RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 236/2008
af 10. marts 2008
om afslutning af den delvise interimsundersøgelse vedrørende antidumpingtold på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland i henhold til artikel 11, stk. 3, i forordning (EF) nr. 384/96
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (grundforordningen), særlig artikel 11, stk. 3,
under henvisning til forslag forelagt af Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. PROCEDURE
1. Gældende foranstaltninger
(1)
De i øjeblikket gældende foranstaltninger er en endelig antidumpingtold indført ved Rådets forordning (EF) nr. 658/2002 (2), på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland.
2. Anmodning om en fornyet undersøgelse
(2)
Kommissionen modtog en anmodning om en delvis fornyet interimsundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 3.
(3)
Anmodningen blev indgivet af to forretningsmæssigt forbundne eksporterende producenter i Rusland, som tilhører holdingselskabet »Acron«, nemlig OJSC Acron og OJSC Dorogobuzh. Disse virksomheder behandles som følge af deres forbindelse som en juridisk enhed i forbindelse med denne undersøgelse (ansøgeren). Anmodningen er begrænset til en undersøgelse af dumpingaspektet, for så vidt angår ansøgeren.
(4)
Ansøgeren hævdede og fremlagde tilstrækkelige umiddelbare beviser for, at de omstændigheder, der lå til grund for indførelsen af foranstaltningerne, havde ændret sig, og at ændringerne var af varig art. Ansøgeren fremlagde umiddelbart bevis for, at en sammenligning mellem virksomhedens egne omkostninger til ammoniumnitrat og virksomhedens eksportpriser ville vise, at dumpingen er faldet til et niveau, der ligger væsentligt under niveauet for de gældende foranstaltninger. Det vil derfor ikke være nødvendigt at opretholde foranstaltningerne på det nuværende niveau, som blev fastsat på grundlag af den tidligere konstaterede dumping, for at modvirke dumpingen.
3. Indledning af proceduren
(5)
Kommissionen fastslog efter høring af det rådgivende udvalg, at der forelå tilstrækkelige beviser til at berettige indledningen af en delvis fornyet undersøgelse, og offentliggjorde den 19. december 2006 en meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende (3) om indledning af en delvis fornyet interimsundersøgelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland, i overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 3.
(6)
Undersøgelsen var begrænset til dumpingaspektet for at vurdere behovet for fortsættelse, fjernelse eller ændring af gældende foranstaltninger for så vidt angår ansøgeren.
4. Undersøgelse
(7)
Undersøgelsen af dumpingaspektet omfattede perioden fra den 1. oktober 2005 til den 30. september 2006 (den fornyede undersøgelsesperiode).
(8)
Kommissionen underrettede officielt ansøgeren og eksportlandets repræsentanter samt EF-erhvervsgrenen om indledningen af den fornyede undersøgelse. Interesserede parter fik lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt.
(9)
Alle interesserede parter, der anmodede herom og godtgjorde, at der var særlige grunde til, at de burde høres, blev hørt.
(10)
Kommissionen sendte et spørgeskema til ansøgeren og dens forretningsmæssigt forbundne salgsvirksomheder på hjemmemarkedet i Rusland. Ansøgeren og to af de forretningsmæssigt forbundne salgsvirksomheder indgav besvarelser af spørgeskemaet.
(11)
Kommissionen indhentede og efterprøvede også alle de oplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på konstatering af dumping. Der blev aflagt kontrolbesøg hos følgende virksomheder:
a)
Eksporterende producenter:
-
OJSC Acron
-
OJSC Dorogobuzh
b)
Forretningsmæssigt forbundne salgsvirksomheder
-
JSC Rostragronova
-
JSC Kubanagronova
B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
1. Den pågældende vare
(12)
Den pågældende vare er den samme som i de undersøgelser, der er nævnt i betragtning 1, dvs. gødning i fast form med et indhold af ammoniumnitrat på over 80 vægtprocent med oprindelse i Rusland (den pågældende vare), der i øjeblikket er henhørende under KN-kode 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 og ex 3105 90 91.
2. Samme vare
(13)
Som fastslået i forbindelse med de tidligere undersøgelser og som bekræftet i forbindelse med denne undersøgelse har den pågældende vare og varer, der fremstilles og sælges af ansøgeren på det russiske hjemmemarked, samme grundlæggende fysiske og kemiske egenskaber og i al væsentlighed samme anvendelsesformål og betragtes derfor for at være samme vare, jf. grundforordningens artikel 1, stk. 4. Denne undersøgelse er begrænset til at fastlægge dumpingaspektet for så vidt angår ansøgeren, og det var derfor ikke muligt at nå frem til en konklusion vedrørende den vare, der produceres og sælges af EF-erhvervsgrenen på markedet i Fællesskabet.
C. RESULTATER AF UNDERSØGELSEN
(14)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 3, blev det undersøgt, om de omstændigheder, der blev lagt til grund for den gældende dumpingmargen, havde ændret sig, og om denne ændring var af varig art.
1. Normal værdi
(15)
For at beregne den normale værdi, blev det først efterprøvet, om ansøgerens samlede salg på hjemmemarkedet var repræsentativt, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 2. Det blev konstateret, at ansøgerens hjemmemarkedssalg var repræsentativt sammenholdt med ansøgerens salg til eksport, da det udgjorde mere end 5 % af den samlede eksport til Fællesskabet.
(16)
Kommissionen undersøgte efterfølgende, om salg på hjemmemarkedet kunne anses for at have fundet sted i normal handel, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 4. I den forbindelse blev ansøgerens omkostninger til produktion og salg af den pågældende vare på hjemmemarkedet undersøgt.
(17)
Gas er en vigtig råvare til fremstillingen af den pågældende vare og udgør en betydelig del af de samlede produktionsomkostninger. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 5, blev det undersøgt, om omkostningerne i forbindelse med produktion og salg af den pågældende vare var rimeligt afspejlet i de berørte parters regnskaber.
(18)
Ud fra oplysninger offentliggjort af internationalt anerkendte kilder med speciale i energimarkeder blev det konstateret, at den pris, som ansøgeren betalte, var unormalt lav. Som eksempel kan nævnes, at den udgjorde en femtedel af eksportprisen på naturgas fra Rusland, og at den også var betydeligt lavere end den gaspris, som EF-producenterne betalte. I den forbindelse tyder alle tilgængelige oplysninger på, at hjemmemarkedspriserne på gas i Rusland var regulerede priser, der ligger langt under markedspriserne på uregulerede markeder for naturgas.
(19)
Da gasomkostningerne ikke i rimeligt omfang var afspejlet i ansøgerens regnskaber, blev de tilsvarende justeret. Da der ikke var tale om normale gaspriser på det russiske hjemmemarked, var det nødvendigt at fastsætte gaspriserne ud fra ethvert »andet rimeligt grundlag«, herunder oplysninger fra andre repræsentative markeder i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 5. Den justerede pris blev baseret på gennemsnitsprisen for russisk gas, når den blev solgt til eksport ved den tysk/tjekkiske grænse (Waidhaus), efter fradrag af transportomkostninger og justeret for at afspejle de lokale distributionsomkostninger. Waidhaus, der er midtpunktet for det russiske salg af gas til EU, som er både det største marked for russisk gas, og hvis priser i rimeligt omfang afspejler omkostningerne, kan anses for at være et repræsentativt marked.
(20)
Efter offentliggørelsen påstod ansøgeren, at en justering af virksomhedens gaspriser på hjemmemarkedet var ubegrundet, da virksomhedens regnskaber til fulde afspejler de omkostninger, der er forbundet med produktion og salg af samme vare i oprindelseslandet.
(21)
Ved en gennemgang af omkostningerne i forbindelse med produktion af samme vare i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 5, skal det dog afgøres, om de omkostninger, der er registreret i virksomhedens regnskaber, på en rimelig måde afspejler omkostningerne til produktion og salg af den pågældende vare. På grundlag af betragtning 18 viste dette sig ikke at være tilfældet. Ansøgeren omtalte ikke de åbenbare forskelle mellem prisen for gas på det russiske hjemmemarked og prisen for naturgas ved eksport fra Rusland på den ene side og den pris, som fællesskabsproducenterne betaler. Ansøgeren omtalte heller ikke den kendsgerning, at hjemmemarkedspriserne for gas er reguleret i Rusland og derfor ikke afspejler den pris, der normalt skulle betales på markeder uden konkurrenceforvridning. Endelig uddybede ansøgeren ikke, hvorfor omkostningerne til gas i forbindelse med produktion af samme vare, som sælges på hjemmemarkedet, skulle være rimeligt afspejlet i regnskaberne, på trods af årsagerne i betragtning 18. Denne påstand blev derfor afvist.
(22)
Ansøgeren påstod endvidere, at en justering af gasprisen i praksis var en metode til fastsættelse af den normale værdi, som ikke er foreskrevet i grundforordningen. Ved således at erstatte gasomkostningerne på hjemmemarkedet med omkostninger, der er beregnet i henhold til betragtning 19 ovenfor, og da disse omkostninger udgør en vigtig del af de samlede omkostninger til samme vare og således også af den beregnede normale værdi, fastsættes den normale værdi i praksis på grundlag af oplysninger fra et »repræsentativt« marked i et tredjeland. I den sammenhæng påstod ansøgeren, at grundforordningen i forbindelse med lande med markedsøkonomi dog kun indeholder følgende metoder til fastsættelse af den normale værdi:
i)
på grundlag af prisen på hjemmemarkedet for samme vare i normal handel, eller alternativt hvis salget ikke foregår i normal handel
ii)
på grundlag af produktionsomkostningerne i oprindelseslandet (plus et rimeligt beløb til dækning af salgs-, administrations- og generalomkostninger (SA&G-omkostninger) samt en passende fortjeneste eller
iii)
repræsentative eksportpriser for samme vare til et passende tredjeland. Ansøgeren konkluderede, at den normale værdi på dette grundlag ikke skulle baseres på data fra et repræsentativt marked i et tredjeland.
(23)
I den forbindelse og i overensstemmelse med betragtning 45 til 48 nedenfor skal det først bemærkes, at den normale værdi blev fastlagt i overensstemmelse med metoderne i grundforordningens artikel 2, stk. 1 til 6. Det skal dog først afgøres, om ansøgerens omkostninger udgjorde et pålideligt grundlag, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 5, før det kan afgøres, om salget på hjemmemarkedet fandt sted i normal handel i prismæssig henseende, dvs. om det var fortjenstgivende. Først efter en pålidelig fastsættelse af omkostningerne kan det afgøres, hvilken metode der skal anvendes til fastsættelse af den normale værdi. Det er derfor fejlagtigt at påstå, at der ved anvendelse af grundforordningens artikel 2, stk. 5, til fastsættelse af de pålidelige omkostninger blev anvendt en ny metode til fastsættelse af den normale værdi.
(24)
Ansøgeren påstod desuden, at når omkostningerne justeres i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 5, kan de justerede omkostningers niveau ikke overstige de respektive omkostningers niveau i eksportlandet. Ellers ville den metode, der anvendes til justering af omkostningerne, være i strid med grundforordningens artikel 2, stk. 3, hvori det hedder, at den normale værdi for samme vare fastsættes på grundlag af produktionsomkostningerne i oprindelseslandet.
(25)
Justeringen af omkostningerne blev derfor foretaget i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 5. Grundforordningens artikel 2, stk. 5, henviser ikke til »produktionsomkostningerne i oprindelseslandet«, men giver udtrykkeligt institutionerne ret til at anvende produktionsomkostninger fra »andre repræsentative markeder« i andre lande end oprindelseslandet. Ansøgerens påstand blev derfor afvist.
(26)
Endelig er konklusionerne i betragtning 18 og 19 ovenfor heller ikke i strid med grundforordningens artikel 1, som påstået af ansøgeren. Selv om grundforordningens artikel 1 fastsætter, at den normale værdi fastsættes på grundlag af data fra eksportlandet, gøres det samtidig klart i grundforordningen, at denne regel er underlagt visse undtagelser.
(27)
Ansøgerens påstand i den henseende måtte derfor afvises.
(28)
Ansøgeren påstod endvidere, at hvis der skulle foretages en justering af virksomhedens omkostninger til naturgas på hjemmemarkedet, burde den baseres på enten
i)
ikke-regulerede gaspriser i Rusland eller
ii)
den gennemsnitlige eksportpris for naturgas til de baltiske lande, eller alternativt
iii)
de faktiske omkostninger til produktion af naturgas i Rusland plus en rimelig fortjenstmargen.
(29)
For det første er valget af Waidhaus ikke urimeligt, selv om Kommissionen kunne have valgt et andet grundlag. Det vigtigste kriterium for valget af grundlaget for beregning af gaspriserne er, at det på en rimelig måde afspejler den pris, der normalt betales på et marked uden konkurrenceforvridninger. Denne betingelse er uomtvisteligt overholdt, hvad angår priserne i Waidhaus. Det forhold, at der kun blev solgt små mængder gas til ikke-regulerede priser på hjemmemarkedet i den fornyede undersøgelsesperiode, og at disse priser lå betydeligt tættere på de regulerede hjemmemarkedspriser end eksportprisen, der fastsættes frit, antyder kraftigt, at de ikke-regulerede priser forvrides af de gældende regulerede priser. Derfor kunne de ikke-regulerede hjemmemarkedspriser ikke anvendes. Det blev også fundet, at de russiske eksportpriser for gas til de baltiske lande ikke var tilstrækkeligt repræsentative, da der kun eksporteres små mængder til disse lande. Desuden forelå der ingen oplysninger vedrørende transport- og distributionsomkostninger, og derfor kunne der ikke fastsættes pålidelige priser ved eksport til de baltiske lande. Langt størstedelen af gassen eksporteres via Waidhaus, som derfor udgør et passende grundlag for en justering. Ansøgeren fremlagde ingen beviser vedrørende andre repræsentative markeder bortset fra Waidhaus, hvor priserne på en rimelig måde afspejler den pris, der normalt betales på markeder uden forvridninger. Disse påstande afvistes derfor.
(30)
I den forbindelse påstod ansøgeren endvidere, at virksomheden køber ca. 50 % af den naturgas, der anvendes til produktionen af gødning, på det ikke-regulerede marked i Rusland. Ansøgeren påstod, at det derfor ville være diskriminerende at justere virksomhedens gasomkostninger, mens der ikke blev foretaget justeringer for andre eksportører med højere omkostninger, der svarer til ansøgerens. Det skal bemærkes, at ansøgerens køb af naturgas på det ikke-regulerede marked i Rusland, jf. den verificerede besvarelse af spørgeskemaet, var marginale i den fornyede undersøgelsesperiode. Påstanden blev derfor afvist.
(31)
Hvad angår det tredje alternativ, jf. nr. iii) i betragtning 28 ovenfor, dvs. forslaget om at basere justeringen på de faktiske omkostninger til produktion af naturgas i Rusland, skal det først og fremmest bemærkes, at et sådant alternativ ikke, som anført af ansøgeren, udtrykkeligt er omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 5. Det vigtigste kriterium, jf. betragtning 29, for valget af grundlaget for beregning af gaspriserne er, at det på en rimelig måde afspejler den pris, der normalt betales på et marked uden konkurrenceforvridninger. Det er derfor i denne forbindelse irrelevant, om den gaspris, som kunderne blev opkrævet af leverandøren, giver fortjeneste. Påstanden blev derfor afvist.
(32)
Ansøgeren påstod desuden, at de statsregulerede hjemmemarkedspriser for naturgas i Rusland konstant stiger og når et niveau, hvor de dækker omkostningerne til produktion af gas. Prisen på hjemmemarkedet kan derfor ikke betragtes som konkurrencefjendtlig eller urimeligt lav.
(33)
Denne påstand er ubegrundet, da det korrekte grundlag for at vælge et repræsentativt marked ikke vedrører spørgsmålet om fortjenstgivende priser, men derimod spørgsmålet om, hvorvidt priserne på en rimelig måde afspejler den pris, der normalt betales på markeder uden forvridninger, jf. betragtning 29 ovenfor. Dette er ikke tilfældet for de statsregulerede priser. Desuden er denne påstand i modstrid med den russiske gasleverandørs offentlige udtalelser (som bekræftet i de offentliggjorte reviderede regnskaber), hvori det hedder, at gaspriserne på hjemmemarkedet i Rusland ikke dækker produktions-, transport- og salgsomkostningerne. Påstanden blev derfor afvist.
(34)
Hvad angår metoden til beregning af gasprisen i Waidhaus, påstod ansøgeren, at den russiske eksporttold, som skal betales for al eksport, skulle have været fratrukket Waidhaus-prisen, da eksporttolden ikke gør sig gældende på hjemmemarkedet.
(35)
Markedsprisen i Waidhaus, som blev betragtet som et repræsentativt marked, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 5, er prisen efter eksportafgifter og ikke priserne før disse afgifter. Set fra køberens perspektiv er det den pris, der skal betales i Waidhaus, der er afgørende, og i den forbindelse er det irrelevant, hvilken procentdel af prisen der udgør en eksporttold, og hvilken procentdel der betales til gasleverandøren. Gasleverandøren derimod vil altid søge at maksimere sine priser og således opkræve den højeste pris, som kunderne er villige til at betale. Da denne pris altid ligger højt over produktionsomkostningerne, hvorved gasleverandøren får stor fortjeneste, er prisfastsættelsen ikke primært påvirket af størrelsen af eksporttolden, men af den pris, som kunderne er villige til at betale. Det blev derfor konkluderet, at prisen inkl. eksporttold er den pris, der er styret af et marked uden konkurrenceforvridninger, og ikke prisen før denne afgift. Ansøgerens påstande i denne henseende blev derfor afvist.
(36)
Ansøgeren påstod endvidere, at prisen i Waidhaus skulle have været justeret for kvalitet, disponibilitet, omsættelighed, transport og andre salgsbetingelser, som ville være anderledes på eksport- og hjemmemarkedet for naturgas. Det skal først bemærkes, at Waidhaus-prisen faktisk blev justeret for forskellige transportomkostninger for eksport- og hjemmemarkedet, og at ansøgerens påstand i den forbindelse ikke var berettiget og måtte afvises. For så vidt angår de øvrige elementer, fremlagde ansøgeren ingen nye oplysninger eller beviser. Ansøgeren påviste i særdeleshed ikke og fremlagde heller ikke andre tilgængelige oplysninger om forskelle i kvalitet, disponibilitet, omsættelighed eller andre salgsbetingelser, som kunne havde begrundet yderligere justeringer. Desuden søgte ansøgeren heller ikke at anslå disse påståede forskelle.
(37)
I den forbindelse påstod ansøgeren endvidere, at Waidhaus-prisen ikke var blevet justeret for naturlige komparative fordele. Det blev i den sammenhæng påstået, at priserne i Rusland ville være naturligt lavere end prisen for eksporteret gas, da gas er bredt tilgængeligt i Rusland, men ikke i Fællesskabet. Det blev desuden påstået, at eksportkapaciteten ville være begrænset af begrænsningerne for det eksisterende gastransportsystem, hvilket kunne bevirke stigninger i Ruslands eksportpriser. Ansøgeren hævdede endvidere, at den russiske gasleverandørs »unormalt høje fortjeneste« på eksportmarkedet skulle fratrækkes den anvendte Waidhaus-pris.
(38)
Det vigtigste kriterium, jf. betragtning 29, for at vælge Waidhaus-priserne som grundlag for beregning af gaspriserne er, at de på en rimelig måde afspejler den pris, der normalt betales på et marked uden konkurrenceforvridninger. De gældende markedsbetingelser på hjemmemarkedet er irrelevante i den forbindelse. Påstandene måtte derfor afvises.
(39)
Ansøgeren gjorde endvidere indsigelse mod, at de lokale distributørers prisstigning var blevet lagt til den justerede gaspris, og hævdede, at distributørernes fortjeneste allerede var blevet indarbejdet i Waidhaus-prisen. I den forbindelse påstod ansøgeren, at de lokale distributører i Rusland var helejede datterselskaber af gasleverandører, og at disse distributørers fortjeneste derfor ville blive talt med to gange, hvis den blev lagt til.
(40)
Det skal først bemærkes, at de lokale distributørers prisstigning ikke kun omfatter virksomhedernes fortjenstmargen, men også deres omkostninger mellem køb og videresalg af naturgas.
(41)
For det andet kunne denne påstand ikke længere bekræftes tilstrækkeligt. Dette skyldes, at gasleverandøren i Rusland og dennes tilknyttede virksomheder ikke var genstand for denne undersøgelse, og at der derfor ikke forelå tilstrækkelige oplysninger om organisationen og dens omkostningsstruktur. Det skal også bemærkes, at situationen i Rusland i den forbindelse bl.a. skyldes, at den tætte forbindelse mellem gasleverandører og den russiske regering ikke er tilstrækkelig gennemsigtig til at give tilstrækkelig adgang til den nødvendige dokumentation.
(42)
Desuden var ansøgeren, der har bevisbyrden, ikke i stand til at fremlægge yderligere oplysninger eller beviser, der viste, om og i hvilket omfang distributionsomkostningerne rent faktisk var inkluderet i Waidhaus-prisen. Men da kunderne på hjemmemarkedet købte gas fra lokale leverandører, må det antages, at de skulle betale de lokale distributionsomkostninger, som ikke er inkluderet i den ikke-justerede Waidhaus-pris. Derfor blev det på dette tidspunkt i undersøgelsen konkluderet, at denne justering var berettiget, og påstanden blev derfor afvist.
(43)
Fællesskabets institutioner konkluderede dog også, at denne særlige justering kan have en betydelig indvirkning på beregningen af dumpingmargenen. Derfor blev det på grundlag af den særlige situation, jf. betragtning 41 ovenfor, konkluderet, at hvis ansøgeren fremlægger tilstrækkelige verificerbare beviser, vil Kommissionen overveje en eventuel genoptagelse af undersøgelsen af dette aspekt.
(44)
Ansøgeren fremsatte endvidere påstande om konkurrencefjendtlige gaspriser i Tyskland. Det skal bemærkes, at de tyske konkurrencemyndigheders igangværende undersøgelse vedrører de priser, som de største tyske gasdistributører opkræver på hjemmemarkedet, og undersøgelsen vedrører derfor slet ikke prisen for russisk gas, når den sælges til eksport i Waidhaus.
(45)
Efter en justering af fremstillingsomkostningerne, jf. ovenfor, fandt salget på hjemmemarkedet ikke sted i normal handel, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 4.
(46)
Det blev derfor konstateret, at hjemmemarkedspriserne ikke kunne bruges som et rimeligt grundlag for fastsættelse af den normale værdi, og der måtte således anvendes en anden metode. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 3 og 6, blev den normale værdi beregnet ved at tilføje et rimeligt beløb for SA&G-omkostninger og et rimeligt beløb for fortjeneste til eksportørens omkostninger til fremstilling af den pågældende vare, evt. justeret, jf. betragtning 19 ovenfor.
(47)
SA&G-omkostninger samt fortjeneste kunne ikke fastslås ud fra grundforordningens artikel 2, stk. 6, da ansøgeren ikke havde et repræsentativt hjemmemarkedssalg af den pågældende vare i normal handel. Grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra a), kunne ikke anvendes, da kun en producent er underlagt undersøgelsen. Artikel 2, stk. 6, litra b), fandt heller ikke anvendelse, da ansøgerens fremstillingsomkostninger for varer af samme generelle varekategori også skulle justeres for gasomkostninger af de grunde, der er nævnt i betragtning 18 ovenfor. Derfor blev SA&G-omkostningerne samt fortjenesten fastsat i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra c).
(48)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra c), blev SA&G-omkostningerne fastsat på grundlag af en rimelig metode. På det nordamerikanske marked var der et betydeligt hjemmemarkedssalg og en betydelig konkurrence fra både indenlandske og udenlandske virksomheder. I den forbindelse blev offentligt tilgængelige oplysninger om større virksomheder inden for gødningssektoren taget i betragtning. Det blev konstateret, at tilsvarende oplysninger fra nordamerikanske (amerikanske og canadiske) producenter ville være de mest hensigtsmæssige i forbindelse med denne undersøgelse i betragtning af den store mængde pålidelige og fuldstændige finansielle oplysninger, der var offentligt tilgængelige fra børsnoterede virksomheder i denne del af verden. Derfor blev SA&G-omkostninger samt fortjeneste fastsat ud fra de vejede gennemsnitlige SA&G-omkostninger samt fortjeneste for tre nordamerikanske producenter, der var blandt de største virksomheder inden for sektoren for nitrogenholdige gødninger, for så vidt angår deres hjemmemarkedssalg af den samme generelle varekategori (nitrogenholdige gødninger). Disse tre producenter blev anset for at være repræsentative for sektoren for nitrogenholdige gødninger, og deres SA&G-omkostninger samt fortjeneste var dermed repræsentative for de omkostninger og den fortjeneste, som normalt gør sig gældende for virksomheder, der har succes i denne branche. Det bør bemærkes, at intet tydede på, at den således beregnede fortjeneste ville overstige den fortjeneste, som de øvrige russiske producenter fik på salg af produkter af den samme generelle varekategori på det russiske hjemmemarked.
(49)
EF-erhvervsgrenen gjorde indsigelser mod ovenstående metode, hvad angår beregningen af SA&G-omkostningerne, og påstod, at ansøgerens egne SA&G-omkostninger skulle have været anvendt. Det fremgår dog af grundforordningens artikel 2, stk. 6, at beløbene for SA&G kun skal baseres på faktiske data vedrørende den pågældende eksporterende producents produktion og salg, når salget finder sted i normal handel. Som beskrevet i betragtning 45 og 46 var dette ikke tilfældet, og påstanden blev derfor afvist.
2. Eksportpris
(50)
Eksportprisen blev fastsat i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 8, på grundlag af den eksportpris, der faktisk var betalt eller skulle betales for den pågældende vare, når den blev solgt med henblik på eksport til Fællesskabet.
3. Sammenligning
(51)
Den normale værdi og eksportprisen blev sammenlignet på grundlag af priserne ab fabrik. For at sikre en rimelig sammenligning mellem de normale værdier og eksportpriserne blev der i form af justeringer taget hensyn til forskelle, som påvirkede priserne og prisernes sammenlignelighed i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 10. Der blev foretaget justeringer for omkostninger til transport, kreditter og bankgebyrer, hvor dette var berettiget, korrekt og kunne dokumenteres.
4. Dumpingmargen
(52)
Dumpingmargenen blev fastsat på grundlag af en sammenligning af den vejede gennemsnitlige normale værdi og den vejede gennemsnitlige eksportpris, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 11 og 12.
(53)
Undersøgelsen viste, at der i den fornyede undersøgelsesperiode fandt dumping sted. Dumpingmargenen, udtrykt i procent af cif-prisen, Fællesskabets grænse, ufortoldet, fastsættes til 42,06 %.
5. Varig art af de omstændigheder, der var gældende i undersøgelsesperioden
(54)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 3, blev det undersøgt, om ændringen i omstændighederne vedrørende dumping med rimelighed kunne siges at være af varig art.
(55)
I den forbindelse bør det bemærkes, at den normale værdi i den oprindelige undersøgelse blev fastsat ud fra fortjenstgivende salgspriser på det amerikanske hjemmemarked, da Rusland ikke havde markedsøkonomi på dette tidspunkt. I forbindelse med den aktuelle fornyede undersøgelse anses Rusland for at have markedsøkonomi, og den normale værdi er derfor blevet fastsat ud fra ansøgerens egne produktionsomkostninger med eventuelle nødvendige tilpasninger. Det kunne ikke konstateres, at den normale værdi, der blev fastsat i denne fornyede undersøgelse, ikke kunne anses for at have vedvarende karakter.
(56)
Der blev ikke fremlagt dokumentation for, at eksportsalget ikke fortsat ville foregå på det nuværende prisniveau.
(57)
På det grundlag konkluderes det, at de ændrede omstændigheder, der blev konstateret i forhold til den oprindelige dumpingundersøgelse (som nu er baseret på en sammenligning mellem ansøgerens egne normale værdi og eksportpriser), med rimelighed kunne anses for at være af vedvarende karakter.
D. AFSLUTNING AF DEN FORNYEDE UNDERSØGELSE
(58)
Da tolden i den oprindelige undersøgelse blev indført som et fast beløb pr. ton, bør den have samme form i den aktuelle undersøgelse. Den told, der blev beregnet på grundlag af den gældende dumpingmargen, ville være på 48,09 EUR pr. ton.
(59)
Der mindes om, som skitseret i betragtning 94 i forordning (EF) nr. 658/2002, at skadestærsklen ved indførelsen af de endelige foranstaltninger i 2002 blev anvendt til fastlæggelse af beløbet for den endelige told, der skulle indføres i henhold til reglen om den lavest mulige told. Den gældende told afhænger, jf. artikel 1, stk. 2, i forordning (EF) nr. 658/2002, af den specifikke varetype og varierer mellem 41,42 EUR pr. ton og 47,07 EUR pr. ton.
(60)
Da den told, der blev fastlagt på grundlag af den gældende dumpingmargen, er højere end den gældende told, bør den fornyede undersøgelse afsluttes uden ændring af niveauet af tolden for ansøgeren, som bør opretholdes på niveau med den definitive antidumpingtold, der blev fastlagt i den oprindelige undersøgelse.
E. TILSAGN
(61)
Ansøgeren gav udtryk for at være interesseret i at afgive tilsagn, men afgav ikke et tilstrækkeligt dokumenteret pristilsagn inden for den frist, der er fastsat i grundforordningens artikel 8, stk. 2. Følgelig kunne tilsagnet ikke godtages af Kommissionen. Det blev dog vurderet, at problematikken i flere spørgsmål, nemlig
1)
udsvinget i priserne på den pågældende vare, som nødvendiggør en form for indeksering af mindstepriserne, samtidig med at udsvinget ikke i tilstrækkelig omfang kan forklares ved hjælp af den vigtigste omkostningsfaktor; og
2)
den særlige markedssituation for den pågældende vare (der er bl.a. begrænset import fra den eksportør, der er genstand for undersøgelsen)
viser, at der er behov for at overveje, om et tilsagn kombineret med en indekseret mindstepris og et kvantitativt loft kunne være en brugbar løsning.
(62)
Som nævnt ovenfor kunne ansøgeren på grund af de komplekse spørgsmål ikke afgive et acceptabelt tilsagn inden for den fastsatte frist. Derfor vurderer Rådet, at ansøgeren undtagelsesvis bør have tilladelse til at færdiggøre sit tilsagn efter tidligere omtalte frist, men dog senest ti kalenderdage efter denne forordnings ikrafttræden.
F. FREMLÆGGELSE AF OPLYSNINGER
(63)
De interesserede parter blev underrettet om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, som ligger til grund for at afslutte den fornyede undersøgelse og opretholde de eksisterende antidumpingforanstaltninger på importen af den pågældende vare fremstillet af ansøgeren. Alle parter fik lejlighed til at fremsætte bemærkninger. Deres bemærkninger blev taget i betragtning, hvor det var påkrævet og behørigt dokumenteret -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Eneste artikel
Den delvise fornyede interimsundersøgelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af gødninger i fast form med indhold af ammoniumnitrat på over 80 vægtprocent henhørende under KN-kode 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 og ex 3105 90 91 og med oprindelse i Rusland, som blev indledt i henhold til artikel 11, stk. 3, i forordning (EF) nr. 384/96, afsluttes hermed uden ændring af de gældende antidumpingforanstaltninger.
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 10. marts 2008.
A TANÁCS 236/2008/EK RENDELETE
(2008. március 10.)
az Oroszországból származó ammónium-nitrát behozatalára kivetett dömpingellenes vámra vonatkozó, a 384/96/EK rendelet 11. cikkének (3) bekezdése szerinti részleges időközi felülvizsgálat megszüntetéséről
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,
tekintettel az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 1995. december 22-i 384/96/EK tanácsi rendeletre (1) (a továbbiakban: az alaprendelet) és különösen annak 11. cikke (3) bekezdésére,
tekintettel a tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően benyújtott bizottsági javaslatra,
mivel:
A. ELJÁRÁS
1. Hatályos intézkedések
(1)
A jelenleg hatályos intézkedés a legutóbb az Oroszországból származó ammónium-nitrát behozataláról szóló 658/2002/EK tanácsi rendelet (2) által kivetett végleges dömpingellenes vám.
2. Felülvizsgálati kérelem
(2)
A Bizottsághoz az alaprendelet 11. cikkének (3) bekezdésén alapuló, részleges időközi felülvizsgálat iránti kérelem érkezett.
(3)
A kérelmet két, az „Acron” holdingtársasághoz tartozó, kapcsolatban álló oroszországi exportáló gyártó nyújtotta be, az OJSC Acron és az OJSC Dorogobuzh. A két vállalatot (a továbbiakban: a kérelmező) e vizsgálat alkalmazásában - a köztük fennálló kapcsolat miatt - egyetlen jogalanyként kezelték. A kérelem a dömpingnek a kérelmező tekintetében történő kivizsgálására korlátozódik.
(4)
A kérelmező állítása mellett elegendő prima facie bizonyítékkal szolgált arról, hogy az intézkedések bevezetésének alapját képező körülmények megváltoztak és e változások tartósak. A kérelmező prima facie bizonyítékkal támasztotta alá, hogy az ammónium-nitráttal kapcsolatban felmerülő saját költségeinek a Közösségbe irányuló kivitel exportáraival történő összehasonlítása eredményeként a dömping jóval a jelenlegi intézkedésben meghatározott szint alá csökkenne. Emiatt a korábban megállapított dömping szintjén alapuló, jelenlegi szintű intézkedések fenntartása már nem lenne szükséges a dömping ellensúlyozására.
3. Az eljárás megindítása
(5)
A Bizottság, miután - a tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően - megállapította, hogy elegendő bizonyíték áll rendelkezésre a részleges időközi felülvizsgálat megindításához, 2006. december 19-én az Európai Unió Hivatalos Lapjában (3) megjelent, az eljárás megindításáról szóló értesítéssel bejelentette, hogy az Oroszországból származó ammónium-nitrát behozatalára alkalmazandó dömpingellenes intézkedésekre irányuló részleges időközi felülvizsgálatot indít az alaprendelet 11. cikkének (3) bekezdésével összhangban.
(6)
A felülvizsgálat hatókörét a dömpingre korlátozták annak érdekében, hogy felmérjék, a kérelmező tekintetében folytatni, megszüntetni vagy módosítani kell-e a meglévő intézkedéseket.
4. A vizsgálat
(7)
A dömping vizsgálata a 2005. október 1. és 2006. szeptember 30. közötti időszakra (a továbbiakban: felülvizsgálati időszak) vonatkozott.
(8)
A Bizottság a felülvizsgálat megindításáról hivatalosan értesítette a kérelmezőt, az exportáló ország képviselőit és a közösségi gazdasági ágazatot. Az érdekelt felek lehetőséget kaptak arra, hogy észrevételeiket írásban ismertessék, és hogy meghallgatást kérjenek.
(9)
Minden olyan érdekelt fél számára lehetővé tették a meghallgatást, aki azt kérelmezte, illetve ismertette azokat a különleges okokat, amelyek alapján meghallgatását szükségesnek tekintette.
(10)
Kérdőívet küldtek ki a kérelmezőnek és a vele kapcsolatban álló, az oroszországi belföldi piacon értékesítő vállalatoknak. A kérelmező, valamint a két vele kapcsolatban álló értékesítési vállalat hiánytalanul kitöltött kérdőívet küldött vissza.
(11)
A Bizottság minden olyan információt beszerzett és ellenőrzött, amelyet a dömping megállapítása szempontjából szükségesnek ítélt. Ellenőrző látogatásokra került sor a következő vállalatok telephelyein:
a)
az exportáló gyártók:
-
OJSC Acron
-
OJSC Dorogobuzh
b)
a kapcsolatban álló értékesítési vállalatok
-
JSC Rostragronova
-
JSC Kubanagronova
B. ÉRINTETT TERMÉK ÉS HASONLÓ TERMÉK
1. Érintett termék
(12)
A felülvizsgálat az (1) preambulumbekezdésben említett vizsgálatok tárgyát képező terméket, azaz az Oroszországból származó, 80 tömegszázalékot meghaladó mennyiségű ammónium-nitrátot tartalmazó szilárd műtrágyákat (a továbbiakban: érintett termék) érinti, amelyeket jelenleg a 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 és ex 3105 90 91 KN-kódok alá sorolnak be.
2. Hasonló termék
(13)
Amint a korábbi vizsgálatok megállapították, ez a vizsgálat pedig megerősítette, az érintett termék és a kérelmező által gyártott és az oroszországi belföldi piacon értékesített termékek ugyanazokkal az alapvető fizikai és kémiai tulajdonságokkal rendelkeznek és alapvetően ugyanaz a végső felhasználásuk, ezért az alaprendelet 1. cikkének (4) bekezdése értelmében hasonló terméknek minősülnek. Mivel ez a felülvizsgálat a dömpingnek a kérelmező tekintetében történő meghatározására korlátozódott, a közösségi gazdasági ágazat által gyártott és a közösségi piacon értékesített termékkel kapcsolatban nem vontak le következtetéseket.
C. A VIZSGÁLAT EREDMÉNYEI
(14)
Az alaprendelet 11. cikkének (3) bekezdésével összhangban megvizsgálták azt is, hogy a jelenlegi dömpingkülönbözet alapjául szolgáló körülmények megváltoztak-e, és hogy az esetleges változás tartósnak tekinthető-e.
1. Rendes érték
(15)
A rendes érték megállapítása érdekében először megvizsgálták, hogy a kérelmező összes belföldi eladása az alaprendelet 2. cikke (2) bekezdésének értelmében reprezentatív volt-e. A kérelmező belföldi eladását exporteladásához képest reprezentatívnak találták, mivel az a Közösségbe irányuló összes exporteladásának több mint 5 %-át tette ki.
(16)
A Bizottság ezt követően megvizsgálta, hogy a fenti belföldi értékesítések az alaprendelet 2. cikkének (4) bekezdése szerint a rendes kereskedelmi forgalom keretében megvalósulónak tekinthetők-e. Ennek érdekében megvizsgálták a kérelmező által gyártott és a belföldi piacon értékesített termék előállítási költségét.
(17)
Az érintett termék gyártási folyamatának egyik legfontosabb nyersanyag-összetevője a gáz, amely az összes előállítási költség jelentős részét teszi ki. Az alaprendelet 2. cikkének (5) bekezdésével összhangban megvizsgálták, hogy a vizsgált termék előállításával és értékesítésével kapcsolatos költségeket az érintett felek nyilvántartásai megfelelően tükrözték-e.
(18)
Az energiapiacokra szakosodott, nemzetközileg elismert források által közölt adatok alapján azt állapították meg, hogy a kérelmező által fizetett ár rendkívül alacsony volt. Tájékoztató jelleggel: ez az ár az Oroszországból származó földgáz exportárának egyötöde volt, és a közösségi gyártók által fizetett gázáraknál is jelentősen alacsonyabb volt. E tekintetben minden rendelkezésre álló adat azt mutatja, hogy az oroszországi belföldi gázárakat szabályozták, így a földgáz nem szabályozott piacain fizetett áraknál jóval alacsonyabbak voltak.
(19)
Mivel a kérelmező nyilvántartása nem jelenítette meg megfelelően a gázárakat, azokat ennek megfelelően ki kellett igazítani. Az oroszországi belföldi piachoz kapcsolódó torzulásmentes gázárak hiányában és az alaprendelet 2. cikke (5) bekezdésével összhangban a gázárakat „más megfelelő adatok alapján, többek között más reprezentatív piacokról származó információk alapján” kell megállapítani. A kiigazított ár az orosz gáz német-cseh határparitáson (Waidhaus), nettó szállítási költségekkel számított, exportra értékesített átlagárán alapult, kiigazítva úgy, hogy a helyi forgalmazási költségeket tükrözze. Mivel a Waidhaus az EU-ba - amely az oroszországi gáz legfőbb piaca, és árai ésszerűen tükrözik a költségeket - irányuló oroszországi gázeladás fő csomópontja, ezért reprezentatív piacnak tekinthető.
(20)
A közzétételt követően a kérelmező azt állította, hogy a belföldi piacon fizetett gázárainak bármiféle kiigazítása alaptalan lenne, mivel a vállalat könyvelése teljes mértékben megjelenítette a hasonló terméknek a származási országban történő gyártásával és értékesítésével kapcsolatos tevékenységhez kapcsolódó költségeket.
(21)
A hasonló termék előállítási költségének az alaprendelet 2. cikke (5) bekezdése szerinti vizsgálatakor azonban meg kell határozni, hogy a vállalat könyvelésében szereplő költségek ésszerűen tükrözik-e a vizsgált termék előállításához és eladásához kapcsolódó költségeket. A fenti (18) preambulumbekezdésben ismertetett okokból ez a feltétel nem teljesült. A kérelmező figyelmen kívül hagyta a nyilvánvalóan jelentős különbséget az oroszországi belföldi piacon fizetett gázár és az Oroszországból exportált földgáz ára, illetve a közösség gyártók által fizetett ár között. Ugyancsak figyelmen kívül hagyta, hogy a földgáz belföldi árát Oroszországban szabályozták, és az nem tekinthető a torzulásmentes piacok rendesen fizetendő árai ésszerű tükrözésének. Végül a kérelmező nem magyarázta el, hogy - a (18) preambulumbekezdésben felsorolt okok ellenére - miért lenne ésszerűen tükrözve nyilvántartásában a belföldi piacon értékesített hasonló termék előállításához felhasznált gáz költsége. Ezért ezt a panaszt elutasították.
(22)
A kérelmező azt is állította, hogy a gázköltség kiigazításához ténylegesen olyan módszert használtak a rendes érték megállapítása céljából, amelyet az alaprendelet nem ír elő. Majd a belföldi gázköltségeket a fenti (19) preambulumbekezdésben leírt módszerrel kiszámított költségekkel helyettesítve, és mivel e költségek a hasonló termék összköltségének, és ennélfogva a számtanilag képzett rendes értéknek a nagy részét teszik ki, a rendes értéket ténylegesen egy harmadik „reprezentatív” piac adatai alapján határozták meg. E tekintetben a kérelmező úgy érvelt, hogy a piacgazdasági berendezkedésű országok esetében az alaprendelet csak az alábbi módszereket írja elő a rendes érték megállapítására:
i.
a hasonló terméknek a rendes kereskedelmi forgalom keretében meglévő belföldi ára alapján vagy a nem a rendes kereskedelmi forgalom keretében történő értékesítések esetében;
ii.
a származási ország előállítási költségei alapján (plusz egy ésszerű összeg az értékesítési, általános és igazgatási költségekért (SGA-költségek) és a haszonért; valamint
iii.
a kérelmező arra a következtetésre jutott, hogy ezek alapján a rendes értéket nem lenne szabad egy harmadik reprezentatív piac adataira alapozni.
(23)
E tekintetben először azt kell megjegyezni, hogy - mint az a lenti (45)-(48) preambulumbekezdésben is szerepel, a rendes értéket az alaprendelet 2. cikke (1)-(6) bekezdésében szereplő módszerrel összhangban állapították meg. Azonban annak megállapítása érdekében, hogy a belföldi értékesítéseket az ár miatt végezték-e a rendes kereskedelmi forgalom keretében, vagyis hogy azok nyereségesek voltak-e, először azt kell megállapítani, hogy a kérelmező költségei megbízható alapot jelentettek-e az alaprendelet 2. cikke (5) bekezdése szerint. Csak a költségek megbízható megállapítását követően lehet meghatározni, hogy a rendes érték megállapításának mely módszerét kell alkalmazni. Ennélfogva nem helytálló az az állítás, hogy a megbízható költségeknek az alaprendelet 2. cikke (5) bekezdésével összhangban történő meghatározásakor a rendes érték meghatározását szolgáló új módszert vezettek volna be.
(24)
A kérelmező ezenfelül azt állította, hogy a költségek az alaprendelet 2. cikke (5) bekezdésével összhangban történő kiigazításakor a kiigazított költségek szintje nem haladhatja meg a vonatkozó költségek szintjét az exportáló országban. A költségek kiigazításakor alkalmazott módszer sértené az alaprendelet 2. cikke (3) bekezdését, amely előírja, hogy a hasonló termék rendes értékét a származási ország előállítási költsége alapján kell kiszámítani.
(25)
Ezért a költségkiigazításra az alaprendelet 2. cikke (5) bekezdésével összhangban került sor. Az alaprendelet 2. cikkének (5) bekezdése nem hivatkozik a „származási ország előállítási költségeire”, hanem explicit módon feljogosítja az intézményeket a származási országon kívüli más országok „más reprezentatív piacairól” származó előállítási költségek alkalmazására. Ezért a kérelmező érveit el kellett utasítani.
(26)
Végül a fenti (18) és (19) preambulumbekezdésben szereplő megállapítások - a kérelmező állításával szemben - nem ellentétesek az alaprendelet 1. cikkével. Bár az alaprendelet 1. cikke szerint a rendes értéket az exportáló ország adatai alapján kell megállapítani, az alaprendelet azt is egyértelműen jelzi, hogy e szabály alól vannak kivételek.
(27)
A kérelmező ezirányú érveit tehát el kellett utasítani.
(28)
A kérelmező továbbá azt állította, hogy ha belföldi piaci földgázköltségét ki kell igazítani, akkor azt
i.
az oroszországi nem szabályozott gázárakhoz; vagy
ii.
az orosz földgáznak a balti országokba irányuló átlagos exportárához; vagy
iii.
az oroszországi földgáztermelés ésszerű haszonkulcsal megnövelt tényleges árához kell igazítani.
(29)
Előszöris az, hogy a Bizottság más alapon is számolhatott volna, még nem teszi a Waidhausra eső választást ésszerűtlenné. A gázárak megállapításának alapjául szolgáló választás elsődleges kritériuma az, hogy ésszerűen tükrözi a torzulásmentes piacokon rendszerint fizetendő árat. Vitathatatlan, hogy a waidhausi árak esetében e feltétel teljesül. Másodszor az, hogy csak kis mennyiségű gázt adtak el nem szabályozott árakon a belföldi piacon a felülvizsgálati időszakban, és ezek az árak jelentősen közelebb álltak a szabályozott belföldi árakhoz, mint a szabadon meghatározott exportárakhoz, arra enged következtetni, hogy e nem szabályozott árakat a domináns szabályozott árak torzították. Ennélfogva a nem szabályozott belföldi árakat nem lehetett alkalmazni. Arra is kitértek, hogy a balti államokba irányuló orosz export gázárak nem voltak elég reprezentatívak, mivel az ezekbe az országokba irányuló exportmennyiség viszonylag alacsony. Emellett a szállítási és forgalmazási költségekre vonatkozó adatok nem álltak rendelkezésre, ezért nem tudták megbízhatóan megállapítani a balti államokra vonatkozó árakat. Valójában messze a legnagyobb gázmennyiséget a waidhausi csomóponton keresztül exportálták, amely így megfelelő alapot jelent a kiigazításhoz. A kérelmező nem nyújtott be bizonyítékokat a waidhausi csomóponton kívüli reprezentatív piacok meglétére vonatkozóan, ahol az árak ésszerűen tükröznék a torzításmentes piacokon rendszerint fizetendő árakat. Következésképpen ezt az érvelést elutasították.
(30)
A kérelmező ezzel kapcsolatban azt is állította, hogy az általa műtrágyagyártáshoz felhasznált földgáz közel 50 %-át a nem szabályozott oroszországi piacról szerezte be. A kérelmező szerint diszkriminatív lenne gázárait kiigazítani, miközben más - a kérelmezőéhez hasonló, magasabb költségszintű - exportőrök esetében nem kerülne sor ilyen kiigazításra. Meg kell jegyezni, hogy a kérdőívre adott ellenőrzött válaszok szerint a kérelmező az oroszországi nem szabályozott piacról történő földgázbeszerzése a felülvizsgálati időszakban elhanyagolható volt. Ennélfogva ezt az állítást el kellett utasítani.
(31)
A (28) preambulumbekezdésben említett harmadik (iii.) alternatíva tekintetében - miszerint a kiigazításnak az oroszországi földgáztermelés tényleges költségén kell alapulnia - meg kell jegyezni, hogy ezt az alternatívát - a kérelmező állításával ellentétben - a 2. cikk (5) bekezdése nem írja elő kifejezetten. Emellett amint a (29) preambulumbekezdés említi, a gázárak megállapításának alapjául szolgáló választás elsődleges kritériuma az, hogy ésszerűen tükrözze a torzulásmentes piacokon rendszerint fizetendő árat. Így e kérdésben irreleváns, hogy a szolgáltató által a fogyasztónak felszámolt gázáron van-e haszonkulcs. Ennélfogva el kellett utasítani ezt az érvet.
(32)
A kérelmező továbbá azzal érvelt, hogy az államilag szabályozott oroszországi belföldi földgázárak folyamatosan emelkednek és elérik a gáztermelés költségének szintjét. Ezért a belföldi piac árai nem tekinthetők nem versenyképesnek vagy ésszerűtlenül alacsonynak.
(33)
Ez az érv nem megalapozott, mivel a reprezentatív piac kiválasztásának helyes kritériuma nem az, hogy az árak önmagukban nyereségesek-e, hanem az, hogy az árak ésszerűen tükrözik-e a torzításmentes piacokon rendszerint fizetendő árat, amint azt a (29) preambulumbekezdés kifejti. Az államilag szabályozott árak esetében nem ez a helyzet. Ez az érv ellentmond az orosz gázszolgáltató nyilvános nyilatkozatainak is (amelyeket a közzétett ellenőrzött számlák is megerősítenek), vagyis hogy az orosz belföldi gázárak nem fedik le az előállítási, szállítási és eladási költségeket. Ezért ezt az érvet elutasították.
(34)
A waidhausi gázárak kiszámítási módszerével kapcsolatban a kérelmező azt állította, hogy a valamennyi kivitel esetében fizetendő orosz exportvámot le kellene vonni a waidhausi árból, hiszen exportvámot belföldön nem kell fizetni.
(35)
Az alaprendelet 2. cikke (5) bekezdése értelmében reprezentatív piacnak minősített waidhausi piaci ár valóban az exportvám utáni ár, és nem az az előtti. A vásárló szempontjából a releváns ár a Waidhausban fizetendő, és ebben az összefüggésben nem releváns, hogy az ár mely hányada az exportadó és mely hányadát fizeti a szolgáltatónak. Az utóbbi pedig mindig maximálni próbálja az árat, ezért a legmagasabb árat szabja meg, amelyet a vásárlók még hajlandók kifizetni. Mivel ez az ár mindig jóval meghaladja az előállítási költséget, lehetővé téve a gázszolgáltató számára, hogy hatalmas nyereségre tegyen szert, árszabását elsősorban nem az exportadó összege befolyásolja, hanem az, hogy a fogyasztók mekkora árat hajlandók kifizetni. Ennélfogva arra a következtetésre jutottak, hogy az exportadót magában foglaló ár, és nem az adózás előtti ár a torzulásmentes piaci erők által kialakított ár. Következésképpen a kérelmező ezirányú érveit elutasították.
(36)
A kérelmező azt is állította, hogy a waidhausi árat a minőség, hozzáférhetőség, forgalmazhatóság, szállítás és egyéb eladási feltételek tekintetében ki kellett volna igazítani, amelyek különbözőek a földgáz export, illetve belföldi piacán. Először is meg kell jegyezni, hogy a waidhausi árat valóban kiigazították az export és a belföldi piac szállítási költségeivel, és hogy a kérelmező ezt az állítását nem bizonyította, ennélfogva azt el kellett utasítani. A többi szempontot illetően a kérelmező nem szolgált további információkkal, illetve semmilyen alátámasztó bizonyítékkal. A kérelmező nem nyújtott be, illetve nem állt rendelkezésre egyéb információ a további kiigazításokat esetlegesen indokló minőség, hozzáférhetőség, forgalmazhatóság és egyéb eladási feltételek különbségeiről, és a kérelmező nem is próbálta számszerűsíteni ezeket az állítólagos különbségeket.
(37)
A kérelmező továbbá azzal érvelt, hogy a természetes komparatív előnyök tekintetében nem igazították ki a waidhausi árakat. Azt állították, hogy mivel a földgáz Oroszország-szerte hozzáférhető, a Közösségben azonban nem, az oroszországi árak természetesen alacsonyabbak az exportált gáz áránál. Azt is állították, hogy az exportkapacitást a meglévő gázszállítási korlátok korlátozzák, ami növeli Oroszország exportárait. A kérelmező azzal is érvelt, hogy az oroszországi gázszolgáltató „rendhagyóan magas exportpiaci nyereségét” le kellene vonni a waidhausi árból.
(38)
Emellett amint a fenti (29) preambulumbekezdés említi, a gázárak megállapításának alapjául szolgáló választás elsődleges kritériuma az, hogy ésszerűen tükrözze a torzulásmentes piacokon rendszerint fizetendő árat. A belföldi piacon uralkodó piaci feltételek ebben az összefüggésben irrelevánsak. Ezért az érvelést el kellett utasítani.
(39)
A kérelmező kifogásolta, hogy a helyi forgalmazók árrését hozzáadták a kiigazított gázárhoz, azzal érvelve, hogy a forgalmazók nyereségét már tartalmazza a waidhausi ár. A kérelmező ebben az összefüggésben azt állította, hogy az oroszországi helyi forgalmazók a gázszolgáltató teljes tulajdonú leányvállalatai, ezért ezen forgalmazók nyeresége kétszeri számításnak minősül.
(40)
Először is meg kell jegyezni, hogy a helyi forgalmazók árrése nem csak e vállalatok haszonkulcsát foglalja magában, hanem a földgáz megvásárlása és eladása közötti költségeiket is.
(41)
Másodszor ezt az érvet többé nem lehet elegendő mértékben ellenőrizni. Mivel az oroszországi gázszolgáltató és leányvállalatai nem képezték e vizsgálat tárgyát, és ezért nem állt rendelkezésre elegendő információ annak felépítéséről és költségstruktúrájáról. Meg kell jegyezni továbbá, hogy az oroszországi helyzetet többek között az magyarázza, hogy a gázszolgáltató és az orosz kormány közötti kapcsolat nem eléggé átlátható ahhoz, hogy a szükséges bizonyítékok hozzáférhetőek legyenek.
(42)
Ezenfelül a bizonyításra kötelezett kérelmező nem tudott semmilyen további információval vagy bizonyítékkal szolgálni, amely azt mutatta volna, hogy a forgalmazási költségeket beleszámították-e a waidhausi árba, és ha igen, milyen mértékben. Azonban mivel a belföldi vásárlók a gázt helyi szolgáltatóktól vették, fel kellett tételezni, hogy ki kellett fizetniük a helyi forgalmazás költségeit, amelyek önmagukban nem jelentek meg a kiigazítatlan waidhausi árban. Ezért az eljárásnak ebben a szakaszában ezt a kiigazítást indokoltnak kell tekinteni, következésképpen az érvelést elutasították.
(43)
A közösségi intézmények azonban számításba vették azt is, hogy e meghatározott kiigazításnak a dömpingkülönbözet kiszámítására gyakorolt hatása jelentős lehet. Ezért a fenti (41) preambulumbekezdésben leírt különleges helyzet miatt úgy ítélték meg, hogy ha a kérelmező elegendő ellenőrizhető bizonyítékkal szolgál, a Bizottság fontolóra veheti a vizsgálat újraindítását e kérdésben.
(44)
A kérelmező a németországi nem versenyképes belföldi gázárakra vonatkozóan is megfogalmazott állításokat. Meg kell jegyezni, hogy a német trösztellenes hatóságok folyamatban lévő vizsgálatai azokra az árakra irányulnak, amelyeken a fő német gázforgalmazók a belföldi piacon adnak el gázt, ezért egyáltalán nem hozható összefüggésbe a Waidhausban eladott exportált oroszországi gáz árával.
(45)
A gyártási költségek fentiekben leírt kiigazítását követően az alaprendelet 2. cikke (4) bekezdése értelmében vett rendes kereskedelmi forgalom keretében nem került sor több belföldi értékesítésre.
(46)
Ezért úgy ítélték meg, hogy a belföldi árak nem szolgálnak megfelelő alapként a rendes érték megállapításához, így más módszert kell alkalmazni. Az alaprendelet 2. cikkének (3) és (6) bekezdésével összhangban a rendes értéket úgy számították ki, hogy minden exportőrnek az érintett termékkel kapcsolatos előállítási költségeihez - adott esetben a fenti (19) preambulumbekezdésben leírtaknak megfelelően kiigazítva - hozzáadták az SGA-költségek ésszerű összegét, valamint az ésszerű nyereséget.
(47)
Az SGA-költségeket és a nyereséget nem lehetett meghatározni az alaprendelet 2. cikke (6) bekezdésének címsora alapján, mivel a kérelmezőnek nem voltak a rendes kereskedelmi forgalom keretében megvalósuló reprezentatív belföldi eladásai az érintett termékre vonatkozóan. Az alaprendelet 2. cikke (6) bekezdésének a) pontja nem alkalmazható, mivel a vizsgálat csak egy gyártóra terjed ki. A 2. cikk (6) bekezdésének b) pontja sem alkalmazható, mivel az azonos általános árukategóriába tartozó termékek esetében a kérelmező előállítási költségeit szintén ki kellene igazítani a gázköltségek vonatkozásában, a fenti (18) preambulumbekezdésben ismertetett okok miatt. Ennélfogva az SGA-költségeket és a nyereséget az alaprendelet 2. cikke (6) bekezdésének c) pontja alapján állapították meg.
(48)
Az alaprendelet 2. cikke (6) bekezdésének c) pontjával összhangban az SGA-költségeket ésszerű módszer alapján határozták meg. Az észak-amerikai piacon jelentős volumenű belföldi értékesítések, valamint a belföldi és külföldi vállalatok közötti nagyfokú verseny volt megfigyelhető. Ebben a vonatkozásban megvizsgálták a műtrágya-üzletágban működő nagyvállalatokra vonatkozó, nyilvánosan hozzáférhető információkat. Megállapították, hogy az észak-amerikai (egyesült államokbeli és kanadai) gyártóktól származó, vonatkozó adatok lennének a legalkalmasabbak a vizsgálat céljára, mivel a világ e térségében működő, jegyzett vállalatokról széles körűen rendelkezésre állnak nyilvánosan hozzáférhető, megbízható és teljes pénzügyi adatok. Ennélfogva az SGA-költségeket és a nyereséget olyan három észak-amerikai gyártó SGA-költségeinek és nyereségének súlyozott átlaga alapján állapították meg, melyek az azonos általános árukategóriába tartozó termékek (nitrogénműtrágyák) belföldi eladásai tekintetében a nitrogénműtrágya-ágazat legnagyobb vállalatai közé számítanak. E három gyártót a nitrogénműtrágya-üzletág képviselőjének, SGA-költségeiket és nyereségüket pedig reprezentatívnak tekintették a szóban forgó üzletágban sikeresen működő vállalatoknál általában megjelenő SGA-költségek és nyereség tekintetében. Semmi nem utalt arra, hogy az így megállapított nyereség összege meghaladta volna az orosz gyártók által belföldi piacukon az azonos általános kategóriába tartozó termékek eladásai révén elért nyereséget.
(49)
A közösségi gazdasági ágazat kifogásolta a fenti, SGA-költségekkel kapcsolatos megközelítést, és úgy érvelt, hogy a kérelmező saját SGA-költségeit kellett volna felhasználni. Az alaprendelet 2. cikke (6) bekezdése előírja, hogy az SGA-költségek összegét kizárólag az érintett exportáló gyártó tényleges előállítási és eladási adataira lehet alapozni, amennyiben ezen eladásokra a rendes kereskedelmi forgalom keretében kerül sor. Mint a fenti (45) és (46) preambulumbekezdésben szerepel, ebben az esetben nem ez volt a helyzet, ezt az érvet ezért el kellett utasítani.
2. Exportár
(50)
Az alaprendelet 2. cikkének (8) bekezdésével összhangban az exportárat az érintett terméknek a Közösségbe irányuló kivitelre történő értékesítése esetén ténylegesen fizetett vagy fizetendő ára alapján határozták meg.
3. Összehasonlítás
(51)
A rendes érték és az exportár összehasonlítása gyártelepi alapon történt. A rendes érték és az exportárak tisztességes összehasonlításának biztosítása céljából az árat és az árak összehasonlítását befolyásoló eltéréseket megfelelő kiigazítások formájában figyelembe vették az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének megfelelően. Elvégezték a megfelelő kiigazításokat a szállítási, hitelezési, csomagolási és banki költségek esetében, amennyiben e kiigazítások ésszerűek, pontosak és hiteles bizonyítékokkal alátámasztottak voltak.
4. Dömpingkülönbözet
(52)
A dömpingkülönbözet meghatározása a rendes érték súlyozott átlagának és az exportár súlyozott átlagának összehasonlítása alapján történt, az alaprendelet 2. cikkének (11) és (12) bekezdésével összhangban.
(53)
A vizsgálat megállapította, hogy a felülvizsgálati időszakban dömpingre került sor. A vámfizetés nélküli, CIF közösségi határparitáson számított ár százalékában kifejezett dömpingkülönbözet 42,06 %.
5. A vizsgálati időszakban tapasztalt körülmények tartóssága
(54)
Az alaprendelet 11. cikkének (3) bekezdésével összhangban elemzést végeztek arra vonatkozóan, hogy a dömping vonatkozásában a körülmények változása ésszerűen tartósnak mondható-e.
(55)
E tekintetben megjegyzendő, hogy az eredeti vizsgálat során a rendes értéket az Amerikai Egyesült Államok belföldi piacán érvényesülő nyereséges eladási árak alapján állapították meg, mivel abban az időben Oroszország nem minősült piacgazdasági berendezkedésű országnak. A jelenlegi felülvizsgálat összefüggésében Oroszország piacgazdasági berendezkedésű országnak tekinthető, így a rendes értéket a kérelmező - szükség szerint kiigazított - saját előállítási költsége alapján állapították meg. Nem található arra utaló jel, hogy a jelenlegi vizsgálatban megállapított rendes érték ne lenne tartós jellegűnek tekinthető.
(56)
Semmi sem bizonyítja, hogy az exporteladások a továbbiakban ne a jelenlegi árszinten folytatódnának.
(57)
Ennek alapján az a következtetés vonható le, hogy a dömpingre vonatkozó eredeti vizsgálathoz képest (mely most a kérelmező saját rendes értékének és exportárainak összehasonlításán alapul) megváltozott körülmények ésszerűen tartósnak tekinthetők.
D. A FELÜLVIZSGÁLAT MEGSZÜNTETÉSE
(58)
Mivel az eredeti vizsgálat során a vámot konkrét, tonnánkénti összeg formájában vetették ki, a jelenlegi vizsgálatban is így kell eljárni. A jelenlegi dömpingkülönbözet alapján kiszámított vám 48,09 EUR/tonna lenne.
(59)
Emlékeztetni kell arra, hogy - mint a 658/2002/EK tanácsi rendelet (94) preambulumbekezdése leírja - a végleges intézkedések 2002-es bevezetésekor a dömpingkülönbözetet alkalmazták az alacsonyabb vámszabállyal összhangban kivetendő végleges vám összegének meghatározásakor. A 658/2002/EK rendelet 1. cikkének (2) bekezdése szerint a jelenleg alkalmazandó vám összege az adott terméktípustól függően 41,42 EUR/tonna és 47,07 EUR/tonna között van.
(60)
Mivel a jelenlegi dömpingkülönbözet alapján megállapított vám magasabb a jelenlegi vámnál, a felülvizsgálatot a kérelmezőre alkalmazandó vámszint módosítása nélkül kell megszüntetni, melyet az eredeti vizsgálatban megállapított végleges dömpingellenes vám szintjén kell fenntartani.
E. KÖTELEZETTSÉGVÁLLALÁS
(61)
A kérelmező érdeklődött a kötelezettségvállalás megtétele iránt, ám nem nyújtott be megfelelően alátámasztott kötelezettségvállalási ajánlatot az alaprendelet 8. cikkének (2) bekezdésében meghatározott határidőn belül. Ebből következően a Bizottság nem tudott kötelezettségvállalási ajánlatot elfogadni. Úgy ítélik meg azonban, hogy egyes kérdések összetettsége miatt, nevezetesen:
(1)
az érintett termék áringadozása, amely a minimumárak indexálását tenné szükségessé, míg az ingadozást a fő költségtényező nem indokolja kellőképpen; és
(2)
az érintett termék különleges piaci helyzete (többek között az, hogy a felülvizsgálat tárgyát képező exportőr behozatala korlátozott)
rámutat annak szükségességére, hogy alaposabban megfontolják: vajon egy indexált minimumárat és mennyiségi küszöböt kombináló kötelezettségvállalás működőképes lenne-e.
(62)
A kérdés fent említett összetettsége miatt a kérelmező nem tudott elfogadható kötelezettségvállalási ajánlatot benyújtani a jogszabályban meghatározott határidőn belül. A fentiekre tekintettel a Tanács úgy ítéli meg, hogy a kérelmezőnek kivételesen a fent említett határidőn túl - ám e rendelet hatálybalépésétől számított 10 naptári napon belül - engedélyezni kellene kötelezettségvállalási ajánlat benyújtását
F. KÖZZÉTÉTEL
(63)
Valamennyi érintett felet tájékoztatták azokról az alapvető tényekről és megfontolásokról, amelyek alapján úgy tervezték, hogy a jelenlegi felülvizsgálatot megszüntetik, és a kérelmező által gyártott érintett termék behozatalára kivetett, meglévő dömpingellenes vámot fenntartják. Mindegyik félnek lehetősége volt észrevételeket tenni. Észrevételeiket, amennyiben azokat bizonyítékokkal támasztották alá, figyelembe vették,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
Egyetlen cikk
Az Oroszországból származó, 80 tömegszázalékot meghaladó mennyiségű ammónium-nitrátot tartalmazó szilárd műtrágyák, amelyeket jelenleg a 3102 30 90, 3102 40 90, ex 3102 29 00, ex 3102 60 00, ex 3102 90 00, ex 3105 10 00, ex 3105 20 10, ex 3105 51 00, ex 3105 59 00 és ex 3105 90 91 KN-kódok alá sorolnak be, behozatalára alkalmazandó dömpingellenes intézkedések a 384/96/EK rendelet 11. cikke (3) bekezdése szerint indított részleges időközi felülvizsgálata a hatályos dömpingellenes intézkedések módosítása nélkül megszűnik.
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában történő közzétételét követő napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező, és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2008. március 10-én.