntetni.
(2) a) Ha egy vizsgálati eljárást követően az érintett harmadik ország vagy országok megteszi(k) a megfelelőnek minősülő intézkedéseket, és ezért közösségi fellépés nem szükséges, az eljárást a 14. cikknek megfelelően fel lehet függeszteni.
b) A Bizottság felügyeli és szükség szerint ellenőrzi ezen intézkedések alkalmazását, adott esetben az érintett harmadik országok által meghatározott időközönként szolgáltatott információk alapján.
c) Amennyiben egy harmadik ország vagy országok az intézkedéseket visszavonják, felfüggesztik vagy nem megfelelően hajtják végre, vagy ha a Bizottság alapos okkal feltételezi ilyen eset fennállását, vagy végül ha nem teljesítik a Bizottság (b) pontban megadott információkra vonatkozó kérését, a Bizottság erről tájékoztatja a tagállamokat, és amennyiben a kivizsgálás eredményei és a rendelkezésre álló új tények alapján az szükséges és indokolt, meghozza a 13. cikk (3) bekezdésének megfelelő intézkedéseket.
(3) Amennyiben a vizsgálati eljárást követően vagy egy nemzetközi vitarendezési eljárást megelőzően, annak során vagy azt követően bármikor nyilvánvalóvá válik, hogy a legmegfelelőbb eszköz egy kereskedelmet gátló akadályok által előidézett jogvita rendezéséhez az érintett harmadik országgal vagy országokkal megállapodás megkötése, amely megváltoztathatja a Közösség és az érintett harmadik ország vagy országok anyagi jogait, az eljá rást a 14. cikk rendelkezéseinek megfelelően fel kell függeszteni, és tárgyalásokat kell folytatni a Szerződés 113. cikkével összhangban.
12. cikk
Kereskedelempolitikai intézkedések elfogadása
(1) Amennyiben (a vizsgálati eljárás eredményeként, kivéve, ha a tényszerű és jogi helyzet vizsgálati eljárást nem igényel) úgy találják, hogy a fellépés a Közösség érdekében szükséges a Közösséget a nemzetközi kereskedelmi szabályok alapján megillető jogok gyakorlásához, a kár vagy a harmadik országok által bevezetett vagy fenntartott kereskedelmet gátló akadályok által előidézett, hátrányosan kereskedelmi hatások megszüntetéséhez, a megfelelő intézkedéseket a 13. cikkben meghatározott eljárással összhangban kell meghatározni.
(2) Amennyiben a Közösség nemzetközi kötelezettségei nemzetközi konzultációs vagy vitarendezési eljárás lefolytatását igénylik, a (3) bekezdésben említett intézkedésekről csak az eljárás lefolytatásának befejezését követően kell döntést hozni, és figyelembe kell venni a lefolytatott eljárás során elért eredményeket. Különösen, ha a Közösség felkért egy nemzetközi vitarendezési testületet azon intézkedések jelzésére és engedélyezésére, amelyek megfelelőek a nemzetközi vitarendezési eljárás eredményeinek végrehajtásához, a Közösség ilyen falhatalmazás következményeként szükségessé váló kereskedelempolitikai intézkedéseinek összhangban kell állniuk az ilyen nemzetközi vitarendezési testület ajánlásával.
(3) A fennálló nemzetközi kötelezettségekkel és eljárásokkal összeegyeztethető bármely kereskedelempolitikai intézkedést alkalmazni lehet, nevezetesen:
a) kereskedelempolitikai megállapodásból származó bármely koncesszió felfüggesztése vagy visszavonása;
b) fennálló vámok megemelése vagy más importteher bevezetése;
c) mennyiségi korlátozások bevezetése, vagy bármely egyéb, a behozatal vagy kivitel feltételeit módosító, vagy az érintett harmadik országgal a kereskedelmet egyéb módon befolyásoló intézkedések bevezetése.
(4) A megfelelő határozatokban fel kell tüntetni az alapul szolgáló indokokat, és azokat az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában közzé kell tenni. A közzétételt egyúttal az elsősorban érintett országok és felek értesítésének is kell tekinteni.
13. cikk
Határozathozatali eljárások
(1) A 11. cikk (1) bekezdésében és (2) bekezdésének a) pontjában említett határozatokat a 14. cikk rendelkezéseinek megfelelően kell meghozni.
(2) Amennyiben a Közösség a 3. vagy 4. cikk szerinti panasz vagy a 6. cikk szerinti beterjesztés eredményeként hivatalos nemzetközi konzultációkat vagy vitarendezési eljárásokat folytat le, az ilyen eljárások kezdeményezésével, lefolytatásával vagy megszüntetésével kapcsolatos határozatokat a 14. cikknek megfelelően kell meghozni.
(3) Amennyiben a Közösségnek a 12. cikk (2) bekezdésével összhangban eljárva a 11. cikk (2) bekezdésének c) pontja vagy a 12. cikk alapján elfogadandó kereskedelempolitikai határozatot kell hoznia, a Tanács a Szerződés 113. cikkének megfelelően minősített többséggel határoz, legkésőbb a javaslat kézhezvételének napjától számított 30 napon belül.
14. cikk
A bizottság eljárása
(1) Ha az e cikkben megállapított eljárást kell követni, az ügyet az elnök a bizottság elé terjeszti.
(2) A Bizottság képviselője a bizottság elé terjeszti a meghozandó intézkedések tervezetét. A bizottság, az elnöke által az ügy sürgősségére tekintettel megállapított határidőn belül, megvitatja a tervezetettározat tervezetét a Bizottság képviselője terjeszti a bizottság elé. A bizottság az ügyet az.
(3) A Bizottság határozatot fogad el, amelyet közöl a tagállamokkal, és amelyet egy 10 napos időszak leteltét követően kell alkalmazni, ha ez idő alatt egyik tagállam sem terjesztette az adott ügyet a Tanács elé.
(4) A Tanács bármely tagállam kérésére és minősített többséggel eljárva megváltoztathatja a Bizottság határozatát.
(5) A Bizottság határozatát a Tanács elé terjesztéstől számított 30 nap elteltét követően kell alkalmazni, ha a Tanács ez idő alatt nem hozott határozatot.
15. cikk
Általános rendelkezések
(1) Ez a rendelet nem vonatkozik a közös kereskedelempolitika területén hatályos egyéb rendelkezések hatálya alá tartozó esetekre. A rendeletet kiegészítő jelleggel kell alkalmazni:
- a mezőgazdasági piacok közös szervezetét és azok végrehajtási rendelkezéseit létrehozó szabályok, és
- a Szerződés 235. cikke értelmében elfogadott, a mezőgazdasági termékek feldolgozásából származó termékekre vonatkozó külön szabályok vonatkozásában.
Ez a rendelet nem érinti a Szerződés 113. cikke szerint meghozható egyéb intézkedéseket, valamint a tagállamok által a Szerződés 113. cikkével létrehozott bizottságban felvetett, kereskedelmet gátló akadályokat érintő ügyekkel foglalkozó közösségi eljárásokat.
(2) A 2641/84/EGK rendelet hatályát veszti. A hatályon kívül helyezett rendeletre való minden hivatkozást erre a rendeletre való hivatkozásnak kell tekinteni.
16. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet 1995. január 1-jén lép hatályba. A rendeletet a hatálybalépés napját követően kezdeményezett eljárásokra kell alkalmazni.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 1994. december 22-én.