RÅDETS DIREKTIV 1999/32/EF
af 26. april 1999
om begrænsning af svovlindholdet i visse flydende brændstoffer og om ændring af direktiv 93/12/EØF
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 130 S, stk. 1,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2),
i overensstemmelse med fremgangsmåden i traktatens artikel 189 C(3),
og ud fra følgende betragtninger:
(1) Fællesskabets miljøpolitiske mål og principper, som er anført i handlingsprogrammerne på miljøområdet, navnlig i femte miljøhandlingsprogram(4), på grundlag af principperne i traktatens artikel 130 R, skal bl.a. sikre effektiv beskyttelse af befolkningen mod den erkendte sundhedsfare ved svovldioxidemissioner og beskytte miljøet ved at forhindre, at svovldepositionen overskrider de kritiske belastninger og niveauer;
(2) ifølge traktatens artikel 129 indgår kravene vedrørende sundhedsbeskyttelse som led i Fællesskabets politik på andre områder, og ifølge traktatens artikel 3, litra o), skal Fællesskabets virke indebære bidrag til opnåelse af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau;
(3) svovldioxidemission bidrager betydeligt til forsuring inden for Fællesskabet, og svovldioxid indvirker endvidere direkte på menneskers sundhed og på miljøet;
(4) forsuring og svovldioxid i atmosfæren beskadiger følsomme økosystemer, forringer biodiversiteten og den rekreative værdi og indvirker tillige negativt på afgrødeproduktionen og skovenes vækst; sur nedbør i byerne kan forårsage betydelige skader på såvel moderne som historiske bygninger; forurening med svovldioxid kan endvidere have betydelig indvirkning på sundheden, navnlig for de befolkningsgrupper, der lider af luftvejssygdomme;
(5) forsuring er et grænseoverskridende fænomen, der kræver løsninger på fællesskabsplan såvel som på nationalt eller lokalt plan;
(6) emissionen af svovldioxid medvirker til dannelse af partikler i atmosfæren;
(7) Fællesskabet og de enkelte medlemsstater er kontraherende parter i UNECE-konventionen om grænseoverskridende luftforurening over store afstande; i henhold til anden UNECE-protokol om grænseoverskridende forurening med svovldioxid skal de kontraherende parter nedsætte deres SO2-emissioner i overensstemmelse med eller ud over den nedsættelse på 30 %, som er fastsat i første protokol, og eftersom anden UNECE-protokol bygger på den forudsætning, at de kritiske belastninger og niveauer fortsat vil blive oversteget på nogle følsomme områder; det vil stadig være nødvendigt med foranstaltninger til at mindske SO2-emissionerne, hvis målene i femte handlingsprogram på miljøområdet skal overholdes; de kontraherende parter bør derfor mindske emissionen af svovldioxid yderligere i betydelig grad;
(8) svovl, som i små mængder er naturligt forekommende i olie og kul, har i årtier været erkendt som den største kilde til emission af svovldioxid, der er en af hovedårsagerne til "sur nedbør" og en af de vigtigste årsager til luftforureningen i mange by- og industriområder;
(9) Kommissionen har for nylig offentliggjort en meddelelse vedrørende en omkostningseffektiv strategi til bekæmpelse af forsuring inden for Fællesskabet; heri fremhæves det, at bekæmpelse af svovldioxidemissioner fra forbrænding af visse flydende brændstoffer bør være en integrerende del af denne omkostningseffektive strategi; Fællesskabet erkender, at der er behov for foranstaltninger vedrørende alle andre brændstoffer;
(10) undersøgelser har vist, at fordelene ved at mindske SO2-emissionerne ved at nedsætte svovlindholdet i brændstofferne ofte vil være betydeligt større end omkostningerne for industrien under dette direktiv, og teknologien til at nedbringe svovlniveauet i flydende brændstoffer findes og er veletableret;
(11) i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet og proportionalitetsprincippet, jf. traktatens artikel 3 B, er det ikke muligt for de enkelte medlemsstater hver for sig effektivt at reducere emissionerne af svovldioxid fra forbrænding af visse typer flydende brændstof; ikke-samordnede foranstaltninger giver ingen sikkerhed for opfyldelse af det ønskede mål, og sådanne foranstaltninger kan endvidere virke mod hensigten og vil medføre betydelig usikkerhed på markedet for de pågældende brændstoffer; i betragtning af behovet for at mindske svovldioxidemissionerne i hele Fællesskabet er det mere effektivt at handle på fællesskabsplan; i dette direktiv er kravene begrænset til det minimum, der er nødvendigt for opfyldelsen af det ønskede mål;
(12) Kommissionen blev ved Rådets direktiv 93/12/EØF af 23. marts 1993 om svovlindholdet i visse flydende brændstoffer(5) anmodet om at forelægge Rådet et forslag, der skulle foreskrive lavere grænseværdier for svovlindholdet i gasolie og nye grænseværdier for jetpetroleum; det er hensigtsmæssigt at fastlægge grænseværdierne for svovlindholdet i andre flydende brændstoffer, navnlig fuelolie, fuelolie til bunkerbrug, marinegasolier og gasolier på grundlag af undersøgelser af omkostningseffektiviteten;
(13) i overensstemmelse med traktatens artikel 130 T er dette direktiv ikke til hinder for, at de enkelte medlemsstater opretholder eller indfører strengere beskyttelsesforanstaltninger; disse foranstaltninger skal være forenelige med traktaten og skal meddeles Kommissionen;
(14) inden en medlemsstat indfører nye, strengere beskyttelsesforanstaltninger, skal den meddele udkastet til foranstaltningerne til Kommissionen efter proceduren i Rådets direktiv 83/189/EØF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter(6);
(15) med hensyn til grænsen for svovlindholdet i fuelolie bør der åbnes mulighed for undtagelser i medlemsstater og regioner inden for disse, hvor miljøvilkårene tillader det;
(16) med hensyn til grænsen for svovlindholdet i fuelolie bør der endvidere åbnes mulighed for undtagelser for anvendelse af fuelolie i fyringsanlæg, som opfylder emissionsgrænseværdierne i Rådets direktiv 88/609/EØF af 24. november 1988 om begrænsning af visse luftforurenende emissioner fra store fyringsanlæg(7); som følge af den forestående revision af direktiv 88/609/EØF kan det blive nødvendigt at gennemgå og om nødvendigt revidere visse bestemmelser i nærværende direktiv;
(17) de gennemsnitlige svovldioxidemissioner fra forbrændingsanlæg på raffinaderier, der ikke er omfattet af artikel 3, stk. 3, nr. i), litra c), i nærværende direktiv bør ikke overskride de grænser, der er fastsat i direktiv 88/609/EØF eller en eventuelt fremtidig revision af dette direktiv; ved anvendelsen af nærværende direktiv bør medlemsstaterne sørge for, at erstatning med andre brændstoffer end dem, der er nævnt i artikel 2, ikke medfører forøgede emissioner af forsurende forureningsemner;
(18) der er i direktiv 93/12/EØF allerede fastsat en grænseværdi på 0,2 % for svovlindholdet i gasolier; denne grænseværdi bør ændres til 0,1 % inden den l. januar 2008;
(19) i overensstemmelse med tiltrædelsesakten af 1994 er Østrig og Finland i en periode på fire år fra tiltrædelsesdatoen undtaget fra bestemmelserne i direktiv 93/12/EØF vedrørende svovlindholdet i gasolie;
(20) grænseværdierne på 0,2 % (fra år 2000) og på 0,1 % (fra år 2008) for svovlindholdet i gasolier til brug i søgående skibe kan indebære tekniske og økonomiske problemer for Grækenland inden for hele det græske område, for Spanien med hensyn til De Kanariske Øer, for Frankrig med hensyn til de franske oversøiske departementer og for Portugal med hensyn til arkipelagene Madeira og Azorerne; en undtagelse for Grækenland, De Kanariske Øer, de franske oversøiske departementer og arkipelagene Madeira og Azorerne kan ikke ventes at få negative virkninger for markedet for gasolie til skibsfart, og eksport af gasolie til skibsfart fra Grækenland, De Kanariske Øer, de franske oversøiske departementer og arkipelagene Madeira og Azorerne til andre medlemsstater bør opfylde de gældende krav i modtagermedlemsstaten; Grækenland, De Karariske Øer, de franske oversøiske departementer og arkipelagene Madeira og Azorerne bør derfor undtages fra grænseværdierne for svovl for gasolie til skibsfart;
(21) svovlemissioner fra skibsfarten, som skyldes brug af bunkerolier med et højt svovlindhold, bidrager til SO2-forureningen og problemerne med forsuring; Fællesskabet vil i forbindelse med de løbende og fremtidige forhandlinger om MARPOL-konventionen inden for rammerne af Den Internationale Søfartsorganisation (IMO) arbejde på en mere effektiv beskyttelse af de områder, der er følsomme over for SOx-udledninger, samt på sænkning af den generelt anvendte grænseværdi for bunkerolie (på i øjeblikket 4,5 %); Fællesskabets initiativer for at få erklæret Nordsøen/Kanalen for et særligt kontrolområde med hensyn til lave SOx-emissioner bør videreføres;
(22) forskningen i virkningerne af forsuringen på økosystemerne og på den menneskelige organisme må intensiveres; Fællesskabet støtter denne forskning inden for rammerne af femte forskningsrammeprogram(8);
(23) hvis forsyningerne af råolie, olieprodukter eller andre kulbrinter afbrydes, kan Kommissionen tillade, at der anvendes en højere grænseværdi inden for en medlemsstats område;
(24) medlemsstaterne bør indføre passende ordninger til overvågning af overholdelsen af dette direktivs bestemmelser; de bør tilsende Kommissionen rapporter om svovlindholdet i flydende brændstoffer;
(25) af hensyn til klarheden bør direktiv 93/12/EØF ændres -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Formål og anvendelsesområde
1. Formålet med dette direktiv er at mindske emissionen af svovldioxid fra forbrænding af visse typer flydende brændstof og derved reducere de skadelige virkninger af denne emission for mennesker og miljø.
2. Reduktion af emissionen af svovldioxid fra forbrænding af visse mineraloliebaserede flydende brændstoffer skal opnås ved fastsættelse af grænser for svovlindholdet for sådanne brændstoffer som betingelse for, at de kan anvendes på medlemsstaternes område.
Grænserne for svovlindholdet i visse mineraloliebaserede flydende brændstoffer som fastsat i dette direktiv gælder imidlertid ikke for:
a) - mineraloliebaserede flydende brændstoffer, der anvendes af søgående skibe, bortset fra brændstoffer, der omfattes af definitionen i artikel 2, nr. 3
- gasolie til skibe, der anvendes af skibe, som krydser en grænse mellem et tredjeland og en medlemsstat
b) brændstoffer, der er bestemt til forarbejdning inden endelig forbrænding
c) brændstoffer, der skal forarbejdes i raffinaderiindustrien.
Artikel 2
Definitioner
I dette direktiv forstås ved:
1) "fuelolie":
- ethvert mineraloliebaseret flydende brændstof, som henhører under KN-kode 2710 00 71 til 2710 00 78
- ethvert mineraloliebaseret flydende brændstof, som (bortset fra gasolie som defineret i nr. 2 og 3) ud fra sine destillationsgrænser henhører under de svære olier, der er bestemt til anvendelse som brændstof, og hvoraf mindre end 65 volumenprocent (inklusive tab) destillerer ved 250 °C efter ASTM D86-metoden. Kan destillationen ikke bestemmes efter ASTM D86-metoden, klassificeres olieproduktet også som fuelolie
2) "gasolie":
- ethvert mineraloliebaseret flydende brændstof, som henhører under KN-kode 2710 00 67 eller 2710 00 68
- ethvert mineraloliebaseret flydende brændstof, som ud fra sine destillationsgrænser henhører under de mellemdestillater, der er bestemt til anvendelse som brændstof, og hvoraf mindst 85 volumenprocent (inklusive tab) destillerer ved 350 °C efter ASTM D86-metoden.
Dieselolie som defineret i artikel 2, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/70/EF af 13. oktober 1998 om kvaliteten af benzin og dieselolie og om ændring af Rådets direktiv 93/12/EØF(9) er ikke omfattet af denne definition. Brændstoffer til mobile ikke-vejgående maskiner og landbrugstraktorer er heller ikke omfattet af denne definition
3) "Marinegasolier": brændstof til skibe, der svarer til definitionen i nr. 2, eller som har en viskositet eller vægtfylde, der ligger inden for grænserne for viskositeten eller densiteten for skibsdestillater i tabel 1 i ISO 8217 (1996)
4) "ASTM-metode": de prøvemetoder, der er fastlagt af American Society for Testing and Materials i 1976-udgaven af standarddefinitioner og specifikationer for mineralolieprodukter og smøremidler
5) "fyringsanlæg": ethvert teknisk apparatur, hvori brændstoffer forbrændes med henblik på anvendelse af den producerede varme
6) "kritisk belastning (tålegrænse)": en kvantitativ beregning af det niveau for udsættelse for et eller flere forurenende stoffer, under hvilket der, ifølge den nuværende viden, ikke er tale om nævneværdige skadelige virkninger på bestemte følsomme miljøfaktorer.
Artikel 3
Maksimalt svovlindhold i fuelolie
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at fuelolie ikke anvendes på deres område fra den l. januar 2003, hvis svovlindholdet overstiger 1,00 % i masse.
2. En medlemsstat kan tillade, at fuelolier med et svovlindhold på mellem 1,00 og 3,00 % i masse anvendes i dele af eller hele dens område, forudsat at Fællesskabets luftkvalitetsnormer for svovldioxid som fastsat i direktiv 80/779/EØF(10) eller andre fællesskabsbestemmelser, der ophæver eller erstatter disse normer, overholdes, og forudsat at emissionerne ikke bidrager til overskridelse af de kritiske belastninger i nogen medlemsstat. Denne tilladelse gælder kun, så længe emissionerne fra en medlemsstat ikke bidrager til overskridelse af de kritiske belastninger i nogen medlemsstat.
3. i) Med forbehold af en tilstrækkelig overvågning af emissionerne fra de kompetente myndigheders side finder stk. 1 og 2 ikke anvendelse på fuelolier, der anvendes:
a) i fyringsanlæg, som er omfattet af direktiv 88/609/EØF, og som betragtes som nye anlæg efter definitionen i artikel 2, stk. 9, i nævnte direktiv, og som overholder de SO2-emissionsgrænser for sådanne anlæg, der er fastsat i artikel 4 og i bilag IV til nævnte direktiv
b) i andre fyringsanlæg, som ikke er omfattet af litra a), når SO2-emissionerne fra de pågældende anlæg er 1700 mg SO2/Nm3 eller derunder med et iltindhold i røggassen på 3 % vol. på tør basis
c) til forbrænding i raffinaderier, hvis de gennemsnitlige månedlige SO2-emissioner for alle raffinaderiets anlæg, undtagen fyringsanlæg, der er omfattet af litra a), uanset typen af brændstof eller brændstofkombinationer, i gennemsnit ligger inden for en grænse, der skal fastsættes af medlemsstaterne, og som ikke må være over 1700 mg/Nm3.
ii) Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at fyringsanlæg, som anvender fuelolie med en svovlkoncentration over den i stk. 1 fastsatte, ikke kan drives, medmindre en kompetent myndighed udsteder en tilladelse hertil, hvori emissionsgrænserne er fastsat.
4. Bestemmelserne i stk. 3 gennemgås og revideres om nødvendigt i lyset af en eventuel fremtidig revision af direktiv 88/609/EØF.
5. Hvis en medlemsstat agter at benytte mulighederne i stk. 2, giver den Kommissionen og offentligheden meddelelse herom mindst 12 måneder forinden. Kommissionen skal have forelagt tilstrækkelige oplysninger til, at den kan vurdere, om kriterierne i stk. 2 er opfyldt. Kommissionen underretter de andre medlemsstater.
Inden seks måneder efter datoen for modtagelsen af underretningen fra en medlemsstat gennemgår Kommissionen de påtænkte foranstaltninger og træffer efter proceduren i artikel 9 en beslutning, som den meddeler medlemsstaterne. Beslutningen revideres hvert ottende år på grundlag af oplysninger, som de pågældende medlemsstater tilsender Kommissionen efter proceduren i artikel 9.
Artikel 4
Maksimalt svovlindhold i gasolie
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at gasolie, herunder marinegasolier, ikke anvendes på deres område fra:
- 1. juli 2000, hvis deres svovlindhold overstiger 0,20 % efter vægt
- 1. januar 2008, hvis deres svovlindhold overstiger 0,10 % efter vægt.
2. Uanset stk. 1 kan Spanien for De Kanariske Øer, Frankrig for de franske oversøiske departementer, Grækenland for hele eller dele af Grækenlands område samt Portugal for arkipelagerne Madeira og Azorerne tillade anvendelse af gasolie til skibe med et svovlindhold, der overstiger de grænser, der er fastsat i stk. 1.
3. En medlemsstat kan tillade, at gasolier med et svovlindhold på mellem 0,10 og 0,20 % efter vægt anvendes på dele af eller hele dens område, forudsat at Fællesskabets luftkvalitetsnormer for svovldioxid som fastsat i direktiv 80/779/EØF eller andre fællesskabsbestemmelser, der ophæver og erstatter disse normer og andre relevante fællesskabsbestemmelser, overholdes, og forudsat at emissionerne ikke bidrager til overskridelse af de kritiske belastninger i nogen medlemsstat. Denne tilladelse gælder kun, så længe emissionerne fra en medlemsstat ikke bidrager til overskridelse af de kritiske belastninger i nogen medlemsstat, og senest indtil den 1. januar 2013.
4. Hvis en medlemsstat agter at benytte mulighederne i stk. 3, giver den Kommissionen og offentligheden meddelelse herom mindst 12 måneder forinden. Kommissionen skal have forelagt tilstrækkelige oplysninger til, at den kan vurdere, om kriterierne i stk. 3 er opfyldt. Kommissionen underretter de andre medlemsstater.
Inden seks måneder efter datoen for modtagelsen af underretningen fra en medlemsstat gennemgår Kommissionen de påtænkte foranstaltninger og træffer efter proceduren i artikel 9 en beslutning, som den meddeler medlemsstaterne.
Artikel 5
Ændringer i brændstofforsyningerne
Hvis en medlemsstat som følge af en pludselig ændring i forsyningerne med råolie, olieprodukter eller andre carbonhydrider har vanskeligheder med at overholde grænserne for maksimalt svovlindhold i artikel 3 og 4, underretter den Kommissionen herom. Kommissionen kan tillade, at der anvendes en højere grænse på den pågældende medlemsstats område i en periode på højst seks måneder; den underretter Rådet og medlemsstaterne om sin afgørelse. Enhver medlemsstat kan inden en måned indbringe Kommissionens afgørelse for Rådet. Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal, kan inden for to måneder træffe anden afgørelse.
Artikel 6
Kontrol og analyse
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til ved stikprøver at kontrollere, at svovlindholdet i de anvendte brændstoffer er i overensstemmelse med artikel 3 og 4. Kontrollen påbegyndes senest seks måneder efter den dato, hvor den pågældende grænseværdi for maksimalt svovlindhold i det pågældende brændstof træder i kraft. Kontrollen foretages med en sådan hyppighed og på en sådan måde, at de udtagne prøver er repræsentative for det undersøgte brændstof.
2. Som referencemetode til bestemmelse af svovlindholdet benyttes:
a) ISO-metode 8754 (1992) og PrEN ISO 14596 for fuelolie og marinegasolier
b) EN-metode 24260 (1987), ISO 8754 (1992) og PrEN ISO 14596 for gasolie.
Voldgiftsmetoden bliver PrEN ISO 14596. Den statistiske fortolkning af kontrollen med svovlindholdet i de gasolier, der anvendes, foretages i overensstemmelse med ISO-standard 4259 (1992).
Artikel 7
Rapportering og gennemgang
1. På grundlag af resultaterne af det kontrol- og analysearbejde, der udføres i overensstemmelse med artikel 6, sender medlemsstaterne senest den 30. juni hvert år Kommissionen en kortfattet rapport om svovlindholdet i de flydende brændstoffer, der er omfattet af dette direktiv, og som er anvendt på deres område i det foregående kalenderår. Rapporten skal indeholde en liste over de undtagelser, der er indrømmet i henhold til artikel 3, stk. 3.
2. På grundlag af bl.a. de årlige rapporter, der fremsendes i henhold til stk. 1, og de iagttagne tendenser med hensyn til luftkvalitet og forsuring forelægger Kommissionen senest den 31. december 2006 en rapport for Europa-Parlamentet og Rådet. Kommissionen kan vedlægge rapporten forslag til revision af dette direktiv, herunder navnlig grænseværdierne for de forskellige brændstofkategorier og undtagelserne i medfør af artikel 3, stk. 2 og 3, og artikel 4, stk. 2 og 3.
3. Kommissionen overvejer, hvilke foranstaltninger der kan træffes for at nedsætte det bidrag til forsuring, der skyldes forbrænding af andre brændstoffer til skibe end dem, der er omhandlet i artikel 2, stk. 3, og fremsætter om fornødent forslag herom inden udgangen af år 2000.
Artikel 8
Ændringer af direktiv 93/12/EØF
1. Direktiv 93/12/EØF ændres således:
a) Artikel 1, stk. 1, litra a), og stk. 2, ophæves.
b) Artikel 2, stk. 2, første afsnit, og stk. 3, ophæves.
c) Artikel 3 og 4 ophæves
2. Stk. 1 anvendes fra l. juli 2000.
Artikel 9
Rådgivende udvalg
Kommissionen bistås af et udvalg af rådgivende karakter, der består af repræsentanter for medlemsstaterne, og som har Kommissionens repræsentant som formand.
Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyntagen til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster, i givet fald ved afstemning.
Udtalelsen optages i mødeprotokollen; derudover har hver medlemsstat ret til at anmode om, at dens holdning indføres i mødeprotokollen.
Kommissionen tager størst muligt hensyn til udvalgets udtalelse. Den underretter udvalget om, hvorledes den har taget hensyn til dets udtalelse.
Artikel 10
Gennemførelse
Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 1. juli 2000. De underretter straks Kommissionen herom.
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 11
Sanktioner
Medlemsstaterne fastsætter, hvilke sanktioner der skal anvendes i tilfælde af overtrædelse af de nationale bestemmelser, der vedtages i henhold til dette direktiv. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning.
Artikel 12
Ikrafttræden
Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 13
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Luxembourg, den 26. april 1999.
A Tanács 1999/32/EK irányelve
(1999. április 26.)
az egyes folyékony tüzelőanyagok kéntartalmának csökkentéséről, valamint a 93/12/EGK irányelv módosításáról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 130s. cikke (1) bekezdésére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [2],
a Szerződés 189c. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően [3],
(1) mivel a Közösség környezeti politikájának céljai és alapelvei, amint azt a környezeti cselekvési programokban és különösen az ötödik környezeti cselekvési programban [4] a Szerződés 130r. cikkébe foglalt alapelvek alapján megfogalmazta, különösen az embereknek a kén-dioxid-kibocsátás felismert kockázatai elleni hatékony védelmére, valamint a kén kritikus terhelést és kritikus szintet meghaladó lerakódásának megakadályozásán keresztül a környezet védelmére irányulnak;
(2) mivel a Szerződés 129. cikke előírja, hogy az egészségvédelem követelményeit úgy kell kialakítani, hogy azok a Közösség többi politikájának lényeges részét képezzék; mivel a Szerződés 3. cikkének (o) pontja azt is előírja, hogy a Közösség tevékenységének hozzá kell járulnia a magas szintű egészségvédelem megvalósításához;
(3) mivel a kén-dioxid-kibocsátás nagymértékben hozzájárul a Közösségen belüli savasodáshoz; mivel a kén-dioxid az emberi életre is és a környezetre is egyaránt közvetlen hatással van,
(4) mivel a légköri kén-dioxid és a savasodás károsítja az érzékeny ökoszisztémákat, csökkenti a biodiverzitást és csökkenti annak élvezeti értékét, valamint hátrányosan befolyásolja a növénytermesztést és az erdők növekedését; mivel a városokra hulló savas eső jelentős károkat okozhat az épületekben és az építészeti örökségben; mivel a kén-dioxid-szennyezés jelentős hatással lehet az emberi egészségre is, különösen a népesség olyan csoportjainál, amelyek légzési betegségekben szenvednek;
(5) mivel a savasodás határokon átterjedő jelenség, amely közösségi, illetve nemzeti vagy helyi megoldásokat igényel;
(6) mivel a kén-dioxid-kibocsátás hozzájárul az atmoszférában a szemcsés anyagok kialakulásához;
(7) mivel a Közösség és az egyes tagállamok Szerződő Felei az Egyesült Nemzetek Szervezete Európai Gazdasági Bizottsága nagy távolságra jutó, országhatárokon átterjedő levegőszennyezésről szóló egyezményének; mivel az Egyesült Nemzetek Szervezete Európai Gazdasági Bizottságának a kén-dioxid országhatárokon átterjedő szennyező hatásával foglalkozó második jegyzőkönyve úgy rendelkezik, hogy a Szerződő Felek legalább az első jegyzőkönyvben meghatározott 30 %-os vagy annál nagyobb mértékben csökkentsék a kén-dioxid-kibocsátásukat, és mivel az Egyesült Nemzetek Szervezete Európai Gazdasági Bizottságának második jegyzőkönyve azon az előfeltételezésen alapult, hogy a kritikus terheléseket és kritikus szinteket néhány érzékeny területen továbbra is meg fogja haladni; mivel az ötödik környezetvédelmi cselekvési program céljainak megvalósításához további, a kén-dioxid-kibocsátások csökkentésére vonatkozó rendelkezésekre lesz szükség; mivel a Szerződő Feleknek ezért további jelentős csökkentéseket kell megvalósítaniuk a kén-dioxid-kibocsátás terén;
(8) mivel évtizedek óta az olajban kis mennyiségben természetesen előforduló ként tekintik a kén-dioxid-kibocsátás legjelentősebb forrásának, ami a "savas eső" egyik legfontosabb kiváltója és számos városi és ipari terület légszennyezettségének egyik legjelentősebb okozója;
(9) mivel a Bizottság nemrégiben egy közleményt jelentetett meg a Közösségen belüli savasodás elleni küzdelem költséghatékony stratégiájával kapcsolatban; mivel az egyes kéntartalmú folyékony tüzelőanyagok elégetése során keletkező kén-dioxid-kibocsátás ellenőrzését a költséghatékony stratégia egyik szerves elemeként jelölték meg; mivel a Közösség felismeri az összes többi tüzelőanyaggal kapcsolatos rendelkezések szükségességét;
(10) mivel tanulmányok kimutatták, hogy a tüzelőanyagok kéntartalmának csökkentése révén elért kén-dioxid-kibocsátás mérséklődés előnyei gyakran jelentősen nagyobbak, mint az ipar ezzel az irányelvvel kapcsolatban felmerült becsült költségei, és mivel a folyékony tüzelőanyagok kéntartalmának csökkentésére szolgáló technológia létezik és jól megalapozott;
(11) mivel a Szerződés 3b. cikke szerinti szubszidiaritás elvével és arányosság elvével összhangban a tagállamok egyedi intézkedésekkel nem valósíthatják meg hatékonyan az egyes folyékony tüzelőanyagok elégetése során felszabaduló kén-dioxid-kibocsátásának csökkentését; mivel az összehangolatlan lépések nem biztosítják a kívánt cél elérését, potenciálisan eredménytelenek és jelentős bizonytalanságot idéznek elő az érintett tüzelőanyagok piacán; mivel a közösségi kén-dioxid-kibocsátások csökkentésére irányuló igényekre tekintettel közösségi szinten hatékonyabb intézkedések tehetők; mivel ezen irányelv a kívánt cél eléréséhez szükséges minimális követelményekre korlátozódik;
(12) mivel az egyes folyékony tüzelőanyagok kéntartalmáról szóló, 1993. március 23-i 93/12/EGK tanácsi irányelvben [5] a Bizottság felkérést kapott egy javaslat Tanács részére történő benyújtására, amelyben alacsonyabb határértékeket állapít meg a gázolaj, továbbá új határértékeket állapít meg a kerozin kéntartalmára vonatkozóan; mivel a költséghatékonysági tanulmányok alapján érdemes lenne az egyéb folyékony tüzelőanyagok kéntartalmának csökkentésére vonatkozó határértékeket megállapítani, különösen a nehéz-fűtőolajok, a üzemanyagolajok, hajózási gázolajok és gázolajok tekintetében;
(13) mivel a Szerződés 130t. cikkével összhangban ez az irányelv nem tiltja meg egyetlen tagállam számára sem szigorúbb környezetvédelmi rendelkezések fenntartását vagy bevezetését; mivel azoknak a rendelkezéseknek összeegyeztethetőnek kell lenniük a Szerződéssel, és azokról értesíteni kell a Bizottságot;
(14) mivel egy tagállam új, szigorúbb védintézkedések bevezetése előtt, a műszaki szabványok és szabályok terén történő információszolgáltatási eljárás megállapításáról szóló 1983. március 28-i, 83/189/EGK tanácsi irányelv [6] rendelkezéseivel összhangban tájékoztatja a Bizottságot az intézkedések tervezetéről;
(15) mivel a nehéz-fűtőolaj kéntartalmának korlátozására tekintettel, azokban a tagállamokban és régiókban, amelyekben a környezet állapota lehetővé teszi, eltérési lehetőség biztosítható;
(16) mivel a nehéz-fűtőolaj kéntartalmának korlátozására tekintettel, eltérési lehetőség biztosítható olyan tüzelőberendezésekben történő felhasználásokra, amelyek megfelelnek a nagy tüzelőberendezésekből származó egyes szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátásának korlátozásáról szóló 1988. november 24-i 88/609/EGK tanácsi irányelvben [7] megfogalmazott kibocsátási határértékeknek; mivel a 88/609/EGK irányelv közelgő felülvizsgálatának fényében szükséges lehet az irányelv bizonyos rendelkezéseinek felülvizsgálata, és amennyiben szükséges, átdolgozása;
(17) mivel az olajfinomító üzemek tüzelőberendezéseire nem terjed ki az irányelv 3. cikke (3) bekezdése i. pontjának c) alpontja, az ilyen létesítményekben az átlagos kén-dioxid-kibocsátás nem haladhatja meg a 88/609/EGK irányelvben vagy annak jövőbeni módosításaiban meghatározott határértéket; mivel ennek az irányelvnek az alkalmazása során a tagállamok tudatában vannak annak, hogy a 2. cikkben említett tüzelőanyagoktól eltérő tüzelőanyagokkal történő helyettesítése nem növelheti a savképző szennyező anyagok kibocsátását;
(18) mivel a 93/12/EGK irányelv értelmében a gázolajok kéntartalmának 0,2 %-os határértékét már megállapították; mivel a határértéket 2000. január 1-jéig 0,1 %-ra kell csökkenteni;
(19) mivel az 1994-es csatlakozási okmánnyal Ausztria és Finnország a gázolaj kéntartalmára vonatkozó 93/12/EGK irányelv rendelkezéseinek végrehajtása tekintetében a csatlakozás időpontjától kezdődő négy éves időszakra szóló eltérési lehetőséget kapott;
(20) mivel a tengerjáró hajók által használt hajózási gázolaj kéntartalmának 0,2 %-os (2000-től) és a 0,1 %-os (2008-tól) határértéke technikai és gazdasági problémákat jelenthet Görögország számára a területe egészén, Spanyolország számára a Kanári-szigetek tekintetében, Franciaország számára a francia tengerentúli megyék tekintetében, Portugália számára a Madeira- és az Azori-szigetek tekintetében; mivel a Görögországnak, a Kanári-szigeteknek, a francia tengerentúli megyéknek és a Madeira- és Azori-szigeteknek biztosított eltérési lehetőség nem lehet negatív hatással a hajózási felhasználásra szánt gázolaj piacára, mivel a hajózási felhasználásra szánt gázolaj Görögországból, a Kanári-szigetekről, a francia tengerentúli megyékről és a Madeira- és Azori-szigetekről más tagállamokba irányuló exportja esetén ki kell elégítse az importáló tagállamban hatályban lévő követelményeket; mivel Görögország, a Kanári-szigetek, a francia tengerentúli megyék és a Madeira- és Azori-szigetek számára eltérési lehetőség adható a hajózási felhasználásra szánt gázolaj kéntartalmának tömegszázalékban kifejezett határértékei alól;
(21) mivel a hajózás következtében a nagy kéntartalmú üzemanyagolaj elégetése miatti kénkibocsátás hozzájárul a kén-dioxid szennyezéshez, valamint a savasodás okozta problémákhoz; mivel a Közösség az SOX kibocsátásra érzékeny területek hatékonyabb védelmét és az üzemanyagolaj normál kibocsátási határértékeinek (mostantól 4,5 %) csökkentését fogja javasolni a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet keretein belül a Tengerikörnyezet-védelmi Bizottságnak a hajókról történő szennyezés megelőzéséről szóló 1973. évi nemzetközi egyezmény folyamatban lévő és jövőbeli tárgyalásain; mivel a Közösség továbbra is folytatja kezdeményezéseit, hogy az Északi-tengert/Csatornát nyilvánítsák különösen alacsony SOX - kibocsátás ellenőrzött területnek;
(22) mivel további, a savasodás ökoszisztémákra és emberi szervezetre gyakorolt hatására irányuló beható kutatásokra van szükség; mivel a Közösség az ötödik kutatási keretprogram [8] keretében támogatja ezeket a kutatásokat;
(23) mivel a nyersolaj, kőolajszármazékok és egyéb szénhidrogének ellátásának akadályoztatása esetén a Közösség területén a Bizottság engedélyezheti magasabb határérték alkalmazását;
(24) mivel a tagállamoknak ki kell alakítaniuk az irányelv rendelkezései betartásának megfelelő ellenőrzésére szolgáló mechanizmusokat; mivel a folyékony tüzelőanyagok kéntartalmáról szóló jelentést be kell nyújtani a Bizottság részére;
(25) mivel az egyértelműség érdekében a 93/12/EGK irányelv módosítása szükséges,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
Cél és hatály
(1) Az irányelv célja az egyes folyékony tüzelőanyagok elégetése során keletkező kén-dioxid-kibocsátás csökkentése, és ezáltal e kibocsátások emberre és a környezetre gyakorolt káros hatásának csökkentése.
(2) Az egyes kőolaj eredetű folyékony tüzelőanyagok elégetése során keletkező kén-dioxid-kibocsátásnak a csökkentése a kéntartalmukra vonatkozó korlátozások bevezetésével valósítható meg, a Közösség területén történő felhasználásuk feltételeként.
Az egyes kőolaj eredetű folyékony tüzelőanyagok kéntartalmára vonatkozó, ebben az irányelvben megfogalmazott korlátozások nem vonatkoznak viszont az alábbi termékekre:
a) - a tengerjáró hajók által használt ásványolaj eredetű folyékony tüzelőanyagok, kivéve a 2. cikk (3) bekezdése szerinti tüzelőanyagokat,
- egy harmadik ország és egy tagállam határát átlépő hajózási gázolajat használó hajók;
b) az elégetés előtt feldolgozandó tüzelőanyagok;
c) az olajfinomítás során feldolgozandó tüzelőanyagok.
2. cikk
Fogalommeghatározás
Az irányelv alkalmazásában:
1. "nehéz-fűtőolaj":
- bármely ásványolaj eredetű folyékony tüzelőanyag, amely a CN 27100071 - 27100078 kód alá tartozik, vagy
- bármely ásványolaj eredetű folyékony tüzelőanyag - a 2. és a 3. pontban meghatározott gázolaj kivételével - amely a lepárlási korlátai miatt a tüzelőanyagként felhasználható nehézolajok körébe tartozik, és amelynek az ASTM D86 eljárással meghatározva kevesebb, mint 65 térfogatszázaléka (veszteségekkel együtt) párlódik le 250 °C-os hőmérsékleten. Amennyiben a lepárlás nem határozható meg az ASTM D86 eljárással, akkor az ásványolaj eredetű termék nehéz-fűtőolajnak minősül;
2. "gázolaj":
- bármely ásványolaj eredetű folyékony tüzelőanyag, amely a CN 27100067 vagy a 27100068 kód alá tartozik, vagy
- bármely ásványolaj eredetű folyékony tüzelőanyag, amely a lepárlási korlátai miatt a tüzelőanyagként felhasználható középpárlat kategóriába tartozik, és amelynek az ASTM D86 eljárással meghatározva legalább 85 térfogatszázaléka (veszteségekkel együtt) párlódik le 350 °C-os hőmérsékleten.
A benzin és a dízelüzemanyagok minőségéről, valamint a 93/12/EGK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 1998. október 13-i 98/70/EK irányelv európai parlamenti és tanácsi irányelv [9] 2. cikk (2) bekezdésében maghatározott dízelüzemanyagok nem tartoznak ebbe a meghatározásba. A nem a közúti forgalomban részt vevő gépjárművekhez és a mezőgazdasági vontatókhoz használt tüzelőanyagok szintén nem tartoznak ebbe a meghatározásba.
3. "hajózási gázolaj" olyan tüzelőanyagot jelent, amelyet hajózási felhasználásra szántak, kielégíti a 2. pont szerinti meghatározás feltételeit, vagy amely viszkozitása vagy sűrűsége alapján az ISO 8217 (1996) I. táblázata szerint a hajózási párlatok kategóriájába esik;
4. "ASTM eljárás" az 1976-os kiadásában magában foglalja az Amerikai Vizsgálati- és Anyagügyi Szervezet által az ásványolaj termékekre és kenőanyagokra vonatkozó szabványainak és egyéb előírásainak a tételesen pontosított módszereit;
5. "tüzelőberendezés" minden olyan műszaki berendezés, amelyben tüzelőanyagot égetnek a keletkezett hő felhasználása céljából;
6. "kritikus terhelés" egy vagy több szennyezőanyagra vonatkozó olyan mennyiségi becslés, amely alatt a jelenlegi ismereteink szerint nem jelentkeznek jelentős káros hatások a környezet érzékeny elemein.
3. cikk
A nehéz-tüzelőolaj maximális kéntartalma
(1) A tagállamok megtesznek minden szükséges intézkedést annak érdekében, hogy területükön 2003. január 1-jétől kezdődően ne lehessen használni az 1,00 tömegszázalékot meghaladó kéntartalmú nehéz-tüzelőolajat.
(2) Amennyiben a kén-dioxidra vonatkozó, a 80/779/EGK irányelvben [10] meghatározott levegőminőségi szabványokat, illetve az azokat hatályon kívül helyező és felváltó bármely közösségi jogszabályban meghatározott szabványokat és az egyéb közösségi rendelkezéseket betartják, valamint a kibocsátások nem járulnak hozzá a kritikus terhelések eléréséhez a Közösség területén, a tagállamok területük egy részén vagy egészén engedélyezhetik az 1,00-3,00 tömegszázalék ként tartalmazó nehéz-fűtőolajok használatát. Ezek az engedélyek addig érvényesek, ameddig a tagállamból a kibocsátások egyik tagállamban sem járulnak hozzá a kritikus terhelések túllépéséhez.
(3) i. Amennyiben az illetékes hatóságok megfelelő módon ellenőrzik a kibocsátásokat, az (1) és a (2) bekezdés nem vonatkozik a nehéz-fűtőolajak alábbi felhasználására:
a) azokban a tüzelőberendezésekben, amelyek a 88/609/EGK irányelv hatálya alá tartoznak, amelyek a fenti irányelv 2. cikkének (9) bekezdése szerinti meghatározás értelmében új létesítménynek minősülnek, és amelyek betartják a fenti irányelv IV. mellékletének 4. cikkében az ilyen létesítmények számára előírt kén-dioxid-kibocsátási határértékeket;
b) egyéb tüzelőberendezésekben, amelyek nem tartoznak az a) alpont hatálya alá, és ahol a kén-dioxid-kibocsátása a létesítményből nem haladja meg az 1700 mg/Nm3 értéket, a száraz füstgázok 3 térfogatszázalékos oxigén értéke mellett;
c) a finomítókban történő elégetés, ahol a finomító összes létesítményére (nem beleértve azokat az égetőüzemeket, amelyek az a) pont hatálya alá tartoznak) vonatkoztatott, a felhasznált tüzelőanyagtól vagy tüzelőanyag-kombinációtól független havi kén-dioxid-kibocsátási átlagérték az egyes tagállamok által meghatározandó, de maximálisan 1700 mg/Nm3 határértéken belül van;
ii. A tagállamok meghoznak minden szükséges intézkedést annak biztosítására, hogy az (1) bekezdésben maghatározott kénkoncentrációnál több ként tartalmazó nehéz-tüzelőolajat használó egyetlen tüzelőberendezés se működjön az illetékes hatóság által kiadott engedély nélkül, amelyben meghatározzák a kibocsátási határértékeket.
(4) A 88/609/EGK irányelv jövőbeli felülvizsgálatának tükrében felülvizsgálják a (3) bekezdés rendelkezéseit, és szükség esetén módosítják azokat.
(5) Amennyiben egy tagállam él a (2) bekezdésben említett lehetőségekkel, akkor arról legalább 12 hónappal előre tájékoztatja a Bizottságot és a nyilvánosságot. A Bizottság megkapja a (2) bekezdés szerinti feltételek értékeléséhez szükséges megfelelő információkat. A Bizottság tájékoztatja a többi tagállamot.
Az információ tagállamtól való megérkezésétől számított hat hónapon belül a Bizottság megvizsgálja az előirányzott rendelkezéseket, és a 9. cikk szerinti eljárás alapján döntést hoz, amelyet közöl a tagállamokkal. Ezt a határozatot a 9. cikk szerinti eljárás alapján nyolcévente felülvizsgálják az érintett tagállam által a Bizottság részére átadott információ alapján.
4. cikk
A gázolaj maximális kéntartalma
(1) A tagállamok megtesznek minden ahhoz szükséges intézkedés, hogy a hajózási gázolajat is magába foglaló gázolajokat az alábbi időponttal kezdődően a területükön ne lehessen használni:
- ha kéntartalmuk meghaladja a 0,20 tömegszázalékot, 2000 júliusától,
- ha a kéntartalmuk meghaladja a 0,1 tömegszázalékot, 2008. január 1-jétől.
(2) Az (1) bekezdés alól Spanyolország a Kanári-szigetek, Franciaország a Francia Tengerentúli Megyék, Görögország egész területére, vagy egyes részeire, Portugáliának, Madeira- és az Azori-szigetek tekintetében engedélyezheti az (1) bekezdésben meghatározott határértéknél magasabb kéntartalmú hajózási gázolajok felhasználását.
(3) Amennyiben a kén-dioxidra vonatkozó, a 80/779/EGK irányelvben meghatározott levegőminőségi szabványokat, illetve az azokat hatályon kívül helyező és felváltó bármely közösségi jogszabályban meghatározott szabványokat és az egyéb közösségi rendelkezéseket betartják, valamint a kibocsátások nem járulnak hozzá a kritikus terhelések eléréséhez a Közösség területén, a tagállamok területük egy részén vagy egészén engedélyezhetik a 0,10-0,20 tömegszázalék ként tartalmazó gázolaj használatát. Ezek az engedélyek addig érvényesek, ameddig a tagállamból a kibocsátások egyetlen más tagállamban sem járulnak hozzá a kritikus terhelés túllépéséhez, de nem érvényesek 2013. január 1-je után.
(4) Amennyiben egy tagállam él a (2) bekezdésben említett lehetőségekkel, akkor arról legalább 12 hónappal előre tájékoztatja a Bizottságot és a nyilvánosságot. A Bizottság megkapja a (2) bekezdés szerinti feltételek értékeléséhez szükséges megfelelő információkat. A Bizottság tájékoztatja a többi tagállamot.
Az információ tagállamtól való megérkezésétől számított hat hónapon belül a Bizottság megvizsgálja az előirányzott rendelkezéseket, és a 9. cikk szerinti eljárás alapján határozatot hoz, amelyről értesíti a tagállamokat.
5. cikk
Az tüzelőanyagok ellátásában bekövetkező változás
Amennyiben a nyersolaj, a kőolajszármazékok, és egyéb szénhidrogének ellátásában bekövetkezett hirtelen változás esetén a tagállam számára problémát okoz a 3. és a 4. cikk szerinti határértékek alkalmazása, akkor a tagállam értesíti arról a Bizottságot. A Bizottság hat hónapot meg nem haladó időtartamra engedélyezheti annak a tagállamnak a területén magasabb határértékek alkalmazását; a határozatáról értesíti a Tanácsot és a tagállamokat. A határozattal kapcsolatban egy hónapon belül bármely tagállam a Tanácshoz fordulhat. A Tanács két hónapon belül minősített többség útján eltérő határozatot fogadhat el.
6. cikk
Mintavételezés és elemzés
(1) A tagállamok megtesznek minden szükséges intézkedést, hogy mintavétellel ellenőrizzék, hogy a felhasznált tüzelőanyag kéntartalma megfelel a 3. és 4. cikk előírásainak. A mintavételezést a tüzelőanyag maximális kéntartalmára vonatkozó korlátozás hatálybalépését követő hat hónapon belül megkezdik. Az ellenőrzést megfelelő gyakorisággal és olyan módon kell végezni, hogy a minták reprezentálják a vizsgált tüzelőanyagot.
(2) A kéntartalom meghatározására elfogadott referenciamódszer a következő:
a) ISO 8754 (1992) és PrEN ISO 14596 módszer nehéz-fűtőolaj és hajózási gázolaj esetén;
b) EN 24260 (1987), ISO 8754 (1992) és PrEN ISO 14596 módszer gázolaj esetén;
A döntővizsgálat a PrEN ISO 14596 módszer szerint történik. A felhasznált gázolajak kéntartalma ellenőrzésének statisztikai értékelése az ISO 4259 (1992) szabvány alapján történik.
7. cikk
Jelentés és felülvizsgálat
(1) A 6. cikkel összhangban végzett mintavételezés és elemzés eredményei alapján a tagállamoknak minden év június 30-ig rövid jelentést kell készíteniük a Bizottság számára az irányelv hatálya alá tartozó és a területükön az előző naptári év során felhasznált tüzelőanyagok kéntartalmáról. A jelentésnek tartalmaznia kell a 3. cikk (3) bekezdése alapján nyújtott eltérési lehetőségek összefoglalását.
(2) A Bizottság 2006. december 31-ig többek között az (1) bekezdés alapján benyújtott éves jelentések, valamint a levegőminőség és a savasodás vizsgált alapelvei alapján jelentést készít az Európai Parlament és a Tanács részére. A Bizottság a jelentéséhez mellékelheti az irányelv és különösen az egyes tüzelőanyag-kategóriákra előírt határértékek, illetve a 3. cikk (2) bekezdésében, a 3. cikk (3) bekezdésében és a 4. cikk (2) és (3) bekezdésében biztosított kivételek és eltérési lehetőségek módosítására vonatkozó javaslatait.
(3) A Bizottság mérlegeli, milyen intézkedések hozhatók a 2. cikk (3) bekezdésében meghatározottak közé nem sorolódó hajózási tüzelőanyagok égetésének a savasodáshoz való hozzájárulása csökkentésére, és szükség esetén 2000 végéig javaslatot készít.
8. cikk
A 93/12/EGK irányelv módosítása
(1) A 93/12/EGK irányelv a következőképpen módosul:
a) az 1. cikk (1) bekezdésének a) pontját és (2) bekezdését el kell hagyni;
b) a 2. cikk (2) bekezdésének első albekezdését és a (3) bekezdését el kell hagyni;
c) a 3. és a 4. cikket el kell hagyni.
(2) Az (1) bekezdés 2000. július 1-jétől hatályos.
9. cikk
Tanácsadó bizottság
A Bizottság munkáját egy tanácsadó bizottság támogatja, amelynek tagjai a tagállamok képviselői, elnöke pedig a Bizottság egy képviselője.
A Bizottság képviselője a bizottság elé terjeszti a meghozandó intézkedések tervezetét. A bizottság, az elnöke által az ügy sürgősségére tekintettel megállapított határidőn belül, véleményt nyilvánít a tervezetről, ha szükséges, szavazás útján.
A véleményt rögzítik a jegyzőkönyvben; ezenkívül minden tagállamnak jogában áll véleményének a jegyzőkönyvbe történő felvetetése.
A Bizottság a legmesszebbmenőkig figyelembe veszi a bizottság által kialakított véleményt. Tájékoztatja a bizottságot, hogy a véleményét milyen módon vette figyelembe.
10. cikk
Átmeneti rendelkezések
A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2000. július 1-je előtt megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell csatolni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat az előírásait, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
11. cikk
Bírságok
A tagállamok meghatározzák nemzeti joguknak az irányelv által szabályozott területeken elfogadott előírásainak megszegése esetén kiszabható bírságokat. A meghatározott bírságoknak hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük.
12. cikk
Hatálybalépés
Ez az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való megjelenése napján lép hatályba.
13. cikk
Címzettek
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Luxembourgban, 1999. április 26-án.