*****
RAADETS TREDJE DIREKTIV
af 14. maj 1990
om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkoeretoejer
(90/232/EOEF)
RAADET FOR DE EUROPAEISKE
FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 100 A,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
i samarbejde med Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra foelgende betragtninger:
Ved direktiv 72/166/EOEF (4), senest aendret ved direktiv 84/5/EOEF (5), har Raadet vedtaget bestemmelser om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkoeretoejer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse;
i henhold til artikel 3 i direktiv 72/166/EOEF skal hver medlemsstat traeffe alle formaalstjenlig foranstaltninger for at sikre, at erstatningsansvaret for motorkoeretoejer, der er hjemmehoerende i den paagaeldende stat, er daekket af en forsikring; der boer inden for rammerne af disse foranstaltninger traeffes bestemmelse om, hvilke skader der daekkes, samt om forsikringens naermere vilkaar;
ved direktiv 84/5/EOEF, aendret ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, blev forskellene mellem medlemsstaterne med hensyn til beloebsrammer og vilkaar for de lovpligtige ansvarsforsikringer mindsket betydeligt; der bestaar dog stadig betydelige forskelle med hensyn til saadanne forsikringers daekningsomfang;
der skal sikres personer, der lider skade ved uheld forvoldt af motorkoeretoejer, ensartet behandling, uanset hvor i Faellesskabet uheldet finder sted;
der er navnlig lakuner i den i visse medlemsstater gaeldende lovpligtige forsikringsdaekning af passagerer i motorkoeretoejer; for at beskytte denne saerligt saarbare kategori af potentielle skadelidte boer saadanne lakuner udfyldes;
det er noedvendigt at fjerne enhver usikkerhed med hensyn til anvendelsen af artikel 3, stk. 2, foerste led, i direktiv 72/166/EOEF; alle lovpligtige forsikringer for motorkoeretoejer boer daekke hele Faellesskabets omraade;
endvidere skal den enkelte forsikringspolice i den forsikredes interesse paa grundlag af én enkelt praemie i hver medlemsstat give den daekning, som er foreskrevet i lovgivningen i denne medlemsstat, eller den daekning der kraeves efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor koeretoejet er hjemmehoerende, naar denne daekning er stoerre;
i henhold til artikel 1, stk. 4, i direktiv 84/5/EOEF skal hver medlemsstat oprette eller godkende et organ, som skal yde erstatning til personer, der lider skade ved ulykker af uforsikrede eller ukendte koeretoejer; denne bestemmelse griber dog ikke ind i medlemsstaternes ret til at tillaegge eller undlade at tillaegge dette organs intervention en subsidiaer karakter;
i tilfaelde af et uheld forvoldt af et uforsikret koeretoej skal skadelidte i visse medlemsstater bevise, at den ansvarlige part er ude af stand til eller naegter at yde erstatning, foer han kan goere krav gaeldende over for ovennaevnte organ; dette organ har bedre muligheder for at rejse krav mod den ansvarlige part end skadelidte; det boer derfor undgaas, at organet som en betingelse for at yde erstatning til skadelidte kan kraeve, at denne godtgoer, at den ansvarlige part er ude af stand til eller naegter at betale;
opstaar der en tvist mellem ovennaevnte organ og et ansvarsforsikringsselskab, om hvem af dem der skal yde erstatning til skadelidte, boer medlemsstaterne for at undgaa forsinkelse i udbetalingen af erstatningen til skadelidte udpege hvilken af disse parter, der i foerste omgang skal yde erstatning til skadelidte i afventning af tvistens afgoerelse;
personer, der lider skade ved faerdselsuheld, har undertiden vanskeligheder med at faa oplyst navnet paa det forsikringsselskab der daekker erstatningsansvaret for et motorkoeretoej, som er impliceret i et uheld; medlemsstaterne boer i disse personers interesse traeffe de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at naevnte oplysning tilvejebringes hurtigst muligt;
de to tidligere direktiver om ansvarsforsikring for motorkoeretoejer boer suppleres med ens bestemmelser under hensyn til alle de ovenstaaende betragtninger;
disse supplerende bestemmelser, der vil oege beskyttelsen af de forsikrede og personer, der lider skade ved uheld, vil yderligere lette passagen af Faellesskabets indre graenser og hermed gennemfoerelsen og funktionen af det indre marked; udgangspunktet boer derfor vaere et hoejt forbrugerbeskyttelsesniveau;
der skal i henhold til Traktatens artikel 8 C tages hensyn til omfanget af den indsats, der maa goeres inden for oekonomier paa forskellige udviklingstrin; der boer derfor indroemmes visse medlemsstater en overgangsordning, der giver dem mulighed for at gennemfoere visse af direktivets bestemmelser gradvis -
UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Med forbehold af artikel 2, stik. 1, andet afsnit, i direktiv 84/5/EOEF skal den i artikel 3, stk. 1, i direktiv 72/166/EOEF omhandlede forsikring daekke ansvaret for personskader, der ved faerdsel med et koeretoej forvoldes paa andre passagerer end foereren.
I dette direktiv forstaas ved »koeretoej« et koeretoej som defineret i artikel 1 i direktiv 72/166/EOEF.
Artikel 2
Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger, saaledes at alle lovpligtige ansvarsforsikringer for motorkoeretoejer:
- daekker hele Faellesskabets omraade paa grundlag af én enkelt praemie, og
- paa grundlag af ovennaevnte praemie giver den daekning i hver medlemsstat, som er foreskrevet i dennes lovgivning, eller den daekning der kraeves efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor koeretoejet er hjemmehoerende, naar denne daekning er stoerre.
Artikel 3
Foelgende punktum tilfoejes som sidste punktum i artikel 1, stk. 4, foerste afsnit, i direktiv 84/5/EOEF:
»Medlemsstaterne maa imidlertid ikke tillade, at organet goer udbetalingen af erstatning betinget af, at skadelidte paa en eller anden maade godtgoer, at den ansvarlige part er ude af stand til eller naegter at betale.«
Artikel 4
I tilfaelde, hvor der opstaar tvist mellem det i artikel 1, stk. 4, i direktiv 84/5/EOEF naevnte organ og et ansvarsforsikringsselskab om, hvem der skal yde erstatning til skadelidte, traeffer medlemsstaterne de noedvendige foranstaltninger til, at en af disse parter udpeges til straks og i foerste omgang at yde erstatning til skadelidte.
Hvis den endelige afgoerelse gaar ud paa, at den anden part skulle have betalt hele erstatningen eller en del deraf, skal denne part udrede det paagaeldende beloeb til den part, som har udbetalt erstatningen.
Artikel 5
1. Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at personer, der er impliceret i et faerdselsuheld, hurtigst muligt kan faa oplyst navnet paa de forsikringsselskaber, der daekker erstatningsansvaret for hvert af de koeretoejer, der er beroert af dette uheld.
2. Kommissionen forelaegger senest den 31. december 1995 en rapport for Europa-Parlamentet og Raadet om gennemfoerelsen af stk. 1.
Kommissionen forelaegger i givet fald passende forslag for Raadet.
Artikel 6
1. Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 1992. De underretter straks Kommissionen herom. 2. Uanset stk. 1
- har Den Hellenske Republik, Kongeriget Spanien og Den Portugisiske Republik en frist indtil den 31. december 1995 til at efterkomme artikel 1 og 2
- har Irland en frist indtil den 31. december 1998 til at efterkomme artikel 1 for saa vidt passagerer bag paa motorcykler og en frist indtil den 31. december 1995 til at efterkomme artikel 1 for saa vidt angaar andre koeretoejer samt til at efterkomme artikel 2.
Artikel 7
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 14. maj 1990.
A Tanács Harmadik irányelve
(1990. május 14.)
a gépjárműhasználattal kapcsolatos polgári jogi felelősség biztosítására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről
(90/232/EGK)
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,
tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 100a. cikkére,
tekintettel a Bizottság ajánlására [1],
az Európai Parlamenttel együttműködve [2],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],
mivel a legutóbb a 84/5/EGK [4] irányelvvel módosított 72/166/EGK [5] irányelvvel a Tanács rendelkezéseket fogadott el a tagállamoknak a gépjárműhasználattal kapcsolatos polgári jogi felelősség biztosítására vonatkozó jogszabályai közelítéséről és a felelősségbiztosításra vonatkozó kötelezettség végrehajtásáról;
mivel a 72/166/EGK irányelv 3. cikke minden tagállamnak előírja, hogy tegyen meg minden szükséges intézkedést annak érdekében, hogy a biztosítás az általában a területén használt gépjárművekkel kapcsolatos polgári jogi felelősségre kiterjedjen; mivel a vonatkozó felelősség mértékét és a biztosítás tartalmi feltételeit ezen intézkedések alapján kell meghatározni;
mivel a Spanyolország és Portugália csatlakozási okmányával módosított 84/5/EGK irányelv jelentős mértékben csökkentette a tagállamokban a kötelező polgári jogi felelősségbiztosítás szintjében és tartalmában lévő eltéréseket; mivel azonban a biztosítás tartalmában még mindig jelentős eltérések vannak;
mivel a gépjárműbalesetek károsultjai számára összehasonlítható szintű bánásmódot kell biztosítani függetlenül attól, hogy a Közösségen belül a balesetek hol következnek be;
mivel egyes tagállamokban hézagok mutatkoznak a kötelező gépjármű felelősségbiztosításban különösen a gépjárművek utasai tekintetében; mivel a potenciális károsultak e különösen sebezhető kategóriájának védelme érdekében e hézagokat meg kell szüntetni;
mivel fel kell számolni minden bizonytalanságot a 72/166/EGK irányelv 3. cikkének (2) bekezdése első francia bekezdése alkalmazásával kapcsolatban; mivel a kötelező gépjármű-felelősségbiztosításoknak a Közösség egész területére ki kell terjednie;
mivel továbbá a biztosított fél érdekében minden biztosítási kötvénynek garantálnia kell egyszeri díj fejében minden egyes tagállamban az ottani jogszabályok szerinti biztosítási fedezetet, illetve annak a tagállamnak a jogszabályai szerinti biztosítási fedezetet, ahol a gépjármű általában található, amennyiben ez utóbbi fedezet a magasabb;
mivel a 84/5/EGK irányelv 1. cikkének (4) bekezdése előírja, hogy minden tagállamnak létre kell hoznia, illetve feljogosítania egy szervezetet a biztosítással nem rendelkező vagy azonosítatlan gépjárművek által okozott balesetek károsultjainak kártérítése érdekében; mivel azonban az említett rendelkezés nem érinti a tagállamoknak azt a jogát, hogy az e szervezet által nyújtott kártérítést kiegészítő vagy nem kiegészítő jellegű kártérítésnek tekintsék;
mivel azonban a biztosítással nem rendelkező jármű által okozott baleset esetén egyes tagállamokban a károsultnak kell bizonyítania, hogy a felelős fél nem képes kártérítést fizetni, illetve a kártérítés megfizetését elutasítja, mielőtt igényével e szervezethez fordulhatna; mivel e szervezet a károsultnál könnyebben indíthat keresetet a felelős fél ellen; mivel ennélfogva nem engedhető meg, hogy e szervezet a károsultnak előírja, hogy amennyiben kártérítésre jogosult, neki kelljen megállapítania, hogy a felelős fél nem képes vagy nem szándékozik fizetni;
mivel a fent említett szervezet és a felelősségbiztosítást nyújtó biztosító közötti azon vita esetében, hogy melyikük nyújtson kártérítést a baleset károsultjának, a károsultnak fizetendő kártérítés késedelmének elkerülése érdekében a tagállamoknak kell biztosítaniuk, hogy e felek valamelyike legyen elsőként köteles a kártérítés megfizetésére a vita rendezéséig;
mivel a gépjárműbalesetek károsultjai esetenként nehezen tudják megállapítani annak a biztosítóvállalkozásnak a nevét, amely biztosítást nyújt a balesetben érintett gépjárműre; mivel az ilyen károsultak érdekében a tagállamoknak meg kell tenniük a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy ezen adatot azonnal rendelkezésre bocsássák;
mivel a gépjárművek felelősségbiztosításával foglalkozó előző két irányelvet, e megfontolásokra tekintettel, egységes módon ki kell egészíteni;
mivel az ilyen jellegű kiegészítés, amely nagyobb mértékű védelmet biztosít a biztosítottaknak és a balesetek károsultjainak, még nagyobb mértékben elősegíti a Közösség belső határainak átlépését és ennélfogva a belső piac megvalósulását és működését; mivel ennek következtében a fogyasztóvédelem magas szintjét kell alapul venni;
mivel a Szerződés 8c. cikkének feltételei értelmében figyelembe kell venni az erőfeszítés azon mértékét, amelyet egyes, eltérő fejlettségű gazdaságoknak kell elérniük; mivel ennélfogva egyes tagállamoknak átmeneti megoldásokat kell biztosítani annak érdekében, hogy az ezen irányelv egyes rendelkezései fokozatosan kerülhessenek végrehajtásra,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
A 84/5/EGK irányelv 2. cikke (1) bekezdésének második albekezdése sérelme nélkül a 72/166/EGK irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében említett biztosítás a gépjármű vezetője kivételével kiterjed valamennyi utasnak a gépjárműhasználatból eredő személyi sérülésével kapcsolatos felelősségre.
Ezen irányelv alkalmazásában a "gépjármű" fogalmát a 72/166/EGK irányelv 1. cikke határozza meg.
2. cikk
A tagállamok minden szükséges lépést megtesznek annak biztosítására, hogy a gépjárművek használatával kapcsolatos kötelező gépjármű-felelősségbiztosítási szerződések:
- fedezetet nyújtsanak egyszeri díjfizetés alapján a Közösség teljes területére, és
- ugyanannak az egyszeri díjnak az alapján minden egyes tagállamban biztosítsák a saját jogszabályai alapján megkövetelt fedezetet, illetve annak a tagállamnak a jogszabálya alapján megkövetelt fedezetet, ahol a gépjármű általában található, amennyiben ez a fedezet a magasabb.
3. cikk
A 84/5/EGK tanácsi irányelv 1. cikke (4) bekezdésének első albekezdése a következő mondattal egészül ki:"A tagállamok azonban nem engedhetik meg a szervezet számára, hogy a kártérítés kifizetését attól tegye függővé, hogy a károsult bármely módon igazolja, hogy a felelős személy nem képes kártérítést fizetni, vagy azt megtagadja."
4. cikk
Amennyiben vita támad a 84/5/EGK irányelv 1. cikke (4) bekezdésében említett szervezet és a felelősségbiztosító között arról, hogy melyiknek kell kártérítést nyújtania a károsultnak, a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy e felek valamelyikét kijelöljék elsőkénti kötelezettnek arra, hogy a károsultnak késedelem nélkül kifizesse a kártérítést.
Amennyiben később megállapításra kerül, hogy a kártérítés egészét vagy egy részét a másik félnek kellett volna megfizetnie, e másik fél ennek megfelelően megtéríti a kifizetést teljesítő fél által nyújtott összeget.
5. cikk
(1) A tagállamok elfogadják a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a közúti balesetben érintett felek haladéktalanul megbizonyosodhassanak arról, hogy melyik biztosítóvállalkozás nyújt fedezetet a balesetben érintett gépjármű használatából fakadó felelősség esetén.
(2) A Bizottság legkésőbb 1995. december 31-ig jelentést terjeszt az Európai Parlament és a Tanács elé e cikk (1) bekezdésének végrehajtásáról.
Amennyiben szükséges, a Bizottság a Tanács elé terjeszti szükséges javaslatait.
6. cikk
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy legkésőbb 1992. december 31-ig megfeleljenek ezen irányelv rendelkezéseinek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
(2) Az (1) bekezdésben foglaltak alóli kivételként:
- a Görög Köztársaság, a Spanyol Királyság valamint a Portugál Köztársaság 1995. december 31-ig tehet eleget az 1. és 2. cikk rendelkezéseinek,
- Írország a motorkerékpárok pótülésén utazó utasai tekintetében 1998. december 31-ig, az egyéb gépjárművek tekintetében 1995. december 31-ig tehet eleget az 1. cikk, és ugyancsak 1995. december 31-ig a 2. cikk rendelkezéseinek.
7. cikk
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 1990. május 14-én.