RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1559/2007
af 17. december 2007
om en flerårig genopretningsplan for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet og om ændring af forordning (EF) nr. 520/2007
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Fællesskabet har siden 14. november 1997 været part i den internationale konvention om bevarelse af tunfiskebestanden i Atlanterhavet (2).
(2)
Den Internationale Kommissionen for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet (ICCAT) vedtog på sit årsmøde i november 2006 henstilling 2006[05] om opstilling af en 15-årig genopretningsplan for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
(3)
For at genopbygge bestanden indeholder ICCAT’s genopretningsplan en række tiltag såsom gradvis reduktion af de samlede tilladte fangstmængder (TAC’er) i perioden 2007-2010, fiskeribegrænsninger i visse områder og perioder, et nyt mindstemål for almindelig tun, foranstaltninger vedrørende sports- og fritidsfiskeri samt kontrolforanstaltninger og gennemførelse af ICCAT-ordningen for fælles international inspektion for at sikre, at planen bliver effektiv.
(4)
For at opfylde de internationale forpligtelser, som følger af ICCAT-henstillingen, gennemførtes ICCAT’s genopretningsplan for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet midlertidigt ved Rådets forordning (EF) nr. 643/2007 af 11. juni 2007 om ændring af forordning (EF) nr. 41/2007 for så vidt angår den genopretningsplan for almindelig tun, som Den Internationale Kommission for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet har anbefalet (3), i afventning af, at Rådet i løbet af 2007 vedtager en forordning om gennemførelse af flerårige foranstaltninger til genopretning af bestanden af almindelig tun.
(5)
Det er derfor nødvendigt at gennemføre ICCAT’s genopretningsplan permanent ved hjælp af en forordning om opstilling af en genopretningsplan som fastsat i artikel 5 i Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik (4), som skal gælde fra den 1. januar 2008.
(6)
Visse tekniske foranstaltninger vedtaget af ICCAT for almindelig tun er blevet indarbejdet i fællesskabsretten ved Rådets forordning (EF) nr. 520/2007 af 7. maj 2007 om tekniske bevarelsesforanstaltninger for visse bestande af stærkt vandrende fiskearter (5).
(7)
De foranstaltninger til gennemførelse af ICCAT’s genopretningsplan, som vedtages i henhold til denne forordning, samt de foreløbige foranstaltninger, der er vedtaget i henhold til forordning (EF) nr. 643/2007, bør udelukkende med henblik på deres finansiering indtil den 31. december 2014 anses for at være en genopretningsplan som defineret i artikel 5 i forordning (EF) nr. 2371/2002 med virkning fra den dato, hvor forordning (EF) nr. 643/2007 træder i kraft.
(8)
Som følge af, at ICCAT har vedtaget nye tekniske foranstaltninger for almindelig tun, og at de foranstaltninger, der har været i kraft siden vedtagelsen af ovennævnte forordning, skal ajourføres, bør visse bestemmelser i forordning (EF) nr. 520/2007 ophæves og erstattes af denne forordning -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I
GENERELLE BESTEMMELSER
Artikel 1
Formål og anvendelsesområde
Ved denne forordning fastsættes der generelle regler for Fællesskabets gennemførelse af en flerårig genopretningsplan for almindelig tun (thunnus thynnus) anbefalet af Den Internationale Kommission for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet (ICCAT). Denne forordning gælder for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
Formålet med genopretningsplanen er med en sandsynlighed på over 50 % at tilvejebringe en biomasse svarende til det makimalt bæredygtige udbytte (Bmsy).
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a)
»CPC’er«: kontraherende parter i den internationale konvention om bevarelse af tunfiskebestanden i Atlanterhavet og samarbejdende ikke-kontraherende parter, organisationer eller fiskeriorganisationer
b)
»fiskerfartøj«: ethvert fartøj, der anvendes til eller er beregnet til erhvervsmæssig udnyttelse af tunressourcer, herunder fabriksfartøjer, transportfartøjer, slæbebåde og fartøjer, der deltager i omladning
c)
»fælles fiskeri«: ethvert fiskeri udøvet i fællesskab af to eller flere fartøjer, der fører forskellige CPC’ers eller forskellige medlemsstaters flag, når et fartøjs fangst helt eller delvis tildeles et eller flere andre fartøjer
d)
»overførsel«: enhver overførsel af almindelig tun:
i)
fra et fiskerfartøj til den endelige opfedningsbedrift for almindelig tun, inkl. fisk, der er døde eller undsluppet under transporten
ii)
fra en bedrift for almindelig tun eller et faststående tunfiskenet til et fabriksfartøj, et transportfartøj eller til landjorden
e)
»faststående tunfiskenet«: et faststående tunfiskeredskab, der er forankret til bunden, og som normalt er forsynet med ledegarn, der leder fiskene ind i et aflukke
f)
»anbringelse i bur«: levende almindelig tun tages ikke om bord; både opfedning og opdræt foregår i buret
g)
»opfedning«: anbringelse af almindelig tun i bur i en kort periode (normalt 2-6 måneder) primært for at øge fiskenes fedtindhold
h)
»opdræt«: anbringelse af almindelig tun i bur i over ét år for at øge den samlede biomasse
i)
»omladning«: overførsel af en del af eller hele fangsten af almindelig tun om bord på et fiskerfartøj til et andet fiskerfartøj
j)
»fabriksfartøj«: et fartøj, om bord på hvilket fiskevarer underkastes én eller flere af følgende behandlinger inden pakning: filetering eller udskæring i skiver, frysning og/eller forarbejdning
k)
»sportsfiskeri«: ikke-erhvervsmæssigt fiskeri, hvor de fiskende er medlemmer af en national sportsfiskerforening eller har national sportsfiskerilicens
l)
»fritidsfiskeri«: ikke-erhvervsmæssigt fiskeri, hvor de fiskende ikke er medlemmer af en national sportsfiskerforening eller ikke har national sportsfiskerilicens
m)
»opgave II«: opgave II som defineret af ICCAT i »Field manual for statistics and sampling Atlantic tunas and tuna-like fish« (tredje udgave, ICCAT, 1990)
n)
»transportfartøj«: et fartøj, der tager levende vilde fisk om bord og transporterer dem til bedrifter til opfedning eller opdræt.
KAPITEL II
FISKERIMULIGHEDER
Artikel 3
Samlede tilladte fangstmængder (TAC’er)
ICCAT har for de kontraherende parter fastsat følgende TAC’er for bestanden af almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet:
-
i 2008: 28 500 tons
-
i 2009: 27 500 tons
-
i 2010: 25 500 tons.
Når der i ICCAT aftales nye TAC-niveauer, justerer Rådet dog på forslag af Kommissionen med kvalificeret flertal de TAC’er, der er fastsat i stk. 1, i overensstemmelse hermed.
Artikel 4
1. Hver medlemsstat træffer de nødvendige foranstaltninger til sikring af, at dens fartøjers og faststående tunfiskenets fiskeriindsats står i forhold til de fiskerimuligheder for almindelig tun, som medlemsstaten har til rådighed i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
2. Hver medlemsstat udarbejder en årlig fangstplan for de fartøjer og faststående net, der fisker efter almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet. Medlemsstater, hvis kvoter for almindelig tun udgør mindre end 5 % af Fællesskabets kvote, kan anvende en særlig metode til forvaltning af deres kvoter i deres fangstplan; i så fald finder bestemmelserne i stk. 3 ikke anvendelse.
3. Den årlige fangstplan skal
a)
bl.a. angive de fartøjer på over 24 meter, der er optaget på listen i artikel 12, og de individuelle kvoter, der er tildelt dem
b)
for fartøjer på mindre end 24 meter og faststående tunfiskenet angive mindst de kvoter, der er tildelt producentorganisationer eller grupper af fartøjer, der fisker med tilsvarende redskaber.
4. Senest den 31. januar hvert år indgives den årlige fangstplan til Kommissionen. Alle senere ændringer af den årlige fangstplan eller den særlige metode til forvaltning af kvoter indgives til Kommissionen senest 10 dage før udøvelsen af den aktivitet, der svarer til den pågældende ændring.
5. Flagmedlemsstaten griber ind i medfør af dette stykke, hvis et fartøj, der fører dens flag, har
a)
undladt at opfylde de krav om fangstopgørelser, der er anført i artikel 17, stk. 3
b)
begået en overtrædelse som omhandlet i artikel 26.
Flagmedlemsstaten sikrer, at en fysisk inspektion finder sted under dens myndighed i dens havne eller foretages af en anden person, der er udpeget af flagmedlemsstaten, når fartøjet ikke befinder sig i en fællesskabshavn.
Flagmedlemsstaten kan kræve, at fartøjet øjeblikkeligt begiver sig til en havn, som den har udpeget, når den individuelle kvote skønnes opbrugt.
6. Senest den 31. januar sender medlemsstaterne en rapport til Kommissionen om, hvordan deres årlige fangstplaner for det foregående år er blevet gennemført. Disse rapporter skal redegøre for
a)
antallet af fartøjer, der faktisk har taget del i fiskeri efter almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet
b)
det enkelte fartøjs fangster, og
c)
det samlede antal dage, hvert fartøj har fisket i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
7. Private handelsaftaler mellem en medlemsstats borgere og en CPC om at anvende et fiskerfartøj, der fører den pågældende medlemsstats flag, til fiskeri inden for en CPC’s tunkvote, kan kun indgås, hvis den pågældende medlemsstat giver sin godkendelse og underretter Kommissionen herom, og hvis ICCAT-Kommissionen giver sin godkendelse.
8. Senest den 1. marts hvert år tilsender medlemsstaterne Kommissionen oplysninger om eventuelle private handelsaftaler mellem deres statsborgere og en CPC.
9. De i stk. 8 nævnte oplysninger skal omfatte følgende:
a)
en liste over alle fiskerfartøjer, der fører medlemsstatens flag, og som har fået tilladelse til aktivt at fiske efter almindelig tun i henhold til private handelsaftaler
b)
fartøjernes interne nummer som defineret i bilag I til Kommissionens forordning (EF) nr. 26/2004 af 30. december 2003 om et EF-fiskerflåderegister (6)
c)
de private handelsaftalers varighed
d)
medlemsstatens godkendelse af de private aftaler
e)
navnet på den pågældende CPC.
10. Kommissionen meddeler omgående de i stk. 9 nævnte oplysninger til ICCAT’s eksekutivsekretariat.
11. Kommissionen sikrer, at den procentdel af en CPC’s kvote for almindelig tun, der i henhold til artikel 8b i Rådets forordning (EF) nr. 1936/2001 (7) kan anvendes til befragtning af EF-fiskerfartøjer, ikke overstiger 60 %, 40 % og 20 % af den samlede kvote i henholdsvis 2007, 2008 og 2009.
12. Befragtning af EF-fiskerfartøjer til fiskeri af almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet vil være forbudt i 2010 og de efterfølgende år.
13. Hver medlemsstat sikrer, at antallet af dens befragtede fiskerfartøjer til fiskeri efter alminde lig tun og varigheden af befragtningen står i forhold til den kvote, der er tildelt befragtningslandet.
KAPITEL III
TEKNISKE FORANSTALTNINGER
Artikel 5
Lukkede fiskeriperioder
1. Fiskeri efter almindelig tun med store pelagiske langlinefartøjer på over 24 m er forbudt i det østlige Atlanterhav og Middelhavet i perioden 1. juni-31. december, bortset fra området vest for 10° V og nord for 42° N.
2. Notfiskeri efter almindelig tun er forbudt i det østlige Atlanterhav og Middelhavet i perioden 1. juli-31. december.
3. Fiskeri efter almindelig tun med stangfartøjer er forbudt i det østlige Atlanterhav og Middelhavet i perioden 15. november-15. maj.
4. Fiskeri efter almindelig tun med pelagiske trawlere er forbudt i det østlige Atlanterhav i perioden 15. november-15. maj.
Artikel 6
Anvendelse af luftfartøjer
Det er forbudt at anvende fly og helikoptere til sporing af almindelig tun i konventionsområdet.
Artikel 7
Mindstemål
1. Mindstemålet for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet er 30 kg eller 115 cm.
2. Uanset stk. 1 er mindstemålet for almindelig tun 8 kg eller 75 cm for følgende almindelige tun (thunnus thynnus), jf. dog artikel 9:
a)
almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav af stangfartøjer, dørgefartøjer og pelagiske trawlere
b)
almindelig tun fanget i Adriaterhavet med henblik på opdræt.
3. Med henblik på anvendelsen af stk. 2, litra a), fastsætter Rådet med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen det maksimale antal stangfartøjer, dørgefartøjer, der har tilladelse til at fiske efter almindelig tun, og pelagiske trawlere, der har tilladelse til at fiske efter almindelig tun som bifangst. Antallet af stangfartøjer og dørgefartøjer fastsættes til det antal EF-fartøjer, der deltog i direkte fiskeri efter almindelig tun i 2006. Antallet af pelagiske trawlere fastsættes til det antal EF-fartøjer, der har tilladelse til at fiske efter almindelig tun som bifangst i 2006.
4. Med henblik på anvendelsen af stk. 2, litra a), fordeler Rådet med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen antallet af fartøjer, jf. stk. 3, mellem medlemsstaterne.
5. Med henblik på anvendelsen af stk. 2, litra a), må højst 10 % af Fællesskabets kvote for almindelig tun på mellem 8 kg eller 75 cm og 30 kg eller 115 cm tildeles fartøjer med særlig tilladelse som omhandlet i stk. 3 og 4, idet stangfartøjer med en længde overalt på under 17 m dog højst må fange 200 tons almindelig tun af en vægt på mindst 6,4 kg eller en længde på 70 cm. Rådet træffer med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen afgørelse om fordelingen af Fællesskabets kvote mellem medlemsstaterne.
6. Højst 2 % af Fællesskabets kvote for almindelig tun mellem 8 og 30 kg må tildeles til kystnært fiskeri efter fersk fisk i det østlige Atlanterhav. Rådet træffer med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen afgørelse om fordelingen af Fællesskabets kvote mellem medlemsstaterne.
7. Bilag I indeholder yderligere specifikke bestemmelser for almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav af stangfartøjer, dørgefartøjer og pelagiske trawlere.
Artikel 8
Prøveudtagningsplan for almindelig tun
1. Hver medlemsstat opstiller et prøveudtagningsprogram med henblik på at vurdere antallet af fangede almindelig tun pr. størrelsesklasse.
2. Ved prøveudtagning med henblik på størrelsesbestemmelse af fiskene i burene udtages der en prøve på 100 individer pr. 100 tons levende fisk eller på 10 % af det samlede antal fisk anbragt i bur. Prøverne med henblik på størrelsesbestemmelse efter længde og vægt udtages under høsten på bedriften og på de døde fisk under transporten efter den metode, som ICCAT har vedtaget for datarapportering under opgave II.
3. Der skal udvikles flere metoder og foretages yderligere prøveudtagninger for fisk, der opdrættes i over ét år.
4. Prøverne udtages under en tilfældigt udvalgt høst og skal omfatte alle bure. Dataene for hvert års prøveudtagning meddeles Kommissionen senest den 31. maj det følgende år.
Artikel 9
Bifangst
1. Alle fiskerfartøjer må, uanset om de fisker aktivt efter almindelig tun eller ej, have en bifangst på højst 8 % almindelig tun på under 30 kg, men mindst 10 kg, jf. dog artikel 7, stk. 2.
2. Procenten i stk. 1 beregnes enten på basis af den samlede bifangst udtrykt i antal fisk pr. landing ud af fartøjets samlede fangster af almindelig tun eller på basis af bifangstens vægtækvivalent i procent.
3. Bifangsten skal trækkes fra flagmedlemsstatens kvote. Døde fisk fra den i stk. 1 omhandlede bifangst må ikke smides ud igen, så længe fiskeriet efter almindelig tun er åbent, og de skal trækkes fra flagmedlemsstatens kvote.
4. For landing af bifangster af almindelig tun gælder bestemmelserne i artikel 14 og artikel 18, stk. 1.
Artikel 10
Fritidsfiskeri
1. Ved fritidsfiskeri er det forbudt at fange og beholde om bord, omlade og lande mere end én almindelig tun pr. fangstrejse.
2. Afsætning af almindelig tun fanget ved fritidsfiskeri er forbudt, undtagen til velgørende formål.
3. Hver medlemsstat skal registrere fangstdata for fritidsfiskeri og meddele disse data til Kommissionen. Kommissionen videresender disse oplysninger til ICCAT’s stående udvalg for forskning og statistik.
4. Hver medlemsstat træffer de fornødne foranstaltninger til i videst muligt omfang at sikre, at almindelig tun, især ungfisk, der fanges levende ved fritidsfiskeri, slippes fri igen.
Artikel 11
Sportsfiskeri
1. Hver medlemsstat træffer de fornødne foranstaltninger til at regulere sportsfiskeri, især ved hjælp af fisketegn.
2. Afsætning af almindelig tun fanget ved sportsfiskeri er forbudt, undtagen til velgørende formål.
3. Hver medlemsstat skal registrere fangstdata for fritidsfiskeri og meddele disse data til Kommissionen. Kommissionen videresender disse oplysninger til ICCAT’s stående udvalg for forskning og statistik.
4. Hver medlemsstat træffer de fornødne foranstaltninger til i videst muligt omfang at sikre, at almindelig tun, især ungfisk, der fanges levende ved sportsfiskeri, slippes fri igen.
KAPITEL IV
KONTROLFORANSTALTNINGER
Artikel 12
Register over fartøjer med tilladelse til aktivt fiskeri efter almindelig tun
1. Hver medlemsstat sender senest den 31. januar 2008 elektronisk Kommissionen en liste over alle fiskerfartøjer, der fører dens flag, og som har fået særlig tilladelse til aktivt at fiske efter almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
2. Kommissionen sender disse oplysninger til ICCAT’s eksekutivsekretariat, så de pågældende fartøjer kan indføres i ICCAT’s register over fartøjer med tilladelse til at fiske efter almindelig tun.
3. De EF-fartøjer, der er omfattet af denne artikel, og som ikke er indført i ICCAT’s register, må ikke fiske efter, opbevare om bord, omlade, transportere, overføre eller lande almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
4. Bestemmelserne om fiskerilicenser i artikel 8a, stk. 2, 4, 6, 7 og 8, i forordning (EF) nr. 1936/2001 finder tilsvarende anvendelse.
Artikel 13
Register over faststående tunfiskenet med tilladelse til fiskeri efter almindelig tun
1. Hver medlemsstat sender senest den 31. januar 2008 elektronisk Kommissionen en liste over sine tilladte faststående tunfiskenet med særlig tilladelse til fiskeri efter almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet. Listen skal indeholde de faststående tunfiskenets navn og registernummer.
2. Kommissionen sender listen til ICCAT’s eksekutivsekretariat, så de pågældende faststående tunfiskenet kan indføres i ICCAT’s register over faststående tunfiskenet med tilladelse til fiskeri efter almindelig tun.
3. EF-faststående tunfiskenet, der ikke er indført i ICCAT’s register, må ikke fiske efter, opbevare om bord, omlade eller lande almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet.
4. Artikel 8a, stk. 2, 4, 6, 7 og 8, i forordning (EF) nr. 1936/2001 finder tilsvarende anvendelse.
Artikel 14
Udpegede havne
1. Medlemsstaterne udpeger et landingssted eller et sted tæt på kysten (udpegede havne), hvor landing eller omladning af almindelig tun er tilladt.
2. Medlemsstaterne sender senest den 1. april hvert år en liste over udpegede havne til Kommissionen. Kommissionen videresender inden den 15. april hvert år disse oplysninger til ICCAT’s eksekutivsekretariat. Eventuelle ændringer af listen meddeles Kommissionen til videreformidling til ICCAT’s eksekutivsekretariat senest 15 dage før, ændringen træder i kraft.
3. Fartøjer som omhandlet i artikel 12 må ikke lande eller omlade almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav og Middelhavet, uanset mængde, andre steder end i de havne, der er udpeget af CPC’erne og af medlemsstaterne i henhold til stk. 1 og 2.
4. Denne bestemmelse gælder for stangfartøjers, dørgefartøjers og pelagiske trawleres landing eller omladning af almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav i henhold til de særlige betingelser i bilag I.
Artikel 15
Registreringskrav
1. Foruden at overholde artikel 6 og 8 i Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik (8) skal føreren af et EF-fiskerfartøj som omhandlet i artikel 12 indføre de oplysninger, der er anført i bilag II, i logbogen, når dette er relevant.
2. Føreren af et EF-fartøj som omhandlet i artikel 12, der deltager i fælles fiskeri, skal indføre følgende yderligere oplysninger i logbogen:
a)
hvis fangsten er taget om bord eller overført til bure:
-
dato og klokkeslæt for fangst under fælles fiskeri
-
position (længde/bredde) for fangst under fælles fiskeri
-
hvor stor en fangstmængde af almindelig tun, der er taget om bord eller overført til bure
-
fiskerfartøjets navn og internationale radiokaldesignal
b)
for fartøjer, der deltager i fælles fiskeri, men ikke i overførsel af fisk:
-
dato og klokkeslæt for det fælles fiskeri
-
position (længde/bredde) for det fælles fiskeri
-
konstatering af, at der ikke er blevet taget fangster om bord eller overført fangster til bure
-
fangstfartøj(ets)(ernes) navn(e) og internationale radiokaldesignal(er).
3. Når et fangstfartøj, der deltager i fælles fiskeri, opgiver den mængde almindelig tun, der er fanget med dets fiskeredskaber, angiver fartøjsføreren for hver fangst, i hvilke(t) fartøj(er)s og i hvilke(n) flagstat(er)s kvote fangsterne skal modregnes.
Artikel 16
Fælles fiskeri
1. Fartøjer, som fører en eller flere medlemsstaters flag, må kun udøve fælles fiskeri efter almindelig tun med tilladelse fra den eller de pågældende flagmedlemsstat(er).
2. Når der ansøges om tilladelser, træffer hver medlemsstat de fornødne foranstaltninger til fra de fiskerfartøjer fra den pågældende medlemsstat, der deltager i det fælles fiskeri, at indhente detaljerede oplysninger om det fælles fiskeris varighed, aktørernes identitet og nøglen for fordeling af fangsterne mellem fartøjerne.
3. Hver medlemsstat sender de oplysninger, der er omhandlet i stk. 2, til Kommissionen. Kommissionen videresender straks disse oplysninger til ICCAT’s sekretariat.
Artikel 17
Fangstopgørelser
1. Føreren af et fangstfartøj som omhandlet i artikel 12 sender en fangstopgørelse med angivelse af sit fartøjs fangstmængder af almindelig tun, herunder nulfangst, til de kompetente myndigheder i sin flagmedlemsstat.
2. Fangstopgørelsen skal første gang sendes senest 10 dage efter indsejling i det østlige Atlanterhav og Middelhavet eller efter fangstrejsens begyndelse. Ved fælles fiskeri angiver føreren af fangstfartøjet for hver fangst, for hvilke(t) fartøj(er) fangsterne skal modregnes i flagstat(ens) (ernes) kvote.
3. Fra den 1. juni hvert år skal fartøjsføreren sende en fangstopgørelse for almindelig tun, herunder nulfangst, hver femte dag.
4. Hver medlemsstat skal, så snart den har modtaget fangstopgørelserne, sende dem elektronisk eller på anden måde til Kommissionen. Kommissionen videresender straks disse oplysninger til ICCAT’s sekretariat.
5. Medlemsstaterne meddeler inden den 15. i hver måned elektronisk Kommissionen, hvor store mængder almindelig tun fra det østlige Atlanterhav og Middelhavet der i den foregående måned er landet, omladet, fanget med faststående net eller anbragt i bur af fartøjer, der fører deres flag. Kommissionen videresender straks disse oplysninger til ICCAT’s sekretariat.
Artikel 18
Landing
1. Uanset artikel 7 i forordning (EØF) nr. 2847/93 meddeler føreren af et EF-fartøj som omhandlet i artikel 12 i denne forordning eller dennes repræsentant senest fire timer før forventet ankomst i havn de kompetente myndigheder i den medlemsstat (herunder flagmedlemsstaten) eller CPC, hvis havne eller landingsfaciliteter han ønsker at benytte, følgende:
a)
hvornår fartøjet forventes at ankomme
b)
hvor stor en mængde almindelig tun der anslås at være om bord
c)
i hvilket geografisk område fangsterne er taget.
2. Hvis der landes fisk i en udpeget havn i en anden medlemsstat end flagmedlemsstaten, sender de relevante myndigheder i denne medlemsstat senest 48 timer efter afsluttet landing en landingsopgørelse til de kompetente myndigheder i fartøjets flagstat.
3. Denne bestemmelse gælder ikke for stangfartøjers, dørgefartøjers og pelagiske trawleres landing af almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav.
Artikel 19
Omladning
1. Uanset artikel 11 i forordning (EØF) nr. 2847/93 er omladning til havs af almindelig tun forbudt i det østlige Atlanterhav og Middelhavet, undtagen for store langlinefartøjer til tunfiskeri, der fisker i overensstemmelse med ICCAT’s henstilling 2005[06] om opstilling af et omladningsprogram for store langlinefartøjer til tunfiskeri, som ændret.
2. Føreren af modtagerfartøjet (fiskerfartøj eller fabriksfartøj) eller dennes repræsentant meddeler senest 48 timer før forventet ankomst i havn de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvis havn han ønsker at benytte, følgende:
a)
hvornår fartøjet forventes at ankomme
b)
hvor stor en mængde almindelig tun der anslås at være om bord
c)
i hvilke geografiske områder fangsterne af almindelig tun til omladning er taget
d)
navnet på det fangstfartøj, der leverer den almindelige tun, og dets nummer i ICCAT’s register over fartøjer med tilladelse til fiskeri efter almindelig tun
e)
modtagerfartøjets navn og dets nummer i ICCAT’s register over fartøjer med tilladelse til fiskeri efter almindelig tun
f)
hvor stor en mængde almindelig tun der skal omlades.
3. Fangstfartøjer må ikke omlade, medmindre de har opnået forhåndstilladelse til omladning fra deres flagstat.
4. Føreren af fangstfartøjet meddeler, før omladningen begynder, sin flagstat følgende:
a)
hvor stor en mængde almindelig tun der skal omlades
b)
omladningsdato og -havn
c)
modtagerfartøjets navn, registreringsnummer og flag samt dets nummer i ICCAT’s register over fartøjer med tilladelse til fiskeri efter almindelig tun
d)
i hvilket geografisk område tunfangsterne er taget.
5. De kompetente myndigheder i den medlemsstat, i hvis havn omladningen foregår:
a)
inspicerer modtagerfartøjet ved ankomst og kontrollerer lasten og papirerne vedrørende omladningen
b)
sender en omladningsmeddelelse til myndighederne i fangstfartøjets flagstat senest 48 timer efter afsluttet omladning.
6. Føreren af et EF-fartøj som omhandlet i artikel 12 udfylder og sender en ICCAT-omladningsopgørelse til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvis flag fartøjerne fører. Opgørelsen sendes senest 15 dage efter datoen for omladning i havn i det format, som er vist i bilag III.
Artikel 20
Anbringelse i bur
1. Den medlemsstat, under hvis jurisdiktion bedriften til opfedning eller opdræt af almindelig tun henhører, sender senest en uge efter afsluttet anbringelse i bur en rapport om anbringelse i bur valideret af en observatør til den medlemsstat eller CPC, under hvis flag fartøjerne har fisket efter tun, og til Kommissionen. Kommissionen videresender straks disse oplysninger til ICCAT’s sekretariat. Rapporten skal indeholde oplysningerne i meddelelsen om anbringelse i bur, jf. artikel 4b i forordning (EF) nr. 1936/2001.
2. Hvis bedrifterne til opfedning eller opdræt ligger på åbent hav, finder stk. 1 tilsvarende anvendelse for medlemsstater, hvor de fysiske eller juridiske personer med ansvar for bedrifterne til opfedning eller opdræt er etableret.
3. De kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor bedriften til opfedning eller opdræt er beliggende, underretter inden enhver anbringelse i bur fangstfartøjets flagmedlemsstat eller flag-CPC om anbringelse i bur af fisk fanget af fiskerfartøjer, der fører dens flag.
Fangstfartøjets flagmedlemsstat skal anmode de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor bedriften til opfedning eller opdræt er beliggende, om at beslaglægge fangsterne og slippe fiskene fri i havet, hvis førstnævnte medlemsstat ved modtagelse af oplysningerne skønner
a)
at det fartøj, der opgives at have fanget fiskene, havde en utilstrækkelig individuel kvote i forhold til den mængde almindelig tun, der blev anbragt i bur, eller
b)
at mængden af fisk ikke var blevet behørigt rapporteret og ikke var taget med i beregningen af en eventuel kvote, eller
c)
at det fartøj, der opgives at have fanget fiskene, ikke havde tilladelse til at fiske efter almindelig tun.
4. Føreren af et EF-fiskerfartøj skal udfylde en ICCAT-overførselsopgørelse og sende den til flagmedlemsstaten eller flag-CPC’en senest 15 dage efter datoen for overførsel til slæbebåd eller anbringelse i bur i det format, som er vist i bilag III. Overførselsopgørelsen skal ledsage de overførte fisk under transport til bur.
Artikel 21
Fiskeri med faststående tunfiskenet
1. Efter afslutning af hvert fiskeri med faststående tunfiskenet registreres fangsterne, og fangstopgørelsen sendes elektronisk eller på anden måde senest 48 timer efter afslutningen af hvert fiskeri til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor det faststående net befinder sig.
2. Hver medlemsstat sender fangstrapporten elektronisk til Kommissionen straks efter modtagelsen. Kommissionen videresender straks disse oplysninger til ICCAT’s sekretariat.
Artikel 22
Kontrol i havn eller på bedrift
1. Medlemsstaterne træffer alle fornødne foranstaltninger til at sikre, at alle fartøjer i ICCAT’s register over fartøjer med tilladelse til at fiske efter almindelig tun, der anløber en udpeget havn for at lande og/eller omlade almindelig tun fanget i det østlige Atlanterhav og Middelhavet, kontrolleres i havn.
2. Medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger til at kontrollere hver anbringelse i bur på bedrifter til opfedning eller opdræt, der henhører under deres jurisdiktion.
3. Hvis bedrifterne til opfedning eller opdræt ligger på åbent hav, finder stk. 2 tilsvarende anvendelse for medlemsstater, hvor de fysiske eller juridiske personer med ansvar for bedriften til opfedning eller opdræt er etableret.
Artikel 23
Krydskontrol
1. Medlemsstaterne undersøger på baggrund bl.a. af FOS-data (FOS = fartøjsovervågningssystem) de indsendte logbøger og relevante oplysninger registreret i deres fartøjers logbøger, i overførselsopgørelsen/omladningsopgørelsen og i fangstopgørelserne.
2. Medlemsstaterne foretager administrativ krydskontrol af alle landinger, omladninger eller anbringelser i bur ved at sammenholde mængderne pr. art registreret i fartøjets logbog eller mængderne pr. art anført i omladningsopgørelsen med mængderne anført i landingsopgørelsen eller meddelelsen om anbringelse i bur og alle andre relevante dokumenter såsom fakturaer og/eller salgsnotaer.
Artikel 24
ICCAT-ordningen for fælles international inspektion
1. ICCAT-ordningen for fælles international inspektion, som ICCAT vedtog på sit fjerde ordinære møde (Madrid, november 1975), og som findes i bilag IV til denne forordning, skal gælde i Fællesskabet.
2. Medlemsstater, hvis fiskerfartøjer har tilladelse til at fiske efter almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet, udpeger inspektører og foretager inspektion til havs i henhold til ordningen.
3. Kommissionen eller et af denne udpeget organ kan udpege EF-inspektører til ordningen.
4. Kommissionen eller et af denne udpeget organ koordinerer overvågnings- og inspektionsarbejdet for Fællesskabet. Den kan i samråd med de berørte medlemsstater opstille fælles inspektionsprogrammer med henblik herpå, så Fællesskabet bliver i stand til at opfylde sine forpligtelser i henhold til ordningen. De medlemsstater, hvis fartøjer fisker efter almindelig tun, træffer de fornødne foranstaltninger til at lette gennemførelsen af sådanne programmer, især med hensyn til hvilke menneskelige og materielle ressourcer der er behov for, og i hvilke perioder og områder de skal indsættes.
5. Medlemsstaterne meddeler senest den 1. april hvert år Kommissionen navnene på de inspektører og inspektionsfartøjer, som de agter at lade indgå i ordningen i det følgende år. På grundlag af disse oplysninger opstiller Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne en foreløbig plan for Fællesskabets deltagelse i ordningen hvert år, som den sender til ICCAT’s sekretariat og medlemsstaterne.
Artikel 25
Observatørprogram
1. Hver medlemsstat sørger for observatørdækning af sine fiskerfartøjer af en længde på over 15 m for mindst
a)
20 % af dens aktive notfartøjer. Ved fælles fiskeri skal der være en observatør til stede under fiskeriet
b)
20 % af dens aktive pelagiske trawlere
c)
20 % af dens aktive langlinefartøjer
d)
20 % af dens aktive stangfartøjer
e)
100 % ved høst af fangst fra faststående tunfiskenet.
Observatøren har især til opgave
a)
at kontrollere, om fartøjet opfylder betingelserne i denne forordning
b)
at registrere og rapportere fiskeriaktiviteten
c)
at observere og anslå fangster og kontrollere oplysninger i logbogen
d)
at spotte og registrere fartøjer, der fisker i strid med ICCAT’s bevarelsesforanstaltninger.
Observatøren skal desuden udføre videnskabeligt arbejde såsom indsamling af opgave II-data som defineret af ICCAT, når ICCAT anmoder derom, efter vejledning fra ICCAT’s stående udvalg for forskning og statistik.
2. Hver medlemsstat, under hvis jurisdiktion bedriften til opfedning eller opdræt af almindelig tun henhører, skal sørge for, at der er en observatør til stede ved enhver overførsel af almindelig tun til bur og enhver høst af fisk fra bedriften.
Observatøren har især til opgave
a)
at observere og overvåge, at opdrættet foregår i overensstemmelse med artikel 4a, 4b og 4c i forordning (EF) nr. 1936/2001
b)
at validere rapporten om anbringelse i bur omhandlet i artikel 20 i denne forordning
c)
at udføre videnskabeligt arbejde, f.eks. prøveudtagning, når ICCAT anmoder derom, efter vejledning fra ICCAT’s stående udvalg for forskning og statistik.
Artikel 26
Håndhævelse
1. Medlemsstaterne træffer håndhævelsesforanstaltninger over for et fiskerfartøj, der fører deres flag, hvis det efter deres lovgivning fastslås, at fiskerfartøjet ikke overholder bestemmelserne i artikel 4, 5, 7, 14, 15, 16, 17 og 19. Foranstaltningerne kan, alt efter hvor alvorlig overtrædelsen er, og efter de gældende bestemmelser i den nationale lovgivning omfatte:
a)
bøder
b)
beslaglæggelse af ulovlige fiskeredskaber og fangster
c)
beslaglæggelse af fartøjet
d)
suspension eller inddragelse af fiskeritilladelse
e)
eventuel nedsættelse eller annullering af fiskekvote.
2. Hver medlemsstat, på hvis jurisdiktionsområde der ligger en bedrift for almindelig tun, træffer håndhævelsesforanstaltninger over for denne bedrift, hvis det efter medlemsstatens lovgivning er fastslået, at bedriften ikke overholder bestemmelserne i artikel 20 og artikel 25, stk. 2, i denne forordning og artikel 4a, 4b og 4c i forordning (EF) nr. 1936/2001. Foranstaltningerne kan, alt efter hvor alvorlig overtrædelsen er, og efter de gældende bestemmelser i den nationale lovgivning omfatte
a)
bøder
b)
suspension eller udelukkelse fra registeret for opfedningsbedrifter
c)
forbud mod anbringelse i bur eller afsætning af almindelig tun.
Artikel 27
Markedsforanstaltninger
1. Handel med og landing, import, eksport, anbringelse i bur med henblik på opdræt og opfedning, reeksport og omladning inden for Fællesskabet af almindelig tun (thunnus thynnus) fra det østlige Atlanterhav og Middelhavet, der ikke er ledsaget af nøjagtig, fuldstændig og valideret dokumentation i overensstemmelse med denne forordning, er forbudt.
2. Handel med og import, landing, anbringelse i bur med henblik på opdræt og opfedning, forarbejdning, eksport, reeksport og omladning inden for Fællesskabet af almindelig tun (thunnus thynnus) fra det østlige Atlanterhav og Middelhavet, der er fanget af fiskerfartøjer, hvis flagstat ikke har kvoter, fangstbegrænsning eller tildeling af fiskeriindsats for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet i henhold til ICCAT’s forvaltnings- og bevarelsesforanstaltninger, eller hvis flagstats fiskerimuligheder er opbrugt, er forbudt. På grundlag af de oplysninger, der modtages fra ICCAT’s sekretariat, underretter Kommissionen alle medlemsstaterne om, at en CPC’s kvote er opbrugt.
3. Handel med og import, landing, forarbejdning og eksport inden for Fællesskabet af almindelig tun fra bedrifter, der ikke følger ICCAT’s henstilling 2006[07] om opdræt af almindelig tun, er forbudt.
Artikel 28
Omregningsfaktorer
Ved beregning af forarbejdet almindelig tuns rundvægtsækvivalent anvendes de omregningsfaktorer, der er vedtaget af ICCAT’s stående udvalg for forskning og statistik.
Artikel 29
Finansiering
Med henblik på artikel 21, litra a), nr. i), i Rådets forordning (EF) nr. 1198/2006 af 27. juli 2006 om Den Europæiske Fiskerifond (9) anses den flerårige genopretningsplan for almindelig tun i det østlige Atlanterhav og Middelhavet indtil 31. december 2014 for at være en genopretningsplan som defineret i artikel 5 i forordning (EF) nr. 2371/2002.
KAPITEL V
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 30
Ændringer af forordning (EF) nr. 520/2007
I forordning (EF) nr. 520/2007 foretages følgende ændringer:
1)
Artikel 6 og 11 udgår.
2)
I bilag IV udgår teksten vedrørende almindelig tun.
Artikel 31
Ikrafttræden og anvendelse
Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2008.
Artikel 29 anvendes dog fra den 13. juni 2007.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. december 2007.
A TANÁCS 1559/2007/EK RENDELETE
(2007. december 17.)
az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengerben élő kékúszójútonhal-állományra vonatkozó többéves helyreállítási terv létrehozásáról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 37. cikkére,
tekintettel a Bizottság javaslatára,
tekintettel az Európai Parlament véleményére (1),
mivel:
(1)
A Közösség 1997. november 14. óta szerződő fele az atlanti tonhalfélék védelméről szóló nemzetközi egyezménynek (2).
(2)
Az atlanti tonhalfélék védelmére létrehozott nemzetközi bizottság (ICCAT) a 2006 novemberében tartott éves ülésén elfogadta az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengerben élő kékúszójú tonhalfajokra vonatkozó 15 éves helyreállítási terv létrehozásáról szóló 2006[05] sz. ajánlást.
(3)
Az állomány helyreállítása érdekében az ICCAT helyreállítási terve előírja a teljes kifogható mennyiségek fokozatos csökkentését a 2007 és 2010 közötti időszakban, egyes területeken és időszakokban halászati korlátozásokat vezet be, meghatározza a kékúszójú tonhal új, legkisebb fogható méretét, sport- és szabadidős horgászati tevékenységre vonatkozó intézkedéseket, valamint ellenőrzési intézkedéseket fogad el, és a helyreállítási terv hatékony végrehajtásának biztosítására rendelkezik a közös nemzetközi ellenőrzés rendszerének alkalmazásáról.
(4)
Az ICCAT ajánlásából eredő nemzetközi kötelezettségek teljesítése érdekében az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengerben élő kékúszójútonhal-állományra vonatkozó ICCAT helyreállítási tervet a kékúszójútonhal-állomány helyreállítására vonatkozó többéves intézkedések végrehajtásáról szóló rendelet 2007-ben történő elfogadásáig ideiglenesen a 41/2007/EK rendeletnek az Atlanti Tonhal Védelmére Létrehozott Nemzetközi Bizottság ajánlásában meghatározott, a kékúszójú tonhalra vonatkozó helyreállítási terv tekintetében történő módosításáról szóló, 2007. június 11-i 643/2007/EK rendelettel (3) hajtották végre.
(5)
Az ICCAT helyreállítási tervének folyamatos végrehajtását ezért a halászati erőforrások közös halászati politika alapján történő védelméről és fenntartható kiaknázásáról szóló, 2002. december 20-i 2371/2002/EK rendelet (4) 5. cikkének megfelelően kialakított helyreállítási terv létrehozásáról szóló tanácsi rendelettel kell biztosítani, amelyet 2008. január 1-jétől kell alkalmazni.
(6)
Néhány, az ICCAT által a kékúszójú tonhalra vonatkozóan elfogadott technikai intézkedés a hosszú távon vándorló fajok egyes állományainak védelmét célzó technikai intézkedések megállapításáról és a 973/2001/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2007. május 7-i 520/2007/EK rendelettel (5) már a közösségi jog részévé vált.
(7)
Az ICCAT helyreállítási tervének végrehajtására vonatkozó, e rendelet alapján elfogadott és a 643/2007/EK rendelet alapján ideiglenesen elfogadott intézkedéseket - kizárólag 2014. december 31-ig történő finanszírozásuk céljából - a 2371/2002/EK rendelet 5. cikke értelmében vett, a 643/2007/EK rendelet hatálybalépésének időpontjától érvényes helyreállítási tervnek kell tekinteni.
(8)
Az ICCAT által a kékúszójú tonhalra vonatkozóan elfogadott új technikai intézkedések elfogadása, valamint a fent említett rendelet elfogadása óta hatályban lévő jogszabályok naprakésszé tétele megkívánja az 520/2007/EK rendelet egyes rendelkezéseinek elhagyását, amelyek helyébe e rendelet rendelkezései lépnek,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
I. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. cikk
Tárgy és hatály
E rendelet az atlanti tonhalfélék védelmére létrehozott nemzetközi bizottság (ICCAT) által a kékúszójú tonhalra (Thunnus thynnus) vonatkozóan előterjeszett többéves helyreállítási terv Közösség általi alkalmazásával kapcsolatos általános szabályokat határozza meg. E rendelet az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengerben élő kékúszójú tonhalra vonatkozik.
Az említett helyreállítási terv célja a maximális, legalább 50 %-os valószínűséggel fenntartható hozamnak (MFH) megfelelő biomassza elérése.
2. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában:
a)
„szerződő felek”: az atlanti tonhalfélék védelméről szóló nemzetközi egyezmény szerződő felei, valamint az együttműködő nem szerződő felek, egyéb jogi személyek és halászatot folytató jogalanyok;
b)
„halászhajó”: bármely olyan hajó, amelyet a tonhalállományok kereskedelmi kiaknázására használnak vagy szánnak, beleértve a halfeldolgozó hajókat, a szállítóhajókat, vontatóhajókat és az átrakodásban részt vevő hajókat is;
c)
„közös halászati művelet”: kettő vagy több, különböző szerződő felek vagy különböző tagállamok lobogója alatt közlekedő hajó közötti művelet, melynek során az egyik hajó fogása teljes egészében vagy részben egy vagy több másik hajónak tulajdonítható;
d)
„átszállítás”: bármely olyan tevékenység, amelynek során kékúszójú tonhalat helyeznek át:
i.
a halászhajóról egy kékúszójú tonhalat hizlaló gazdaságba, beleértve a szállítás során elpusztult vagy kiszabadult halakat is;
ii.
egy kékúszójú tonhalat hizlaló gazdaságból vagy tonhalcsapdából halfeldolgozó hajóra, szállítóhajóra vagy a partra;
e)
„tonhalcsapda”: olyan rögzített halászeszköz, amely a tengerfenékhez van horgonyozva, és amelyre általában a halat egy zárt részbe terelő vezetőhálót szerelnek;
f)
„ketreces haltartás”: olyan módszer, amelynek során az élő kékúszójú tonhalat nem a fedélzeten tárolják, ide tartozik a hizlalás és a tenyésztés is;
g)
„hizlalás”: az a folyamat, amely során a kékúszójú tonhalat rövid ideig (2-6 hónapig) ketrecben tartják, elsősorban a hal zsírtartalmának növelése érdekében;
h)
„tenyésztés”: az a folyamat, amelynek során a kékúszójú tonhalat egy évnél hosszabb ideig ketrecben tartják a teljes biomassza növelése céljából;
i)
„átrakodás”: egy halászhajó fedélzetén lévő kékúszójú tonhal egy részének vagy egészének egy másik halászhajóra történő átrakodása;
j)
„halfeldolgozó hajó”: olyan hajó, amelynek fedélzetén a halászati termékeken csomagolásuk előtt egy vagy több műveletet végeznek el az alábbiak közül: filézés vagy darabolás, fagyasztás és/vagy feldolgozás;
k)
„sporthorgászat”: olyan nem kereskedelmi célú halászati tevékenység, amelynek résztvevői egy nemzeti sportszervezethez tartoznak, vagy nemzeti sportengedéllyel rendelkeznek;
l)
„szabadidős horgászat”: olyan nem kereskedelmi célú halászati tevékenység, amelynek résztvevői nem tartoznak nemzeti sportszervezethez, vagy nem rendelkeznek nemzeti sportengedéllyel;
m)
„Task II.”: a Task II. módszer az ICCAT által az „Atlanti tonhalak és tonhalszerű halak helyszíni statisztikai és mintavételi kézikönyvében” (harmadik kiadás, ICCAT, 1990) meghatározottak szerint;
n)
„szállítóhajó”: olyan hajó, amely vadon élő egyedeket vesz át és szállít hizlaló vagy tenyésztő gazdaságokba.
II. FEJEZET
HALÁSZATI LEHETŐSÉGEK
3. cikk
Teljes kifogható mennyiségek (TAC-k)
Az ICCAT által az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengerben élő kékúszójú tonhalra vonatkozóan a szerződő felek számára meghatározott teljes kifogható mennyiségek a következők:
-
2008-ban: 28 500 tonna,
-
2009-ben: 27 500 tonna,
-
2010-ben: 25 500 tonna.
Amennyiben azonban az ICCAT keretében új TAC-szintekről határoznak, a Tanács a Bizottság javaslatára minősített többséggel módosíthatja az első bekezdésben meghatározott TAC-értékeket.
4. cikk
(1) Minden egyes tagállam megteszi a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy hajóinak és tonhalcsapdáinak halászati erőkifejtése arányban álljon az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengerben élő kékúszójú tonhalra vonatkozóan az említett tagállam rendelkezésére álló halászati lehetőségekkel.
(2) Minden egyes tagállam éves halászati tervet készít azokra a hajókra és tonhalcsapdákra vonatkozóan, amelyek kékúszójú tonhal halászatára szolgálnak az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren. Azok a tagállamok, amelyek esetében a kékúszójú tonhalra vonatkozó kvóta a közösségi kvóta 5 %-a alatt van, halászati tervükben a kvótagazdálkodásra irányuló egyedi módszert fogadhatnak el, mely esetben a (3) bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók.
(3) Az éves halászati terv meghatározza:
a)
többek között a 12. cikkben említett listán szereplő és 24 métert meghaladó hosszúságú hajókat, továbbá a számukra kiosztott egyéni kvótákat;
b)
a 24 méternél kisebb hosszúságú hajók és a tonhalcsapdák esetében meghatározza legalább a termelői szervezetek vagy a hasonló felszereléssel halászó hajók csoportjai számára kiosztott kvótákat.
(4) Az éves halászati tervet legkésőbb minden év január 31-ig el kell juttatni a Bizottsághoz. Az éves halászati terv vagy a kvótagazdálkodásra irányuló egyedi módszer bármely ezt követő módosítását legkésőbb tíz nappal az adott módosítás által érintett tevékenység megkezdése előtt el kell juttatni a Bizottsághoz.
(5) A lobogó szerinti tagállam meghozza az e bekezdés szerinti intézkedéseket, amennyiben a lobogója alatt közlekedő valamely hajó:
a)
elmulasztott eleget tenni a 17. cikk (3) bekezdésében említett jelentéstételi kötelezettségének;
b)
a 26. cikkben említett szabálysértést követett el.
A lobogó szerinti tagállam gondoskodik arról, hogy a fizikai vizsgálatokra saját felügyelete alatt a kikötőiben kerüljön sor, vagy azokat egy általa kijelölt másik személy végezze, amennyiben a hajó nem egy közösségi kikötőben tartózkodik.
A lobogó szerinti tagállam előírhatja a hajó számára, hogy amikor az egyéni kvóta kimerítettnek tekinthető, haladéktalanul hajózzon egy, a tagállam által kijelölt kikötőbe.
(6) A tagállamok legkésőbb minden év január 31-ig jelentést tesznek a Bizottságnak a megelőző évre vonatkozó éves halászati tervük végrehajtásáról. A jelentésnek tartalmaznia kell a következőket:
a)
az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengerben élő kékúszójú tonhal halászatában ténylegesen részt vevő hajók száma;
b)
az egyes hajók fogása; és
c)
az egyes hajók által az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren halászattal töltött napok száma.
(7) Egy tagállam állampolgárai és egy szerződő fél között olyan magánjellegű kereskedelmi megállapodást kötni, amely alapján az említett tagállam lobogója alatt közlekedő halászhajót egy szerződő fél tonhalkvótája keretében használnak halászatra, kizárólag az érintett tagállam és az ICCAT engedélyével lehet; az érintett tagállam tájékoztatja erről a Bizottságot.
(8) A tagállamok minden év március 1-jéig megküldik a Bizottság részére az állampolgáraik és valamely szerződő fél között létrejött magánjellegű kereskedelmi megállapodásokra vonatkozó információkat.
(9) A (8) bekezdésben említett információ az alábbi elemeket tartalmazza:
a)
az adott tagállam lobogója alatt közlekedő valamennyi olyan halászhajó listája, amely a kékúszójú tonhal aktív halászatára jogosult, a magánjellegű kereskedelmi megállapodásnak megfelelően;
b)
a hajóknak a közösségi halászflotta-nyilvántartásról szóló 2003. december 30-i 26/2004/EK bizottsági rendelet (6) I. mellékletében meghatározott belső száma;
c)
a magánjellegű kereskedelmi megállapodások hossza;
d)
a tagállam hozzájárulása a magánjellegű kereskedelmi megállapodáshoz;
e)
az érintett szerződő fél neve.
(10) A Bizottság haladéktalanul megküldi az ICCAT ügyvezető titkárságának a (9) bekezdésben említett információkat.
(11) A Bizottság biztosítja, hogy a szerződő felek kékúszójútonhal-kvótájának azon százaléka, amely az 1936/2001/EK tanácsi rendelet (7) 8b. cikkével összhangban közösségi halászhajók bérlésére használható fel, ne haladja meg a 2007., 2008., illetve 2009. évi teljes kvóta 60, 40, illetve 20 %-át.
(12) 2010-ben és az azt követő években tilos közösségi halászhajóknak az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengerben élő kékúszójú tonhal halászata céljából való bérlése.
(13) Minden egyes tagállam biztosítja, hogy a kékúszójú tonhal halászatával foglalkozó, bérelt halászhajóinak száma és a bérlés időtartama arányban álljon a bérbeadó állam számára kiosztott kvótával.
III. FEJEZET
TECHNIKAI INTÉZKEDÉSEK
5. cikk
Halászati tilalmi időszak
(1) Az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren a kékúszójú tonhal 24 méternél nagyobb, horogsorral felszerelt nyílt tengeri hajókkal történő halászata a június 1-jétől december 31-ig tartó időszakban tilos, a ny. h. 10°-tól nyugatra és az é. sz. 42°-tól északra fekvő terület kivételével.
(2) Az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren a kékúszójú tonhal erszényes kerítőhálóval történő halászata a július 1-jétől december 31-ig tartó időszakban tilos.
(3) Az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren a kékúszójú tonhal csalit használó hajókkal történő halászata november 15-től május 15-ig tilos.
(4) Az Atlanti-óceán keleti részén a kékúszójú tonhal nyílt tengeri vonóhálós hajókkal történő halászata a november 15-től május 15-ig tartó időszakban tilos.
6. cikk
Repülőgépek használata
Az egyezmény alá tartozó területen tilos repülőgépeknek vagy helikoptereknek a kékúszójú tonhal felkutatására történő használata.
7. cikk
Legkisebb méret
(1) Az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren a kékúszójú tonhal legkisebb fogható mérete 30 kg vagy 115 cm.
(2) Az (1) bekezdéstől eltérve és a 9. cikk sérelme nélkül, a kékúszójú tonhal (Thunnus thynnus) legkisebb fogható mérete 8 kg vagy 75 cm a következő esetekben:
a)
az Atlanti-óceán keleti részén csalival, pergetett horogsorral és nyílt tengeri vonóhálós hajóval fogott kékúszójú tonhal;
b)
az Adriai-tengeren tenyésztés céljából kifogott kékúszójú tonhal.
(3) A (2) bekezdés a) pontjának alkalmazásában a Tanács a Bizottság javaslata alapján, minősített többséggel meghatározza azon csalival és pergetett horogsorral halászó hajók maximális számát, amelyek számára a kékúszójú tonhal halászata engedélyezett, valamint azon nyílt tengeri vonóhálós hajók számát, amelyek számára a kékúszójú tonhal járulékos fogásként való halászata engedélyezett. A csalival és pergetett horogsorral halászó hajók számát a kékúszójú tonhal célzott halászatában 2006-ban részt vevő közösségi hajók számában állapítják meg. A nyílt tengeri vonóhálós hajók számát azon közösségi hajók számában állapítják meg, amelyek számára 2006-ban engedélyezték a kékúszójú tonhal járulékos fogásként való halászatát.
(4) A (2) bekezdés a) pontjának alkalmazásában a Tanács a Bizottság javaslata alapján, minősített többséggel elosztja a tagállamok között a (3) bekezdésnek megfelelően meghatározott hajószámot.
(5) A (2) bekezdés a) pontjának alkalmazásában a 8 kg vagy 75 cm és 30 kg vagy 115 cm közötti méretű kékúszójú tonhalra vonatkozó közösségi kvóta legfeljebb 10 %-át a (3) és (4) bekezdésben említett, engedéllyel rendelkező hajóknak osztják ki, és ezen belül a 17 méternél rövidebb, csalival halászó hajók legfeljebb 200 tonna, egyedenként legalább 6,4 kg súlyú vagy 70 cm hosszúságú kékúszójú tonhalat foghatnak ki. A Tanács a Bizottság javaslata alapján, minősített többséggel határoz a közösségi kvóta tagállamok közötti elosztásáról.
(6) A 8 és 30 kg közötti súlyú kékúszójú tonhalra vonatkozó közösségi kvóta legfeljebb 2 %-át a friss halat halászó, kisüzemi halászatot folytató hajóknak oszthatják ki az Atlanti-óceán keleti részén. A Tanács a Bizottság javaslata alapján, minősített többséggel határoz a közösségi kvóta tagállamok közötti elosztásáról.
(7) Az Atlanti-óceán keleti részén csalival, pergetett horogsorral és nyílt tengeri vonóhálós hajóval kifogott kékúszójú tonhalra vonatkozó további különleges feltételeket az I. melléklet határozza meg.
8. cikk
A kékúszójú tonhalra vonatkozó mintavételi terv
(1) Minden egyes tagállam mintavételi programot hoz létre a kifogott kékúszójú tonhal méret szerinti darabszámának becslésére.
(2) A halketrecekben végzett, méret szerinti mintavételezést 100 tonnányi élő halanként 100 egyeden vagy a ketrecben lévő összes hal 10 %-án kell elvégezni. A méret szerinti mintát - hossz vagy súly alapján - a halgazdaság lehalászásakor, illetve a szállítás közben elpusztult halakon kell venni, összhangban a Task II. keretében az ICCAT által elfogadott adatküldési módszerrel.
(3) A több mint egy évig nevelt halakra vonatkozóan további mintavételi módszereket és technikákat kell kidolgozni.
(4) A mintavételt a lehalászás során véletlenszerűen, valamennyi ketrecre kiterjedően kell elvégezni. Az adott évben elvégzett mintavételre vonatkozó adatokat a következő év május 31-ig kell elküldeni az ICCAT számára.
9. cikk
Járulékos fogások
(1) A 7. cikk (2) bekezdésének sérelme nélkül, minden halászhajó számára - akár aktívan halásznak a kékúszójú tonhalra, akár nem - legfeljebb 8 %-os járulékos fogás engedélyezett a kékúszójú tonhal tekintetében, melyek súlya 30 kg-nál kisebb, de legalább 10 kg kell legyen.
(2) Az (1) bekezdésben említett százalékos értéket e hajók teljes kékúszójútonhal-fogásában a kirakodásonkénti összes járulékos fogás egyedszáma vagy a százalékos súlyegyenérték alapján kell kiszámítani.
(3) A járulékos fogást le kell vonni a lobogó szerinti tagállam kvótájából. A kékúszójú tonhal halászati időszaka alatt tilos a tengerbe visszadobni az (1) bekezdésben említett járulékos fogásból származó elpusztult halakat, és azokat le kell vonni a lobogó szerinti tagállam kvótájából.
(4) A kékúszójú tonhal járulékos fogásainak kirakodására a 14. cikket és a 18. cikk (1) bekezdését kell alkalmazni.
10. cikk
Szabadidős horgászat
(1) Szabadidős horgászat esetében hajóutanként egynél több kékúszójútonhal-példány kifogása, fedélzeten való tárolása, átrakodása és kirakodása tilos.
(2) A szabadidős horgászat során fogott kékúszójú tonhalat tilos forgalomba hozni, kivéve ha az karitatív célokat szolgál.
(3) Minden tagállam nyilvántartja a szabadidős horgászatra vonatkozó fogási adatokat, és közli azokat a Bizottsággal. A Bizottság továbbítja ezeket az információkat az ICCAT kutatási és statisztikai állandó bizottságának.
(4) Az egyes tagállamok meghoznak minden szükséges intézkedést annak a lehető legnagyobb mértékű biztosítására, hogy a szabadidős horgászat során élve kifogott kékúszójú tonhalakat - különösen a növendékegyedeket - visszaengedjék a tengerbe.
11. cikk
Sporthorgászat
(1) Az egyes tagállamok minden szükséges intézkedést meghoznak a sporthorgászat - elsősorban halászati engedélyek révén történő - szabályozására.
(2) A sportversenyek során fogott kékúszójú tonhalat tilos forgalomba hozni, kivéve ha az karitatív célokat szolgál.
(3) Minden tagállam nyilvántartja a sporthorgászatra vonatkozó fogási adatokat, és közli azokat a Bizottsággal. A Bizottság továbbítja ezeket az információkat az ICCAT kutatási és statisztikai állandó bizottságának.
(4) Az egyes tagállamok meghoznak minden szükséges intézkedést annak a lehető legnagyobb mértékű biztosítására, hogy a sporthorgászat során élve kifogott kékúszójú tonhalakat - különösen a növendékegyedeket - visszaengedjék a tengerbe.
IV. FEJEZET
ELLENŐRZŐ INTÉZKEDÉSEK
12. cikk
A kékúszójú tonhal aktív halászatára engedéllyel rendelkező hajók nyilvántartása
(1) A tagállamok 2008. január 31-ig elektronikus úton elküldik a Bizottságnak azon, lobogójuk alatt közlekedő hajók listáját, amelyek különleges halászati engedéllyel rendelkeznek az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengerben élő kékúszójú tonhal aktív halászatára.
(2) A Bizottság továbbítja ezt az információt az ICCAT ügyvezető titkárságának azzal a céllal, hogy a hajókat felvegyék a kékúszójú tonhal halászatára engedéllyel rendelkező hajók ICCAT-nyilvántartásába.
(3) Az e cikk hatálya alá tartozó, az ICCAT nyilvántartásába fel nem vett közösségi hajók az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren nem halászhatnak, nem tarthatnak a fedélzeten, nem szállíthatnak, nem szállíthatnak át és nem rakodhatnak ki kékúszójú tonhalat.
(4) Az 1936/2001/EK rendelet 8a. cikkének (2), (4), (6), (7) és (8) bekezdésében a halászati engedélyekre vonatkozóan meghatározott szabályokat értelemszerűen alkalmazni kell.
13. cikk
A kékúszójú tonhal halászatára engedéllyel rendelkező tonhalcsapdák nyilvántartása
(1) A tagállamok 2008. január 31-ig elektronikus úton elküldik a Bizottságnak azon jóváhagyott tonhalcsapdák listáját, amelyek különleges halászati engedéllyel rendelkeznek az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengerben élő kékúszójú tonhal halászatára. A listán fel kell tüntetni a tonhalcsapdák nevét és nyilvántartási számát.
(2) A Bizottság továbbítja a listát az ICCAT ügyvezető titkárságának azzal a céllal, hogy a tonhalcsapdákat felvegyék a kékúszójú tonhal halászatára engedéllyel rendelkező tonhalcsapdák ICCAT-nyilvántartásába.
(3) Az ICCAT nyilvántartásában nem szereplő közösségi tonhalcsapdákkal az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren nem halászhatnak, azokban nem tárolhatnak, illetve azokból nem rakodhatnak át és nem rakodhatnak ki kékúszójú tonhalat.
(4) Az 1936/2001/EK rendelet 8a. cikkének (2), (4), (6), (7) és (8) bekezdését értelemszerűen alkalmazni kell.
14. cikk
Kijelölt kikötők
(1) A tagállamok egy kirakodásra használt helyet vagy egy parthoz közeli helyet jelölnek ki (kijelölt kikötők), ahol engedélyezik a kékúszójú tonhal kirakodását vagy átrakodását.
(2) A tagállamok legkésőbb minden év április 1-jéig elküldik a Bizottság számára a kijelölt kikötők jegyzékét. A Bizottság minden év április 15. előtt továbbítja ezt az információt az ICCAT ügyvezető titkárságának. A jegyzék minden ezt követő módosításáról a változás hatálybalépésének időpontja előtt legalább 15 nappal értesíteni kell a Bizottságot, amely továbbítja azt az ICCAT ügyvezető titkárságának.
(3) A 12. cikkben említett hajók számára az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren halászott kékúszójú tonhal bármely mennyiségének kirakodása és/vagy átrakodása a szerződő felek és a tagállamok által az (1) és a (2) bekezdésnek megfelelően kijelölt kikötőkön kívül más helyen tilos.
(4) Ezt a rendelkezést az Atlanti-óceán keleti részén csalival, pergetett horogsorral és nyílt tengeri vonóhálós hajóval fogott kékúszójú tonhal kirakodására és átrakodására kell alkalmazni, az I. mellékletben foglalt különleges feltételeknek megfelelően.
15. cikk
Nyilvántartási követelmények
(1) A közös halászati politika ellenőrző rendszerének létrehozataláról szóló, 1993. október 12-i 2847/93/EGK tanácsi rendelet (8) (6. és 8. cikkének) való megfelelés mellett, a 12. cikkben említett közösségi hajó kapitánya a II. mellékletben felsorolt információkat adott esetben bejegyzi a hajónaplóba.
(2) A 12. cikkben említett, közös halászati műveletben részt vevő közösségi hajó kapitánya ezenfelül a következő információkat jegyzi be a hajónaplóba:
a)
amennyiben a fogást a fedélzeten tárolják vagy halketrecbe szállítják át:
-
a közös halászati művelet során végzett fogás napja és időpontja,
-
a közös halászati művelet során végzett fogás helye (földrajzi hosszúság/szélesség),
-
a fedélzeten tárolt vagy halketrecbe átszállított kékúszójútonhal-fogás,
-
a halászhajó neve és nemzetközi rádióhívó jele,
b)
a közös halászati műveletben részt vevő, de a halak átszállításában nem közreműködő hajók esetében:
-
a közös halászati művelet napja és időpontja,
-
a közös halászati művelet helye (földrajzi hosszúság/szélesség),
-
nyilatkozat arról, hogy az adott hajó halászzsákmányt nem tárolt a fedélzeten, illetve nem szállított át halketrecbe,
-
a fogást végző halászhajó(k) neve és nemzetközi rádióhívó jele.
(3) Ha a közös halászati műveletben részt vevő halászhajó nyilatkozik a halászeszközével fogott kékúszójú tonhal mennyiségéről, a kapitány minden egyes fogás esetében jelzi, hogy melyik hajó(k) lobogó szerinti államának kvótájából kell levonni a kifogott halászzsákmányt.
16. cikk
Közös halászati műveletek
(1) Az egy vagy több tagállam lobogója alatt közlekedő hajók részvételével folytatott közös kékúszójútonhal-halászati műveletekre engedélyt adni csak az érintett, lobogó szerinti tagállam(ok) beleegyezésével lehet.
(2) Az engedély kérelmezésekor a tagállamok minden szükséges intézkedést megtesznek annak érdekében, hogy a közös halászati műveletben részt vevő halászhajóiktól részletes információkat szerezzenek a közös halászati művelet időtartamáról, a részt vevő hajók üzemeltetőiről és az érintett fogásokra vonatkozó, hajók közötti elosztási kulcsról.
(3) Minden tagállam továbbítja a Bizottságnak a (2) bekezdésben említett információkat. A Bizottság azonnal továbbítja ezeket az információkat az ICCAT titkárságának.
17. cikk
Fogási jelentés
(1) A 12. cikkben említett halászhajók kapitányai fogási jelentést küldenek a lobogó szerinti tagállam illetékes hatóságainak, amelyben feltüntetik a kékúszójú tonhal kifogott mennyiségét, beleértve azt az esetet is, ha nem volt fogás.
(2) Az első fogási jelentést legkésőbb az Atlanti-óceán keleti részére vagy a Földközi-tengerre való belépést vagy a halászati út megkezdését követő tíz nap elteltével kell elküldeni. Közös halászati művelet esetén a halászhajó kapitánya minden fogás esetében jelzi, hogy melyik hajó(k) lobogó szerinti államának kvótájából kell levonni a fogásokat.
(3) Minden év június 1-jétől a halászhajó kapitánya ötnaponta fogási jelentést küld a kékúszójú tonhal kifogott mennyiségéről, beleértve azt az esetet is, ha nem volt fogás.
(4) A fogási jelentések kézhezvételét követően minden tagállam elektronikus úton vagy más módon továbbítja azokat a Bizottságnak. A Bizottság azonnal továbbítja ezeket az információkat az ICCAT titkárságának.
(5) A tagállamok minden hónap 15. napja előtt számítógéppel olvasható formában értesítik a Bizottságot az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren fogott kékúszójú tonhalnak a lobogójuk alá tartozó hajók által az előző hónapban kirakodott, átrakodott, csapdába ejtett vagy halketrecben elhelyezett mennyiségeiről. A Bizottság azonnal továbbítja ezeket az információkat az ICCAT titkárságának.
18. cikk
Kirakodás
(1) A 2847/93/EGK rendelet 7. cikkétől eltérve, az e rendelet 12. cikkében említett közösségi hajó kapitánya vagy annak képviselője a kikötőbe érkezés várható időpontja előtt legalább négy órával értesíti a használni kívánt kikötő vagy kirakodóhely szerinti tagállam (ideértve a lobogó szerinti tagállamot is) vagy a szerződő fél illetékes hatóságát a következőkről:
a)
az érkezés várható időpontja;
b)
a fedélzeten tárolt kékúszójú tonhal becsült mennyisége;
c)
arra az övezetre vonatkozó információ, ahol a fogás történt.
(2) Ha nem a lobogó szerinti tagállam kijelölt kikötőjében történik a kirakodás, az adott tagállam illetékes hatósága a kirakodás befejezését követő 48 órán belül kirakodási jelentést küld a hajó lobogó szerinti hatóságának.
(3) Ezt a rendelkezést az Atlanti-óceán keleti részén csalival, pergetett horogsorral és nyílt tengeri vonóhálós hajóval fogott kékúszójú tonhal kirakodására nem kell alkalmazni.
19. cikk
Átrakodás
(1) A 2847/93/EGK rendelet 11. cikkétől eltérve, az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren a kékúszójú tonhal tengeren történő átrakodása tilos, a nagyméretű, horogsoros tonhalhalászó hajók által végzett átrakodásokra vonatkozó program létrehozásáról szóló 2005[06] sz. ICCAT-ajánlás módosított változatával összhangban halászó nagyméretű, horogsoros tonhalhalászó hajók kivételével.
(2) A fogadó hajó (halászhajó vagy halfeldolgozó hajó) kapitánya vagy annak képviselője a kikötőbe érkezés várható időpontja előtt legalább 48 órával továbbítja a használni kívánt kikötő szerinti tagállam illetékes hatóságának a következő információkat:
a)
az érkezés várható időpontja;
b)
a fedélzeten tárolt kékúszójú tonhal becsült mennyisége;
c)
arra a földrajzi területre vonatkozó információ, ahol az átrakodni kívánt kékúszójú tonhal fogása történt;
d)
a fogást végző, a kékúszójú tonhalat átadó halászhajó neve és a kékúszójútonhal-halászatra jogosult halászhajókra vonatkozó ICCAT-nyilvántartás szerinti száma;
e)
a fogadó hajó neve és a kékúszójútonhal-halászatra jogosult halászhajókra vonatkozó ICCAT-nyilvántartás szerinti száma;
f)
az átrakodni kívánt kékúszójú tonhal mennyisége.
(3) A fogást végző halászhajók kizárólag a lobogójuk szerinti állam által előzetesen kiadott engedély birtokában végezhetnek átrakodást.
(4) A fogást végző halászhajó kapitánya az átrakodás megkezdése előtt tájékoztatja lobogó szerinti államát a következőkről:
a)
az átrakodni kívánt kékúszójú tonhal mennyisége;
b)
az átrakodás napja és az átrakodási kikötő;
c)
a fogadó hajó neve, lajstromszáma és felségjelzése, valamint a kékúszójú tonhal halászatára jogosult halászhajókra vonatkozó ICCAT-nyilvántartás szerinti száma;
d)
a tonhalfogás földrajzi helye.
(5) Az átrakodási kikötő szerinti tagállam illetékes hatósága:
a)
érkezéskor átvizsgálja a fogadó hajót, ellenőrzi a rakományt és az átrakodásra vonatkozó dokumentációt;
b)
az átrakodás befejezését követő 48 órán belül átrakodási jelentést küld a fogást végző hajó lobogója szerinti tagállam illetékes hatóságának.
(6) A 12. cikkben említett közösségi hajó kapitánya kitölti és a hajó lobogója szerinti tagállam hatóságainak továbbítja az ICCAT átrakodási nyilatkozatot. A nyilatkozatot a III. mellékletben meghatározott formátumnak megfelelően, a kikötőben való átrakodás időpontjától számított 15 napon belül kell továbbítani.
20. cikk
Ketreces haltartási műveletek
(1) Az a tagállam, amelynek joghatósága alá egy adott, kékúszójú tonhalakat hizlaló vagy tenyésztő gazdaság tartozik, megfigyelő által hitelesített jelentést küld a ketreces haltartásról a művelet befejezésétől számított egy héten belül a tonhalat halászó hajók lobogója szerinti tagállamoknak vagy szerződő feleknek, valamint a Bizottságnak. A Bizottság azonnal továbbítja ezeket az információkat az ICCAT titkárságának. A jelentés tartalmazza az 1936/2001/EK rendelet 4b. cikkében említett, ketrecbe zárásról szóló nyilatkozatban foglalt információkat.
(2) Amennyiben a hizlaló vagy tenyésztő gazdaság a nyílt tengeren található, az (1) bekezdést értelemszerűen azokra a tagállamokra kell alkalmazni, amelyekben a hizlaló vagy tenyésztő gazdaságért felelős természetes vagy jogi személyek lakóhelye/székhelye található.
(3) A ketrecbe történő áthelyezés megkezdése előtt a hizlaló vagy tenyésztő halgazdaság szerinti tagállam illetékes hatósága tájékoztatja a fogást végző hajó lobogója szerinti tagállamot vagy szerződő felet a lobogója szerinti halászhajók által fogott halmennyiségek ketrecbe történő áthelyezéséről.
A fogást végző hajó lobogója szerinti tagállam felkéri a hizlaló vagy tenyésztő halgazdaság szerinti tagállam illetékes hatóságát, hogy foglalja le a fogásokat, és a halakat engedje vissza a tengerbe, amennyiben a kapott információk alapján úgy ítéli meg, hogy:
a)
a halfogást bejelentő hajó nem rendelkezik elegendő egyedi kvótával a ketrecben tartott kékúszójú tonhal halászatára;
b)
a halak mennyiségét nem megfelelő módon jelentették be és nem vették figyelembe az alkalmazandó kvóta kiszámításánál;
c)
a halfogást bejelentő hajó nem rendelkezik engedéllyel kékúszójú tonhal halászatára.
(4) A közösségi halászhajó kapitánya a III. mellékletben meghatározott formátumnak megfelelően kitölti az ICCAT átszállítási nyilatkozatot, és azt legkésőbb a vontatóhajóra vagy ketrecbe történő átszállítást követő 15 napon belül továbbítja a lobogó szerinti tagállamnak vagy szerződő félnek. Az átszállítási nyilatkozat a halketrechez való szállítás során kíséri az átszállított halakat.
21. cikk
Tonhalcsapdával végzett műveletek
(1) A tonhalcsapdával végzett valamennyi halászati tevékenység végeztével feljegyzik a csapdák által kifogott mennyiségeket, és a fogási jelentést elektronikus úton vagy más módon a halászati tevékenység befejezését követő 48 órán belül elküldik azon tagállam illetékes hatóságának, ahol a tonhalcsapda található.
(2) A fogási jelentések kézhezvételét követően minden tagállam elektronikus úton továbbítja azokat a Bizottságnak. A Bizottság azonnal továbbítja ezeket az információkat az ICCAT titkárságának.
22. cikk
A kikötőben vagy a halgazdaságban végzett ellenőrzés
(1) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a kékúszójú tonhal halászatára jogosult hajók ICCAT-nyilvántartásában szereplő, a kijelölt kikötőkbe az Atlanti-óceán keleti részén vagy a Földközi-tengeren fogott kékúszójú tonhal kirakodása és/vagy átrakodása céljából behajózó valamennyi hajón kikötői ellenőrzést végezzenek.
(2) A tagállamok meghozzák a szükséges intézkedéseket a joghatóságuk alá tartozó hizlaló vagy tenyésztő halgazdaságokban végzett valamennyi ketreces haltartási művelet ellenőrzésének biztosítására.
(3) Amennyiben a hizlaló vagy tenyésztő gazdaság a nyílt tengeren található, a (2) bekezdés rendelkezéseit értelemszerűen azokra a tagállamokra kell alkalmazni, amelyekben a hizlaló vagy tenyésztő gazdaságért felelős természetes vagy jogi személyek lakóhelye/székhelye található.
23. cikk
Ellenőrzés
(1) A tagállamok többek között a VMS (hajómegfigyelési rendszer) adatai alapján ellenőrzik a hajónaplók benyújtásának tényét, valamint a hajónaplókba, az átszállítási/átrakodási nyilatkozatokba és a fogási nyilatkozatokba bejegyzett vonatkozó információk helytállóságát.
(2) A tagállamok adminisztratív ellenőrzéseket végeznek valamennyi kirakodás, átrakodás vagy ketreces haltartás vonatkozásában a hajónaplóba bejegyzett fajonkénti mennyiségek vagy az átrakodási nyilatkozatban rögzített fajonkénti mennyiségek, valamint a kirakodási nyilatkozatban vagy a ketrecbe zárásról szóló nyilatkozatban rögzített mennyiségek, illetve bármely egyéb érintett dokumentumban - többek között a számlán és/vagy értékesítési bizonylatban - szereplő mennyiségek összevetésével.
24. cikk
Az ICCAT közös nemzetközi ellenőrzési rendszere
(1) A Közösségben alkalmazni kell az ICCAT negyedik rendes ülésén (Madrid, 1975. november) elfogadott - és e rendelet IV. mellékletében foglalt - közös nemzetközi ellenőrzési rendszert.
(2) Az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren kékúszójú tonhal halászatára jogosult halászhajókkal rendelkező tagállamok ellenőröket jelölnek ki, és e rendszer keretében ellenőrzéseket végeznek a tengeren.
(3) A Bizottság vagy egy általa kijelölt szerv közösségi ellenőröket jelölhet ki a rendszer keretében.
(4) A Bizottság vagy egy általa kijelölt szerv a Közösség nevében összehangolja a felügyeleti és ellenőrzési tevékenységet. E célból az érintett tagállamokkal összhangban olyan közös ellenőrzési programokat dolgozhat ki, amelyek lehetővé teszik, hogy a Közösség teljesítse a rendszer keretében vállalt kötelezettségeit. Azok a tagállamok, amelyeknek hajói részt vesznek a kékúszójú tonhal halászatában, meghozzák a szükséges intézkedéseket, hogy elősegítsék e programok végrehajtását, különösen a szükséges emberi és anyagi erőforrások, valamint telepítésük időszakai és területei tekintetében.
(5) A tagállamok minden év április 1-jéig értesítik a Bizottságot azon ellenőrök és ellenőrhajók nevéről, amelyeket a következő év során a rendszerben való részvételre ki akarnak jelölni. Ezeknek az információknak a felhasználásával a Bizottság a tagállamokkal együttműködve minden évben előzetes tervet dolgoz ki a Közösségnek a rendszerben való évi részvételéről, és azt elküldi az ICCAT titkárságának és a tagállamoknak.
25. cikk
Megfigyelési program
(1) Minden tagállam gondoskodik a 15 méternél hosszabb halászhajói megfigyelési programban való részvételéről, amely legalább a következőkre terjed ki:
a)
az aktív halászatot folytató erszényes kerítőhálós hajóik 20 %-a. Közös halászat esetén a művelet ideje alatt megfigyelő van jelen;
b)
az aktív halászatot folytató nyílt tengeri vonóhálós halászhajóik 20 %-a;
c)
az aktív halászatot folytató horogsoros halászhajóik 20 %-a;
d)
az aktív halászatot folytató, csalit használó halászhajóik 20 %-a;
e)
a tonhalcsapdák begyűjtését végző hajók 100 %-a.
A megfigyelők feladata elsősorban a következőkre terjed ki:
a)
annak vizsgálata, hogy a hajó megfelel-e ennek a rendeletnek;
b)
a halászati tevékenységekre vonatkozó információk rögzítése és jelentése;
c)
a fogások megfigyelése és mennyiségi becslése, valamint a hajónaplóba bejegyzett adatok ellenőrzése;
d)
az ICCAT védelmi intézkedéseit esetlegesen megsértő halászati tevékenységet folytató hajók megfigyelése és feljegyzése.
A megfigyelő mindezek mellett az ICCAT felkérésére tudományos munkát is végez az ICCAT kutatási és statisztikai állandó bizottságától kapott utasítások alapján, többek között begyűjti az ICCAT által meghatározott, a Task II. módszerrel kapcsolatos adatokat.
(2) Minden olyan tagállam, amelynek joghatósága alá a kékúszójú tonhalakat hizlaló vagy tenyésztő gazdaság tartozik, biztosítja megfigyelő jelenlétét a kékúszójú tonhalak valamennyi ketrecbe helyezésénél és a halak gazdaságból történő begyűjtése során.
A megfigyelők feladata elsősorban a következőkre terjed ki:
a)
annak megfigyelése, hogy a halgazdaságban folytatott tevékenységek megfelelnek-e az 1936/2001/EK rendelet 4a., 4b. és 4c. cikkének;
b)
a 20. cikkben említett ketreces haltartásról szóló jelentés hitelesítése;
c)
az ICCAT felkérésére tudományos munkák - például mintagyűjtés - végzése az ICCAT kutatási és statisztikai állandó bizottságának utasításai alapján.
26. cikk
Végrehajtás
(1) A tagállamok végrehajtási intézkedéseket hoznak a lobogójuk alá tartozó azon hajók tekintetében, amelyek esetében saját nemzeti jogszabályaik alapján megállapították, hogy nem felelnek meg a 4., 5., 7., 14., 15., 16., 17. és 19. cikk rendelkezéseinek. Az említett intézkedések - a szabálysértés súlyosságától függően és a nemzeti jogszabályoknak megfelelően - magukban foglalhatják különösen a következőket:
a)
pénzbírság;
b)
a tiltott halászeszköz és fogás lefoglalása;
c)
a hajó lefoglalása;
d)
a halászati engedély felfüggesztése vagy visszavonása;
e)
adott esetben a halászati kvóta csökkentése vagy visszavonása.
(2) Minden olyan tagállam, amelynek joghatósága alá egy adott kékúszójútonhal-gazdaság tartozik, végrehajtási intézkedéseket hoz a gazdasággal szemben, amennyiben arról - saját nemzeti jogszabályainak megfelelően - megállapította, hogy nem felel meg e rendelet 20. cikkének és 25. cikke (2) bekezdésének, valamint az 1936/2001/EK rendelet 4a., 4b. és 4c. cikkének. Az említett intézkedések - a szabálysértés súlyosságától függően és a nemzeti jogszabályoknak megfelelően - magukban foglalhatják különösen a következőket:
a)
pénzbírság;
b)
a gazdaság tagságának felfüggesztése vagy visszavonása a hizlaló halgazdaságok nyilvántartásában;
c)
bizonyos mennyiségű kékúszójú tonhal ketreces tartásának vagy forgalomba hozatalának tilalma.
27. cikk
Piaci intézkedések
(1) Tilos az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengerben élő kékúszójú tonhal (Thunnus thynnus) közösségi kereskedelme, kirakodása, behozatala, kivitele, halketrecben történő hizlalása vagy tenyésztése, újrakivitele és átrakodása, amennyiben e tevékenységeket nem kíséri az e rendeletben előírt pontos, teljes körű és hitelesített dokumentáció.
(2) Tilos minden olyan halászhajó által az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengerben fogott kékúszójú tonhal (Thunnus thynnus) közösségi kereskedelme, behozatala, kirakodása, halketrecben történő hizlalása vagy tenyésztése, feldolgozása, kivitele, újrakivitele és átrakodása, amely hajó lobogó szerinti állama nem rendelkezik kvótával, fogási korlátozással vagy halászati erőkifejtési részesedéssel az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengerben élő kékúszójú tonhal halászatára az ICCAT gazdálkodási és védelmi intézkedési alapján, illetve amely lobogó szerinti állam halászati lehetőségei kimerültek. Az ICCAT titkárságától kapott információk alapján a Bizottság valamennyi tagállamot tájékoztatja arról, ha valamely szerződő fél kvótája kimerült.
(3) Tilos minden olyan hizlaló vagy tenyésztő kékúszójútonhal-gazdaságból származó hal közösségi kereskedelme, behozatala, kirakodása, feldolgozása és kivitele, amely nem felel meg a kékúszójútonhal-gazdaságokról szóló 2006[07] sz. ICCAT-ajánlásnak.
28. cikk
Átváltási együtthatók
A feldolgozott kékúszójú tonhal kerekített tömeg-egyenértékének kiszámításához az ICCAT kutatási és statisztikai állandó bizottsága által elfogadott átváltási együtthatókat kell alkalmazni.
29. cikk
Finanszírozás
Az Európai Halászati Alapról szóló, 2006. július 27-i 1198/2006/EK tanácsi rendelet (9) 21. cikke a) pontja i. alpontjának alkalmazásában, 2014. december 31-ig az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengerben élő kékúszójútonhal-állományra vonatkozó többéves helyreállítási tervet a 2371/2002/EK rendelet 5. cikke szerinti helyreállítási tervnek kell tekinteni.
V. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
30. cikk
Az 520/2007/EK rendelet módosítása
Az 520/2007/EK rendelet a következőképpen módosul:
1.
a 6. és a 11. cikket el kell hagyni;
2.
a IV. mellékletben a kékúszójú tonhalra vonatkozó bejegyzést el kell hagyni.
31. cikk
Hatálybalépés és alkalmazás
E rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő harmadik napon lép hatályba.
Ezt a rendeletet 2008. január 1-jétől kell alkalmazni.
A 29. cikket azonban 2007. június 13-tól kell alkalmazni.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2007. december 17-én.