RAADETS FORORDNING (EOEF) Nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet
DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RAAD HAR
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artiklerne 2, 7 og 51,
under henvisning til de forslag, der er udarbejdet af Kommissionen efter hoering af Den administrative Kommission for vandrende arbejdstageres sociale sikring [1]
[1] EFT nr. 194 af 28.10.1966, s. 3333/66, og EFT nr. C 95 af 21.9.1968, s. 18
under henvisning til udtalelse fra Det europaeiske Parlament [2],
[2] EFT nr. C 10 af 14.2.1968, s. 30, og EFT nr. C 135 af 14.12.1968, s. 4.
under henvisning til udtalelser fra Det oekonomiske og sociale Udvalg [3], og
[3] EFT nr. 64 af 5.4.1967, s. 1009/67, og EFT nr. C 21 af 20.2.1969, s. 18.
ud fra foelgende betragtninger:
De siden 1959 indvundne praktiske erfaringer ved anvendelsen af Raadets forordning nr. 3 om vandrende arbejdstageres sociale sikring [4] samt de i den forloebne tid foretagne aendringer i de enkelte medlemsstaters lovgivning har i stigende grad vist, at der er behov for en almindelig revision af naevnte forordning;
[4] EFT nr.30 af 16.12.1958, s. 561/68.
de bestaaende koordinationsregler kan som helhed udvides, forbedres og samtidig til en vis grad forenkles under hensyntagen til de betydelige forskelle, der stadig bestaar mellem de enkelte medlemsstaters lovgivning om social sikring;
det er i den anledning hensigtsmaessigt at samle alle de grundlaeggende regler, som med henblik paa gennemfoerelse af traktatens artikel 51 er vedtaget til fordel for arbejdstagere, herunder graensearbejdere, saesonarbejdere og soefolk i én retsakt;
som foelge af de betydelige forskelle, der bestaar mellem de enkelte medlemsstater med hensyn til den kreds af personer, som omfattes af lovgivningen i disse stater, maa det foretraekkes at laegge det princip til grund, at forordningen finder anvendelse paa samtlige statsborgere i medlemsstaterne, der er forsikret under de sociale ikringsordninger for arbejdstagere;
reglerne om koordination af de enkelte medlemsstaters lovgivning om social sikring indgaar som et led i den frie bevaegelighed for arbejdstagere, der er statsborgere i medlemsstaterne, og skal saaledes bidrage til en forbedring af arbejdstagernes levestandard og beskaeftigelsesvilkaar; reglerne skal sikre, at der inden for Faellesskabet gives samtlige statsborgere i medlemsstaterne ligebehandling efter de enkelte medlemsstaters lovgivning, og at arbejdstagerne og deres ydelsesberettigede paaroerende opnaar ret til sociale sikringsydelser, uanset deres arbejds - eller bopaelssted;
disse maal skal isaer naas ved sammenlaegning af alle perioder der efter de enkelte medlemsstaters lovgivning danner grundlag for erhvervelse og bevarelse af ret til ydelser og for ydelsernes beregning, samt ved udredelse af ydelser til de forskellige kategorier af personer, der omfattes af forordningen, uanset hvor de paagaeldende er bosat inden for Faellesskabet;
de koordinationsregler, der er fastsat med henblik paa gennemfoerelse af traktatens artikel 51, skal goere det muligt for arbejdstagere, der flytter inden for Faellesskabet, at bevare de rettigheder og fordele, de har erhvervet, uden at reglerne foerer til uberettigede dobbeltydelser;
for saa vidt angaar ydelser ved invaliditet, alderdom og doedsfald (pensioner), skal de paagaeldende kunne goere krav paa samtlige ydelser, de har erhvervet ret til i de enkelte medlemsstater; for at undgaa at der, navnlig som foelge af sammenfald af forsikringsperioder og dermed ligestillede perioder, uberettiget opnaas dobbeltydelser, er det dog noedvendigt som maksimum at fastsaette det hoejeste ydelsesbeloeb, som en af de naevnte stater ville vaere forpligtet til at udbetale, saafremt arbejdstageren havde tilbagelagt sin samlede beskaeftigelsestid dér;
for at skabe bedre betingelser for arbejdskraftens bevaegelighed er det noedvendigt for fremtiden at tilvejebringe stoerre koordination af samtlige medlemsstaters ordninger vedroerende arbejdsloeshedsforsikring og arbejdsloeshedshedsunderstoettelse; med henblik paa at goere det lettere at at soege beskaeftigelse i de enkelte medlemsstater boer der isaer for et begraenset tidsrum ydes arbejdsloese understoettelse efter den medlemsstats lovgivning, som de paagaeldende senest har vaeret omfattet af;
hvad familieydeiser angaar, maa det anses for oenskeligt, at den efter forordning nr. 3 gaeldende ordning vedroerende familieydelser i tilfaelde, hvor familien lever adskilt, forbedres saavel med hensyn til kredsen af berettigede personer som med hensyn til reglerne for udbetaling af ydelser;
i betragtninger af de problemer, der opstaar ved arbejdsloeshed, synes det formaalstjenligt som en almindelig regel at bestemme, at den arbejdsloeses familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den, som det paahviler at udbetale ydelser ved arbejdsloeshed, faar udbetalt familieydelser;
der er endvidere grund til at ophaeve den gaeldende begraensning med hensyn til opnaaelse af familieydelser; til sikring af betaling af ydelser til underhold for familiemedlemmer, der lever adskilt fra arbejdstageren, ville det, naar bortses fra ydelser, der i foerste raekke har et befolkningspolitisk sigte, vaere den bedste loesning at indfoere faelles regler for samtlige medlemsstater, og dette maal boer fortsat tilstraebes; i betragtning af de meget store forskelle, der bestaar mellem de enkelte medlemsstaters lovgivning, er det paa den anden side noedvendigt at vaelge loesninger, der tilgodeser den situation, at det for fem landes vedkommende er beskaeftigelseslandets familieydelse, der kommer til udbetaling, medens det, naar beskaeftigelseslandet er Frankrig, er de i familiemedlemmernes bopaelsland fastsatte boernetilskud, der kommer til udbetaling;
i overensstemmelse med den fremgangsmaade, der fremgaar af Raadets forordning (EOEF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet [5], er det oenskeligt, at der gives repraesentanter for arbejdstagere og arbejdsgivere mulighed for inden for rammerne af et raadgivende udvalg at deltage i overvejelserne om de spoergsmaal, der behandles af den administrative kommission;
[5] EFT nr. L 257 af 19.10.1968, s. 2.
denne forordning kan traede i stedet for de ordninger, der er omhandlet i artikel 69, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det europaeiske Kul - og Staalfaellesskab,
UDSTEDT FOELGENDE FORORDNING:
AFSNIT I
LMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Definitioner
I denne forordning
a) betyder udtrykket "arbejdstager"enhver person
i) der er forsikret i henhold til en tvungen forsikring eller en frivillig fortsat forsikring mod en eller flere risici, der svarer til de sikringsgrene, som indgaar i en social sikringsordning for arbejdstagere, med forbehold af de i bilag V anfoerte begraensninger;
ii) der inden for rammerne af en social sikringsordning for samtlige indbyggere eller for hele den erhvervsmaessigt beskaeftigede del af befolkningen er tvungent forsikret mod en eller flere risici, der svarer til de sikringsgrene, paa hvilke denne forordning finder anvendelse,
- naar det efter vedkommende sikringsordnings administrations - eller finansieringsmetode er muligt at identificere den paagaeldende som arbejdstager, eller
- i mangel af saadanne kriterier, naar den paagaeldende er forsikret i henhold til en tvungen forsikring eller en frivillig fortsat forsikring mod en anden af de i bilag V opregnede risici inden for rammerne af en ordning for arbejdstagere;
iii) der inden for rammerne af en social sikringsordning oprettet for arbejdstagere, for samtlige indbyggere eller for visse kategorier af indbyggere i en medlemsstat, er frivilligt forsikret mod en eller flere risici, der svarer til de sikringsgrene, paa hvilke denne forordning finder anvendelse, naar den paagaeldende tidligere har vaeret tvunget forsikret mod samme risiko inden for rammerne af en ordning for arbejdstagere i den samme medlemsstat;
b) betyder udtrykket"graensearbejder"enhver arbejdstager, som er beskaeftiget paa en medlemsstats omraade, men er bosat paa en anden medlemsstats omraade, hvortil han som hovedregel vender tilbage hver dag eller mindst én gang om ugen; en graensearbejder, som af den virksomhed, til hvilken han normalt er knyttet, udsendes til den samme medlemsstats eller til en anden medlemsstats omraade, anses dog fortsat som graensearbejder i et tidsrum af hoejst fire maaneder, selv om han under denne udstationering ikke hver dag eller mindst én gang om ugen kan vende tilbage til sit bopaelssted;
c) betyder udtrykket "saesonarbejder" enhver arbejdstager, som rejser til en anden medlemsstat end den hvori han er bosat, for dér for en virksomhed eller en arbejdsgiver i naevnte stat at udfoere et saesonarbejde, hvis varighed i intet tilfaelde maa overstige otte maaneder, og som opholder sig paa denne stats omraade under udfoerelsen af dette arbejde; ved saesonarbejde forstaas et af aarstiderne betinget arbejde, der automatisk gentager sig hvert aar;
d) har udtrykket "flygtning" den betydning, der er tillagt det i artikel 1 i konventionen om flygtninges retsstilling, som er undertegnet i Genéve den 28. juli 1951;
e) har udtrykket "statsloes" den betydning, der er tillagt det i artikel 1 i konventionen om statsloese personers retsstilling, som er undertegnet i New York den 28. september 1954;
f) betyder udtrykket "familiemedlem" enhver person, der betegnes eller anerkendes som familiemedlem eller betegnes som hoerende til husstanden i den lovgivning, efter hvilken ydelserne udregnes, eller, i de i artikel 22, stk. 1, litra a), og artikel 39 omhandlede tilfaelde, i lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade den paagaeldende er bosat; dersom disse lovgivninger kun anser en person, der bor hos arbejdstageren som hoerende til familien eller husstanden, anses denne betingelse dog for opfyldt, naar arbejdstageren i overvejende grad bidrager til den paagaeldendes forsoergelse;
g) betyder udtrykket "efterladt" enhver person, der i den lovgivning, efter hvilken ydelserne tilkendes, betegnes eller anerkendes som efterladt; dersom denne lovgivning kun anser en person, som hoerte til den afdoede arbejdstagers husstand, som efterladt, anses denne betingelse dog for opfyldt, naar den afdoede arbejdstager i overvejende grad bidrog til den paagaeldendes forsoegelse;
h) betyder udtrykket "bopael" saedvanligt opholdssted;
i) betyder udtrykket "ophold" midlertidigt ophold;
j) betyder udtrykket "lovgivning" for enhver medlemsstats vedkommende bestaaende eller fremtidig lovgivning, vedtaegtsbestemmelser og alle andre gennemfoerelsesregler, der vedroerer de i artikel 4, stk. 1 og 2, naevnte sociale sikringsgrene eller sikringsordninger.
Dette udtryk omfatter ikke bestemmelser i bestaaende eller fremtidige overenskomster, selv om der ved beslutning af en offentlig myndighed er tillagt saadanne verenskomstbestemmelser almindelig retsvirkning eller er foretaget en udvidelse af deres gyldighedsomraade. For saa vidt angaar overenskomstbestemmelser, som tjener til opfyldelse af en forsikringspligt, der foelger af den i foranstaaende underafsnit omhandlede lovgivning, kan den aevnte begraensning dog til enhver tid ophaeves af den paagaeldende medlemsstat ved afgivelse af en erklaering, hvori angives de ordninger af den omhandlede art, hvorpaa denne forordning skal finde anvendelse. En saadan erklaering meddeles og offentliggoeres i overensstemmelse med reglerne i artikel 96.
Bestemmelserne i foranstaaende underafsnit medfoerer ikke, at de ordninger, paa hvilke forordning nr. 3 har fundet anvendelse, udelukkes fra naervaerende forordnings anvendelsesomraade;
k) betyder udtrykket "overenskomst om social sikring" enhver bilateral eller multilateral overenskomst, der er eller i fremtiden maatte blive indgaaet udelukkende mellem to eller flere medlemsstater, samt enhver multilateral overenskomst, der er eller i fremtiden maatte blive indgaaet mellem mindst to medlemsstater og en eller flere andre stater, naar en saadan overenskomst paa den sociale sikrings omraade paalaegger parterne forpligtelser med hensyn til samtlige eller til en eller flere af de i artikel 4, stk. 1 og 2, omhandlede sikringsgrene eller sikringsordninger, samt aftaler af enhver art, der indgaas i henhold til de naevnte overenskomster;
l) betyder udtrykket "den kompetente myndighed", for saa vidt angaar enhver medlemsstat, den eller de ministre eller anden tilsvarende myndighed, hvorunder de sociale sikringsordninger paa den paagaeldende stats omraade i dets helhed eller paa en del af dette omraade henhoerer;
m) betyder udtrykket "Den administrative Kommission" den i artikel 80 omhandlede kommission;
n) betyder udtrykket "institution", for saa vidt angaar enhver medlemsstat, det organ eller den myndighed, som det paahviler at administrere hele lovgivningen eller en del af den;
o) betyder udtrykket "den kompetente institution":
i) den institution, som den paagaeldende er tilsluttet paa tidspunktet for indgivelse af begaeringen om ydelser, eller
ii) den institution, hvorfra den paagaeldende er berettiget til at modtage ydelser eller ville vaere berettiget til at modtage ydelser fra, saafremt han eller et eller flere af hans familiemedlemmer var bosat i den medlemsstat, paa hvis omraade denne institution befinder sig, eller
iii) den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den paagaeldende medlemsstat, eller
iv) saafremt det drejer sig om en ordning om arbejdsgiverens forpligtelser vedroerende de i artikel 4, stk. 1, naevnte ydelser, enten arbejdsgiveren eller det forsikringsorgan, der traeder i hans sted, eller, saafremt et saadant ikke findes, det organ eller den myndighed, der er udpeget af den kompetente myndighed i den paagaeldende medlemsstat;
p) betyder udtrykket "bopaelsstedets institution" og "opholdsstedets institution" henholdsvis den institution, som har kompetence til at udrede ydelser paa det sted, hvor den paagaeldende er bosat, og den institution, som har kompetence til at udrede ydelser paa det sted, hvor den paagaeldende opholder sig, i henhold til den lovgivning, som gaelder for den naevnte institution, eller, saafremt en saadan institution ikke findes, den af den kompetente myndighed i den paagaeldende medlemsstat udpegede institution;
q) betyder udtrykket "den kompetente stat" den medlemsstat, paa hvis omraade den kompetente institution befinder sig;
r) betyder udtrykket "forsikringsperioder" bidrags - eller beskaeftigelsesperioder, der i den lovgivning, efter hvilken de er tilbagelagt eller anses for at vaere tilbagelagt, betegnes eller anerkendes som forsikringsperioder, samt alle dermed ligestillede perioder, for saa vidt der efter denne lovgivning tillaegges dem gyldighed som forsikringsperioder;
s) betyder udtrykket" beskaeftigelsesperioder" perioder, der i den lovgivning, efter hvilken de er tilbagelagt, betegnes eller anerkendes som saadanne, samt alle dermed ligestillede perioder, for saa vidt der efter denne lovgivning tillaegges dem gyldighed som beskaeftigelsesperioder;
t) betyder udtrykkene "ydelser", "pensioner" og "renter" samtlige ydelser, pensioner og renter, herunder samtlige dele af dem, der afholdes af offentlige midler, og samtlige forhoejelser i form af reguleringstillaeg eller andre tillaeeg, med forbehold af bestemmelserne i afsnit III, samt de ydelser i form af kapitalbeloeb, der kan traede i stedet for pensioner eller renter, samt udbetalinger, der foretages som refusion af bidrag;
u) i) betyder udtrykket "familieydelser" alle natural - eller kontantydelser, der tager sigte paa udligning af forsoergerbyrder inden for rammerne af en lovgivning som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra h), dog med undtagelse af de i bilag i naevnte saerlige ydelser i anledning af foedsel;
ii) betyder udtrykket "boernetilskud" periodiske kontantydelser, saafremt ydelsen af disse udelukkende afhaenger af antallet af familiemedlemmer og eventuelt af disses alder;
v) betyder udtrykket "ydelser ved doedsfald" enhver éngangsydelse i tilfaelde af doedsfald med undtagelse af de i litra t) omhandlede ydelser i form af kapitalbeloeb.
Artikel 2
Personkreds
1. Denne forordning finder anvendelse paa arbejdstagere, som er eller har vaeret omfattet af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, og som er statsborgere i en af disse stater, eller er statsloese eller flygtninge bosat paa en medlemsstats omraade, samt paa deres familiemedlemmer og efterladte.
2. Denne forordning finder endvidere anvendelse paa efterladte efter arbejdstagere, som har vaeret omfattet af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, uanset disse arbejdstageres nationalitet, saafremt deres efterladte er statsborgere i en medlemsstat eller er statsloese eller flygtninge bosat paa en medlemsstats omraade.
3. Denne forordning finder anvendelse paa tjenestemaend og paa personer, der efter den lovgivning, som skal anvendes, ligestilles med tjenestemaend, for saa vidt de paagaeldende er eller har vaeret omfattet af en medlemsstats lovgivning, paa hvilken denne forordning finder anvendelse.
Artikel 3
Ligebehandling
1. Personer, der er bosat paa en medlemsstats omraade, og som er omfattet af denne forordning, har de samme pligter og rettigheder i henhold til en medlemsstats lovgivning som denne medlemsstats egne statsborgere, medmindre andet foelger af saerlige bestemmelser i denne forordning.
2. Bestemmelserne i stk. 1 gaelder ogsaa for retten til at vaelge medlemmer af de sociale sikringsinstitutioners organer, eller til at deltage i udpegelsen af saadanne medlemmer, men beroerer ikke medlemsstaternes lovbestemmelser om valgbarhed til og fremgangsmaaden ved udpegelsen af medlemmer af de naevnte organer.
3. De overenskomster om social sikring, som forbliver i kraft i medfoer af artikel 7, stk. 2, litra c), samt de overenskomster, der afsluttes i medfoer af artikel 8, stk. 1, udstraekkes til at omfatte samtlige personer, der omfattes af denne forordning, medmindre andet er bestemt i bilag II.
Artikel 4
Sagligt anvendelsesomraade
1. Denne forordning finder anvendelse paa enhver lovgivning om sociale sikringsgrene, der vedroerer:
a) ydelser i anledning af sygdom og moderskab;
b) ydelser ved invaliditet, herunder ydelser, der tager sigte paa at bevare eller forbedre erhvervsevnen;
c) ydelser ved alderdom;
d) ydelser til efterladte;
e) ydelser i anledning af arbejdsulykker og erhvervssygdomme;
f) ydelser ved doedsfald;
g) ydelser ved arbejdsloeshed;
h) familieydelser.
2. Denne forordning finder anvendelse paa alle almindelige og saerlige sociale sikringsordninger med eller uden bidragspligt samt paa ordninger, der paalaegger arbejdsgiveren eller rederen forpligtelser med hensyn til de i stk. 1 omhandlede ydelser.
3. Bestemmelserne i afsnit III beroerer dog ikke medlemsstaternes lovgivning om en reders forpligtelser.
4. Denne forordning finder hverken anvendelse paa offentlig social og sundhedsmaessig forsorg eller paa ordninger til fordel for ofre for krig eller dens foelger eller paa saerlige ordninger for tjenestemaend og dermed ligestillede personer.
Artikel 5
Medlemsstaternes erklaeringer om denne forordnings anvendelsesomraade
Medlemsstaterne skal i erklaeringer, der meddeles og offentliggoeres i overensstemmelse med reglerne i artikel 96, angive deres lovgivning og ordninger, der omfattes af artikel 4, stk. 1 og 2, de i artikel 50 omhandlede minimumsydelser samt de i artiklerne 77 og 78 omhandlede ydelser.
Artikel 6
Overenskomster om social sikring, der afloeses af denne forordning
Medmindre andet er bestemt i artiklerne 7, 8 og 46, stk. 4, traeder denne forordning, baade hvad dens personkreds og saglige anvendelsesomraade angaar, i stedet for foelgende overenskomster om social sikring:
a) overenskomster afsluttet alene mellem to eller flere medlemsstater;
b) overenskomster afsluttet mellem mindst to medlemsstater og en eller flere andre stater, for saa vidt det drejer sig om tilfaelde, hvis ordning ikke kraever medvirken af nogen institution i en af de sistnaevnte stater.
Artikel 7
Internationale regler, som ikke beroeres af denne forordning.
Denne forordning beroerer ikke forpligtelser i henhold til:
a) de af Den internationale Arbejderkonference vedtagne konventioner, som efter ratifikation af en eller flere medlemsstater er traadt i kraft for den paagaeldende stat eller de paagaeldende stater;
b) de midlertidige europaeiske overenskomster om social sikring af 11. december 1953, der er afsluttet mellem Europaraadets medlemsstater.
2. Uanset bestemmelserne i artikel 6 skal foelgende fortsat vaere gaeldende:
a) overenskomsten af 27. juli 1950 om social sikring for flodskippere i Rhinfart, som aendret den 13. februar 1961;
b) den europaeiske konvention af 9. juli 1956 om social sikring af arbejdstagere beskaeftiget ved international transport;
c) de i bilag II anfoerte bestemmelser i overenskomster om social sikring.
Artikel 8
Afslutning af overenskomster mellem medlemsstaterne
1. To eller flere medlemsstater kan, saafremt der maatte vaere behov herfor, afslutte overenskomster med hinanden paa grundlag af denne forordnings principper og grundtanker.
2. Enhver medlemsstat skal i overensstemmelse med artikel 96, stk. 1, afgive meddelelse om enhver overenskomst, som den i henhold til stk. 1 afslutter med en anden medlemsstat.
Artikel 9
Adgang til frivillig forsikring og frivillig fortsat forsikring
1. Bestemmelser i en medlemsstats lovgivning, der goer adgang til frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring betinget af bopael paa den paagaeldende stats omraade, finder ikke anvendelse paa arbejdstagere, der er omfattet af denne forordning og bosat paa en anden medlemsstats omraade, forudsat at de paagaeldende paa et eller andet tidspunkt under deres arbejdsliv har vaeret omfattet af den foerstnaevnte stats lovgivning.
2. Saafremt adgangen til frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder, skal forsikringsperioder, der tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning, i fornoedent omfang medregnes, som om det drejede sig om forsikringsperioder, der var tilbagelagt efter den foerstnaevnte stats lovgivning.
Artikel 10
Ophaevelse af bopaelsbestemmelser - Den tvungne forsikrings indvirkning paa refusion af bidrag.
1. Kontanktydelser ved invaliditet eller alderdom eller til efterladte, erstatning i anledning af arbejdsulykker eller erhvervssygdomme samt ydelser ved doedsfald, hvortil der er erhvervet ret efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, kan, medmindre andet er bestemt i denne forordning, ikke nedsaettes, aendres, stilles i bero, inddrages eller beslaglaegges som foelge af, at den berettigede er bocat i en anden medlemsstat end den, hvori den institution, som det paahviler at udrede ydelsen, er beliggende.
Foranstaaende afsnit gaelder ligeledes for ydelser i form af kapitalbeloeb, der i tilfaelde af indgaaelse af nyt aegteskab ydes en efterlevende aegtefaelle, der var berettiget til efterladtepension eller rente som efterladt.
2. Saafremt refusion af bidrag efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at den paagaeldende ikke laengere er omfattet af en tvungen forsikring, anses denne betingelse ikke for opfyldt, saa laenge den paagaeldende som arbejdstager er omfattet af en tvungen forsikring i henhold til en anden medlemsstats lovgivning.
Artikel 11
Regulering af ydelser
De i en medlemsstats lovgivning fastsatte bestemmelser om regulering af ydelser finder anvendelse paa ydelser, der under iagttagelse af bestemmelserne i denne forordning udbetales efter den naevnte lovgivning.
Artikel 12
Forbud mod dobbeltydelser
1. Der kan ikke med hjemmel i denne forordning rejses eller opretholdes krav paa flere ydelser af samme art paa grundlag af samme forsikringsperiode tilbagelagt efter en tvungen forsikring. Denne bestemmelse finder dog ikke anvendelse paa ydelser ved invaliditet, alderdom, doedsfald (pensioner) eller erhvervssygdom, der fastsaettes af institutionerne i to eller flere medlemsstater i overensstemmelse med reglerne i artikel 41, artikel 43, stk. 2 og 3, artiklerne 46, 50 og 51 eller artikel 60, stk. 1, litra b).
2. Indeholder en medlemsstats lovgivning bestemmelser om, at en ydelse skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde, naar modtageren samtidig faar udbetalt andre sociale ydelser eller oppebaerer andre indtaegter, finder disse bestemmelser tillige anvendelse, selv om det drejer sig om ydelser, som den paagaeldende har opnaaet i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, eller om indtaegter, han har oppebaaret paa en anden medlemsstats omraade. Denne bestemmelse finder dog ikke anvendelse, saafremt den paagaeldende oppebaerer ydelser af samme art ved invaliditet, alderdom, doedsfald (pensioner) eller erhvervssygdom, der fastsaettes af institutionerne i to eller flere medlemsstater i overensstemmelse med artiklerne 46, 50 og 51 eller artikel 60, stk. 1, litra b).
3. Indeholder en medlemsstats lovgivning bestemmelser om, at ydelser ved invaliditet eller foertidsydelser ved alderdom skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde i tilfaelde af, at modtageren er erhvervsmaessigt beskaeftiget, finder disse bestemmelser tillige anvendelse, hvis den paagaeldende er erhvervsmaessigt beskaeftiget paa en anden medlemsstats omraade.
4. Den invalidepension, der efter nederlandsk lovgivning skal ydes i tilfaelde, hvor den nederlandske institution ifoelge artikel 57, stk. 3, litra c), eller artikel 60, stk. 2, litra b), er forpligtet til ogsaa at deltage i udgifterne ved erstatning for erhvervssygdom tilkendt efter en anden medlemsstats lovgivning, nedsaettes med det beloeb, der tilkommer den institution i den anden medlemsstat, som det paahviler at udbetale erstatning i anledning af erhvervssygdom.
AFSNIT II
BESTEMMELSE AF, HVILKEN LOVGIVNING DER SKAL ANVENDES
Artikel 13
Almindelige regler
1. En arbejdstager, der er omfattet af denne forordning, er alene undergivet lovgivningen i én medlemsstat. Spoergsmaalet om, hvilken lovgivning der skal anvendes, afgoeres efter bestemmelserne i dette afsnit.
2. Medmindre andet er bestemt i artiklerne 14-17:
a) er en arbejdstager, der er beskaeftiget paa en medlemsstats omraade, omfattet af denne stats lovgivning, selv om han er bosat paa en anden medlemsstats omraade, eller den virksomhed eller arbejdsgiver, der beskaeftiger ham, har sit hjemsted eller bopael paa en anden medlemsstats omraade;
b) er en arbejdstager, der er beskaeftiget ombord paa et skib, som foerer en medlemsstats flag, omfattet af denne stats lovgivning;
c) er tjenestemaend eller dermed ligestillede personer omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, i hvis administration de er beskaeftiget;
d) anses en arbejdstager, der er indkaldt eller genindkaldt til militaertjeneste i en medlemsstat, fortsat som arbejdstager og er omfattet af naevnte stats lovgivning; saafremt retten til ydelser efter denne lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder foer indkaldelsen til eller efter hjemsendelsen fra militaertjeneste, skal forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning i fornoedent omfang medregnes, som om det drejede sig om forsikringsperioder, der var tilbagelagt efter den foerstnaevnte stats lovgivning.
Artikel 14
Saerlige regler
1. Bestemmelsen i artikel 13, stk. 2, litra a), finder anvendelse under iagttagelse af foelgende undtagelser og saerregler:
a) i) en arbejdstager, der paa en medlemsstats omraade er beskaeftiget af en virksomhed, til hvilken han normalt er knyttet, og som af denne virksomhed udsendes til en anden medlemsstats omraade for dér at udfore et arbejde for denne virksomheds regning, er fortsat omfattet af lovgivningen i den foerstnaevnte stat, forudsat at varigheden af dette arbejde ikke paaregnes at overstige ét aar, og at han ikke udsendes for at afloese en anden arbejdstager, hvis udstationeringsperiode er udloebet;
ii) saafremt varigheden af det arbejde, der skal udfoeres, paa grund af uforudselige omstaendigheder bliver laengere end oprindelig forudsat og kommer til at overstige ét aar, er den paagaeldende fortsat omfattet af lovgivningen i den foerstnaevnte stat, indtil arbejdet er afsluttet, forudsat at den kompetente myndighed i den stat, til hvis omraade arbejdstageren er udsendt, eller det af denne myndighed udpegede organ har meddelt samtykke hertil; begaering om saadant samtykke skal indgives inden udloebet af den foerste etaars-periode, og samtykke kan ikke meddeles for laengere tid end et aar;
b) en arbejdstager, der hoerer til det koerende, sejlende eller flyvende personel i international transport og er beskaeftiget paa to eller flere medlemsstaters omraade for en virksomhed, der for andres eller for egen regning foretager befordring af passagerer eller gods ad jernbane, landevej, luftvejen eller i indenrigs skibsfart, og som har sit hjemsted paa en medlemsstats omraade, er omfattet af den sidstnaevnte stats lovgivning med foelgende begraensninger:
i) en arbejdstager, der er beskaeftiget af en filial eller af en fast repraesentation, som de paagaeldende virksomhed har i en anden medlemsstat end den, hvor virksomheden har sit hjemsted, er omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade naevnte filial eller faste repraesentation er beliggende;
ii) en arbejdstager, der overvejende er beskaeftiget i den medlemsstat, hvor han er bosat, er omfattet af denne stats lovgivning, selv om den virksomhed, hvori han er beskaeftiget, hverken har sit hjemland, en filial eller en fast repraesentation paa dette omraade;
c) en arbejdstager, der ikke er beskaeftiget ved international transport, og som normalt udoever sin virksomhed paa to eller flere medlemsstaters omraade, er omfattet -
i) af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, saafremt han udfoerer en del af sit arbejde paa dette omraade, eller saafremt han er beskaeftiget i flere virksomheder eller hos flere arbejdsgivere, der har deres hjemsted eller bopael paa forskellige medlemsstaters omraade;
ii) af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade den virksomhed eller arbejdsgiver, som beskaeftiger ham, har sit hjemsted eller sin bopael, saafremt han ikke er bosat i en af de stater, hvor han udfoerer sit arbejde;
d) en arbejdstager, der er beskaeftiget paa en medlemsstats omraade af en virksomhed, som har sit hjemsted paa en anden medlemsstats omraade, er, saafremt de to medlemsstaters faelles graense gaar igennem virksomheden, omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade den paagaeldende virksomhed har sit hjemsted.
2. Reglen i artikel 13, stk. 2, litra b), finder anvendelse under iagttagelse af foelgende undtagelser og saerregler:
a) en arbejdstager, der paa en medlemsstats omraade eller ombord paa et skib, der foerer en medlemsstats flag, er beskaeftiget af en virksomhed, til hvilken han normalt er knyttet, og som af naevnte virksomhed udsendes for at udfoere et arbejde for dennes regning ombord paa et skib, der foerer en anden medlemsstats flag, er under de i stk. 1, litra a), fastsatte betingelser fortsat omfattet af lovgivningen i den foerstnaevnte stat;
b) saafremt en arbejdstager, der ikke normalt er beskaeftiget til soes, beskaeftiges i en medlemsstats territorialfarvand eller i en medlemsstats havn paa et skib, der foerer en anden medlemsstats flag, uden at tilhoere dette skibs besaetning, er han omfattet af lovgivningen i den foerstnaevnte stat;
c) en arbejdstager, der er beskaeftiget ombord paa et skib, der foerer en medlemsstats flag, og som for denne beskaeftigelse afloennes af en virksomhed eller en person, der har sit hjemsted eller bopael i en anden medlemsstat, er omfattet af lovgivningen i den sidstnaevnte stat, saafremt han er bosat paa dens omraade; den virksomhed eller person, som udbetaler loennen, anses som arbejdsgiver ved anvendelsen af denne lovgivning.
3. Bestemmelser i en medlemsstats lovgivning, hvorefter en pensionist eller en rentemodtager, der er erhvervsmaessigt beskaeftiget, ikke i kraft af denne virskomhed er omfattet af den tvungne forsikring, finder ligeledes anvendelse paa en pensionist eller en rentemodtager, hvis ret til pension eller rente er erhvervet efter en anden medlemsstats lovgivning.
Artikel 15
Regler om frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring
1. Artiklerne 13 og 14 finder ikke anvendelse paa frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring.
2. Hvor anvendelsen af to eller flere medlemsstaters lovgivning medfoerer samtidigt medlemskab
- af en tvungen forsikringsordning og af en eller flere ordninger for frivillig eller frivillig fortsat forsikring, er den paagaeldende alene omfattet af den tvungne forsikringsordning;
- af to eller flere ordninger for frivillig eller frivillig fortsat forsikring, kan den paagaeldende kun optages i den ordning for frivillig eller frivillig fortsat forsikring, som han har valgt at vaere tilknyttet.
3. Saafremt det drejer sig om invaliditet, alderdom eller doedsfald (pensioner), kan den paagaeldende dog optages i en medlemsstats ordning for frivillig eller frivillig fortsat forsikring, selv om han er omfattet af en anden medlemsstats tvungne forsikring, for saa vidt der i den foerstnaevnte stat er udtrykkelig eller stiltiende hjemmel til en saadan dobbeltforsikring.
Saafremt den paagaeldende oensker at blive optaget i en frivillig eller frivillig fortsat forsikringsordning i en medlemsstat, efter hvis lovgivning der foruden en saadan forsikring findes en frivillig tillaegsforsikring, kan han kun optages i den sidstnaevnte forsikring.
Artikel 16
Saerlige regler for tjenstgoerende personale ved diplomatiske missioner og konsulater samt for De europaeiske Faellesskabers hjaelpepersonale.
1. Bestemmelserne i artikel 13, stk. 2, litra a), finder anvendelse paa medlemmer af det tjenstgoerende personale ved diplomatiske missioner eller konsulater samt paa personer, der staar i privat tjeneste hos embedsmaend, der er knyttet til saadanne missioner eller konsulater.
2. De i stk. 1 naevnte arbejdstagere, der er statsborgere i den medlemsstat, som den paagaeldende mission eller det paagaeldende konsulat repraesenterer, kan dog vaelge at vaere omfattet af lovgivningen i denne stat. Denne ret til at vaelge kan udoeves paa ny ved udgangen af hvert kalenderaar og har ikke tilbagevirkende kraft.
3. De europaeiske Faellesskabers hjaelpepersonale kan vaelge, om de vil vaere omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade de er beskaeftiget, af den medlemsstats lovgivning, hvoraf de senest har vaeret omfattet, eller af lovgivningen i den medlemsstat, hvor de er statsborgere, undtagen for saa vidt angaar bestemmelserne om boernetilskud, hvis ydelse er reguleret i beskaeftigelsesvilkaarene for dette personale. Denne ret til at vaelge, som kun kan udoeves én gang, faar virkning fra tidspunktet for de paagaeldendes tiltraedelse af tjenesten.
Artikel 17
Urdtagelser fra artiklerne 13-16
To eller flere medlemsstater eller de kompetente myndigheder i disse stater kan ved aftale goere undtagelser fra artiklerne 13-16 til fordel for visse arbejdstagere eller visse kategorier af arbejdstagere.
AFSNIT III
SAERLIGE BESTEMMELSER OM DE ENKELTE ARTER AF YDELSER
KAPITEL 1
SYGDOM OG MODERSKAB
Afdeling 1
Faelles bestemmelser
Artikel 18
Sammenlaegning af forsikringsperioder
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder, skal i fornoedent omfang medregne forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
2. Bestemmelserne i stk. 1 finder ogsaa anvendelse paa saesonarbejdere, selv om det drejer sig om perioder, som ligger forud for en forsikringsafbrydelse, og denne afbrydelse har vaeret laengere end tilladt efter lovgivningen i den kompetente stat, forudsat at de paagaeldende arbejdstageres forsikring ikke har vaeret afbrudt i over fire maaneder.
Afdeling 2
Arbejdstagere og deres familiemedlemmer
Artikel 19
Bopael i en anden medlemsstat end den kompetente stat - Almindelige regler
1. En arbejdstager, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stats, og som opfylder de i den kompetente stat foreskrevne betingelser for ret til ydelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18, har i den stat, hvor han er bosat, ret til foelgende ydelser :
a) naturalydelser, der for den kompetente institutions regning ydes af institutionen paa bopaelsstedet i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning, som om den paagaeldende var forsikret dér;
b) kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning. Efter aftale mellem den kompetente institution og bopaelsstedets institution kan disse ydelser dog udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning i overensstemmelse med reglerne i den kompetente stats lovgivning.
2. Bestemmelserne i stk. 1, litra a), finder tilsvarende anvendelse paa familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat, for saa vidt de paagaeldende ikke har ret til disse ydelser i medfoer af lovgivningen i den stat, paa hvis omraade de er bosat.
Artikel 20
Graensearbejdere og deres familiemedlemmer - Saerlige regler
Graensearbejdere kan ogsaa opnaa ydelserne paa den kompetente stats omraade. Disse ydelser udbetales af den kompetente institution i henhold til lovgivningen i denne stat, som om graensearbejderen var bosat dér. En graensearbejders familiemedlemmer kan opnaa naturalydelser paa samme betingelser; bortset fra tilfaelde, hvor oejeblikkelig hjaelp er paakraevet, er tilkendelse af saadanne ydelser dog betinget af, at der herom er afsluttet en overenskomst mellem de paagaeldende stater eller mellem de kompetente myndigheder i disse stater, eller i mangel af saadan overenskomst, at den kompetente institution paa forhaand har givet samtykke hertil.
Artikel 21
Ophold i eller flytning til den kompetente stat
1. De i artikel 19 omhandlede arbejdstagere og deres familiemedlemmer, som opholder sig paa den kompetente stats omraade, har ret til ydelser efter denne stats lovgivning, som om de var bosat dér, uanset om de allerede har modtaget ydelser for samme sygdoms - eller moderskabstilfaelde forud for dette ophold. Denne bestemmelse finder dog ikke anvendelse paa graensearbejdere og deres familiemedlemmer.
2. De i artikel 19 omhandlede arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter til den kompetente stats omraade, har ret til ydelser efter denne stats lovgivning, uanset om de allerede har modtaget ydelser for samme sygdoms - eller moderskabstilfaelde foer flytningen.
Artikel 22
Ophold uden for den kompetente stat - Tilbagevenden eller flytning til en anden medlemsstat under et sygdoms - eller moderskabstilfaelde - Noedvendigheden af at rejse til en anden medlemsstat for at faa den fornoedne behandling dér
1. En arbejdstager, som opfylder de i den kompetente stats lovgivning foreskrevne betingelser for ret til ydelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18, og
a) hvis tilstand under er ophold paa en anden medlemsstats omraade kraever oejeblikkelig ydelse af hjaelp, eller
b) som efter at have opnaaet ret til ydelser fra den kompetente institution faar tilladelse af denne institution til at vende tilbage til den medlemsstat, hvor han er bosat, eller til at flytte til en anden medlemsstats omraade, eller
c) som af den kompetente institution faar tilladelse til at rejse til en anden medlemsstat for dér at faa den efter hans tilstand fornoedne behandling,
har ret til :
i) naturalydelser, der for den kompetente institutions regning ydes af opholdsstedets eller bopaelsstedets institution efter den lovgivning, der gaelder for denne institution, som om han var forsikret dér, dog saaledes at det tidsrum, for hvilket disse ydelser kan udredes, afhaenger af den kompetente stats lovgivning;
ii) kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution efter den for denne institution gaeldende lovgivning. Efter aftale mellem den kompetente institution og opholds - eller bopaelsstedets institution kan disse ydelser dog udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning efter bestemmelserne i den kompetente stats lovgivning.
2. Den i stk. 1, litra b), kraevede tilladelse kan kun naegtes, saafremt det godtgoeres, at den paagaeldendes flytning maa antages at kunne bringe hans helbredstilstand i fare eller vanskeliggoere en gennemfoerelse af laegebehandlingen.
Den i stk. 1, litra c), kraevede tilladelse kan ikke naegtes, naar den fornoedne behandling ikke kan ydes den paagaeldende paa den medlemsstats omraade, hvor han er bosat .
3. Bestemmelserne i stk. 1 og 2 finder tilsvarende anvendelse paa en arbejdstagers familiemedlemmer, for saa vidt angaar naturalydelser.
4. Den omstaendighed, at en arbejdstager har ret til ydelser efter stk. 1, beroerer ikke hans familiemedlemmers ret til ydelser.
Artikel 23
Beregning af kontantydelser
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning kontantydelser beregnes paa grundlag af en gennemsnitsloen, fastsaetter denne gennemsnitsloen alene paa grundlag af konstaterede loenudbetalinger i de perioder, der er tilbagelagt efter den naevnte lovgivning.
2. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning kontantydelser beregnes paa grundlag af et fikseret loenbeloeb, skal alene basere beregningen paa det fikserede loenbeloeb, eller i givet fald paa gennemsnittet af de fikserede loenbeloeb, der svarer til de perioder, som er tilbagelagt efter den naevnte lovgivning.
3. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning stoerrelsen af kontantydelser afhaenger af antallet af familiemedlemmer, skal ligeledes medregne de af den paagaeldendes familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, som om de var bosat paa den kompetente stats omraade.
Artikel 24
Stoerre naturalydelser
1. En arbejdstager, der til sig selv eller et familiemedlem har faaet bevilget en protese, en stoerre bandage eller andre stoerre naturalydelser af én medlemsstats institution foer sin optagelse i en anden medlemsstats institution, har ret til disse ydelser for den foerstnaevnte institutions regning, selv om de er bevilget paa et tidspunkt, da den paagaeldende arbejdstager allerede var optaget i den sidstnaevnte institution.
2. Den administrative Kommission udarbejder en fortegnelse over de ydelser, paa hvilke bestemmelserne i stk. 1 finder anvendelse.
Afdeling 3
Arbejdsloese og deres familiemedlemmer
Artikel 25
1. En arbejdsloes, der er omfattet af bestemmelserne i artikel 69, stk. 1, og artikel 71, stk. 1, litra b) ii) 2, punktum, og som opfylder betingelserne efter den kompetente stats lovgivning for ret til naturalydelser og kontantydelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18, har i det i artikel 69, stk. 1, litra c), fastsatte tidsrum ret til :
a) naturalydelser, der for den kompetente institutions regning udredes af institutionen i den medlemsstat, hvor han soeger arbejde, efter den for den sidstnaevnte institution gaeldende lovgivning, som om han var forsikret dér;
b) kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution efter den for denne institution gaeldende lovgivning. Efter aftale mellem den kompetente institution og institutionen i den medlemsstat, hvor den arbejdsloese soeger arbejde, kan ydelserne dog udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning i overensstemmelse med reglerne i den kompetente stats lovgivning. De i artikel 69, stk. 1, omhandlede ydelser ved arbejdsloeshed ydes ikke for det tidsrum, i hvilket der modtages kontantydelser .
2. En helt arbejdsloes arbejdstager, der er omfattet af bestemmelserne i artikel 71, stk. 1, litra a) ii) eller litra b) ii), 1, punktum, har ret til naturalydelser og kontantydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, som om han under sin seneste beskaeftigelse havde vaeret omfattet af denne lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18; udgifterne ved disse ydelser afholdes af bopaelslandets institution.
3. Naar en arbejdsloes opfylder betingelserne for ret til naturalydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, som det paahviler at afholde udgifterne ved ydelser i anledning af arbejdsloeshed, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18, har hans familiemedlemmer ret til disse ydelser, uanset i hvilken medlemsstat de er bosat eller opholder sig. Disse ydelser udredes af institutionen paa bopaels - eller opholdsstedet efter den for denne institution gaeldende lovgivning og til udgift for den kompetente institution i den medlemsstat, som det paahviler at afholde udgifterne ved ydelser i anledning af arbejdsloeshed.
4. Det i stk. 1 omhandlede tidsrum kan i tilfaelde af force majeure forlaenges af den kompetente institution inden for de graenser, der er fastsat i den for denne institution gaeldende lovgivning. Denne bestemmelse beroerer ikke bestemmelser i en medlemsstats lovgivning, hvorefter ydelser i anledning af sygdom kan udbetales for et laengere tidsrum.
Afdeling 4
Pensions - eller renteansoegere og deres familiemedlemmer
Artikel 26
Ret til naturalydelser i tilfaelde af bortfald af ret til ydelser fra den senest kompetente institution
1. En arbejdstager samt hans familiemedlemmer eller hans efterladte, som under behandlingen af en begaering om pension eller rente mister retten til naturalydelser efter lovgivningen i den senest kompetente medlemsstat, skal dog modtage disse ydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade den eller de paagaeldende er bosat, for saa vidt de er berettiget til naturalydelser i medfoer af denne lovgivning, eller de ville have haft ret til saadanne ydelser i medfoer af lovgivningen i en anden medlemsstat, saafremt de var bosat paa sidstnaevnte stats omraade, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18.
2. En pensions - eller rentaensoeger, hvis ret til naturalydelser foelger af en medlemsstats lovgivning, efter hvilken det kraeves, at den paagaeldende under behandlingen af sin begaering om pension selv skal betale bidrag til sygeforsikringen, mister retten til naturalydelser ved udloebet af den anden maaned, for hvilken han er i restance med betaling af bidrag.
3. Udgifterne ved de i medfoer af stk. 1 tilkendte naturalydelser afholdes af den institution, som i henhold til stk. 2 har modtaget bidragene; i tilfaelde, hvor der ikke skal betales bidrag efter bestemmelserne i stk. 2, skal den institution, som det paahviler at afholde udgifterne ved naturalydelser efter pensionens eller rentens fastsaettelse i medfoer af artikel 28, refundere bopaelsstedets institution udgifterne ved de paagaeldende ydelser.
Afdeling 5
Pensionister eller rentemodtagere og deres familiemedlemmer
Artikel 27
Ret til pension eller rente i medfoer af lovgivningen i flere stater i tilfaelde, hvor der er ret til naturalydelser i bopaelslandet
En person, der har ret til pension eller rente efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater, og som har ret til naturalydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18 og bilag V, modtager, ligesom sine familiemedlemmer, disse ydelser fra bopaelsstedets institution og for denne institutions regning, som om den paagaeldende alene var berettiget til pension eller rente efter den sidstnaevnte stats lovgivning.
Artikel 28
Ret til pension eller rente i medfoer af lovgivningen i en enkelt eller flere stater i tilfaelde, hvor der ikke er ret til naturalydelser i bopaelslandet
1. En person, der har ret til pension eller rente efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, og som ikke har ret til naturalydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, skal dog for sig selv og sine familiemedlemmer modtage disse ydelser, for saa vidt han, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 18 og bilag V, ville have haft ret til naturalydelser i medfoer af lovgivningen i den medlemsstat eller i mindst én af de medlemsstater, som er kompetent med hensyn til pensionsydelser, saafremt han var bosat paa den paagaeldende stats omraade. Ydelserne udbetales for den i stk. 2 omhandlede institutions regning af bopaelsstedets institution, som om den paagaeldende var berettiget til pension eller rente i medfoer af lovgivningen i den stat, paa hvis omraade han er bosat, og havde ret til naturalydelser.
2. I de i stk. 1 omhandlede tilfaelde bestemmes den institution, som det paahviler at afholde udgifterne ved naturalydelser, efter foelgende regler :
a) saafremt pensionisten (rentemodtageren) kun har ret til de naevnte ydelser i medfoer af lovgivningen i én medlemsstat, paahviler udgifterne den kompetente institution i denne stat;
b) saafremt pensionisten (rentemodtageren) har ret til de naevnte ydelser i medfoer af lovgivningen i to eller flere medlemsstater, paahviler udgifterne den kompetente institution i den medlemsstat, efter hvis lovgivning han har tilbagelagt den laengste forsikringsperiode; hvor anvendelsen af denne regel ville medfoere, at udgifterne kom til at paahvile flere institutioner, paahviler udgifterne den institution, hvor pensionisten (rentemodtageren) senest har vaeret forsikret.
Artikel 29
Familiemedlemmer, der er bosat i en anden stat end den, hvor pensionisten (rentemodtageren) er bosat - Flytning til den stat, hvor pensionisten (rentemodtageren) er bosat
1. Familiemedlemmerne til én person, der har ret til pension eller rente efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, skal, saafremt de er bosat i en anden medlemsstat end den, hvor pensionisten (rentemodtageren) er bosat, modtage naturalydelser, som om pensionisten (rentemodtageren) var bosat paa det samme omraade som de, for saa vidt han har ret til de naevnte ydelser efter en medlemsstats lovgivning. Disse ydelser udredes af institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted efter den for denne institution gaeldende lovgivning til udgift for institutionen paa pensionistens (rentemodtagerens) bopaelssted.
2. De i stk. 1 omhandlede familiemedlemmer, der flytter til den medlemsstat, hvor pensionisten (rentemodtageren) er bosat, har ret til ydelser efter denne stats lovgivning, uanset om de allerede har modtaget ydelser for samme sygdoms - eller moderskabstilfaelde foer flytningen .
Artikel 30
Stoerre naturalydelser
Bestemmelserne i artikel 24 finder tilsvarende anvendelse paa pensionister eller rentemodtagere.
Artikel 31
Pensionistens (rentemodtagerens) og/eller hans familiemedlemmers ophold i en anden stat end den, hvor de er bosat
En person, der har ret til pension eller rente efter lovgivningen i én medlemsstat, eller som har ret til pensions - eller renteydelser efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater og er berettiget til naturalydelser efter lovgivningen i en af disse stater, modtager, ligesom sine familiemedlemmer, disse ydelser under ophold i en anden medlemsstat end den, hvor de er bosat. Disse ydelser udredes af opholdsstedets institution efter den for denne institution gaeldende lovgivning, til udgift for institutionen paa pensionistens (rentemodtagerens) bopaelssted.
Artikel 32
Saerlige regler om overtagelse af udgifterne ved ydelser, der er tilkendt tidligere graensearbejdere samt deres familiemedlemmer eller efterladte
Udgifterne ved naturalydelser, der er tilkendt en i artikel 27 omhandlet pensionist (rentemodtager), der tidligere har vaeret graensearbejder, eller som er efterladt efter en graensearbejder, samt den paagaeldendes familiemedlemmer i medfoer af bestemmelserne i artikel 27 eller artikel 31, fordeles ligeligt mellem institutionen paa pensionistens (rentemodtagerens) bopaelssted og den institution, hvor han senest har vaeret forsikret, for saa vidt han har vaeret graensearbejder i tre maaneder umiddelbart forud for den foerste udbetaling af pensionen (renten) eller for det tidspunkt, da han afgik ved doeden.
Artikel 33
Bidrag, der paahviler pensionister eller rentemodtagere
Den institution i en medlemsstat, som det paahviler at udbetale en pension eller rente, og som efter den lovgivning, der gaelder for institutionen, skal tilbageholde bidrag, der paahviler pensionisten eller rentemodtageren til daekning af naturalydelser, er berettiget til at foretage saadanne tilbageholdelser, beregnet i overensstemmelse med den paagaeldende lovgivning, i pensionen eller renten, for saa vidt de i artiklerne 27, 28, 29, 31 og 32 omhandlede naturalydelser skal afholdes af en institution i den naevnte medlemsstat.
Artikel 34
Almindelig bestemmelse
Bestemmelserne i artiklerne 27-33 finder ikke anvendelse paa en pensionist eller rentemodtager eller paa hans familiemedlemmer, naar de paagaeldende har ret til naturalydelser efter en medlemsstats lovgivning i kraft af, at de udoever erhvervsmaessig beskaeftigelse. I saa fald anses vedkommende som arbejdstager eller som en arbejdstagers familiemedlem ved anvendelsen af bestemmelserne i dette kapitel.
Afdeling 6
Forskellige bestemmelser
Artikel 35
Bestemmelse af, hvilken ordning der skal finde anvendelse i tilfaelde, hvor der er flere ordninger i bopaels - eller opholdslandet - Tidligere bestaaende lidelse - Tidsbegraensning af ydelser
1. Saafremt lovgivningen i opholds - eller bopaelslandet omfatter flere ordninger vedroerende syge - og moderskabsforsikring, er det ordningen for arbejdere i staalindustrien, der skal anvendes i de i artikel 19, artikel 21, stk. 1, artiklerne 22, 25 og 26, artikel 28, stk. 1, artikel 29, stk. 1, eller artikel 31 omhandlede tilfaelde. Saafremt den naevnte lovgivning omfatter en saerordning for arbejdstagere beskaeftiget i miner eller dermed ligestillede virksomheder, finder denne ordning dog anvendelse paa naevnte kategori af arbejdstagere og deres familiemedlemmer, naar den institution paa opholds - eller bopaelsstedet, som de paagaeldende retter henvendelse til, er kompetent med hensyn til anvendelsen af denne ordning.
2. Saafremt opnaaelse af ydelser efter en medlemsstats lovgivning er knyttet til betingelser vedroerende sygdommens aarsag, gaelder saadanne betingelser hverken for arbejdstagere eller for familiemedlemmer, der er omfattet af denne forordning, uanset i hvilken medlemsstat de paagaeldende er bosat.
3. Saafremt retten til at modtage ydelser efter en medlemsstats lovgivning er tidsbegraenset, kan den institution, for hvilken denne lovgivning gaelder, i givet fald medregne det tidsrum, i hvilket der allerede er udredet ydelser af en anden medlemsstats institution for det samme sygdoms - eller moderskabstilfaelde.
Afdeling 7
Refusion mellem institutionerne
Artikel 36
1. De naturalydelser, der udredes af en medlemsstats institution for en anden medlemsstats institutions regning i medfoer af bestemmelserne i dette kapitel, refunderes fuldt ud, medmindre andet foelger af bestemmelserne i artikel 32.
2. De i stk. 1 omhandlede refusioner fastsaettes og afregnes efter de regler, der er fastsat i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning, enten mod bevis for de faktiske udgifter eller paa grundlag af fikserede beloeb. I sidstnaevnte tilfaelde skal disse fikserede beloeb sikre en refusion, der ligger saa naer de faktiske udgifter som muligt.
3. To eller flere medlemsstater eller de kompetente myndigheder i disse stater kan aftale andre refusionsregler eller give afkald paa enhver refusion mellem de under dem hoerende institutioner.
KAPITEL 2
INVALIDITET
Afdeling 1
Arbejdstagere, der udelukkende har vaeret omfattet af lovgivninger, efter hvilke stoerrelsen af ydelser ved invaliditet er uafhaengig af forsikringsperiodernes laengde
Artikel 37
Almindelige bestemmelser
1. En arbejdstager, som successivt eller skiftevis har vaeret omfattet af to eller flere medlemsstaters lovgivninger, og som udelukkende har tilbagelagt forsikringsperioder efter lovgivninger, i henhold til hvilke stoerrelsen af ydelser ved invaliditet er uafhaengig af forsikringsperiodernes laengde, modtager ydelser efter bestemmelserne i artikel 39. Denne artikel vedroerer ikke boernetillaeg til pensioner; disse ydes efter reglerne i kapitel 8.
2. I bilag III er for hver af de paagaeldende medlemsstater anfoert de lovgivninger af den i stk. 1 angivne art, der gaelder paa disse staters omraade.
Artikel 38
Sammenlaegning af forsikringsperioder
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder, skal i fornoedent omfang medregne forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
2. Saafremt tilkendelse af visse ydelser efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder inden for et fag, for hvilket der gaelder en saerordning, eller i givet fald inden for en bestemt beskaeftigelse, skal perioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning, kun medregnes ved tilkendelsen af disse ydelser, saafremt perioderne er tilbagelagt efter en tilsvarende ordning, eller hvis en saadan ikke findes, inden for det samme fag eller i givet fald inden for den samme beskaeftigelse. Saafremt den paagaeldende ikke ved medregning af de saaledes tilbagelagte perioder opfylder de foreskrevne betingelser for ret til de naevnte ydelser, medregnes disse perioder ved tilkendelse af ydelser efter den almindelige ordning, eller, hvis en saadan ikke findes, efter den for arbejdere eller funktionaerer gaeldende ordning, alt efter omstaendighederne.
Artikel 39
Fastsaettelse af ydelserne
1. Institutionen i den medlemsstat, hvis lovgivning fandt anvendelse paa det tidspunkt, da uarbejdsdygtighed med paafoelgende invaliditet indtraadte, afgoer paa grundlag af denne lovgivning, om den paagaeldende opfylder de foreskrevne betingelser for ret til ydelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 38.
2. En person, der opfylder de i stk. 1 naevnte betingelser, modtager ydelserne udelukkende fra den naevnte institution i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning.
3. En person, der ikke opfylder de i stk. 1 naevnte betingelser, modtager de ydelser, som han endnu har ret til efter en anden medlemsstats lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 38.
4. Saafremt den lovgivning, der kommer til anvendelse i henhold til bestemmelserne i stk. 2 og 3, foreskriver, at der ved fastsaettelse af ydelsernes stoerrelse skal tages hensyn ogsaa til andre familiemedlemmer end boern, skal den kompetente institution ligeledes tage hensyn til den paagaeldendes familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, som om de var bosat paa den kompetente stats omraade.
Afdeling 2
Arbejdstagere, der enten udelukkende har vaeret omfattet af lovgivninger, efter hvilke stoerrelsen af ydelser ved invaliditet afhaenger af forsikringsperiodernes laengde, eller af lovgivninger af denne art og af den i afdeling 1 omhandlede art.
Artikel 40
Almindelige bestemmelser
1. En arbejdstager, som successivt eller skiftevis har vaeret omfattet af to eller flere medlemsstaters lovgivninger, skal, saafremt mindst én af disse staters lovgivning ikke er af den i artikel 37, stk. 1, omhandlede art, modtage ydelser efter bestemmelserne i kapitel 3, der under iagttagelse af bestemmelserne i stk. 3 finder tilsvarende anvendelse.2. En arbejdstager, der paadrager sig invaliditet i tilslutning til en uarbejdsdygtighed, medens han er omfattet af en i bilag III anfoert lovgivning, skal dog modtage ydelser i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 37, stk. 1, paa foelgende to betingelser :
- at han opfylder de i naevnte lovgivning eller andre lovgivninger af samme art foreskrevne betingelser, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 38, men uden at forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en lovgivning, der ikke er anfoert i bilag III, behoever at medregnes, og
- at han ikke opfylder de betingelser, der kraeves for at opnaa ret til ydelser efter en lovgivning, der ikke er anfoert i bilag III.
3. En afgoerelse, der er truffet af en medlemsstats institution angaaende en ansoegers invaliditet, er bindende for institutionen i enhver anden impliceret medlemsstat, forudsat at det er anerkendt i bilag IV, at der er overensstemmelse mellem de i disse staters lovgivninger fastlagte kriterier for invaliditet.
Afdeling 3
Forvaerring af en invaliditet
Artikel 41
1. I tilfaelde af forvaerring af en invaliditet, for hvilken en arbejdstager kun modtager ydelser efter lovgivningen i én medlemsstat, finder foelgende bestemmelser anvendelse :
a) saafremt den paagaeldende, efter at han har opnaaet ydelser, ikke har vaeret omfattet af lovgivningen i en anden medlemsstat, er den kompetente institution i den foerstnaevnte stat forpligtet til at udrede ydelserne, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, efter den for denne institution gaeldende lovgivning;
b) saafremt den paagaeldende, efter at han har opnaaet ydelser, har vaeret omfattet af lovgivningen i en eller flere af de oevrige medlemsstater, skal ydelserne, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, tilkendes ham efter reglerne i artikel 37, stk. 1, eller artikel 40, stk. 1 eller 2, alt efter omstaendighederne;
c) saafremt den samlede stoerrelse af den eller de ydelser, der skal udredes efter bestemmelserne i litra b), er lavere end stoerrelsen af den ydelse, som den paagaeldende har modtaget fra den institution, som tidligere var pligtig at udrede ydelsen, skal den sidstnaevnte institution yde ham et tillaeg, der svarer til forskellen mellem de naevnte beloeb;
d) saafremt det i det i litra b) omhandlede tilfaelde er en nederlandsk institution, der er kompetent institution i henseende til den oprindelige uarbejdsdygtighed, og saafremt
i) den lidelse, der har medfoert forvaerringen, er den samme, som den, der har begrundet tilkendelse af ydelser efter nederlandsk lovgivning;
ii) naevnte lidelse ifoelge den lovgivning i en medlemsstat, hvoraf den paagaeldende senest har vaeret omfattet, er en erhvervssygdom og medfoerer ret til ydelse af det i artikel 60, stk. 1, litra b), omhandlede tillaeg, samt
iii) den eller de lovgivninger, hvoraf den paagaeldende har vaeret omfattet, efter at han har opnaaet ydelser, er anfoert i bilag III,
skal den nederlandske institution fortsat udrede den oprindelige ydelse efter den indtraadte forvaerring, og den ydelse, der skal udredes efter den lovgivning i en medlemsstat, hvoraf den paagaeldende senest har vaeret omfattet, nedsaettes med stoerrelsen af den nederlandske ydelse;
e) saafremt den paagaeldende i det i litra b) omhandlede tilfaelde ikke har ret til ydelser fra en anden medlemsstats institution, er den kompetente institution i den foerstnaevnte stat pligtig at udrede ydelserne efter denne stats lovgivning, under hensyntagen til forvaerringen og i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 38.
2. I tilfaelde af forvaerring af en invaliditet, for hvilken en arbejdstager oppebaerer ydelser efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater, skal ydelserne tilkendes ham under hensyntagen til forvaerringen efter reglerne i artikel 40, stk. 1.
Afdeling 4
Genoptagelse af udbetaling af ydelser ved invaliditet, efter at disse har vaeret stillet i bero eller bortfaldet - Overgang fra invaliditetsydelser til ydelser ved alderdom .
Artikel 42
Bestemmelse af, hvilken institution det paahviler at udrede ydelser ved invaliditet i tilfaelde, hvor udbetaling af saadanne ydelser genoptages
1. Saafremt udbetalingen af ydelser, der har vaeret stillet i bero, genoptages, skal ydelserne, medmindre andet foelger af artikel 43, udredes af den eller de institutioner , som det paahvilede at udrede dem paa det tidspunkt, da de blev stillet i bero.
2. Saafremt den paagaeldendes tilstand paa ny begrunder ret til ydelser, efter at disse har vaeret stillet i bero , skal ydelserne udredes i overensstemmelse med reglerne i artikel 37, stk. 1, eller artikel 40, stk. 1 eller 2, alt efter omstaendighederne.
Artikel 43
Overgang fra invaliditetsydelser til ydelser ved alderdom
1. Ydelser ved alderdom skal i givet fald traede i stedet for invaliditetsydelser paa de betingelser, der er fastsat i den eller de lovgivninger, efter hvilke de paagaeldende ydelser er blevet udredet, og I overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel 3.
2 . Enhver institution i en medlemsstat, som det paahviler at udrede ydelser ved invaliditet, skal fortsat yde en person, der modtager saadanne ydelser, og som kan goere krav paa ydelser i anledning af alderdom efter lovgivningen i andre medlemsstater i medfoer af reglerne i artikel 49, de invaliditetsydelser, han har ret til efter den for den paagaeldende institution gaeldende lovgivning, indtil det tidspunkt, da bestemmelserne i stk. 1 kommer til anvendelse for denne institutions vedkommende.
3. Saafremt invaliditetsydelserne i det i stk. 2 omhandlede tilfaelde er tilkendt efter reglerne i artikel 39, kan den institution, der er pligtig fortsat at udrede disse ydelser, dog anvende bestemmelserne i artikel 49, stk. 1, litra a), som om modtageren opfyldte de i lovgivningen i den paagaeldende medlemsstat foreskrevne betingelser for ret til ydelser ved alderdom; i saa fald erstattes det i artikel 46, stk. 2, litra a), omhandlede teoretiske beloeb med det beloeb, som de invaliditetsydelser, den naevnte institution er pligtig at udrede, udgoer.
KAPITEL 3
ALDERDOM OG DOEDSFALD (PENSIONER)
Artikel 44
Almindelige bestemmelser om fastsaettelse af ydelser, naar arbejdstageren har vaeret omfattet af lovgivningen i to eller flere medlemsstater
1. Har en arbejdstager vaeret omfattet af lovgivningen i to eller flere medlemsstater, fortsaettes hans eller hans efterladtes ret til ydelser efter bestemmelserne i dette kapitel.
2. Naar den paagaeldende har indgivet begaering om fastsaettelse af ydelser, skal disse, medmindre andet foelger at artikel 49, fastsaettes efter samtlige de lovgivninger, at hvilke den paagaeldende har vaeret omfattet . Dette gaelde dog ikke, hvis den paagaeldende udtrykkeligt anmoder om at fastsaettelsen af de ydelser ved alderdom, hvortil han maatte have erhvervet ret i medfoer af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, stilles i bero, og for saa vidt de perioder, der er tilbagelagt efter denne eller disse staters lovgivning, ikke medregnes ved erhvervelse af ret til ydelser i en anden medlemsstat.
3. Dette kapitel vedroerer hverken boernetillaeg eller pensioner til boern, der har mistet deres foraeldre eller en af dem; disse ydes i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel 8.
Artikel 45
Medregning af forsikringsperioder, tilbagelagt i de medlemsstater, af hvis lovgivning arbejdstageren har vaeret omfattet, med henblik paa erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser
1 . Saafremt erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder, skal denne medlemsstats institution i fornoedent omfang medregne forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat, som om det drejer sig om perioder, der var tilbagelagt efter den foerstnaevnte stats lovgivning.
2. Saafremt tilkendelse af visse ydelser efter lovgivningen i en medlemsstat er betinget af, at forsikringsperioderne er tilbagelagt inden for et fag, for hvilket der gaelder en saerordning, eller i givet fald inden for en bestemt beskaeftigelse, skal perioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning kun medregnes ved tilkendelse af disse ydelser, saafremt perioderne er tilbagelagt inden for en tilsvarende ordning, eller hvis en saadan ikke findes, inden for det samme fag, eller i givet fald inden for den samme beskaeftigelse. Saafremt den paagaeldende ikke ved medregning af de saaledes tilbagelagte perioder opfylder de foreskrevne betingelser for ret til de naevnte ydelser, medregnes disse perioder ved tilkendelse af ydelser efter den almindelige ordning, eller hvis en saadan ikke findes, efter den for arbejdere eller funktionaerer gaeldende ordning, alt efter omstaendighederne.
3. Saafremt en medlemsstats lovgivning, som goer tilkendelse af ydelser betinget af, at arbejdstageren er omfattet af denne lovgivning paa tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtraeden, ikke stiller krav om forsikringstid af en vis laengde, hverken i henseende til erhvervelse af ret til ydelser eller til disses beregning, skal enhver arbejdstager, som ikke laengere er omfattet af naevnte lovgivning, ved anvendelsen af bestemmelserne i dette kapitel anses for endnu at vaere omfattet af den paa tidspunktet for forsikringsbeginvenhedens indtraeden, saafremt den paagaeldende paa det naevnte tidspunkt er omfattet af en anden medlemsstats lovgivning eller, hvis dette ikke er tilfaeldet, saafremt han kan goere krav paa ydelser efter en anden medlemsstats lovgivning. Denne sidste betingelse anses dog for opfyldt i det i artikel 48, stk. 1, omhandlede tilfaelde.
Artikel 46
Fastsaettelse af ydelserne
1. Den kompetente institution i enhver medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren har vaeret omfattet, skal, for saa vidt arbejdstageren opfylder de i naevnte lovgivning foreskrevne betingelser for erhvervelse af ret til ydelser, uden at bestemmelserne i artikel 45 behoever at bringes i anvendelse, fastsaette ydelsens stoerrelse i overensstemmelse med reglerne i den for institutionen gaeldende lovgivning og paa grundlag af den samlede laengde af de forsikringsperioder, der skal tages i betragtning i henhold til den paagaeldende lovgivning.
De naevnte institution skal tillige foretage en beregning af det ydelsesbeloeb, der ville fremkomme ved anvendelsen af de i stk. 2, litra a) og litra b), fastsatte regler. Kun det hoejeste ydelsesbeloeb skal tages i betragtning.
2. Den kompetente institution i enhver medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren har vaeret omfattet, anvender foelgende regler, saafremt de foreskrevne betingelser for erhvervelse af ret til ydelser kun opfyldes opfyldes ved anvendelse af bestemmelserne i artikel 45;
a) institutionen beregner det teoretiske beloeb for den ydelse, som den paagaeldende ville kunne goere krav paa, hvis samtlige forsikringsperioder, der er tilbagelagt i de medlemsstater, af hvis lovgivning den paagaeldende har vaeret omfattet, havde vaeret tilbagelagt i den omhandlede stat og efter den lovgivning, der gaelder for den paagaeldende institution paa det tidspunkt, da ydelsen skal fastsaettes. Saafremt ydelsens beloeb efter naevnte lovgivning er uafhaengig af forsikringsperiodernes laengde, anses dette beloeb for det i naervaerende litra omhandlede teoretiske beloeb;
b) institutionen fastsaetter derefter det faktiske beloeb for ydelsen paa grundlag af det i litra a) naevnte teoretiske beloeb efter forholdet mellem laengden af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for institutionen gaeldende lovgivning forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden, og den samlede laengde af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i alle de implicerede medlemsstater forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden;
c) saafremt den samlede laengde af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i samtlige implicerede medlemsstater forud for forsikringsbegivenhedens indtraeden, overstiger den laengste forsikringstid, der efter en af de paagaeldende staters lovgivning kraeves tilbagelagt for at en fuld ydelse kan opnaas, skal vedkommende institution i naevnte stat ved anvendelsen af bestemmelserne i dette stykke tage denne laengste forsikringstid i betragtning i stedet for den samlede laengde af de naevnte perioder; denne beregningsmetode kan ikke medfoere pligt for den paagaeldende institution til at udrede en hoejere ydelse end den fulde ydelse, der er hjemlet i den for denne institution gaeldende lovgivning;
d) med henblik paa anvendelsen af de i dette stykke omhandlede beregningsregler fastsaettes betingelserne for medregning af sammenfaldende perioder i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning.
3 . Med det hoejeste af de i medfoer af stk. 2, litra a), beregnede teoretiske ydelsesbeloeb som oevre graense har den paagaeldende ret til summen af de efter reglerne i stk. 1 og 2 beregnede ydelser. For saa vidt det i foregaaende afsnit omhandlede beloeb overskrides, skal hver institution, som anvender stk. 1, regulere sin ydelse med et beloeb svarende til forholdet mellem den omhandlede ydelses beloeb og summen af de i henhold til bestemmelserne i stk. 1 fastsatte ydelser.
4. Saafremt summen af de ydelser, der af to eller flere medlemslande skal udbetales i form af pensioner eller renter ved invaliditet, alderdom eller til efterladte efter reglerne i en i artikel 6, litra b), omhandlet multilateral konvention om social sikring, er mindre end det beloeb, som det ville paahvile disse medlemsstater at udbetale i medfoer af bestemmelserne i stk. 1-3, er det bestemmelserne i dette kapitel, der skal finde anvendelse paa den paagaeldende.
Artikel 47
Supplerende regler om beregning af ydelser
1. For beregningen af det i artikel 46, stk. 2, litra a), omhandlede teoretiske beloeb gaelder foelgende regler :
a) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne beregnes paa grundlag af en gennemsnitlig loen, et gennemsnitligt bidrag eller et gennemsnitligt tillaeg eller efter det i forsikringsperioderne bestaaende forhold mellem den paagaeldendes bruttoloen og den gennemsnitlige bruttoloen for samtlige forsikrede, med undtagelse af laerlinge, skal fastsaette disse gennemsnits - eller forholdstal udelukkende paa grundlag af de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den naevnte stats lovgivning, eller af den bruttoloen, den paagaeldende har modtaget i disse perioder;
b) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne beregnes paa grundlag af stoerrelsen af loen, bidrag eller tillaeg, skal fastsaette de loenbeloeb, bidrag eller tillaeg, der skal laegges til grund, for saa vidt angaar forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i andre medlemsstater, paa grundlag af gennemsnittet af de loenbeloeb, bidrag eller tillaeg, der er konstateret for de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning;
c) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne beregnes paa grundlag af en fikseret loen eller et fikseret beloeb, skal anse den loen eller det beloeb, der skal laegges til grund, for saa vidt angaar de efter lovgivningen i andre medlemsstater tilbagelagte forsikringsperioder, for at vaere lig med den fikserede loen eller det fikserede beloeb eller i givet fald med gennemsnittet af de fikserede loenninger eller de fikserede beloeb, som svarer til de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning;
d) den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelserne for visse perioders vedkommende beregnes paa grundlag af loennens stoerrelse og for andre perioders vedkommende paa grundlag af en fikseret loen eller et fikseret beloeb, skal laegge de efter reglerne i litra b) eller c) fastsatte loenninger eller beloeb, henholdsvis gennemsnittet af disse, til grund, for saa vidt angaar forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning. Saafremt ydelserne, for saa vidt angaar samtlige forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning , beregnes paa grundlag af en fikseret loen eller et fikseret beloeb, skal institutionen anse den loen, der skal laegges til grund, for saa vidt angaar de efter lovgivningen i andre medlemsstater tilbagelagte forsikringsperioder, for at vaere lig med en fiktiv loen, svarende til naevnte fikserede loen eller fikserede beloeb.
2. De i en medlemsstats lovgivning fastsatte regler om regulering af elementer, der danner grundlag for beregning af ydelser, finder i givet fald anvendelse paa de elementer, der af den kompetente institution i denne stat i overensstemmelse med reglerne i stk. 1 laegges til grund, for saa vidt angaar de efter lovgivningen i andre medlemsstater tilbagelagte forsikringsperioder.
3. Saafremt en medlemsstats lovgivning foreskriver, at der ved fastsaettelse af ydelsernes stoerrelse skal tages hensyn ogsaa til andre familiemedlemmer end boern, skal den kompetente institution i denne stat ligeledes tage hensyn til den paagaeldendes familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, som om de var bosat paa den kompetente stats omraade.
Artikel 48
Forsikringsperioder under et aar
1. Hvis den samlede laengde af de efter en medlemsstats lovgivning tilbagelagte forsikringsperioder er under et aar, og hvis der, naar alene disse perioder laegges til grund, ikke er erhvervet ret til ydelser i medfoer af bestemmelserne i den naevnte lovgivning, er institutionen i den paagaeldende stat, uanset bestemmelserne i artikel 46, stk. 2, ikke forpligtet til at udrede ydelser paa grundlag af de naevnte perioder.
2. Den kompetente institution i hver af de oevrige implicerede medlemsstater skal medregne de i stk. 1 naevnte perioder ved anvendelsen af reglerne i artikel 46, stk. 2, med undtagelse af naevnte bestemmelses litra b).
3. Saafremt anvendelsen af bestemmelserne i stk. 1 ville medfoere, at samtlige institutioner i de paagaeldende stater blev fritaget for pligten til at udrede ydelser skal ydelserne tilkendes udelukkende efter lovgivningen i den stat, hvis betingelser senest er opfyldt, hvorved samtlige forsikringsperioder, der er tilbagelagt og medregnet efter bestemmelserne i artikel 45, stk. 1 og 2, skal anses for at have vaeret tilbagelagt efter den paagaeldende stats lovgivning.
Artikel 49
Beregning af ydelser i tilfaelde, hvor den paagaeldende ikke samtidig opfylder de foreskrevne betingelser i samtlige lovgivninger, efter hvilke forsikringsperioder er tilbagelagt
1. Saafremt den paagaeldende paa et bestemt tidspunkt ikke, naar bestemmelserne i artikel 45 i givet fald iagttages, opfylder de foreskrevne betingelser for at kunne faa ydelser efter samtlige de medlemsstaters lovgivninger, hvoraf han har vaeret omfattet, men alene opfylder de omhandlede betingelser i en eller flere af disse lovgivninger, gaelder foelgende regler :
a) hver af de kompetente institutioner, der anvender en lovgivning, hvis betingelser er opfyldt, beregner ydelsens stoerrelse efter bestemmelserne i artikel 46;
b) dog skal foelgende iagttages :
i) saafremt den paagaeldende opfylder betingelserne i mindst to medlemsstaters lovgivning, uden at forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en lovgivning, hvis betingelser ikke er opfyldt, behoever at medregnes, tages disse perioder ikke i betragtning ved anvendelsen af artikel 46, stk. 2;
ii) saafremt den paagaeldende kun opfylder betingelserne i én medlemsstats lovgivning, uden at forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en lovgivning, hvis betingelser ikke er opfyldt, behoever at medregnes, beregnes ydelsens stoerrelse alene efter reglerne i den lovgivning, hvis betingelser er opfyldt, og alene paa grundlag af de perioder, der er tilbagelagt efter denne lovgivning.
2. Den eller de ydelser, der i det i stk. 1 omhandlede tilfaelde er tilkendt efter lovgivningen i en eller flere af de implicerede medlemsstater, skal, i givet fald under iagttagelse af bestemmelserne i artikel 45, automatisk omberegnes efter bestemmelserne i artikel 46, efterhaanden som de foreskrevne betingelser i en eller flere af de oevrige medlemsstaters lovgivning, hvoraf den paagaeldende har vaeret omfattet, opfyldes.
3. Naar de i lovgivningen i en eller flere af de paagaeldende medlemsstater foreskrevne betingelser ikke laengere er opfyldt, skal der, modmindre andet foelger af bestemmelserne i artikel 40, stk. 2, automatisk foretages en omberegning efter bestemmelserne i stk. 1.
Artikel 50
Ydelse af et tillaeg, naar summen af de ydelser, der skal udbetales efter lovgivningen i de enkelte medlemsstater, er lavere end det minimumsbeloeb, der er fastsat i lovgivningen i den af disse stater, paa hvis omraade modtageren er bosat
Der kan ikke i den stat, paa hvis omraade en person, der modtager ydelser i henhold til dette kapitel, er bosat, og efter hvis lovgivning der tilkommer ham en ydelse, ydes ham et beloeb, der er mindre end den minimumsydelse, der i den naevnte lovgivning er fastsat for en forsikringsperiode, som svarer til samtlige de perioder, der efter bestemmelserne i de foregaaende artikler er lagt til grund ved ydelsens fastsaettelse. Den kompetente institution i den paagaeldende stat skal i givet fald for hele det tidsrum, hvor han er bosat paa denne stats omraade, yde ham et tillaeg, der svarer til forskellen mellem summen af de ydelser, der tilkommer ham i medfoer af dette kapitel, og minimumsydelsens beloeb.
Artikel 51
Regulering og ny beregning af ydelser
1. Saafremt stoerrelsen af ydelser i de paagaeldende medlemsstater aendres med en bestemt procentdel eller et bestemt beloeb som foelge af stigninger i leveomkostningerne, aendringer i loenniveauet eller andre forhold, som giver anledning til regulering, finder en saadan aendring direkte anvendelse paa de ydelser, der er fastsat efter bestemmelserne i artikel 46, uden at der behoever at foretages ny beregning i henhold til den naevnte artikel.
2. Derimod skal der, i tilfaelde af aendring af reglerne for fastsaettelse eller beregning af ydelser, foretages ny beregning efter bestemmelserne i artikel 46.
KAPITEL 4
ARBEJDSULYKKER OG ERHVERVSSYGDOMME
Afdeling 1
Ret til ydelser
Artikel 52
Bopael i en anden medlemsstat end den kompetente medlemsstat - Almindelige regler
En arbejdstager, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat, og som rammes af en arbejdsulykke eller paadrager sig en erhvervssygdom, har i den stat, hvor han er bosat, ret til foelgende ydelser :
a) naturalydelser, der for den kompetente institutions regning ydes af bopaelsstedets institution efter den for denne institution gaeldende lovgivning, som om den paagaeldende var forsikret dér;
b) kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning . Efter aftale mellem den kompetente institution og bopaelsstedets institution kan disse ydelser dog ogsaa udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning efter reglerne i den kompetente stats lovgivning.
Artikel 53
Graensearbejdere - Saerregel
Graensearbejdere kan ogsaa opnaa ydelserne paa den kompetente tats omraade. Disse ydelser udredes af den kompetente institution i henhold til lovgivningen i denne stat, som om graensearbejderen var bosat dér.
Artikel 54
Ophold i eller flytning til den kompetente stat
1. De i artikel 52 omhandlede arbejdstagere, der opholder sig paa den kompetente stats omraade, har ret til ydelser efter denne stats lovgivning, uanset om de allerede har modtaget ydelser forud for dette ophold. Denne bestemmelse gaelder dog ikke for graensearbejdere.
2. De i artikel 52 omhandlede arbejdstagere, der flytter til den kompetente stats omraade, har ret til ydelser efter denne stats lovgivning, uanset om de allerede har modtaget ydelser foer flytningen.
Artikel 55
Ophold uden for den kompetente stat - Tilbagevenden eller flytning til en anden medlemsstat efter ulykkestilfaeldets eller erhvervssygdommens indtraeden - Noedvendigheden af at rejse til en anden medlemsstat for at faa den fornoedne behandling dér
1. En arbejdstager, der er ramt af en arbejdsulykke eller har paadraget sig en erhvervssygdom, og
a) som opholder sig i en anden medlemsstat end den kompetente stat, eller
b) som efter at have opnaaet ret til ydelser fra den kompetente institution faar tilladelse af denne institution til at vende tilbage til den medlemsstat, hvor han er bosat, eller til at flytte til en anden medlemsstats omraade, eller
c) som af den kompetente institution faar tilladelse til at rejse til en anden medlemsstat for dér at faa den behandling, som hans tilstand kraever.
har ret til :
i) naturalydelser, der for den kompetente institutions regning ydes af opholds - eller bopaelsstedets institution efter den lovgivning, der gaelder for denne institution, som om han var forsikret dér, dog saaledes at det tidsrum, for hvilket disse ydelser kan udredes, afhaenger af den kompetente stats lovgivning;
ii) kontantydelser, der udbetales af den kompetente institution efter den for denne institution gaeldende lovgivning. Efter aftale mellem den kompetente institution og opholds - eller bopaelsstedets institution kan disse ydelser dog ogsaa udbetales af den sidstnaevnte institution for den foerstnaevnte institutions regning efter reglerne i den kompetente stats lovgivning.
2. Den ifoelge stk. 1, litra b), kraevede tilladelse kan kun naegtes, saafremt det dokumenteres, at den paagaeldendes flytning maa antages at kunne bringe hans helbredstilstand i fare eller vanskeliggoere en gennemfoerelse af laegebehandlingen.
Den ifoelge stk. 1, litra c), kraevede tilladelse kan ikke naegtes, naar den fornoedne behandling ikke kan ydes den paagaeldende paa den medlemsstats omraade, hvor han er bosat.
Artikel 56
Ulykkestilfaelde paa vej til eller fra arbejdet
Et ulykkestilfaelde indtruffet paa vej til eller fra arbejdet i en anden medlemsstat end den kompetente stat anses for indtruffet paa den kompetente stats omraade.
Artikel 57
Ydelser i anledning af en erhvervssygdom, naar den paagaeldende har vaeret udsat for den samme risiko i flere medlemsstater. Naar en person, der har paadraget sig en erhvervssygdom, har udoevet en virksomhed, der maa antages at kunne foraarsage den paagaeldende sygdom, under lovgivningen i to eller flere medlemsstater, skal de ydelser, som den paagaeldende eller hans efterladte kan goere krav paa, alene tilkendes efter den stats lovgivning, hvis betingelser den paagaeldende senest har opfyldt, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i stk. 2 og 3.
2. Saafremt tilkendelse af ydelser i anledning af en erhvervssygdom efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at den paagaeldende sygdom foerste gang er laegeligt konstateret paa dens omraade, anses denne betingelse for opfyldt, naar sygdommen foerste gang er konstateret paa en anden medlemsstats omraade.
3. I tilfaelde af sclerogen pneumoconiose gaelder foelgende regler :
a) saafremt tilkendelse af ydelser for en erhvervssygdom efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at den paagaeldende sygdom er konstateret inden for et bestemt tidsrum efter ophoeret af den seneste virksomhed, som antages at kunne forarsage en saadan sygdom, skal den kompetente institution i den paagaeldende staat ved undersoegelsen af, hvornar denne seneste virksomhed har fundet sted, i fornoedent omfang tage hensyn til en under lovgivningen i enhver anden medlemsstat udoevet virksomhed af samme art, som om den havde vaeret udoevet under den foerstnaevnte stats lovgivning;
b) saafremt tilkendelse af ydelser for en erhvervssygdom efter en medlemsstats lovgivning er betinget af, at en virksomhed, der maa antages at kunne foraarsage den paagaeldende sygdom, har vaeret udoevet i et tidsrum af en vis varighed, skal den kompetente institution i den paagaeldende medlemsstat i fornoedent omfang medregne perioder, i hvilke saadan virksomhed har vaeret udoevet under lovgivningen i enhver anden medlemsstat, som om den havde vaeret udoevet under den foerstnaevnte stats lovgivning;
c) udgifterne ved kontantydelser, herunder renter, fordeles paa de kompetente institutioner i de medlemsstater, paa hvis omraade den paagaeldende har udoevet en virksomhed, der maa antages at kunne foraarsage den paagaeldende sygdom. Denne fordeling sker efter forholdet mellem laengden af de perioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen om alderdomsforsikring i hver af disse stater, og den samlede laengde af de perioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen om alderdomsforsikring i samtlige disse stater paa tidspunktet for den foerste udbetaling af ydelser.
4. Paa forslag af Kommissionen traeffer Raadet med enstemmighed afgoerelse om, hvilke andre erhvervssygdomme bestemmelserne i stk. 3 skal udvides til at omfatte.
Artikel 58
Beregning af kontantydelser
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning kontantydelser beregnes paa grundlag af en gennemsnitsloen, skal fastsaette denne gennemsnitsloen udelukkende paa grundlag af de loenninger, der er konstateret under de perioder, der er tilbagelagt efter den naevnte lovgivning.
2. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning kontantydelser beregnes paa grundlag af et kseret loenbeloeb, skal udelukkende basere beregningen paa det fikserede loenbeloeb, eller i givet fald paa gennemsnittet af de fikserede loenbeloeb, der svarer til de perioder, der er tilbagelagt efter den naevnte lovgivning.
3. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning stoerrelsen af kontantydelser afhaenger af antallet af familiemedlemmer, skal ligeledes tage familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, i betragtning, som om de paagaeldende var bosat paa den kompetente stats omraade.
Artikel 59
Udgifter ved den tilskadekommes transport
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, hvis lovgivning indeholder bestemmelser om overtagelse af udgifterne ved den tilskadekomnes transport, enten til hans bopael eller til et hospital, afholder ogsaa udgifterne til transport til det tilsvarende sted i en anden medlemsstat, paa hvis omraade den tilskadekomme er bosat, forudsat at institutionen i forvejen har givet sit samtykke til en saadan transport under behoerig hensyntagen til de grunde, der taler herfor. Et saadant samtykke er ikke paakraevet, hvor det drejer sig om graensearbejdere.
2. Den kompetente institution i en medlemsstat, hvis lovgivning indeholder bestemmelser om overtagelse af udgifterne ved transport til begravelsesstedet i tilfaelde af den tilskadekomnes doed, afholder ogsaa udgifterne ved transport til det tilsvarende sted i en anden medlemsstat, paa hvis omraade den tilskadekomne var bosat, da ulykkestilfaeldet indtraf, efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
Afdeling 2
Forvaerring af en erstatningsberettigende erhvervssygdom
Artikel 60
1. I tilfaelde af forvaerring af en erhvervssygdom, for hvilken en arbejdstager har modtaget eller modtager erstatning efter en medlemsstats lovgivning, gaelder foelgende regler :
a) saafremt arbejdstageren ikke efter den foerste udbetaling af ydelser har vaeret beskaeftiget i en anden medlemsstat ved et arbejde, der maa antages at kunne foraarsage eller forvaere den paagaeldende sygdom, paahviler det den kompetente institution i den foerstnaevnte stat at afholde de med ydelserne forbundne udgifter, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, efter den for denne institution gaeldende lovgivning;
b) saafremt arbejdstageren efter den foerste udbetaling af ydelser har vaeret beskaeftiget ved et saadant arbejde i en anden medlemsstat, paahviler det den kompetente institution i den foerstnaevnte stat af afholde de med ydelserne forbundne udgifter, uden hensyntagen til den indtraadte forvaerring, efter den for denne institution gaeldende lovgivning. Den kompetente institution i den sidstnaevnte stat yder arbejdstageren et tillaeg, hvis stoerrelse svarer til forskellen mellem de ydelser, der efter den for denne institution gaeldende lovgivning tilkommer den paagaeldende efter den indtraadte forvaering, og de ydelser, som ville have tilkommet ham foer forvaerringen indtraadte, hvis han havde paadraget sig den paagaeldende sygdom paa et tidspunkt, hvor han var omfattet af denne stats lovgivning;
c) saafremt en arbejdstager, der har paadraget sig soderogen pneumoconiose eller en sygdom, der omfattes af en i medfoer af artikel 57, stk. 4, truffet afgoerelse i det i litra b) omhandlede tilfaelde, ikke har ret til ydelser efter den sidstnaevnte stats lovgivning, paahviler det den kompetente institution i den foerstnaevnte stat at udbetale ydelserne, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, efter den for denne institution gaeldende lovgivning. Institutionen i den sidstnaevnte stat skal dog afholde forskellen mellem de kontantydelser, herunder renter, der skal udbetales af den kompetente institution i den foerstnaevnte stat, under hensyntagen til den indtraadte forvaerring, og de tilsvarende ydelser, der tilkom den paagaeldende, foer forvaerringen indtraadte.
2. I tilfaelde af forvaerring af en erhvervssygdom, hvorpaa artikel 57, stk. 3, litra c), har fundet anvendelse, gaelder foelgende regler :
a) det paahviler den kompetente institution, der har tilkendt ydelserne efter bestemmelserne i artikel 57, stk. 1, at udbetale de ydelser, der tilkommer den paagaeldende efter den indtraadte forvaerring, efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
b) udgifterne ved kontantydelser, herunder renter, skal fortsat fordeles paa de institutioner, som har deltaget i udgifterne ved de tidligere udbetalte ydelser, efter bestemmelserne i artikel 57, stk. 3, litra c). Saafremt den paagaeldende paa ny har udoevet en virksomhed, der maa antages at kunne foraarsage eller forvaerre den paagaeldende erhvervssygdom, enter under lovgivningen i en af de medlemsstater, hvor han allerede havde udoevet en virksomhed af samme art, eller under en anden medlemsstats lovgivning, skal institutionen i denne stat dog afholde forskellen mellem de ydelser, der tilkommer den paagaeldende under hensyn til den indtraadte forvaerring, og de ydelser, der tilkom ham, foer forvaerringen indtraadte.
Afdeling 3
Forskellige bestemmelser
Artikel 61
Regler for anvendelsen af saerbestemmelser i visse lovgivninger
1. Saafremt der i den medlemsstat, paa hvis omraade arbejdstageren befinder sig, ikke findes nogen forsikring mod arbejdsulykker eller erhvervssygdomme, eller saafremt der ikke under en bestaaende forsikringsordning er oprettet nogen institution, der udreder naturalydelser, skal disse ydelser udredes af den institution paa opholds - eller bopaelsstedet, som det paahviler at udrede naturalydelser i sygdomstilfaelde.
2. Saafremt helt gratis tilkendelse af naturalydelser efter den kompetente stats lovgivning er betinget af, at modtageren goer brug af en af arbejdsgiveren etableret laegetjeneste, skal de naturalydelser, der udredes i de i artikel 52 og artikel 55, stk. 1, omhandlede tilfaelde, anses for udredet gennem en saadan laegetjeneste.
3. Saafremt den kompetente stats lovgivning omfatter en ordning vedroerende arbejdsgiverens forpligtelser, skal de naturalydelser, der udredes i de i artikel 52 og artikel 55, stk. 1, omhandlede tilfaelde, anses for udredet paa den kompetente institutions begaering.
4. Saafremt den kompetente stats ordning vedroerende erstatning for arbejdsulykker ikke har karakter af en tvungen forsikring, udredes naturalydelserne direkte af arbejdsgiveren eller af det forsikringsorgan, der traeder i hans sted.
5. Saafremt tidligere indtraadte eller konstaterede arbejdsulykker eller erhvervssygdomme efter en medlemsstats lovgivning udtrykkeligt eller underforstaaet tages i betragtning ved bedoemmelse af invaliditetsgraden, skal den kompetente institution i den paagaeldende stat ligeledes tage arbejdsulykker eller erhvervssygdomme, der tidligere er indtruffet eller konstateret under lovgivningen i en anden medlemsstat, i betragtning, som om de var indtruffet eller konstateret under den for denne institution gaeldende lovgivning.
Artikel 62
Bestemmelse af, hvilken ordning der skal finde anvendelse i tilfaelde, hvor der er flere ordninger i bopaels - eller opholdslandet - Tidsbegraensning af ydelser
1. Saafremt lovgivningen i opholds - eller bopaelslandet omfatter flere forsikringsordninger, er det ordningen for arbejdere i staalindustrien, der skal finde anvendelse paa de i artikel 52 eller artikel 55, stk. 1, omhandlede arbejdstagere. Saafremt den naevnte lovgivning omfatter en saerordning for arbejdstagere beskaeftiget i miner eller dermed ligestillede virksomheder, finder denne ordning dog anvendelse paa naevnte kategori af arbejdstagere, naar den institution paa opholds - eller bopaelsstedet, som de paagaeldende retter henvendelse til, er kompetent med hensyn til anvendelsen af denne ordning.
2.Saafremt retten til at modtage ydelser efter en medlemsstats lovgivning er tidsbegraenset, kan den institution, for hvilken denne lovgivning gaelder, medregne det tidsrum, i hvilket institutionen I en anden medlemsstats allerede har udredet ydelserne.
Afdeling 4
Refusion mellem institutionerne
Artikel 63
1. Det paahviler den kompetente institution at refundere udgifterne ved naturalydelser, der er ydet dens regning I medfoer af artikel 52 og artikel 55, stk. 1.
2. De i stk. 1. omhandlede refusioner fastsaettes og afregnes efter de regler, der er fastsat i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelseforordning, mod bevis for de fatiske udgifter.
3. To eller flere medlemsstater eller de kompetente myndigheder i disse stater kan aftale andre refusionsregler eller give afkald paa enhver refusion mellem de under dem hoerende institutioner.
KAPITEL 5
YDELSER VED DOEDSFALD
Artikel 64
Sammenlaegning af forsikringsperioder
Den kompetente instutution I en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser ved doedsfald er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder, skal I fornoedent omfang medregne forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen I enhver anden medlemsstat, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
Artikel 65
Ret til ydelser, naar doedsfaldet indtraeffer, eller naar modtageren er bosat i en anden stat end den kompetente stat
1. Naar en arbejdstager, en pensionist eller rentemodtager, en pensions- eller renteansoeger eller et af hans familiemedlemmer afgaar ved doeden i en anden medlemsstat end den kompetente stat, anses doedsfaldet for indtruffet paa sidstnaevnte stats omraade.
2. Det paahviler den kompetente institution at tilkende ydelser ved doedsfald efter den for denne institution gaeldende lovgivning, selv om modtageren er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat.
3. Bestemmelserne i stk. 1 og 2 finder ligeledes anvendelse I tilfaelde, hvor doedsfaldet skyldes en arbejdsulykke eller en erhvervssydom.
Artikel 66
Udbetaling af ydelser I tilfaelde, hvor en afdoed pensionist eller rentemodtager havde vaeret bosat i en anden medlemsstat end den, hvor den institution, som det paahvilede at afholde udgifterne til naturalydelser, er beliggende
I tilfaelde, hvor en person, der modtager pension eller rente efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, afgaar ved doeden paa et tidspunkt, da han er bosat i en anden medlemsstat end den, hvor den institution, som det i medfoer af artikel 28 paahvilede at afholde udgifterne til naturalydelser til den paagaeldende, er beliggende, skal de ydelser ved doedsfald, hvortil der er erhvervet ret efter den for denne institution gaeldende lovgivning, udbetales af den naevnte institution og for dennes regning, som om pensionisten (rentemodtageren) paa det tidspunkt, da han afgik ved doeden, var bosat paa den medlemsstats omraade, hvor naevnte institution er beliggende.
Bestemmelserne i det foregaaende stykke finder tilsvarende anvendelse paa en pensionists eller rentemodtagers familiemedlemmer.
KAPITEL 6
Afdeling 1
Faelles bestemmlser
Artikel 67
Sammenlaegning af forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder
1. Den kompetente institution I en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt forsikrinsperioder, skal i fornoedent omfang medregne forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder, der er tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning, som om det drejede sig om forsikringsperioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning, dog forudsat at beskaeftigelsesperioderne ville vaere blevet anset for forsikringsperioder, hvis de havde vaeret tilbagelagt efter denne lovgivning.
2. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt beskaeftigelsesperioder, skal i fornoedent omfang medregne forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat, som om det drejede sig om beskaeftigelsesperioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
3. Bortset fra de i artikel 71, stk. 1. Litra a) ii) og litra b) ii), omhandlede tilfaelde, er anvendelsen af bestemmelserne i stk. 1 og 2 betinget af, at den paagaeldende senest har tilbagelagt :
- forsikringsperioder, i det i stk. 1 omhandelse tilfaelde.
- bestkaeftigelsesperioder, i det i stk. 2. Omhandlede tilfaelde.
Efter den lovgivning, i henhold til hvilken ydelserne begaeres.
4. Naar det tidsrum, for hvilket ydelserne tilkendes, er afhaengigt af laengden af forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder, finder bestemmelserne i stk., 1 eller stk. 2 anvendelse, alt after omstaendighederne.
Artikel 68
Bevegning af ydelserne
1. Den kompetente institution i en medlemsstat, hvor lovgivningen bestemmer, at ydelserne beregnes paa grundlag af stoerrelsen af den tidligere loen, skal som grundlag for beregningen kun benytte den loen, skal som den paagaeldende har modtaget under sin seneste beskaeftigelse paa denne stats omraade. Hvis den paagaeldendes seneste beskaeftigelse paa denne stats omraade ikke har varet i mindst 4 uger, beregnes ydelserne dog paa grundlag af den loen, der paa den arbejdsloeses bopaels- eller opholdssted saedvanligt ydes for en beskaeftigelse, der svarer til eller kan sammenlignes med den, han senest har udoevet paa en anden medlemsstats omraade.
2. Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning ydelsernes stoerrelse afhaenger af antallet af familiemedlemmer, skal ogsaa tage familienmedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, i betragtning som om de paagaeldende var bosat paa den kompetente stats omraade. Dette gaelder dog ikke, saafremt en anden person i familiemedlemmernes bopaelsland har ret til ydelser ved arbejdsloeshed, for saa vidt familiemedlemmerne tages i betragtning ved disse ydelsers beregning.
Afdeling 2
Arbedsloese, der rejser til en anden medlemsstat end den kompetente stat
Artikel 69
Betingelser og graenser for bevarelse af ret til ydelser
1. En helt arbejdsloes arbejdstager, der opfydler de i en medlemssats lovgivning foreskrevne betingelser for ret til ydelser, og som rejser til en eller flere andre medlemsstater for at soege beskaeftigelse dér, bevarer sin ret til disse ydelser under foelgende betingelser og inden for foelgende graenser :
a) han skal foer sin afrejse have vaeret tilmeldt som arbedssoegende og have staaet til den kompetente stats arbedsformidlings raadighed i mindst fire uger, efter at han blev arbedjsloes. Det kompetente arbejdsformidlingskontor eller den kompetente institution kan dog give samtykke til, at han rejser inden udloebet af denne frist;
b) han skal tilmede sig som arbejdssoegende ved arbejdsformidlingen I hver af de medlemsstater, han rejser til, og underkaste sig den dér bestaaende kontrol. Denne betingelse anses for opfyldt for tidsrummet forud for tilmeldingen, saafremt denne sker inden syv dage efter det tidspunkt, da den paagaeldende er ophoert med at staa til raadighed for arbejdsformidlingen i den stat, han har forladt. I undtagelsestilfaelde kan det kompetente arbejdsformidlingskontor eller den kompetente institution forlaenge denne frist;
c) retten til ydelser bevares I et tidsrum af hoejst tre maaneder, regnet fra det tidspunkt, da den paagaeldende er ophoert med at staa til raadighed for arbejdsformidlingen I den stat, han har forladt, dog saaledes at det samlede tidsrum, for hvilket der tilkendes ydelser, ikke kan overstige det tidsrum, for hvilket den paagaeldende har ret til ydelser I medfoer af den naevnte stats lovgivning. Hvor det drejer sig om en saesonarbejder, er dette tidsrum yderligere begraenset til den resterende periode indtil udloebet af den saeson, for hvilken han er ansat.
2. Saafremt den paagaeldende vender tilbage til den kompetente stat inden udloebet af den periode, i hvilken han efter bestemmelserne i stk., 1. litra c), har ret til ydelser, er han forsat berettiget til ydelser efter denne stats lovgivning ; saafremt han ikke vender tilbage til den kompetente stat inden udloebet af naevnte periode, mister han enhver ret til ydelser efter denne stats lovgivning. I undtagelsestilfaelde kan det kompetente arbejdsformidlingskontor eller den kompetente institution forlaenge denne frist.
3. Bestemmelserne i stk. 1 kan kun paaberaabes én gang mellem to beskaeftigelsesperioder.
4. Hvis den kompetente stat er Belgien, generhverver en arbejdsloes, som vender tilbage dertil efter udloebet af den i stk. 1. litra c), fastsatte frist af tre maaneder, foerst retten til ydelser fra dette land, efter at han har vaeret beskaeftiget dér i mindst tre maaneder.
Artikel 70
Udbetaling af ydelser samt refusioner
1. I de I artikel 69, stk. 1, omhandlede tilfaelde udbetales ydelserne af institutionen I hevr af de stater, hvor den arbejdsloese soeger beskaeftigelse.
Det paahviler den kompetente institution i den medlemsstat, af hvis lovgivning loenmodtageren har vaeret omfattet under sin seneste beskaeftigelse, at refundere disse ydelser.
2. De i stk. 1 omhandlede refusioner fastsaettes og afregnes efter de regler, der er fastsat i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning, enten mod bevis for de faktiske udgifter eller paa grundlag af fikserede beloeb.
To eller flere medlemsstater eller de kompetente myndigheder i disse stater kan aftale andre refusionsog betalingsregler eller give afkald paa enhver refusion mellem de under dem hoerende institutioner.
Afdeling 3
Arbejdloese, som under deres seneste beskaeftigelse var bosat I en anden medlemsstat end den kompetente stat
Artikel 71
1. Arbejdsloese, som under deres seneste beskaeftigelse var bosat I en anden medlemsstat end den kompetente stat, modtager ydelser efter foelgende regler :
a) i) graensearbejdere, der er delvis eller periodisk arbejdsloese i den virksomhed, hvor de er beskaeftiget, modtager ydelser efter lovgivningen i den kompetente stat, som om de var bosat paa denne stats omraade ; disse ydelser udbetales af den kompetente institution ;
ii) graensearbejdere, er er helt arbeidsloese, modtager ydelser efetr lovgivningen I den medlemsstat, paa hvis omraade de er bosat, som om de under deres seneste beskaeftigelse havde vaeret omfattet af denne lovgivning ; disse ydelser udbetales af bopaelsstedets institution for denne institutions regning ;
b) i) andre arbejdstagere end graensearbejdere, der er delvis, periodisk eller helt arbejdsloese, og som fortsat staar til raadighed for deres arbejdsgiver eller for arbejdsformidlingen paa den kompetente stats omraade, modtager ydelser efter lovgivning i denne stat, som om de var bosat paa dens omraade ; disse ydelser udbetales af den kompetente institution ;
ii) andre arbejdstagere end graensearbejdere, der er helt arbejdsloese, og som stiller sig til raadighed for arbejdsformidlingen i den medlemsstat, paa hvis omraade de er bosat, eller som vender tilbage til denne stats omraade, modtager ydelser efetr denne stats lovgivning, som om de senest havde vaeret beskaeftiget dér ; disse ydelser udbetales af bopaelsstedets institution for denne institutions regning. Hvis den paagaeldende arbejdstager allerede har faaet tilkendt ydelser for den kompetente institutions regning i den medlemsstat, af hvis lovgivning han senest har vaeret omfattet, skal han dog oppebaere ydelser i overensstemmelse med reglerne i artikel 69. Udbetaling af ydelser efetr lovgivning i den stat, hvor den arbejdsloese er bosat, stilles i bero i det tidsrum hvor han i medfoer af artikel 69 kan goere krav paa ydelser efter den lovgivning, hvoraf han senest har vaeret omfattet.
2. Saa laenge en arbejdsloes har ret til ydelser i medfoer af stk. 1, litra a) i) eller litra b) i), kan han ikke goere krav paa ydelser efetr lovgivningen I den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat.
KAPITEL 7
FAMILJEYDELSER OG BOERNETILSKUD TIL ARBEJDSTAGERE OG ARBEJDSLOESE
Afdeling 1
Faelles bestemmelse
Artikel 72
Sammenlaegning af beskaeftigelsesperioder
Den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning erhvervelse af ret til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt beskaeftigelsesperioder, skal i fornoedent omfang medregne beskaeftigelsesperioder, der er tilbagelagt paa enhver anden medlemsstats omraade, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for denne institution gaeldende lovgivning.
Afdeling 2
Arbejdstagere og arbejdsloese, hvis familiemedlemmer er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat
Artikel 73
Arbejdstagere
1. En arbejdstager, der er omfattet af lovgivningen I en anden medlemsstat end Frankrig, har for de af sine familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, ret til familieydelser efter lovgivningen I den foerstnaevnte stat, som om de paagaeldende var bosat paa dennes omraade.
2. En arbejdstager, der er omfattet af fransk lovgivning, har for de af sine familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end Frankrig, ret til boernetilskud efter lovgivningen I den stat, hvor disse familiemedlemmer er bosat ; arbejdstageren skal opfylde de betingelser med hensyn til beskaeftigelse, der I fransk lovgivning er fastsat for opnaaelse af ret til ydelser.
3. En arbejdstager, der I medfoer af artikel 14, stk. 1, litra a), er omfattet af fransk lovgivning, har for de af sine familiemedlemmer, der ledsager ham til den medlemsstat, til hvis omraade han er udsendt, ret til de I fransk lovgivning hjemlede og I bilag V angivne familieydelser.
Artikel 74
Arbejdsloese
1. En arbejdsloes, der modtager ydelser I anlednong af arbejdsloeshed efetr lovgivningen I en anden medlemssta end Frankrig, har for de af sine familiemedlemmer, der er bosat paa en anden medlemsstats omraade, ret til familieydelser efter lovgivningen I den foerstnaevnte stat, som om de paagaeldende var bosat paa dennes omraade.
2. En arbejdsloes, der modtager ydelser i anledning af arbejdsloeshed efter fransk lovgivning, har for de af sine familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end Frankrig, ret til boernetilskud efetr lovgivningen i den stat, paa hvis omraade disse familiemedlemmer er bosat.
Artikel 75
Udbetaling af ydelser samt refusioner
1. a) I de artikel 73, stk. 1 og 3, omhandlede tilfaelde udbetales familieydelserne af den kompetente institution i den stat, af hvis lovgivning arbejdstageren er omfattet, og i det artikel 74, stk. 1, omhandlebe tilfaelde af den kompetente institution i den stat, efter hvis lovgivning den arbejdsloese modtager ydelser I anledning af arbejdsloeshed. Ydelserne udbetales efter de bestemmelser, der gaelder for disse institutioner, hvad enten den fysiske eller juridiske person, til hvem ydelserne skal udbetales, er bosat eller opholder sig paa den kompetente stats omraade eller paa en anden medlemsstats omraade ;
b) saafremt den person, til hven familieydelserne skal udbetales, ikke anvender dem til familiemedlemmernes underhold, skal den kompetente institution dof efter anmodning af og gennem institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted eller den institution eller det organ, det er hertil udpeget af den kompetente myndighed i familiemedlemmernes bopaelsland udbetale disse ydelser med frigoerende virkning til den fysiske eller juridiske person, som faktisk forsoerger familiemedlemmer ;
c) to eller flere medlemsstater kan i henhold til bestemmelserne i artikel 8 aftale, at den kompetente institution, enten direkte eller gennem institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted, skal udbetale de familieydelser, hvorpaa der haves krav efter lovgivningen i disse stater eller i en af disse stater, til den fysiske eller juridiske person, som faktisk forsorger familiemedlemmernes.
2. a) I de artikel 73, stk. 2, og artikel 74, stk. 2, omhandlede tilfaelde udbetales boernetilskuddene af institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted efter den for denne institution gaeldende lovgivning ;
b) saafremt boernetilskuddene i medfoer af denne lovgivning skal udbetales til arbejdstageren, skal den i litra a) naevnte institution dog udbetale boernetilskuddene til den fysiske eller juridiske person, som faktisk forsoerger familiemedlemmerne paa deres bopaelssted, eller i givet fald direkte til familiemedlemmerne ;
c) den kompetente instituion refunderer fuldt ud de i medfoer af litra a) og b) udbetalte boernetilskud.Refusionerne fastsaettes og afregnes efter de regler, der er fastsat I den I artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning.
Artikel 76
Prioritetsregler i tilfaelde af samtidig ret til familieydelser eller broenetilskud medfoer af artiklerne 73 eller 74 og I kraft af erhvervsudoevelse I det land, hvor familiemedlemmerne er bosat
Retten til familieydelser eller boernetilskud i medfoer af bestemmelserne I artikel 73 eller 74 stilles i bero, saafremt der i kraft af erhvervsudoevelse ogsaa kan kraeves udbetalt famailieydelser eller boernetilskud efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerner er bosat.
KAPITEL 8
YDELSER TIL BOERN, DER FORSOERGES AF PENSIONISTER ELLER RENTEMODTAGERE, SAMT TIL BOERN, DER HAR MISTET BEGGE FORAELDRE ELLER EN AF DEM
Artikel 77
Boern, der forsoerges af pensionister eller rentemodtagere
1. Ved udtrykket « ydelser » forstaas i denne artikel boernetilskud til personer, der modtager pension eller rente i anledning af alderdom, invaliditet, arbejdsulykke eller erhvervssygdom, samt de til saadanne pensioner eller renter ydede boernetillaeg, med undtagelse af tillaeg, der ydes i henhold til forsikringen mod arbejdsulykker og erhvervssygdomme.
2. Ydelserne skal udredes efter foelgende regler, uanset i hvilken medlemsstat pensionisten (rentemodtageren) eller boernene er bosat :
a) en person, der kun har ret til pension eller rente efter lovgivningen i én medlemsstat, modtager ydelserne efter lovgivningen i den medlemsstat, som er kompetent med hensyn til pensionen eller renten :
b) en person, der har ret til pension eller rente efter lovgivningen I flere medlemsstater, modtager ydelserne
i) efter lovgivningen i den af disse stater, paa hvis omraade han er bosat, saafremt han dér har opnaaet ret til en af de i stk. 1 naevnte ydelser i medfoer af denne stats lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 79, stk. 1, litra a), eller
ii) i andre tilfaelde efter lovgivningen i den af disse stater, hvor den paagaeldende har tilbagelagt sin laengste forsikringsperiode, saafremt han har erhvervet ret til en af de i stk. 1 omhandlede ydelser efter den naevnte lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 79, stk. 1. litra a) :
saafremt den paagaeldende ikke har erhvervet nogen ret efter denne lovgivning, undersoeges det, om betingelserne for erhvervelse af ret efter lovgivningen i de oevrige implicerede stater er til stede, idet de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter disse staters lovgivning, laegges til grung i raekkefoelge efetr aftagende laengde.
Artikel 78
Boera, der har mistet begge foraeldre eller en af dem
1. Ved udtrykket « ydelser » forstaas i denne artikel boernetilskud og i givet fald supplerende eller saerlige tilskud til boern, der har mistet begge foraeldre eller en af dem, samt pensioner eller renter til saadanne boern, med undtagelse af renter, der ydes de naevnte boern i henhold til forsikringen mod arbejdsulykker og erhvervssygdomme.
2. Ydelser til saadanne boern skal udredes efter foelgende regler, uanset I hvilken medlemsstat barnet eller den fysiske eller juridiske person, som faktisk forsoerger det, er bosat :
a) for saa vidt angaar et barn af en afdoed arbejdstager, som kun har vaeret omfattet af lovgivningen i én medlemsstat, efetr denne stats lovgivning :
b) for saa vidt angaar et barn af en afdoed arbejdstager, som har vaeret omfattet af lovgivningen i flere medlemsstater :
i) efter lovgivningen i den af disse stater, paa hvis omraade barnet er bosat, saafremt der dér er erhvervet ret til en af de i stk. 1 naevnte ydelser i medfoer af denne stats lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 79, stk. 1. litra a), eller
ii) i andre tilfaelde efter lovgivningen i den af disse stater, hvor den afdoede arbejdstager har tilbagelagt sin laengste forsikringsperiode, saafremt der er erhvervet ret til en af de i stk. 1 omhandlede ydelser i medfoer af den naevnte lovgivning, i givet fald ved iagttagelse af bestemmelserne i artikel 79, stk. 1. litra a) : saafremt der ikke er erhvervet nogen ret efter denne lovgivning, undersoeges det, om betingelserne for erhvervelse af ret efter lovgivningen i de oerige
implicerede medlemsstater er til stede, idet de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter disse staters lovgivning, laegges til grund i raekkefoelge efter aftagende laengde.
Den medlemsstats lovgivning, efetr hvilken de i artikel 77 omhandlede ydelser til boern af den pensionist eller en rentemodtager skal udredes, finder dog fortsat anvendelse efter den paagaeldende pensionists eller rentemodtagers doed, for saa vidt angaar udredelse af ydelser til hans efterladte boern.
Artikel 79
Faelles bestemmelser om ydelser til boern, der forsoerges af pensionister eller rentemodtagere, samt til boern, der har mistet begge foraeldre eller en af dem
1. Ydelserne efter artiklerne 77 og 78 skal udredes efter den paa grundlag af reglerne i de naevnte artikler bestemte lovgivning af den institution, som det paahviler at anvende naevnte lovgivning, og for denne institutions regning, som om pensionisten (rentemodtageren) eller den afdoede ar bejdstager kun havde vaeret omfattet af lovgivningen i den kompetente stat.
Herved skal dog folgende iagttages :
a) saafremt erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser efter denne lovgivning afhaenger af forsikrings- eller beskaeftigelsesperiodernes laengde, bestemmes denne laengde I givet fald ved iagttagelse af reglerne I henholdsvis artikel 45 eller artikel 72 ;
b) saafremt stoerrelsen af ydelserne efter denne lovgivning beregnes paa grundlag af pensionens beloeb eller afhaenger af forsikringsperiodernes laengde, skal det efter bestemmelserne i artikel 46,, stk. 2, udfundne teoretiske beloeb laegges til grund for beregningen af disse ydelsers stoerrelse.
2. Hvor anvendelsen af den i artikel 77, stk. 2, litra b), ii), og artikel 78, stk. 2, litra b), ii) fastsatte regel foerer til, at flere medlemmsstater bliver kompetente som foelge af, at forsikringsperioderne er af samme laengde, udredes ydelserne efter artikel 77, respektive artikel 78, efter den af disse staters lovgivning, af hvilken arbeidstageren senest har vaeret omfattet.
3. Retten til ydelser i medfoer af bestemmelserne i stk. 2, og i artiklerne 77 og 78 stilles i bero, saafremt der i kraft af erhvervsudoevelse kan kraeves udbetalt familieydelser eller boernetilskud for de paagaeldende boern efter en medlemsstats lovgivning. I saa fald betragt de paagaeldende som en arbejdstagers familiemedlemmer.
AFSNIT IV
DEN ADMINISTRATIVE KOMMISSION FOR VANDRENDE ARBEJDSTAGERES SOCIALE SIKKRING
Artikel 80
Sammensaetning og funktion
1. Den administartive Kommission for vandrende arbejdstageres sociale sikring, i det foelgende benaevnt « Den administartive Kommission « , der er oprettet ved De europaeiske Faellesskabers Kommission, bestaar af en regeringsrepraesentant for hver af medlemsstaterne, eventuelt bistaaet af tekniske raadgivere. En repraesentant for De europaeiske Faellesskabers Kommission deltager I Den administrative Kommission moeder, med status som raadgiver.
2. Den administartive Kommission modtager teknisk bistand af Det internationale Arbejdsbureau inden for rammerne af de overenskomster, der I dette oejemed er afsluttet mellem Det europaeiske oekonomiske Faellesskab og Den internationale Arbejdsorganisation.
3. Vedtaegterne for Den administrative Kommission fastsaettes af dens medlemmer ved overenskomst mellem disse.
Beslutninger vedroerende de i artikel 81, litra a), omhandlede fortolkningsspoergsmaal kan kun traeffes med enstemmighed. De trufne beslutninger skal i fornoedent omfang offentliggoeres.
4. Den administrative Kommissions sekretariatsforretninger varetages af den til De europaeiske Faellesskabers Kommission hoerende forvaltning.
Artikel 81
Den administrative Kommissions opgaver
Den administrative Kommission har foelgende opgaver :
a) at behandle ethvert administartivt spoergsmaal eller fortolkningsspoergsmaal, der opstaar I forbindelse med bestemmelserne i denne forordning og sene forordninger eller med enhver overenskomst eller ordning, der traeffes inden for rammerne af disse forordninger, uden at dette beroerer myndigheder, institutioners eller enkeltpersoners ret til at benytte sig af de procedurer og domstolt, der er fastsat i medlemsstaternes lovgivning, i denne forordning eller i Traktaten ;
b) efetr anmodning af de kompetente myndigheder, institutioner og domstole i medlemmsstaterne at foretage oversaettelse af dokumenter, der vedroerer anvendelsen af denne forordning, isaer oversaettelse af begaeringer indgivet af personer, der vil kunne omfattes af bestemmelserne i denne forordning ;
c) at fremme og udvikle samarbejdet mellem medlemsstaterne paa den sociale sikrings omraade med saerligt henblik paa sundhedsmaessige og sociale foranstaltninger af faelles interesse ;
d) at fremme og udvikle samarbejdet mellem medlemsstaterne med henblik paa at opnaa en hurtigere forretningsgang ved fastsaettelsen af ydelser efter bestemmelserne i denne forordning, isaer ydelser ved invaliditet, alderdom og doedsfald (pensioner), gennem udnyttelse af stadig mere avanceret teknik paa det administartive omraade ;
e) at indsamle det materiale, der skal laegges til grung for den regnskabsmaessige opgoerelse af de udgifter, der paahviler medlemsstaternes institutioner efter bestemmelserne i denne forordning ; og at forestaa den aarlige afregning mellem de naevnte institutioner ;
f) at udoeve enhver anden funktion, der I medfoer af denne forordning og senere forordninger eller enhver overenskomst eller ordning, der maatte blive truffet inden for rammerne af disse forordninger, henhoerer under dens kompetence ;
g) at fremsaette forslag for De europaeiske Faelleskabers Kommission med henblik paa udarbejdelse af fremtidige forordninger samt med henblik paa aendring af denne forordning og senere forordninger.
AFSNIT V
DET RAADGIVENDE UDVALG FOR VANDRENDE ARBEJDSTAGERES SOCIALE SIKRING
Artikel 82
Oprettelse, sammensaetning og virksomhed
1. Der nedsaettes et raadgivende udvalg for vandrende arbejdstageres sociale sikring, i det foelgende benaevnt « Det raadgivende Udvalg », bestaaende af seksogtredice ordinaere medlemmer, der fordeler sig saaledes for hver af medlemstaterne :
a) to regeringsrepraesentanter, hvoraf mindst én skal vaere medlem af Den administrative Kommission.
b) to repraesentanter for arbejdstagerorganisationere,
c) to repraesentanter for arbejdstagerorganisationere,
For hver af de to naevnte grupper udpeger hver medlemsstat én suppleant.
2. Det raadgivende Udvalgs ordinaere medlemmer og suppleanter udpeges af Raadet, der , for saa vidt angaar arbejstagere- og arbejdsgiverrepraesentanterne, skal soege at opna en sammensaetning af udvalget, der sikrer en rimelig repraesentation for de forskellige interesseomraadrer.
Fortegnelsen over ordinaere medlemmer og suppleanter bekendtgoeres af Raadet i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.
3. De ordiaere medlemmers og suppleanternes funktionstid er to aar. Genudnaevnelse kan finde sted. Ved udloebet af deres funktionstid fortsaetter medlemmerne og suppleanterne I deres hverv, indtil deres efterfoelgere er udpeget, eller genudnaevnelse har fundet sted.
4. Et medlem af Kommissionen eller en repraesentant for denne fungerer som formand for Det raadgivende Udvalg.Formanden deltager ikke i stemmeafgivningen.
5. Det raadgivende udvalg traeder sammen mindst én gang om aaret. Det indkaldes af formanden, enten paa dennes eget initiativ eller efter skriftlig begaering rettet til formanden af mindst en tredjedel af medlemmerne. Saadan begaering skal indeholde konkrete forslag til dagsordenen.
6. Det raadgivende Udvalg kan paa forslag af formanden undtagelsesvis beslutte at indhente udtalelser fra enkeltpersoner eller repraesentanter for organer, der har stor erfaring paa den sociale sikrings omraade. Udvalget kan endvidere, paa samme vilkaar som Den administartive Kommission, goere brug af teknisk bistand fra Det internationale Arbejdsbureau inden for rammerne af de mellem Det europaeiske oekonomiske Faellesskab og Den internationale Arbejdsorganisation afsluttede overenskomster.
7. Det raadgivende Udvalgs udtalelser og forslag skal begrundes. De vedtages med absolut flertal af de gyldigt afgivne stemmer.
Udvalget fastsaetter ved flertalsbeslutning sin forretningsorden, som skal godkendes af Raadet efter indhentet udtalelse fra Kommissionen.
8. Det raadgivende Udvalgs sekretariatsforretninger varetages af den til De europaeiske Faellesskabers Kommission hoerende forvaltning.
Artikel 83
Det raadgivende Udvalgs opgaver
Det raadgivende Udvalg kan paa begaering af De europaeiske Faellesskabers Kommission, af Den administartive Kommission eller paa eget initiativ.
a) undersoege generelle eller principielle spoergsmaal og problemer, som opstaar ved anvendelden af de forordninger, der er udfaerdiget inden for rammerne af traktatens artikel 51 ;
b) afgive udtalelser til Den administrative Kommission om de paagaeldende spoergsmaal samt fremsaette forslag med henblik paa eventuel aendring af forordningerne.
AFSNIT VI
FORSKELLIGE BESTEMMELSER
Artikel 84
Samarbejde mellem de kompetente myndigheder
1. De kompetente myndighder i medlemssaterne skal underrette hinanden om :
a) de foranstaltninger, de har truffet med henblik paa anvendelse af denne forordning ;
b) saadanne aendringer i deres lovgivning, som maa antages at beroere anvendelsen af denne forordning.
2. Medlemsstaternes myndighder og institutioner skal med henblik paa anvendelsen af denne forordning yde hinanden bistand, som om detdrejede sig om anvendelsen af deres egen lovgivning. Den gensidige administrative bistand ydes I princippet vederlagsfrit af de naevnte myndigheder og institutioner. De kompetnete myndigheder I medlemsstaerne kan dog aftale, at visse udgifter skal vaere genstand for refusion.
3. Medlemsstaternes myndigheder og institutioner kan med henblik paa anvendelsen af denne forordning forhandle direkte med hinanden samt med de paagaeldende personer eller deres befuldmaegtigede.
4. En medlemsstats myndigheder, institutioner og domstole kan ikke afvise begaeringer eller andre dokumenter, der forelaegges dem, med den begrundelse, at de er affatet paa en anden medlemsstats officielle sprog. De kan I givet fald goere brug af bestemmelserne i artikel 81, litra b).
Artikel 85
Fritagelse for eller nedsaettelse af afgifter eller gebyrer - Fritagelse for legallisering
1. Enhver i en medlemsstats lovgivning fastat fritagelse for eller nedsaettelse af afgifte, stempel-, rets-, eller registreringsgebyrer for asker eller dokumenter, der kan kraeves fremalgt i henhold til den paagaeldende stats lovgivning, skal udstraekkes til ogsaa at omfatte tilsvarende akter og dokumenter, der kan kraeves fremalgt i henhold til en anden medlemsstats lovgivning eller i henhold til denne forordning.
2. Attester, dokumenter og asker af enhver art, der kan kraeves fremalgt i forbindelse med anvendelsen af denne forordning, er fritaget for legalisering af diplomatiske eller konsulaere myndigheder.
Artikel 86
Begaeringer, erklaeringer, appel eller anmodning om genoptagelse fremsat over for en myndighed, institution eller domstol i en anden medlemsstat end den kompetente stat
Begaeringer, erklaeringer, appel eller anmodning om genoptagelse, der i medfoer af en medlemsstats lovgivning skal vaere fremsat over for en myndighed, en institution eller en domstol i den paagaeldende stat inden en bestemt frist, skal anses for rettidigt indgivet, saafremt de inden for samme frist er indgivet til en tilsvarende myndighed, institution eller domstol i en anden medlemsstat. I saa fald den myndighed, institution eller domstol, der har modtaget naevnte begaeringer, erklaeringer, appel eller anmodning om genoptagelse, straks oversende dem, enten direkte eller gennem de kompetente myndigheder i de paagaeldende medlemsstater, til den kompetente myndighed, institution eller domstol i den foerstnaevnte stat. Datoen for indgivelse af disse begaeringer, erklaeringer, appel eller anmodning om genoptagelse til en myndighed, en institution eller en domstol i den sidstnaevnte stat anses for at vaere datoen for deres indgivelse til den kompetente myndighed, institution eller domstol, der skal behendle den.
Artikel 87
Laegeundersoegelser
1. De i en medlemsstats lovgivning foreskrevne laegeundersoegelser kan paa den kompetente institutions begaering foretages paa en anden medlemsstats omraade af institutionen paa det sted, hvor modtageren af ydelsen har ophold eller bopael, paa de vilkar, der er fastsat i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning eller, saafremt denne ikke indeholder forskrifter herom, paa de vilkaar, der er aftalt mellem de kompetente myndigheder i de paagaeldende medlemslande.
2. Laegeundersoegelser, der foretages paa de i stk. 1 fastsatte vilkaa, anses for foretaget paa den kompetente stats omraade.
Artikel 88
Overfoersler fra en medlemsstat til en anden af de i henhold til denne forordning skyldige beloeb
Med forbehold af bestemmelserne i traktatens artikel 106, skal pengeoverfoersler, der foretages i henhold til denne forordning, ske i overensstemmelse med de aftaler herom, der paa tidspunktet for overfoerslen er gaeldende mellem de paagaeldende medlemsstater. Hvor der ikke bestaar saadanne aftaler mellem to medlemsstater, skal de kompetente myndigheder i disse stater eller de myndigheder, hvorunder internationale betalinger henhoerer, traeffe aftale om de til gennemfoerelse af disse overfoersler fornoedne foranstaltninger.
Artikel 89
Saerregler for anvendelsen af visse medlemsstaters lovgivning
Saerregler for anvendelsen af visse medlemssaters lovgivning er anfoert i bilag V.
Artikel 90
Boligtilskud og familieydelser indfoert efter denne forordnings ikrafttraeden
Boligtilskud og, for saa vidt angaar Luxembourg, familieydelser, som efetr denne forordnings ikrafttraeden maatte blive indfoert af befolkningspolitiske grunde, ydes ikke til personer, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat.
Artikel 91
Bidrag, som paahviler arbejdsgivere eller virksomheder, hvis bopael henholdsvis hjemsted ikke ligger i den kompetente stat
Der kan ikke paalaegges en arbejdsgiver hoejere bidrag som foelge af, at han er bosat, eller hans virksomhed sit hjemsted, I en anden medlemsstat end den kompetente stat.
Artikel 92
Inddrivelse af bidrag
1. Skyldige bidrag til en medlemsstats institution kan inddrives paa en anden medlemsstats omraade efetr den administrative procedure og med de garantier og fortrinsrettigheder, som gaelder for inddrivelse af skyldige bidrag til en tilsvarende institution i den sidstnaevnte stat.
2. Naermere regler for anvendelsen af bestemmelserne I stk. 1 skal om fornoedent fastlaagges i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelseforordning eller ved aftaler mellem medlemsstaterne. Saadanne regler vil ligeledes kunne omfatte fremgangsmaaden ved tvangsmaessig inddrivelse.
Artikel 93
Forpligtede institutioners krav over for en erstaningspligtig tredjemand
1. Saafremt en person modtager ydelser efter en medlemsstats lovgivning for en skade, der er indtraadt som foelge af en begivenhed indtruffet paa en anden medlemsstats omraade, gaelder foelgende regler om den forpligtede institutions eventuelle krav over for en erstatningspligtig tredjemand :
a) naar den forpligtede institution i henhold til den for denne gaeldende lovgivning er indtraadt i de krav, som modtageren af ydelserne har over for tredjemand, skal enhver medlemsstat anerkende denne indtraeden :
b) naar den forpligtede institution har et selvstaendigt krav over for tredjemand, skal enhver medlemsstat anerkende dette krav.
2. Saafremt en person modtager ydelser i medfoer af den medlemsstats lovgivning for en skade, der er indtraadt som foelge af en begivenhed indtruffet paa en anden medlemsstats omraade, gaelder de regler i den naevnte lovgivning, som bestemmer, i hvilke tilfaelde arbejdsgivere eller de af dem beskaeftigede arbejdstagere er fritaget for civilretligt ansvar, i forhold til den paagaeldende person eller til den kompetente institution.
Bestemmelserne i stk. 1 finder tilsvarende anvendelse paa den forpligtede institutions eventuelle krav over for en arbejdsgiver eller de af denne beskaeftigede arbejdstagere, i tilfaelde hvor det ikke kan udelukkes, at de paagaeldende er erstatningspligtige.
AFSNIT VII
OVERGANGSBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 94
Forskellige bestemmelser
1. Denne forordning giver ikke ret til ydelser for noget tidsrum, der ligger forud for dens ikrafttraeden.
2.Enhver forsikringsperiode samt, i givet fald, enhver beskaeftigelses- eller bopaelsperiode, der er tilbagelagt efetr en medlemsstats lovgivning foer denne forordnings ikrafttraeden, skal medregnes ved afgoerelsen af, om der er erhvervet ret til ydelser efter denne forordning.
3. Medmindre andet foelger af bestemmelsen i stk. 1, giver denne forordning ogsaa ret til ydelser paa grundlag af begivenheder, der er indtruffet foer forordningens ikrafttraeden.
4. Enhver ydelse, som paa grund af den paagaeldendes nationalitet eller bopael ikke har vaeret fastsat eller har vaeret stillet i bero, skal paa den paagaeldendes begaering fastsaettes eller udredes paa ny efter denne forordnings ikrafttraeden, medmindre tidligere anerkendte rettigheder har foert til udbetaling af ydelser i form af kapitalbeloeb.
5. Personer, der har faaet tillagt pension eller rente foer denne forordnings ikrafttraeden, kan paa begaering faa deres rettigheder ooptaget til fornyet afgoerelse paa grundlag af bestemmelserne i denne forordning. Dette gaelder ogsaa de ovrige i artikel 78 omhandlede ydelser.
6. Saafremt begaering som i stk. 4 eller 5 naevnt indgives inden udloebet af to aar fra datoen for denne forordnings ikrafttraeden, erhverves de rettigheder, der tilkommer de paagaeldende i medfoer af denne forordning, med virkning fraa naevnte dato, uden at nogen medlemsstats lovgivning om bortfald eller foraeldelse af rettigheder kan goeres gaeldende over for dem.
7. Saafremt begaering som I stk. 4 eller stk. 5 naevnt indgives efter udloebet af to aar efter denne forordnings ikrafttraeden, erhverves de rettigheder, der ikke er bortfaldet eller foraeldet, foerst fra datoen for begaeringens indgivelse, medmindre der gaelder mere gunstige regler efter en medlemsstats lovgivning.
8 . I tilfaelde af sclerogen pneumoconiose finder bestemmelsen i artikel 57, stk. 3, litra c), anvendelse paa kontantydelser ved erhvervssygdom, naar udgifterne herved ikke har kunnet fordeles paa de paagaeldende institutioner inden denne forordnings ikrafttraeden, fordi der ikke var truffet nogen aftale mellem disse institutioner .
9. Anvendelsen af bestemmelserne i artikel 73, stk. 2, kan ikke medfoere nogen indskraenkning i de rettigheder, der tilkommer de paagaeldende ved denne forordnings ikrafttraeden. For saa vidt angaar personer, som paa dette tidspunkt i medfoer af bilaterale overenskomster indgaaet med Frankrig har ret til mere gunstige ydelser, skal disse overenskomster fortsat finde anvendelse paa de paagaeldende, saa laenge de er omfattet af fransk lovgivning. Der ses herved bort fra afbrydelser paa under én maaned samt fra perioder, for hvilke der modtages ydelser i anledning af sygdom og arbejdsloeshed. De naermere regler for anvendelsen af disse bestemmelser fastsaettes i den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning.
Artikel 95
Bilag til denne forordning &lt;BR&gt;Paa begaering af den eller de paagaeldende medlemsstater og efter udtalelse fra Den administrative Kommission kan bilagene til denne forordning aendres ved en forordning udstedt af Raadet paa forslag af Kommissionen.
Artikel 96
Meddelelser om visse bestemmelser
1. De i artikel 1, litra j), artikel 5 og artikel 8, stk. 2, omhandlede meddelelser stiles til formanden for De europaeiske Faellesskabers Raad . De skal angive datoen for de paagaeldende loves og ordningers ikrafttraeden, og hvor det drejer sig om de i artikel 1, litra j), omhandlede meddelelser, tillige den dato, fra hvilken denne forordning finder anvendelse paa de ordninger, der er anfoert i medlemsstaternes erklaeringer.
2 . De i henhold til bestemmelserne i stk. 1 modtagne meddelelser skal offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.
Artikel 97
Gennemfoerelsesforordning &lt;BR&gt;De naermere regler for denne forordnings gennemfoerelse fastsaettes i en senere forordning
Artikel 98
Ny undersoegelse af spoergsmaalet om udbetaling af familieydelser
Inden 1. januar 1973 skal Raadet paa forslag af Kommissionen ivaerksaette en fornyet undersoegelse af alle problemerne vedroerende udbetaling af familieydelser til familiemedlemmer, der ikke er bosat paa den kompetente stats omraade, med henblik paa at finde frem til en ensartet loesning for samtlige medlemsstater.
Artikel 99
Ikrafttraeden
Denne forordning traeder i kraft den foerste dag i den syvende maaned efter offentliggoerelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende af den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning. Samtidig ophaeves foelgende forordninger:
- Raadets forordning nr. 3 om social sikring af vandrende arbejdstagere,
- Raadets forordning nr. 4 om gennemfoerelse og supplering af bestemmelserne i forordning nr. 3 [6], og
[6] EFT nr. 30 af 16.12.1958, s. 597/58.
- Raadets forordning nr . 36/63/EOEF af 2. april 1963 om social sikring af graensearbejdere [7].
[7] EFT nr. 62 af 20.04.1963, s. 1314/63.
Bestemmelserne i artiklerne 82 og 83 om oprettelse af Det radgivende Udvalg finder dog anvendelse fra datoen for offentliggoerelsen af den i artikel 97 omhandlede gennemfoerelsesforordning.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gaelder umiddelbart i enhver medlemsstat.
Udfaerdiget i Luxembourg, den 14. juni 1971.
A Tanács 1408/71/EGK Rendelete
(1971. június 14.)
a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról
TARTALOMJEGYZÉK
I. CÍM:
II. CÍM:
III. CÍM:
1. fejezet:
2. fejezet:
3. fejezet:
4. fejezet:
5. fejezet:
6. fejezet:
7. fejezet:
8. fejezet:
IV. CÍM:
V. CÍM:
VI. CÍM:
VII. CÍM:
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,
tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 2., 7. és 51. cikkére,
tekintettel a Bizottságnak a migráns munkavállalók szociális biztonságával foglalkozó igazgatási bizottsággal folytatott konzultációt követően kidolgozott javaslatára [1],
tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],
mivel a migráns munkavállalók szociális biztonságáról szóló 3. tanácsi rendelet [4] átfogó felülvizsgálatának szükségessége mind az 1959. évvel kezdődő végrehajtás gyakorlati tapasztalatai tükrében, mind pedig a nemzeti jogszabályokban végrehajtott módosítások miatt egyre nyilvánvalóbbá vált;
mivel az összehangolás elérését célzó már meglévő rendelkezések összességét a nemzeti szociális biztonsági jogszabályok közötti jelentős eltérések figyelembevételével fejleszteni és javítani, ezzel egyidejűleg meghatározott mértékben egyszerűsíteni lehet;
mivel helyénvaló ez alkalommal a Szerződés 51. cikkét a munkavállalók javára - beleértve a határ menti ingázókat, az idénymunkásokat és a tengerészeket - végrehajtó alapvető rendelkezések egyetlen jogszabályba való összevonása;
mivel a nemzeti jogszabályok között a hatályuk alá tartozó személyek vonatkozásában jelentősek az eltérések, kívánatos annak az alapelvnek az alkalmazása, amely szerint a rendelet a munkavállalókra vonatkozó szociális biztonsági rendszerekben biztosított minden tagállami állampolgárra alkalmazandó;
mivel a szociális biztonságra vonatkozó nemzeti jogszabályok összehangolását célzó rendelkezések azon munkavállalók szabad mozgásának keretébe tartoznak, akik a tagállamok állampolgárai, és ezért e rendelkezéseknek hozzá kell járulniuk e személyek életszínvonalának és alkalmazási feltételeinek javításához oly módon, hogy biztosítják a Közösségben egyrészt az eltérő nemzeti jogszabályok hatálya alá tartozó tagállami állampolgárok vonatkozásában az egyenlő bánásmód elvének alkalmazását, másrészt a szociális biztonsági ellátások kedvezményét a munkavállalók és az azok jogán jogosultak számára, függetlenül attól, hogy azok munkahelye vagy lakóhelye hol található;
mivel e célkitűzéseket különösen a különböző nemzeti jogszabályok szerint figyelembe vett, az ellátáshoz való jogosultság megszerzéséhez és fenntartásához, valamint az ellátások összegének kiszámításához szükséges időszakok összesítésével, továbbá a rendelet hatálya alá tartozó különböző csoportokba tartozó személyek számára nyújtott ellátásokkal kell elérni, függetlenül attól, hogy e személyek lakóhelye a Közösségen belül hol található;
mivel a Szerződés 51. cikkének végrehajtására elfogadott összehangolási rendelkezéseknek biztosítaniuk kell a Közösségen belül mozgó munkavállalók számára a megszerzett jogosultságokat és előnyöket, ugyanakkor nem vezethetnek az ellátások indokolatlan halmozódásához;
mivel e célból a rokkantsági, öregségi és haláleseti ellátásra (nyugdíjakra) jogosultak számára lehetővé kell tenni, hogy az egyes tagállamokban megszerzett valamennyi ellátásban részesülhessenek; mivel ugyanakkor az ellátások indokolatlan halmozódásának elkerülése érdekében, amelyek a szolgálati idő és a hasonló idő egybeeséséből fakadnak, szükséges, hogy az ellátásokat arra a legnagyobb összegre korlátozzák, amely ezen államok valamelyike szerint a munkavállalókat megilletné, ha végig az adott állam területén dolgoztak volna;
mivel a munkaerő jobb körülmények közötti biztonságos mobilitásának biztosítása érdekében a jövőben szükséges az összes tagállam munkanélküli-biztosítási és munkanélkülisegély-rendszereinek fokozottabb összehangolása; mivel ezért a különböző tagállamokban a munkakeresés megkönnyítése érdekében különösen indokolt korlátozott időtartamon keresztül a munkanélküli ellátást annak a tagállamnak a jogszabályai szerint nyújtani, amely tagállam jogszabályainak hatálya alá az érintett munkanélküli utoljára tartozott;
mivel kívánatosnak tűnik a 3. rendelet szerinti, a különélő családtagok számára nyújtandó családi ellátásokat szabályozó rendszer javítása mind az ellátásokra jogosultak csoportjai, mind az ellátások nyújtásához felhasznált mechanizmusok vonatkozásában;
mivel a munkanélküliséggel kapcsolatos problémákat figyelembe véve indokolt a családi ellátásokra vonatkozó jogosultság kiterjesztése azon munkanélküliek családtagjaira is, akiknek lakóhelye nem abban a tagállamban található, amely a munkanélküli ellátások nyújtására kötelezett;
mivel mindezeken túlmenően a családi ellátások nyújtásával kapcsolatos jelenlegi korlátozásokat fel kell számolni, és mivel annak érdekében, hogy a különélő családtagok eltartásához szükséges családi ellátások kifizetése biztosított legyen, eltekintve azoktól az ellátásoktól, amelyek elsődleges célja a népesség növekedésének elérése, kívánatos lenne valamennyi tagállamot érintő közös szabályok megállapítása, és erre a továbbiakban is törekedni kell; ugyanakkor a nemzeti jogszabályok között fennálló jelentős különbségek ellenére megoldást kell találni a következő helyzetekre tekintettel: családi ellátások kifizetése a foglalkoztatás szerinti ország által öt ország vonatkozásában, valamint családi támogatások kifizetése a családtagok számára azok lakóhelye szerinti országban, olyan esetekben, amikor a foglalkoztatás szerinti ország Franciaország;
mivel a munkavállalók Közösségen belüli szabad mozgásáról szóló, 1968. október 15-i 1612/68/EGK tanácsi rendeletben [5] foglalt megoldásokhoz hasonlóan kívánatos a munkavállalók és a munkáltatók képviselőiből álló tanácsadó bizottság felállítása az igazgatási bizottság által kezelt kérdések megvizsgálására;
mivel ez a rendelet felválthatja az Európai Szén- és Acélközösséget létrehozó szerződés 69. cikke (4) bekezdésében előírt rendelkezéseket,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
I. CÍM
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. cikk
Fogalommeghatározások
E rendelet alkalmazásában:
a) "munkavállaló":
i. aki - az V. mellékletben előírt korlátozásokra is figyelemmel - akár kötelezően, akár szabadon választható folytatólagos biztosítás keretében a munkavállalókra vonatkozó szociális biztonsági rendszerek ágaiba tartozó egy vagy több kockázattal szemben biztosított;
ii. aki a lakóhellyel rendelkezőkre, vagy a gazdaságilag aktív népességre vonatkozó szociális biztonsági rendszerben, e rendelet által érintett szociális biztonsági ágakba tartozó egy vagy több kockázattal szemben kötelezően biztosított, ha:
- azon módszer értelmében, amely alapján e szociális biztonsági rendszert igazgatják vagy finanszírozzák munkavállalónak tekinthető, vagy
- ha e kritériumoknak nem felel meg, az V. mellékletben meghatározott más kockázattal szemben a munkavállalókra vonatkozó rendszerben kötelezően vagy szabadon választható folytatólagos biztosítás keretében biztosított;
iii. aki a munkavállalókra, vagy a lakóhellyel rendelkezőkre vagy lakóhellyel rendelkezők egyes csoportjaira vonatkozó tagállami szociális biztonsági rendszer keretében önkéntes alapon az e rendeletben érintett ágba tartozó egy vagy több kockázattal szemben biztosított, ha korábban ugyanannak a tagállamnak a munkavállalókra vonatkozó kötelező biztosítási rendszere keretében ugyanazon kockázattal szemben biztosított volt;
b) "határ menti ingázó" az az adott tagállamban foglalkoztatott munkavállaló, akinek lakóhelye egy másik tagállamban van, ahová rendszerint naponta vagy legalább hetente visszatér; ugyanakkor azt a határ menti munkavállalót, akit az őt alkalmazó vállalkozás ugyanannak a tagállamnak más részére vagy egy másik tagállamba küld ki, négy hónapot meg nem haladó időtartamon keresztül határ menti munkavállalónak kell tekinteni még akkor is, ha ebben az időszakban akadályoztatott abban, hogy lakóhelyére naponta vagy legalább hetente visszatérjen;
c) "idénymunkás", aki nyolc hónapot meg nem haladó időszakra olyan tagállamba megy, amelyben nem rendelkezik lakóhellyel, abból a célból, hogy e tagállamban egy vállalkozás vagy munkáltató számára idényjellegű munkát végezzen, továbbá aki annak a tagállamnak a területén csak a munkavégzéshez szükséges ideig tartózkodik; idényjellegű munka az a munka, amely az évszakok váltakozásának függvényében évente automatikusan ismétlődik;
d) "menekült" a menekültek jogállásáról szóló, 1951. július 28-án Genfben aláírt egyezmény 1. cikkében meghatározott személy;
e) "hontalan" a hontalanok jogállásáról szóló, 1954. szeptember 28-án New Yorkban aláírt egyezmény 1. cikkében meghatározott személy;
f) "családtag" a családtagként meghatározott vagy elismert személy, vagy az, akit azok a jogszabályok, amelyek szerint ellátást nyújtanak, vagy - a 22. cikk (1) bekezdésének a) pontjában és a 31. cikkben említett esetekben - annak a tagállamnak a jogszabályai, amely tagállamban lakóhellyel rendelkezik közös háztartásban élőként ismernek el; ha azonban az említett jogszabályok csak azt ismerik el családtagként vagy egy háztartásban élőként, aki az érintett munkavállalóval közös háztartásban él, ezt a feltételt teljesítettnek kell tekinteni, ha az érintett személy elsődlegesen a munkavállaló eltartottja;
g) "túlélő hozzátartozó", akit azok a jogszabályok, amelyek szerint ellátást nyújtanak, túlélő hozzátartozóként határoznak meg vagy túlélő hozzátartozónak ismernek el; ha azonban az említett jogszabályok csak azt ismerik el túlélő hozzátartozóként, aki az elhunyt munkavállalóval egy fedél alatt élt, ez a feltétel csak akkor tekintendő teljesítettnek, ha az érintett személy elsődlegesen az elhunyt munkavállaló eltartottja volt;
h) "lakóhely" a szokásos tartózkodási hely;
i) "tartózkodási hely" az ideiglenes tartózkodási hely;
j) "jogszabályok" a 4. cikk (1) és (2) bekezdésében érintett szociális biztonsági rendszerekkel és ágakkal kapcsolatos, törvényi, rendeleti és egyéb rendelkezések, valamint az egyes tagállamok meglévő vagy jövőbeni végrehajtási intézkedései.
E meghatározás nem érinti a meglévő vagy a jövőbeni szerződéses rendelkezéseket, függetlenül attól, hogy azokat hatósági döntés kötelezővé tette-e vagy sem, illetve alkalmazási körüket kiterjesztette-e vagy sem. Ha azonban e szerződéses rendelkezések célja az előző albekezdésben említett törvények vagy rendeletek szerinti biztosítási követelmények végrehajtása, ezt a korlátozást az érintett tagállam bármikor feloldhatja az e rendelet alkalmazási körébe tartozó ilyen rendszereket meghatározó nyilatkozat megtételével. E nyilatkozatról értesítést kell küldeni, és azt a 96. cikk rendelkezéseinek megfelelően teszik közzé. Az előző albekezdés rendelkezései nem mentesítik e rendelet alkalmazása alól azokat a biztosítási rendszereket, amelyekre a 3. rendelet alkalmazandó;
k) "szociális biztonsági egyezmény" a szociális biztonság területén a 4. cikk (1) és (2) bekezdésében meghatározott szociális biztonsági rendszerek vagy ágak összességét vagy azok egy részét érintő, kizárólag két vagy több tagállamot jelenleg vagy a jövőben kötelező két- vagy többoldalú megállapodás, illetve legalább két tagállamot és egy vagy több más államot jelenleg vagy a jövőben kötelező két- vagy többoldalú megállapodás, valamint e megállapodások értelmében kötött egyéb megállapodás;
l) "hatáskörrel rendelkező hatóság" az egyes tagállamok vonatkozásában a kérdéses állam területének egészén vagy annak egy részén a szociális biztonsági rendszerért felelős miniszter, miniszterek vagy velük egyenértékű egyéb hatóság;
m) "igazgatási bizottság" a 80. cikkben említett bizottság;
n) "intézmény" az egyes tagállamok vonatkozásában a jogszabályok egészének vagy részének alkalmazásáért felelős testület vagy hatóság;
o) "illetékes intézmény":
i. az az intézmény, amelynél az ellátás igénylésének időpontjában az érintett biztosított, vagy
ii. az az intézmény, amelynél az érintett személy ellátásra jogosultságot szerzett, vagy jogosultságot szerezne, ha annak a tagállamnak a területén, ahol az intézmény található, saját maga vagy egy vagy több családtagja lakóhellyel rendelkezne, vagy
iii. az érintett tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága által kijelölt intézmény, vagy
iv. a 4. cikk (1) bekezdésében meghatározott ellátások vonatkozásában a munkáltató felelősségével kapcsolatos rendszer esetében a munkáltató vagy a munkáltató nevében eljáró biztosító, vagy azok hiányában az érintett tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága által kijelölt testület vagy hatóság;
p) "lakóhely szerinti intézmény" és "tartózkodási hely szerinti intézmény" az az intézmény, amely jogosult az általa alkalmazott jogszabályok szerint ellátást nyújtani azon a helyen, ahol az érintett személy lakóhellyel rendelkezik, vagy ahol ideiglenesen tartózkodik, illetve ilyen intézmény hiányában a kérdéses tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága által kijelölt intézmény;
q) "illetékes állam" az a tagállam, amelynek területén az illetékes intézmény található;
r) "biztosítási idő" az a járulékfizetési időszak vagy szolgálati idő, amelyet azok a jogszabályok, amelyek szerint az adott időszakot megszerezték vagy az megszerzettnek tekintendő, biztosítási időként határoznak meg vagy ismernek el, valamint más hasonló időszak, amelyet az említett jogszabályok a biztosítási idővel egyenértékűnek tekintenek;
s) "szolgálati idő" az az időszak, amelyet azok a jogszabályok, amelyek szerint az adott időt megszerezték, szolgálati időként határoznak meg vagy ismernek el, valamint más hasonló időszak, amelyet az említett jogszabályok a szolgálati idővel egyenértékűnek tekintenek;
t) "ellátások" és "nyugdíjak" valamennyi ellátás és nyugdíj, azok közpénzekből fizetett valamennyi eleme, az értékállóságot biztosító növekmény és a kiegészítő juttatás a III. cím rendelkezéseire is figyelemmel, valamint a nyugdíjak helyett fizetendő pénzbeli ellátás, illetve a járulékok visszatérítésének formájában kifizetett ellátás;
u) i. "családi ellátások" valamennyi természetbeni vagy pénzbeli ellátás az I. melléklet szerinti különleges szülési juttatások kivételével, amely célja a 4. cikk (1) bekezdésének h) pontjában előírt jogszabályok szerinti családi kiadások fedezése;
ii. "családi támogatások" kizárólag a családtagok száma, és szükség esetén a családtagok életkora alapján rendszeres időszakonként fizetendő pénzbeli ellátás;
v) "haláleseti juttatások" az elhalálozás bekövetkezésekor egy összegben fizetendő összes ellátás, a t) pontban meghatározott pénzbeli ellátások kivételével.
2. cikk
A rendelet személyi hatálya
(1) E rendelet vonatkozik azokra a munkavállalókra, akik egy vagy több tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartoznak vagy tartoztak, és akik a tagállamok egyikének állampolgárai, illetve azokra a hontalanokra vagy menekültekre, akiknek a lakóhelye valamely tagállam területén található, illetve ezek családtagjaira és túlélő hozzátartozóira.
(2) E rendelet vonatkozik továbbá a munkavállalók állampolgárságától függetlenül az egy vagy több tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozó munkavállalók azon túlélő hozzátartozóira, akik valamely tagállam állampolgárai, illetve valamely tagállam területén lakóhellyel rendelkező menekültek vagy hontalanok.
(3) E rendelet vonatkozik köztisztviselőkre, valamint azokra is, akik az alkalmazandó jogszabályoknak megfelelően köztisztviselőnek minősülnek, ha azok egy tagállam olyan jogszabályainak hatálya alá tartoznak vagy tartoztak, amelyekre e rendelet vonatkozik.
3. cikk
Az egyenlő bánásmód elve
(1) E rendelet különös rendelkezéseire is figyelemmel az e rendelet hatálya alá tartozó olyan személyeket, akik egy tagállam területén lakóhellyel rendelkeznek, bármely tagállam jogszabályai szerint ugyanolyan kötelezettségek terhelik és ugyanolyan előnyök illetik, mint az adott tagállam állampolgárait.
(2) Az (1) bekezdés rendelkezései alkalmazandók a szociális biztonsági intézmények szervei tagjainak megválasztására, illetve a kinevezésükben való részvételre is, de nem érintik a megválaszthatósággal vagy az érintett személyek e szervekhez történő kinevezésének módszereivel kapcsolatos tagállami jogszabályok rendelkezéseit.
(3) Ha a II. melléklet másként nem rendelkezik, a 7. cikk (2) bekezdésének c) pontja értelmében továbbra is hatályos szociális biztonsági egyezmények rendelkezései és a 8. cikk (1) bekezdése értelmében megkötött egyezmények rendelkezései vonatkoznak az e rendelet hatálya alá tartozó személyekre.
4. cikk
A rendelet alkalmazási köre
(1) E rendelet alkalmazandó a következő szociális biztonsági ágakat érintő valamennyi jogszabályra:
a) betegségbiztosítási és anyasági ellátások;
b) rokkantsági ellátások, beleértve a rokkantak keresőképességének fenntartását vagy javítását célzó ellátásokat is;
c) öregségi ellátások;
d) túlélő hozzátartozó számára nyújtott ellátások;
e) munkahelyi balesetekkel és foglalkozási megbetegedéssel kapcsolatos ellátások;
f) haláleseti juttatások;
g) munkanélküli ellátások;
h) családi ellátások.
(2) E rendelet alkalmazandó valamennyi, akár járulékfizetésen alapuló, akár nem járulékfizetésen alapuló általános és különleges szociális biztonsági rendszerre, valamint a munkáltatóknak vagy hajótulajdonosoknak az (1) bekezdésben említett ellátások nyújtásával kapcsolatos felelősségét érintő biztosítási rendszerekre.
(3) Ugyanakkor e rendelet III. címének rendelkezései nem érintik a hajótulajdonosok felelősségével kapcsolatos tagállami jogszabályok rendelkezéseit.
(4) E rendelet nem alkalmazható a szociális és egészségügyi támogatásokra, a háború és annak következményei áldozatai számára nyújtott ellátások rendszerére, illetve a köztisztviselőkre és köztisztviselőnek minősülő személyekre vonatkozó különleges rendszerekre.
5. cikk
A tagállamok nyilatkozatai e rendelet hatályáról
A tagállamok nyilatkozatban határozzák meg a 4. cikk (1) és (2) bekezdéseiben említett jogszabályaikat és rendszereiket, az 50. cikkben említett minimumellátásokat és a 77. és 78. cikkben említett ellátásokat, és e nyilatkozatokról a 96. cikknek megfelelően küldenek értesítést, valamint azokat a 96. cikknek megfelelően teszik közzé.
6. cikk
E rendelet által felváltott szociális biztonsági egyezmények
A 7. és 8. cikk, valamint a 46. cikk (4) bekezdésének rendelkezéseire is figyelemmel e rendelet személyi hatálya és alkalmazási köre vonatkozásában felváltja azokat a szociális biztonsági egyezményeket, amelyek:
a) kizárólag két vagy több tagállamot, vagy
b) legalább két tagállamot és egy vagy több másik államot köteleznek, ha a felmerülő esetek rendezésében az utóbbi államok intézményei nem vesznek részt.
7. cikk
E rendelet által nem érintett nemzetközi rendelkezések
(1) E rendelet nem érinti az alábbi nemzetközi rendelkezésekből származó kötelezettségeket:
a) a Nemzetközi Munkaügyi Konferencia által elfogadott és egy vagy több tagállam általi megerősítést követően hatályba lépett egyezmények rendelkezései;
b) az Európa Tanács tagállamai által 1953. december 11-én megkötött, a szociális biztonságról szóló átmeneti európai megállapodások rendelkezései.
(2) A 6. cikk rendelkezései ellenére a következő rendelkezések továbbra is alkalmazandók:
a) a rajnai hajósok szociális biztonságáról szóló 1950. július 27-i, 1961. február 13-án felülvizsgált megállapodás rendelkezései;
b) a nemzetközi közlekedésben dolgozó munkavállalók szociális biztonságáról szóló, 1956. július 9-i európai egyezmény rendelkezései;
c) a II. mellékletben felsorolt szociális biztonsági egyezmények rendelkezései.
8. cikk
Tagállamok közötti egyezmények megkötése
(1) Két vagy több tagállam szükség esetén e rendelet szellemében és elvei alapján jogosult egymással egyezményeket kötni.
(2) A tagállamok a más tagállamokkal az (1) bekezdés rendelkezései szerint megkötött egyezményekről a 96. cikk (1) bekezdésének megfelelően küldenek értesítést.
9. cikk
Az önkéntes vagy szabadon választható folytatólagos biztosításba való belépés
(1) A tagállamok jogszabályainak azon rendelkezései, amelyek az önkéntes vagy szabadon választható folytatólagos biztosítási rendszerekbe való belépéssel kapcsolatos feltételként előírják, hogy az érintett személynek az adott állam területén lakóhellyel kell rendelkeznie, nem alkalmazhatók e rendelet hatálya alá tartozó azon munkavállalókra, akik egy másik tagállam területén rendelkeznek lakóhellyel, feltéve ha munkájuk során valamikor az előbb említett állam jogszabályainak hatálya alá tartoztak.
(2) Ha egy tagállam jogszabályai az önkéntes vagy szabadon választható folytatólagos biztosítási rendszerbe való belépéssel kapcsolatos feltételként biztosítási idő megszerzését írják elő, a szükséges mértékben figyelembe kell venni más tagállamok jogszabályai szerint szerzett biztosítási időt, mintha az érintett személy azt az előbb említett állam jogszabályai szerint szerezte volna meg.
10. cikk
A lakóhellyel kapcsolatos kikötések eltörlése - A kötelező biztosítás hatása a járulékok visszatérítésére
(1) A rendelet eltérő rendelkezéseinek hiányában az egy vagy több tagállam jogszabályai szerint megszerzett rokkantsági, öregségi vagy túlélő hozzátartozókat megillető pénzbeli ellátás, munkahelyi balesetek vagy foglalkozási megbetegedések esetén fizetett nyugdíj és haláleseti juttatás nem csökkenthető, nem módosítható, nem függeszthető fel, nem vonható vissza vagy foglalható le azzal az indoklással, hogy a jogosult egy másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, mint amely tagállam területén a fizetésre kötelezett intézmény található.
Az előző albekezdés rendelkezései alkalmazandók azokra a pénzbeli ellátásokra, amelyekben a túlélő hozzátartozói nyugdíjra jogosult túlélő házastárs újabb házasságának megkötése esetén részesül.
(2) Ha egy tagállam jogszabályai szerint a járulékok visszatérítésének feltételeként kikötik, hogy az érintett személy nem tartozhat kötelező biztosítás hatálya alá, ez a feltétel mindaddig nem tekinthető teljesítettnek, amíg az érintett személy egy másik tagállam jogszabályai szerint munkavállalóként kötelező biztosítás hatálya alá tartozik.
11. cikk
Az ellátások értékállóságának biztosítása
Egy tagállam jogszabályai által előírt, az értékállóság biztosítására vonatkozó szabályok alkalmazandók az e tagállam jogszabályai szerint esedékes ellátásokra, e rendelet rendelkezéseit figyelembe véve.
12. cikk
Az ellátások halmozódásának tilalma
(1) E rendelet nem adhat és nem tarthat fenn ugyanazon kötelező biztosítási idő alatt több, azonos jellegű ellátáshoz való jogosultságot. Ugyanakkor e rendelkezés nem alkalmazható azokra a rokkantsági, öregségi és haláleseti ellátásokra (nyugdíjakra) vagy foglalkozási megbetegedés esetén nyújtott ellátásokra, amelyeket két vagy több tagállam intézményei nyújtanak a 41. cikk, a 43. cikk (2) és (3) bekezdése, a 46., 50. és 51. cikk vagy a 60. cikk (1) bekezdése b) pontja rendelkezéseinek megfelelően.
(2) Egy ellátásnak más szociális biztonsági ellátásokkal vagy egyéb hasonló jövedelmekkel való halmozódása esetén az ellátás csökkentésére, felfüggesztésére vagy visszavonására vonatkozó tagállami jogszabályok rendelkezései abban az esetben is érvényesíthetők a kedvezményezettel szemben, ha a kérdéses ellátásra való jogosultságot egy másik tagállam jogszabályai szerint szerezték meg, vagy ha a jövedelem egy másik tagállam területén keletkezik. Ugyanakkor e rendelkezés nem alkalmazható azokra a rokkantsági, öregségi és haláleseti ellátásokra (nyugdíjakra) vagy foglalkozási megbetegedés esetén nyújtott ellátásokra, amelyeket két vagy több tagállam intézményei nyújtanak a 46., 50. és 51. cikk vagy a 60. cikk (1) bekezdése b) pontja rendelkezéseinek megfelelően.
(3) Ha egy kereső tevékenységet folytató rokkantsági ellátásban vagy előrehozott öregségi nyugellátásban részesül, az ellátás csökkentésére, felfüggesztésére vagy visszavonására vonatkozó tagállami jogszabályok rendelkezései abban az esetben is érvényesíthetők vele szemben, ha a tevékenységét más tagállam területén folytatja.
(4) Ha a holland intézmény az 57. cikk (3) bekezdése c) pontjának vagy a 60. cikk (2) bekezdése a) pontjának rendelkezései szerint köteles hozzájárulni egy másik tagállam jogszabályai szerint a foglalkozási megbetegedés esetén nyújtott ellátás költségeihez, a holland jogszabályok szerint fizetendő rokkantsági nyugdíjat csökkenteni kell a másik tagállam azon intézménye számára fizetendő összeggel, amely intézmény köteles a foglalkozási megbetegedés esetén járó ellátás biztosítására.
II. CÍM
AZ ALKALMAZANDÓ JOGSZABÁLYOK MEGHATÁROZÁSA
13. cikk
Általános szabályok
(1) A rendelet hatálya alá tartozó munkavállalóra csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni.
(2) A 14-17. cikk rendelkezéseire is figyelemmel:
a) egy tagállam területén alkalmazott munkavállaló e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, még abban az esetben is, ha egy másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, vagy, ha az őt alkalmazó vállalkozás vagy magánszemély székhelye vagy lakóhelye egy másik tagállam területén található;
b) egy tagállam lobogója alatt közlekedő hajó fedélzetén alkalmazott munkavállaló a lobogó szerinti tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik;
c) a köztisztviselők és a köztisztviselőnek minősülő más személyek azon tagállam jogszabályainak hatálya alá tartoznak, amely tagállam jogszabályainak hatálya alá az őket alkalmazó közigazgatási szerv tartozik;
d) egy tagállam fegyveres erőibe szolgálatra behívott vagy újból behívott személyek megtartják munkavállalói jogállásukat és e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartoznak; ha e jogszabályok szerint a jogosultság a katonai szolgálatra való behívást vagy a leszerelést megelőzően megszerzett biztosítási idő függvénye, a szükséges mértékig bármely tagállam jogszabályai szerint szerzett biztosítási időt figyelembe kell venni, mintha ez az idő az előbb említett tagállam jogszabályai szerint szerzett biztosítási idő lenne.
14. cikk
Különös szabályok
(1) A 13. cikk (2) bekezdésének a) pontja az alábbi kivételekkel és körülmények között alkalmazandó:
a) i. Az a munkavállaló, akit az őt egy tagállam területén alkalmazó vállalkozás a számára teljesítendő munkavégzés céljából egy másik tagállam területére küld ki, továbbra is az előbb említett tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, feltéve hogy e munka várható időtartama nem haladja meg a tizenkét hónapot, illetve a munkavállalót nem olyan munkavállaló felváltására küldték ki, akinek kiküldetési ideje letelt;
ii. ha a munkavégzés időtartama előre nem látható körülmények miatt túllépi az eredetileg meghatározott időtartamot, és meghaladja a tizenkét hónapot, az előbbi tagállam jogszabályai továbbra is alkalmazandók a munka elvégzéséig, feltéve hogy annak a tagállamnak a hatáskörrel rendelkező hatósága, amely tagállam területére e munkavállalót kiküldték, vagy e hatóság által kijelölt szerv ahhoz hozzájárulását adja; a hozzájárulást a tizenkét hónapos időtartam lejárata előtt kérelmezni kell. E hozzájárulás ugyanakkor tizenkét hónapot meghaladó időtartamra nem adható meg.
b) az a munkavállaló, akit a nemzetközi közlekedésben a hajózó személyzet tagjaként két vagy több tagállam területén olyan vállalkozás alkalmaz, amely más vagy saját számlájára vasúti, közúti, légi vagy belvízi személyszállítási vagy árufuvarozási szolgáltatást végez, és amely vállalkozás székhelye egy tagállamban található, az utóbbi tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik a következő megszorításokkal:
i. ha az említett vállalkozás fiókteleppel vagy állandó képviselettel rendelkezik más tagállamban, mint amelyikben a székhelye található, e fióktelep vagy állandó képviselet által alkalmazott munkavállaló azon tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, amely tagállamban e fióktelep vagy állandó képviselet található;
ii. ha a munkavállalót elsődlegesen annak a tagállamnak a területén alkalmazzák, amelyben lakóhellyel rendelkezik, e munkavállaló e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, még abban az esetben is, ha az őt alkalmazó vállalkozás annak a tagállamnak a területén nem rendelkezik székhellyel, fiókteleppel vagy állandó képviselettel;
c) a nem a nemzetközi közlekedésben alkalmazott munkavállaló, aki szokásos tevékenységét két vagy több tagállam területén végzi, azon tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik:
i. amelynek területén lakóhellyel rendelkezik, ha tevékenységét részben e tagállam területén végzi, vagy ha több olyan vállalkozás vagy több olyan munkáltató számára végez munkát, amelynek vagy akinek székhelye vagy lakóhelye különböző tagállamok területén található;
ii. amelynek területén az őt alkalmazó vállalkozás vagy magánszemély székhelye vagy lakóhelye található, ha tevékenységét nem annak a tagállamnak a területén végzi, ahol lakóhellyel rendelkezik;
d) az a munkavállaló, akit olyan vállalkozás alkalmaz egy tagállam területén, amelynek székhelye más tagállam területén található, és tevékenységei átterjednek a két állam közös határán, azon tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, amelynek területén e vállalkozás székhelye található.
(2) A 13. cikk (2) bekezdésének b) pontja az alábbi kivételekkel és körülmények között alkalmazandó:
a) az a munkavállaló, akit az őt alkalmazó vállalkozás, egy tagállam területén vagy e tagállam lobogója alatt közlekedő hajó fedélzetén alkalmaz, és akit e vállalkozás a számára teljesítendő munkavégzés céljából egy másik tagállam lobogója alatt közlekedő hajó fedélzetére küld ki, az (1) bekezdés a) pontjában előírt feltételekre is figyelemmel továbbra is az előbb emlí tett tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik.
b) az a munkavállaló, akit szokásosan nem a tengeren alkalmaznak, hanem egy tagállam felségvizein vagy kikötőjében egy másik tagállam lobogója alatt közlekedő hajó fedélzetén, de aki a hajó személyzetének nem tagja, az előbb említett tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik;
c) az a munkavállaló, akit egy tagállam lobogója alatt közlekedő hajó fedélzetén alkalmaznak, és aki az e munkáért járó javadalmazást olyan vállalkozástól vagy személytől kapja, amelynek vagy akinek a székhelye vagy lakóhelye más tagállam területén található, az utóbbi tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, ha e tagállamban rendelkezik lakóhellyel; az említett jogszabályok alkalmazásában a javadalmazást fizető vállalkozás vagy személy munkáltatónak tekintendő.
(3) Egy tagállam jogszabályainak azok a rendelkezései, amelyek szerint egy kereső tevékenységet folytató nyugdíjas e tevékenységei vonatkozásában nem tartozik a kötelező biztosítási rendszer hatálya alá, azokra a nyugdíjasokra is vonatkoznak, akik nyugdíjjogosultságukat egy másik tagállam jogszabályai szerint szerezték meg.
15. cikk
Az önkéntes vagy a szabadon választható folytatólagos biztosításra vonatkozó szabályok
(1) A 13. és 14. cikk rendelkezései nem vonatkoznak az önkéntes biztosításra vagy a szabadon választható folytatólagos biztosításra.
(2) Ha két vagy több tagállam jogszabályainak alkalmazása a biztosítások halmozódásához vezet:
- egy kötelező biztosítási rendszer és egy vagy több önkéntes vagy választható folytatólagos biztosítási rendszer között, az érintett személy kizárólag a kötelező biztosítási rendszer hatálya alá tartozik,
- két vagy több önkéntes vagy választható folytatólagos biztosítási rendszer között, az érintett személy kizárólag az általa választott önkéntes vagy választható folytatólagos biztosítási rendszer hatálya alá tartozik.
(3) Ugyanakkor rokkantsági, öregségi és haláleseti ellátások (nyugdíjak) vonatkozásában az érintett személy csatlakozhat egy másik tagállam önkéntes vagy szabadon választható folytatólagos biztosítási rendszeréhez még akkor is, ha kötelezően egy másik tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, annyiban, amennyiben az előbb említett tagállam az esetleges halmozódásokat kifejezetten vagy hallgatólagosan engedélyezi.
Az az érintett személy, aki egy önkéntes vagy szabadon választható folytatólagos biztosítási rendszerhez kíván csatlakozni abban a tagállamban, amelynek jogszabályai e biztosításon túlmenően kiegészítő önkéntes biztosításról is rendelkeznek, csak az utóbbihoz csatlakozhat.
16. cikk
Diplomáciai és konzuli képviseletek személyzetére, valamint az Európai Közösségek segédszemélyzetére vonatkozó különös szabályok
(1) A 13. cikk (2) bekezdése a) pontjának rendelkezései alkalmazandók a diplomáciai és konzuli képviseletek személyzetére, valamint e személyek háztartásában alkalmazott személyekre.
(2) Ugyanakkor azok az (1) bekezdés hatálya alá tartozó munkavállalók, akik az akkreditáló vagy küldő állam állampolgárai, választhatják, hogy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozzanak-e. E választási jogosultság minden naptári év végén megújítható, és annak nincs visszaható hatálya.
(3) Az Európai Közösségek segédszemélyzetének tagjai választhatnak, hogy azon tagállamnak, amely területén alkalmazottak, vagy a legutolsó olyan tagállamnak, amely jogszabályainak hatálya alá tartoztak, illetve az állampolgárságuk szerinti tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozzanak-e, a családi támogatásra vonatkozó rendelkezések kivételével, amelyek juttatása e személyzet alkalmazási feltételei szerint történik. Ez a csak egy alkalommal igénybe vehető választási jogosultság a munkába állás napjától hatályos.
17. cikk
A 13-16. cikk rendelkezései alóli kivételek
Két vagy több tagállam vagy e tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai közös megállapodással a munkavállalók vagy munkavállalók egyes csoportjai érdekében a 13-16. cikk rendelkezései alól kivételeket írhatnak elő.
III. CÍM
AZ ELLÁTÁSOK EGYES CSOPORTJAIRA VONATKOZÓ KÜLÖNÖS RENDELKEZÉSEK
1. FEJEZET
BETEGSÉG ÉS ANYASÁG
1. szakasz
Közös rendelkezések
18. cikk
A biztosítási idő összesítése
(1) Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai az ellátásokra való jogosultság megszerezését, fenntartását vagy feléledését a biztosítási idő megszerzésétől teszik függővé, a szükséges mértékben figyelembe veszi a más tagállamok jogszabályai szerint szerzett biztosítási időt, mintha azt az általa alkalmazott jogszabályok szerint szerezték volna meg.
(2) Az (1) bekezdés rendelkezései alkalmazandók az idénymunkásokra, még az illetékes állam jogszabályai által engedélyezett időtartamot meghaladó mértékű megszakításokat megelőzően szerzett időszakok vonatkozásában is, ugyanakkor azzal a feltétellel, hogy az érintett munkavállaló biztosítottságának szünetelése nem haladhatja meg a négy hónapot.
2. szakasz
Munkavállalók és családtagjaik
19. cikk
Az illetékes államon kívüli lakóhely - általános szabályok
(1) Az a munkavállaló, aki az ellátásra való jogosultság tekintetében kielégíti az illetékes állam jogszabályai által előírt feltételeket, de az illetékes államon kívüli tagállamban rendelkezik lakóhellyel - szükség esetén a 18. cikk rendelkezéseinek figyelembevételével - a lakóhelye szerinti államban:
a) természetbeni ellátásban részesül, amelyet az illetékes intézmény nevében a lakóhely szerinti tagállam intézménye nyújt az általa alkalmazott jogszabályoknak megfelelően, mintha a munkavállaló ott lenne biztosított;
b) pénzbeli ellátásban részesül, amelyet az illetékes intézmény nyújt az általa alkalmazott jogszabályoknak megfelelően. Ugyanakkor az illetékes intézmény és a lakóhely szerinti intézmény közötti megállapodás alapján az ellátást az illetékes intézmény nevében nyújthatja a lakóhely szerinti intézmény is, az illetékes állam jogszabályainak megfelelően.
(2) Az (1) bekezdés a) pontjának rendelkezései hasonlóan alkalmazandók a családtagokra is, akik nem az illetékes államban rendelkeznek lakóhellyel, amennyiben annak az államnak a területén, ahol lakóhellyel rendelkeznek, nem jogosultak ezekre az ellátásokra.
20. cikk
Határ menti ingázók és családtagjaik - különös szabályok
A határ menti ingázók szintén részesülhetnek ellátásban az illetékes állam területén. Ezt az ellátást az illetékes állam jogszabályainak megfelelően az illetékes intézmény nyújtja, mintha a munkavállaló lakóhelye annak az államnak a területén lenne. E munkavállalók családtagjai ugyanilyen feltételek mellett jogosultak természetbeni ellátásra; ugyanakkor a sürgős esetek kivételével ezen ellátás igénybevétele az illetékes államok vagy az ilyen államok illetékes intézményei között létrejött megállapodástól, vagy ilyen megállapodás hiányában az illetékes intézmény előzetes hozzájárulásától függ.
21. cikk
Ideiglenes tartózkodás vagy a lakóhely áthelyezése az illetékes állam területére
(1) A 19. cikkben említett munkavállalók és családtagjaik, akik az illetékes állam területén tartózkodnak, ezen állam jogszabályainak megfelelően részesülnek ellátásban, mintha lakóhelyük ezen állam területén lenne, még abban az esetben is, ha ott-tartózkodásukat megelőzően már a betegség vagy anyaság ugyanazon esetével kapcsolatban ellátásban részesültek. E rendelkezés azonban nem alkalmazható a határ menti ingázókra és azok családtagjaira.
(2) A 19. cikkben említett munkavállalók és családtagjaik, akik lakóhelyüket az illetékes állam területére helyezik át, ezen állam jogszabályainak megfelelően részesülnek ellátásban még abban az esetben is, ha lakóhelyük áthelyezését megelőzően már a betegség vagy anyaság ugyanazon esetével kapcsolatban ellátásban részesültek.
22. cikk
Tartózkodás az illetékes állam területén kívül - Visszatérés vagy a lakóhely áthelyezése egy másik tagállam területére a betegség vagy anyaság időtartama alatt - Más tagállamba való utazás szükségessége megfelelő ellátás igénybevétele céljából
(1) Az a munkavállaló, aki az ellátásra való jogosultság tekintetében kielégíti az illetékes állam jogszabályaiban előírt feltételeket, szükség esetén a 18. cikk rendelkezéseinek figyelembevételével, és:
a) aki állapota miatt azonnali ellátást igényel, mialatt egy másik tagállam területén tartózkodik; vagy
b) akit, miután jogosulttá vált az illetékes intézményt terhelő ellátásra, az illetékes intézmény feljogosított arra, hogy visszatérjen a lakóhelye szerinti tagállam területére, vagy lakóhelyét áthelyezze egy másik tagállam területére; vagy
c) akit az illetékes intézmény feljogosított arra, hogy egy másik tagállamba utazzon az állapotának megfelelő ellátás igénybevétele céljából, jogosult:
i. természetbeni ellátásra, amelyet az illetékes intézmény nevében a tartózkodási hely vagy lakóhely szerinti tagállam intézménye nyújt az általa alkalmazott jogszabályoknak megfelelően, mintha a munkavállaló ott lenne biztosított; ugyanakkor az ellátás nyújtásának időtartamát az illetékes állam jogszabályai határozzák meg;
ii. pénzbeli ellátásra, amelyet az illetékes intézmény nyújt az általa alkalmazott jogszabályoknak megfelelően. Ugyanakkor az illetékes intézmény és a tartózkodási hely vagy a lakóhely szerinti intézmény közötti megállapodás alapján az ellátást a tartózkodási hely vagy lakóhely szerinti intézmény is nyújthatja az illetékes intézmény nevében, az illetékes állam jogszabályainak megfelelően.
(2) Az (1) bekezdés b) pontja szerinti engedély megadását csak abban az esetben lehet megtagadni, ha megállapítható, hogy a helyváltoztatás károsan befolyásolhatja az érintett személy egészségi állapotát vagy az egészségügyi ellátás igénybevételét.
Az (1) bekezdés c) pontja szerinti engedély megadását nem lehet megtagadni abban az esetben, ha az érintett személy számára a kérdéses egészségügyi ellátás a lakóhelye szerinti tagállamban nem biztosítható.
(3) A természetbeni ellátások tekintetében a munkavállalók családtagjaira az (1) és (2) bekezdés alkalmazandó.
(4) Az a tény, hogy az (1) bekezdés rendelkezései alkalmazandók a munkavállalóra, nem érinti családtagjainak az ellátásra való jogosultságát.
23. cikk
A pénzbeli ellátások kiszámítása
(1) Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai előírják, hogy a pénzbeli ellátások összegét az átlagos bér vagy jövedelem alapján kell kiszámítani, ezt az átlagos bért vagy jövedelmet kizárólag az említett jogszabályok szerint szerzett időszakban megállapított bér vagy jövedelem alapján határozza meg.
(2) Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai előírják, hogy a pénzbeli ellátások összegét a szokásos bér vagy jövedelem alapján kell kiszámítani, kizárólag a szokásos bért vagy jövedelmet vagy az említett jogszabályok szerint szerzett időszaknak megfelelő szokásos bér vagy jövedelem átlagát veszi figyelembe.
(3) Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai szerint a pénzbeli ellátások összege a családtagok számától függ, figyelembe veszi az érintett munkavállaló más tagállam területén lakóhellyel rendelkező családtagjait is, mintha azok az illetékes állam területén rendelkeznének lakóhellyel.
24. cikk
Jelentős természetbeni ellátások
(1) Ha egy tagállam intézménye elismeri a munkavállaló vagy annak családtagja protézisre, jelentős segédeszközre vagy egyéb jelentős természetbeni ellátásra való jogosultságát, mielőtt az érintett személy egy másik tagállam intézményénél biztosítottá válik, az érintett munkavállaló az ellátást az előbb említett intézmény költségén veheti igénybe, még akkor is, ha az ellátást azt követően nyújtják, hogy az érintett munkavállaló az utóbb említett intézménynél biztosítottá válik.
(2) Az (1) bekezdés rendelkezései szerinti ellátások listáját az igazgatási bizottság dolgozza ki.
3. szakasz
Munkanélküliek és családtagjaik
25. cikk
(1) Az a munkanélküli, akire a 69. cikk (1) bekezdésének és a 71. cikk (1) bekezdése b) pontja ii. alpontja második mondatának rendelkezései alkalmazandók, és aki a természetbeni és pénzbeli ellátásokra való jogosultság tekintetében kielégíti az illetékes állam jogszabályaiban előírt feltételeket, szükség esetén a 18. cikk rendelkezéseinek figyelembevételével, a 69. cikk (1) bekezdésének c) pontja szerinti időszakban:
a) természetbeni ellátásban részesül, amelyet az illetékes intézmény nevében azon tagállam intézménye nyújt, amely tagállamban a munkanélküli munkát keres, ez utóbbi intézmény által alkalmazott jogszabályoknak megfelelően, mintha az érintett munkanélküli ott lenne biztosított;
b) pénzbeli ellátásban részesül, amelyet az illetékes intézmény nyújt az általa alkalmazott jogszabályoknak megfelelően. Ugyanakkor az illetékes intézmény és azon tagállam intézménye között létrejött megállapodás alapján, amely tagállamban a munkanélküli munkát keres, az ellátást az illetékes intézmény nevében biztosíthatja az utóbbi intézmény is az illetékes állam jogszabályainak megfelelően. A 69. cikk (1) bekezdése szerinti munkanélküli ellátás nem biztosítható abban az időszakban, amelyben az érintett munkanélküli pénzbeli ellátásban részesül.
(2) Az a teljes munkanélküli, akire a 71. cikk (1) bekezdése a) pontja ii. alpontjának vagy a 71. cikk (1) bekezdése b) pontja ii. alpontja második mondatának rendelkezései alkalmazandók, szükség esetén a 18. cikk rendelkezéseinek figyelembevételével, a lakóhelye szerinti tagállam jogszabályainak megfelelően pénzbeli és természetbeni ellátásban részesül, mintha utolsó munkaviszonya folyamán azon tagállam jogrendszerének hatálya alá tartozott volna; ezen ellátások költségeit a lakóhely szerinti tagállam intézménye viseli.
(3) Ha a munkanélküli kielégíti azon tagállam jogszabályainak a természetbeni ellátásokra való jogosultságra vonatozó feltételeit, amely tagállam felelős a munkanélküli ellátások költségeiért, az érintett munkanélküli családtagjai, szükség esetén a 18. cikk rendelkezéseinek figyelembevételével, függetlenül attól, hogy lakóhelyük vagy tartózkodási helyük melyik tagállam területén található, részesülnek ezekben az ellátásokban. Ezeket az ellátásokat a lakóhely vagy a tartózkodási hely szerinti intézmény nyújtja az általa alkalmazott jogszabályok szerint azon tagállam illetékes intézménye nevében, amely tagállam viseli a munkanélküli ellátások költségeit.
(4) A tagállamok jogszabályai azon rendelkezéseinek sérelme nélkül, amelyek engedélyezik a betegségbiztosítási ellátások időtartamának meghosszabbítását, az (1) bekezdésben meghatározott időszakot vis maior esetén az illetékes intézmény az általa alkalmazott jogszabályokban rögzített határokon belül meghosszabbíthatja.
4. szakasz
Nyugdíjigénylők és családtagjaik
26. cikk
Természetbeni ellátásra való jogosultság olyan esetekben, amikor az utolsó illetékes intézmény által nyújtott ellátásra való jogosultság megszűnik
(1) A munkavállaló, családtagjai vagy túlélő hozzátartozói, akinek vagy akiknek a nyugdíjigény elbírálásának ideje alatt a természetbeni ellátásokra való jogosultsága a legutoljára illetékes tagállam jogszabályai szerint megszűnik, a következő feltételek mellett mégis jogosultak ezen ellátások igénybevételére: a természetbeni ellátásokat az érintett személy vagy személyek lakóhelye szerinti tagállam jogszabályai rendelkezéseinek megfelelően nyújtják, szükség esetén a 18. cikk rendelkezéseinek figyelembevételével, feltéve hogy az érintett személyek e jogszabályok szerint ellátásra jogosultak, vagy jogosultak lennének egy másik tagállam jogszabályai szerint, ha lakóhelyük azon állam területén lenne.
(2) Azon nyugdíjigénylőnek, aki egy tagállam azon jogszabályai szerint jogosult természetbeni ellátásokra, amely jogszabályok őt betegségbiztosítási járulék fizetésére kötelezik nyugdíjigénye elbírálásának ideje alatt, a természetbeni ellátásokra való jogosultsága az esedékes járulékok meg nem fizetése második hónapjának végével megszűnik.
(3) Az (1) bekezdés rendelkezéseinek megfelelően nyújtott természetbeni ellátások költségeit a járulékokat a (2) bekezdés rendelkezéseinek megfelelően beszedő intézmény viseli; ha a (2) bekezdés rendelkezései szerint nem kell járulékot fizetni, a természetbeni ellátások költségeinek viselésére kötelezett intézmény a nyugdíjnak a 28. cikk rendelkezéseinek megfelelő megállapítását követően köteles megtéríteni a nyújtott ellátások összegét a lakóhely szerinti intézmény számára.
5. szakasz
Nyugdíjasok és családtagjaik
27. cikk
Nyugdíjak több állam jogszabályai szerinti folyósítása, amikor a természetbeni ellátásokra való jogosultság a lakóhely szerinti országban áll fenn
Az a nyugdíjas, aki két vagy több tagállam jogszabályai szerint jogosult nyugdíjra, valamint a lakóhelye szerinti tagállam jogszabályai szerint jogosult természetbeni ellátásokra, szükség esetén a 18. cikk és az V. melléklet rendelkezéseinek figyelembevételével, ezekben az ellátásokban - családtagjaival együtt - a lakóhelye szerinti intézménytől részesül, és az ellátások költségeit ez az intézmény viseli, mintha az érintett nyugdíjas nyugdíját kizárólag az utóbbi állam jogszabályai szerint folyósítanák.
28. cikk
Egy vagy több tagállam jogszabályai szerint fizetendő nyugdíjak, amikor a lakóhely szerinti országban nem áll fenn természetbeni ellátásra való jogosultság
(1) Az a nyugdíjas, aki két vagy több tagállam jogszabályai szerint jogosult nyugdíjra, de aki a lakóhelye szerinti tagállamban nem jogosult természetbeni ellátásokra, mégis részesül - mind ő, mind családtagjai - ezekben az ellátásokban, amennyiben - szükség esetén a 18. cikk és az V. melléklet rendelkezéseinek figyelembevételével - azokra jogosult lenne a nyugdíjak tekintetében illetékes tagállam vagy az ilyen tagállamok egyikének jogszabályai szerint, ha lakóhelye azon állam területén lenne. Az ellátásokat a lakóhely szerinti tagállam intézménye nyújtja, a (2) bekezdésben említett intézmény nevében, mintha az érintett személy a lakóhelye szerinti tagállam jogszabályai szerint nyugdíjas lenne és ellátásra lenne jogosult.
(2) Az (1) bekezdésben említett esetekben a természetbeni ellátások költségeit az alábbi szabályoknak megfelelően meghatározott intézmény viseli:
a) ha a nyugdíjas egyetlen tagállam jogszabályai szerint jogosult az említett ellátásokra, a költséget e tagállam illetékes intézménye viseli;
b) ha a nyugdíjas két vagy több tagállam jogszabályai szerint jogosult az említett ellátásokra, azok költségét azon tagállam illetékes intézménye viseli, amely tagállam jogszabályai szerint a nyugdíjas a leghosszabb biztosítási időt szerezte meg; amennyiben e szabály alkalmazásának következtében több intézmény viselné az ellátások költségeit, a költségeket az az intézmény viseli, amelyben a nyugdíjas legutoljára volt biztosított.
29. cikk
A nyugdíjas azon családtagjai, akiknek a lakóhelye egy másik államban található, mint amelyikben az érintett nyugdíjas lakóhellyel rendelkezik - Lakóhely áthelyezése abba az államba, amelyben a nyugdíjas lakóhellyel rendelkezik
(1) Egy, illetve két vagy több tagállam jogszabályai szerint nyugdíjra jogosult nyugdíjas azon családtagjai, akiknek a lakóhelye egy másik tagállam területén található, mint amelyik tagállamban az érintett nyugdíjas lakóhellyel rendelkezik - ha a nyugdíjas a tagállamok egyikének jogszabályai szerint természetbeni ellátásra jogosult - úgy részesülnek ezekben az ellátásokban, mintha a nyugdíjas ugyanannak a tagállamnak a területén rendelkezne lakóhellyel, mint ők. Ezeket az ellátásokat a családtagok lakóhelye szerint intézmény nyújtja az általa alkalmazott jogszabályoknak megfelelően, a költségeket a nyugdíjas lakóhelye szerinti intézmény viseli.
(2) Az (1) bekezdésben említett családtagok, akik lakóhelyüket áthelyezik abba a tagállamba, amelyikben a nyugdíjas lakóhellyel rendelkezik, ezen állam jogszabályai szerint részesülnek természetbeni ellátásokban akkor is, ha a betegség vagy anyaság ugyanazon esetével kapcsolatban lakóhelyük áthelyezését megelőzően már részesültek ellátásban.
30. cikk
Jelentős természetbeni ellátások
A 24. cikk rendelkezései hasonlóan alkalmazandók nyugdíjasokra is.
31. cikk
A nyugdíjasnak, illetve családtagjainak lakóhelyük szerinti tagállam területén kívüli más állam területén való tartózkodása
A nyugdíjas, aki egy vagy több tagállam jogszabályai szerint jogosult nyugdíjra vagy nyugdíjakra, valamint ezen államok egyikének jogszabályai szerint jogosult természetbeni ellátásokra, családtagjaival együtt ilyen ellátásban részesül, amíg a lakóhelye szerinti tagállamon kívüli tagállam területén tartózkodik. Ezeket az ellátásokat a tartózkodási hely szerinti állam intézménye nyújtja az általa alkalmazott jogszabályok szerint, az ellátások költségeit a nyugdíjas lakóhelye szerinti intézmény viseli.
32. cikk
Korábbi határ menti ingázók, azok családtagjai vagy túlélő hozzátartozói számára nyújtott ellátások költségeit érintő különös rendelkezések
Azon ellátások költségeit, amelyekben a 27. vagy 31. cikk rendelkezései szerint egy a 27. cikkben említett, korábban határ menti ingázó nyugdíjas, vagy a határ menti ingázó túlélő hozzátartozói, valamint családtagjai részesülnek, egyenlő arányban meg kell osztani a nyugdíjas lakóhelye szerinti intézmény, valamint a között az intézmény között, amelynél utoljára biztosított volt, amennyiben az ingázó elhalálozásának napját vagy a nyugdíj esedékességét közvetlenül megelőző három hónap folyamán ilyen minőségben dolgozott.
33. cikk
Nyugdíjasok által fizetendő járulékok
A nyugdíj folyósításáért felelős tagállami intézmény, amely a természetbeni ellátások fedezésére a nyugdíjasok által fizetendő járulékok tekintetében a nyugdíjból levonásokat előíró jogszabályokat alkalmaz, jogosult az általa folyósítandó nyugdíjból az érintett jogszabályoknak megfelelően kiszámított összeget levonni, amennyiben a 27., 28., 31. és 32. cikk szerinti természetbeni ellátások költségeit az említett tagállam valamely intézménye viseli.
34. cikk
Általános rendelkezés
A 27. és 33. cikk rendelkezései nem alkalmazhatók azokra a nyugdíjasokra vagy e nyugdíjasok családtagjaira, akik kereső tevékenységükből eredően egy tagállam jogszabályai szerint természetbeni ellátásokra jogosultak. Ilyen esetekben az érintett személy e fejezet alkalmazásában munkavállaló vagy a munkavállaló családtagja.
6. szakasz
Vegyes rendelkezések
35. cikk
Az alkalmazandó biztosítási rendszer, ha a lakóhely vagy tartózkodási hely szerinti országban számos biztosítási rendszer működik - Korábbi betegségek - Az ellátások nyújtásának maximális időtartama
(1) Ha a tartózkodási hely vagy lakóhely szerinti ország jogszabályai több betegségbiztosítási vagy anyasági biztosítási rendszert tartalmaznak, a 19. cikk, a 21. cikk (1) bekezdése, a 22., 25. és 26. cikk, a 28. cikk (1) bekezdése, a 29. cikk (1) bekezdése, vagy a 31. cikk rendelkezései szerint alkalmazandó rendelkezéseken az acélipari fizikai dolgozókra alkalmazott rendszerek rendelkezéseit kell érteni. Ha azonban az említett jogszabályok a bányákban és hasonló üzemekben alkalmazott munkavállalókra vonatkozó különleges rendszereket tartalmaznak, e rendszerek rendelkezéseit kell alkalmazni a munkavállalók e csoportjaira és e munkavállalók családtagjaira, feltéve hogy a tartózkodási vagy lakóhely szerinti intézmény, amelyhez a kérelmet benyújtották, jogosult e rendszer alkalmazására.
(2) Ha egy tagállam jogszabályai szerint az ellátások nyújtása a betegség eredetétől függ, e feltétel sem az e rendelet hatálya alá tartozó munkavállalókra, sem azok családtagjaira nem alkalmazható, függetlenül attól, hogy melyik tagállamban rendelkeznek lakóhellyel.
(3) Ha egy tagállam jogszabályai az ellátások nyújtására maximális időtartamot határoznak meg, e jogszabályt alkalmazó intézmény szükség esetén figyelembe veheti azokat az időszakokat, amelyek alatt más tagállam intézménye a betegség vagy anyaság ugyanazon esetével kapcsolatban már nyújtott ellátást.
7. szakasz
Intézmények közötti megtérítések
36. cikk
(1) A 32. cikk rendelkezéseinek sérelme nélkül, e fejezet rendelkezéseinek megfelelően egy tagállam intézménye által egy másik tagállam intézménye nevében nyújtott természetbeni ellátások teljes összegét meg kell téríteni.
(2) Az (1) bekezdésben említett megtérítéseket a 97. cikkben említett végrehajtási rendeletben előírt szabályoknak megfelelően határozzák meg és hajtják végre, akár a tényleges kiadások igazolása ellenében, akár átalány formájában.
Az utóbbi lehetőség alkalmazásakor az átalányösszeget úgy kell megállapítani, hogy a megtérítés a lehető legnagyobb mértékben közelítse meg a tényleges kiadásokat.
(3) Két vagy több tagállam, vagy azok hatáskörrel rendelkező hatóságai előírhatnak más megtérítési módszereket, illetve lemondhatnak az illetékességükbe tartozó intézmények közötti megtérítésekről.
2. FEJEZET
ROKKANTSÁG
1. szakasz
A kizárólag azon jogszabályok hatálya alá tartozó munkavállalók, amely jogszabályok szerint a rokkantsági ellátások összege független a megszerzett biztosítási idő tartamától
37. cikk
Általános rendelkezések
(1) Az a munkavállaló, aki egymást követően vagy váltakozva két vagy több tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozott, és kizárólag azon jogszabályok szerint szerzett biztosítási időt, amelyek szerint a rokkantsági ellátások nyújtása nem függ a megszerzett biztosítási idő tartamától, az ellátásokat a 39. cikk rendelkezései szerint kapja. E cikk nem érinti a gyermekek tekintetében a 8. fejezet rendelkezéseinek megfelelően nyújtott nyugdíjemeléseket és kiegészítéseket.
(2) Az (1) bekezdésben említett, az érintett tagállamok területén hatályos jogszabályok felsorolását a III. melléklet tartalmazza.
38. cikk
A biztosítási idő összesítése
(1) Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai a biztosítási idő megszerzésétől teszi függővé az ellátásokhoz való jogosultság megszerzését, fenntartását vagy feléledését, szükséges mértékben figyelembe veszi a más tagállamok jogszabályai szerint szerzett biztosítási időt, mintha azt az általa alkalmazott jogszabályok szerint szerezték volna meg.
(2) Ha egy tagállam jogszabályai egyes ellátások nyújtását attól teszik függővé, hogy a biztosítási időt egy különleges biztosítási rendszerbe tartozó szakma, vagy adott esetben egy meghatározott foglalkozás keretében szerezzék meg, más tagállamok jogszabályai szerint szerzett biztosítási időt csak akkor kell figyelembe venni ezen ellátások nyújtásánál, ha azt hasonló biztosítási rendszer, vagy annak hiányában ugyanolyan szakma, vagy adott esetben ugyanolyan foglalkozás keretében szerezték. Ha az így megszerzett időszakokat figyelembe véve az érintett személy nem elégíti ki ezen ellátások igénybevételéhez előírt feltételeket, ezeket az időszakokat az általános biztosítási rendszer, vagy annak hiányában adott esetben a fizikai dolgozókra vagy a szellemi munkavállalókra vonatkozó rendszer szerint kell figyelembe venni az ellátások nyújtásához.
39. cikk
Ellátások megállapítása
(1) Azon tagállam intézménye, amely tagállamnak a rokkantságot megelőző munkaképtelenség bekövetkezésekor a jogszabályait alkalmazták, meghatározza, hogy az érintett személy - az alkalmazott jogszabályoknak megfelelően - kielégíti-e az ellátásokra való jogosultság feltételeit, szükség esetén a 38. cikk rendelkezéseinek figyelembevételével.
(2) Aki kielégíti az (1) bekezdésben említett feltételeket, kizárólag az említett intézménytől részesülhet ellátásokban, az intézmény által alkalmazott jogszabályok rendelkezéseinek megfelelően.
(3) Aki az (1) bekezdésben említett feltételeket nem elégíti ki, részesül azokban az ellátásokban, amelyekre egy másik tagállam jogszabályai szerint továbbra is jogosult, szükség esetén a 38. cikk rendelkezéseinek figyelembevételével.
(4) Ha a (2) vagy (3) bekezdés szerint alkalmazandó jogszabályok előírják, hogy az ellátások összegét a gyermeken kívüli családtagok figyelembevételével kell meghatározni, az illetékes intézmény figyelembe veszi az érintett személy ilyen családtagjait is, akik egy másik tagállam területén rendelkeznek lakóhellyel, mintha az illetékes állam területén rendelkeznének lakóhellyel.
2. szakasz
A kizárólag azon jogszabályok hatálya alá tartozó munkavállalók, amely jogszabályok szerint a rokkantsági ellátások összege függ a megszerzett biztosítási idő tartamától, vagy az ilyen típusú és az 1. szakaszban említett típusú jogszabályok hatálya alá tartozó munkavállalók
40. cikk
Általános rendelkezések
(1) Az a munkavállaló, aki egymást követően vagy váltakozva két vagy több olyan tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozott, amelyek közül legalább az egyik nem a 37. cikk (1) bekezdésében említett típusba tartozik, a 3. fejezet rendelkezései szerint részesül ellátásokban, amely fejezetet hasonlóan kell alkalmazni, a (3) bekezdés rendelkezéseinek figyelembevételével.
(2) Ugyanakkor az a munkavállaló, aki a rokkantságot megelőzően munkaképtelenné válik, és a III. mellékletben felsorolt jogszabályok valamelyikének hatálya alá tartozik, a 37. cikk (1) bekezdése rendelkezéseinek megfelelően a következő két feltétellel részesül ellátásban:
- kielégíti azon jogszabályok vagy más ugyanolyan típusú jogszabályok feltételeit, szükség esetén a 38. cikk rendelkezéseinek figyelembevételével, de a III. mellékletben fel nem sorolt más jogszabályok szerint szerzett biztosítási időre való visszautalás mellőzésével; és
- nem elégíti ki a III. mellékletben fel nem sorolt jogszabályok szerint az ellátásokra való jogosultság feltételeit.
(3) Egy tagállam intézménye által az igénylő rokkantsági fokát érintően hozott határozat kötelező más érintett tagállamok intézményei számára, feltéve hogy ezen államok jogszabályainak egyezését a rokkantsági fokkal kapcsolatos feltételek tekintetében a IV. melléklet elismeri.
3. szakasz
A rokkantság súlyosbodása
41. cikk
(1) Ha a rokkantság, amelyért a munkavállaló egyetlen tagállam jogszabályai szerint rokkantsági ellátásban részesül, súlyosbodik, a következő rendelkezések alkalmazandók:
a) ha az érintett személy az ellátások nyújtásától kezdve nem áll egy másik tagállam jogszabályainak hatálya alatt, az előbb említett állam illetékes intézménye a súlyosbodás figyelembevételével nyújt ellátást az általa alkalmazott jogszabályok szerint;
b) ha az érintett személy az ellátások biztosításától kezdve egy vagy több tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, a súlyosbodás figyelembevételével az ellátásokat az adott esetben a 37. cikk (1) bekezdésének, vagy a 40. cikk (1) vagy (2) bekezdésének rendelkezései szerint kell nyújtani;
c) ha a b) pont rendelkezései szerint fizetendő ellátás vagy ellátások összege alacsonyabb, mint annak az ellátásnak az összege, amelyben az érintett személy a korábban fizetésre kötelezett intézmény költségén részesült, ez az intézmény a két összeg különbözetének megfelelő kiegészítést fizet;
d) ha a b) pontban említett esetben a kezdeti munkaképtelenség tekintetében illetékes intézmény holland intézmény, és ha:
i. a súlyosbodást előidéző betegség ugyanaz, mint amely a holland jogszabályok szerinti ellátás biztosítására adott okot;
ii. e betegség a tagállam azon jogszabályai értelemében, amelyeknek a hatálya alá az érintett személy legutoljára tartozott, foglalkozási megbetegedés, és e megbetegedés által az érintett személy a 60. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett kiegészítésre lesz jogosult; és
iii. az egy vagy több jogszabály, amelynek az érintett személy az ellátások biztosításától kezdve a hatálya alá tartozott, a III. mellékletben felsorolt jogszabály,
a holland intézmény továbbra is a kezdeti ellátást nyújtja az állapot súlyosbodását követően, és az utolsó tagállam azon jogszabályai szerint esedékes ellátás összegét, amely jogszabályok hatálya alá az érintett személy tartozott, a holland intézmény által biztosított ellátás összegével csökkenteni kell;
e) ha a b) pontban említett esetben az érintett személy más tagállam intézményének költségén nem jogosult ellátásra, az elsőként említett állam illetékes intézménye a súlyosbodás mértékét, valamint szükség esetén a 38. cikk rendelkezéseit figyelembe véve az általa alkalmazott jogszabályok rendelkezései szerint nyújt ellátást.
(2) Ha az a rokkantság, amelyért a munkavállaló egy vagy több tagállam jogszabályai szerint rokkantsági ellátásban részesül, súlyosbodik, az ellátásokat a súlyosbodást figyelembe véve a 40. cikk (1) bekezdése rendelkezéseinek megfelelően kell nyújtani.
4. szakasz
Az ellátások biztosításának felfüggesztést vagy megvonást követő megújítása - Rokkantsági ellátások átváltása öregségi ellátásokra
42. cikk
Az ellátás biztosítására kötelezett intézmény meghatározása olyan esetekben, amikor a rokkantsági ellátás biztosítását megújítják
(1) Ha az ellátások biztosítását annak felfüggesztését követően meg kell újítani, a 43. cikk rendelkezéseinek sérelme nélkül, az ellátások felfüggesztésének időpontjában az ellátás biztosítására kötelezett intézmény vagy intézmények kötelesek az ellátás biztosítására.
(2) Ha az ellátások megvonását követően az érintett személy állapota további ellátások biztosítását indokolja, az ellátásokat az adott esetnek megfelelően a 37. cikk (1) bekezdésének, vagy a 40. cikk (1) vagy (2) bekezdésének rendelkezései szerint kell biztosítani.
43. cikk
Rokkantsági ellátások átváltása öregségi ellátásokra
(1) A rokkantsági ellátásokat szükség esetén a 3. fejezet rendelkezéseinek megfelelően, és azon egy vagy több jogszabályban megállapított feltételek szerint kell átváltani öregségi ellátásokra, amely jogszabályok szerint az ellátást biztosították.
(2) Egy tagállam azon intézménye, amely rokkantsági ellátások biztosítására köteles, ha a rokkantsági ellátásban részesülő, a 49. cikk értelmében más tagállamok jogszabályai szerint öregségi ellátásra tarthat igényt, az általa alkalmazott jogszabályok szerint továbbra is biztosítja azokat a rokkantsági ellátásokat az érintett személynek, amelyekre az jogosult mindaddig, amíg ezen intézmény tekintetében az (1) bekezdés rendelkezéseit nem kell alkalmazni.
(3) Ugyanakkor, ha a (2) bekezdésben említett esetben a rokkantsági ellátásokat a 39. cikk rendelkezései szerint biztosították, az az intézmény, amely továbbra is köteles az ellátások nyújtására, alkalmazhatja a 49. cikk (1) bekezdése a) pontjának rendelkezéseit úgy, hogy az általa biztosítandó rokkantsági ellátások összegét a 46. cikk (2) bekezdésének a) pontjában említett elméleti összeggel váltja fel, mintha az említett ellátásokban részesülő teljesítené az érintett tagállam jogszabályainak az öregségi ellátásokra való jogosultsággal kapcsolatos feltételeit.
3. FEJEZET
ÖREGSÉG ÉS HALÁL (NYUGDÍJAK)
44. cikk
Általános rendelkezések az ellátások megállapításáról, ha a munkavállaló két vagy több tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik
(1) Azon munkavállaló vagy túlélő hozzátartozói ellátásra való jogosultságát, aki egy vagy több tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, e fejezet rendelkezései szerint kell meghatározni.
(2) A 49. cikk rendelkezéseire is figyelemmel, ha az ellátások megállapítására vonatkozó igényt nyújtanak be, ezt az ellátást az összes olyan jogszabály figyelembevételével kell biztosítani, amelynek a munkavállaló a hatálya alá tartozott. E szabály alól kivétel, ha az érintett személy kifejezetten kéri olyan öregségi ellátások megállapításának elhalasztását, amelyekre egy vagy több tagállam jogszabályai szerint jogosult lenne, feltéve hogy e jogszabályok szerint szerzett biztosítási idő nem vehető figyelembe az ellátásra való jogosultság megszerzéséhez egy másik tagállamban.
(3) E fejezet rendelkezései nem alkalmazhatók a 8. fejezet rendelkezései szerint a gyermekek tekintetében nyújtott nyugdíjemelésekre és -kiegészítésekre és árvasági nyugdíjra.
45. cikk
Azon jogszabályok szerint szerzett biztosítási idő figyelembevétele, amely jogszabályok hatálya alá a munkavállaló az ellátásokra való jogosultság megszerzése, fenntartása vagy feléledése tekintetében tartozott
(1) Azon tagállam intézménye, amely tagállam jogszabályai az ellátásokra való jogosultság megszerzését, fenntartását vagy feléledését a biztosítási idő megszerzésétől teszik függővé, a szükséges mértékben figyelembe veszi a más tagállamok jogszabályai szerint szerzett biztosítási időt, mintha azt az általa alkalmazott jogszabályok szerint szerezték volna meg.
(2) Ha egy tagállam jogszabályai egyes ellátások nyújtását attól teszik függővé, hogy a biztosítási időt egy különleges biztosítási rendszerbe tartozó szakma, vagy adott esetben egy meghatározott foglalkozás keretében szerezzék meg, más tagállamok jogszabályai szerint szerzett biztosítási időt csak akkor kell figyelembe venni ezen ellátások nyújtásánál, ha azt hasonló biztosítási rendszer, vagy annak hiányában ugyanolyan szakma, vagy az adott esetben ugyanolyan foglalkozás keretében szerezték. Ha az így megszerzett időszakokat figyelembe véve az érintett személy nem elégíti ki ezen ellátások igénybevételéhez előírt feltételeket, ezeket az időszakokat az általános biztosítási rendszer, vagy annak hiányában adott esetben a fizikai dolgozókra vagy a szellemi munkavállalókra vonatkozó rendszer szerint kell figyelembe venni az ellátások biztosításához.
(3) Ha azon tagállam jogszabályai, amely tagállam az ellátások biztosítását attól teszi függővé, hogy a biztosítási esemény bekövetkezésekor a munkavállaló a tagállami jogszabályok hatálya alá tartozzon, sem az ellátásokra való jogosultsághoz, sem az ellátások kiszámításához nem határoznak meg feltételeket a biztosítási idő tartamát illetően, az a munkavállaló, aki már nem tartozik e jogszabályok hatálya alá, e fejezet alkalmazásában a biztosítási esemény bekövetkezésekor e jogszabályok hatálya alá tartozónak tekintendő, ha abban az időpontban egy másik tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, vagy ennek hiányában, ha egy másik tagállam jogszabályai szerint ellátásokra vonatkozó igényt tud érvényesíteni. Ugyanakkor ez utóbbi feltételt a 48. cikk (1) bekezdésében említett esetben teljesítettnek kell tekinteni.
46. cikk
Ellátások megállapítása
(1) Ha a munkavállaló egy tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, és kielégíti az ellátásokra való jogosultság feltételeit, a 45. cikk alkalmazásának szükségessége nélkül, e tagállam illetékes intézménye az általa alkalmazott jogszabályok szerint meghatározza az ellátásnak az e jogszabályok értelmében figyelembe veendő teljes biztosítási idő tartamának megfelelő összegét.
Ezen intézmény meghatározza továbbá az ellátásoknak a (2) bekezdés a) és b) pontjában megállapított szabályok alkalmazása következtében juttatandó összegét is. A két összeg közül csak a nagyobbat kell figyelembe venni.
(2) Ha a munkavállaló egy tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, és a 45. cikk rendelkezéseinek figyelembevétele nélkül nem elégíti ki az ellátásokra való jogosultság feltételeit, e tagállam illetékes intézménye a következő szabályokat alkalmazza:
a) az intézmény meghatározza azt az elméleti összeget, amelyet az érintett személy igényelhetne, ha az összes olyan biztosítási időszakot, amelyet a tagállamok azon jogszabályai szerint szerzett, amelyek hatálya alá tartozott az adott államban az állam által az ellátások megállapításának időpontjában alkalmazott jogszabályok szerint szerezte volna. Ha az ellátás összege nem függ a megszerzett biztosítási idő tartamától, ezt az összeget az e pontban említett elméleti összegnek kell tekinteni;
b) az intézmény ezt követően meghatározza az ellátás tényleges összegét az előző pontban említett elméleti összeg alapján, valamint az ezen intézmény által alkalmazott jogszabályok szerint a biztosítási esemény bekövetkezését megelőzően szerzett biztosítási időnek az összes érintett tagállam jogszabályai szerint a biztosítási esemény bekövetkezését megelőzően szerzett biztosítási időhöz viszonyított arányában;
c) ha az érintett tagállamok jogszabályai szerint a biztosítási esemény bekövetkezését megelőzően szerzett biztosítási idő teljes tartama hosszabb, mint ezen államok valamelyikének jogszabályai szerint a teljes ellátásban való részesüléshez megkövetelt maximális idő tartama, e tagállam illetékes intézménye e bekezdés rendelkezéseinek alkalmazása során a szerzett biztosítási idő teljes tartama helyett ezt a maximális időt veszi figyelembe; e számítási módszer nem terhelheti ezt az intézményt az általa alkalmazott jogszabályokban előírt teljes ellátást meghaladó összegű költséggel;
d) az e bekezdésben megállapított számítási szabályok alkalmazása során az egybeeső biztosítási idők figyelembevétele céljából követendő szabályokat a 97. cikkben említett végrehajtási rendeletben kell megállapítani.
(3) Az érintett személy jogosult az ellátásoknak a (2) bekezdés a) pontja rendelkezéseinek megfelelően kiszámított legmagasabb elméleti összegéig az (1) és (2) bekezdés rendelkezéseinek megfelelően kiszámított teljes összegére.
Ha az előző albekezdésben említett összeget túllépik, az (1) bekezdést alkalmazó intézmények az általuk nyújtott ellátások összegét olyan összegre módosítják, amely megfelel az adott ellátás összegének az (1) bekezdés rendelkezései szerint meghatározott ellátások összegéhez viszonyított arányának.
(4) Ha rokkantsági, öregségi vagy túlélő hozzátartozók nyugdíja esetén az egy vagy több tagállam által nyújtandó ellátások összege a 6. cikk b) pontjában említett többoldalú szociális biztonsági egyezmény rendelkezései szerint alacsonyabb, mint a tagállamok által az (1) és (3) bekezdés szerint nyújtandó összeg, az érintett személyekre e fejezet rendelkezései vonatkoznak.
47. cikk
Az ellátások kiszámítására vonatkozó további rendelkezések
(1) A 46. cikk (2) bekezdésének a) pontjában említett elméleti összeg kiszámítására a következő szabályokat kell alkalmazni:
a) ha egy tagállam jogszabályai szerint az ellátásokat az átlagos bér vagy jövedelem, átlagos járulék, átlagos növekmény vagy az igénylő bruttó bérének vagy jövedelmének a szakképző iskolai tanulmányokat folytató tanulók kivételével az összes biztosított bruttó átlagos béréhez vagy jövedelméhez viszonyított aránya alapján határozzák meg, ezeket az átlagos összegeket vagy arányokat e tagállam illetékes intézménye számítja ki kizárólag e tagállam jogszabályai szerint szerzett biztosítási idő alapján, vagy az érintett személy csak ez idő alatti bruttó bére vagy jövedelme alapján;
b) ha egy tagállam jogszabályai szerint az ellátásokat a bér vagy jövedelem, a járulék vagy a növekmény összege alapján határozzák meg, az illetékes intézmény meghatározza a más tagállamok jogszabályai szerint szerzett biztosítási idő tekintetében figyelembe vett bért vagy jövedelmet, járulékot és növekményt az általa alkalmazott jogszabályok szerint szerzett biztosítási idő tekintetében rögzített átlagos bér vagy jövedelem, járulék vagy növekmény alapján;
c) ha egy tagállam jogszabályai szerint az ellátásokat szokásos bér vagy jövedelem vagy rögzített összeg alapján határozzák meg, az illetékes intézmény más tagállamok jogszabályai szerint szerzett biztosítási idő tekintetében az általa figyelembe veendő bért vagy jövedelmet vagy rögzített összeget egyenlőnek tekinti az általa alkalmazott jogszabályok szerint szerzett biztosítási időnek megfelelő szokásos bérrel vagy jövedelemmel vagy rögzített összeggel, illetve - szükség esetén - e szokásos bérek vagy jövedelmek vagy rögzített összegek átlagával;
d) ha egy tagállam jogszabályai szerint az ellátásokat egyes időszakok vonatkozásában a bér vagy jövedelem, más időszakok vonatkozásában a szokásos bér vagy jövedelem vagy rögzített összeg alapján határozzák meg, az illetékes intézmény figyelembe veszi - más tagállamok jogszabályai szerint szerzett biztosítási idő tekintetében - a b) vagy c) pont rendelkezéseinek megfelelően meghatározott bért vagy jövedelmet vagy rögzített összeget, illetve szükség esetén e bérek vagy jövedelmek vagy összegek átlagát; ha az ellátásokat az általa alkalmazott jogszabályok szerint szerzett valamennyi biztosítási időre vonatkozó szokásos bér vagy jövedelem vagy rögzített összeg alapján határozzák meg, az illetékes intézmény a más tagállamok jogszabályai szerint szerzett biztosítási idő vonatkozásában figyelembe veendő béreket vagy jövedelmeket egyenlőnek tekinti e szokásos bérnek vagy jövedelemnek vagy rögzített összegnek megfelelő fiktív bérrel vagy jövedelemmel.
(2) Egy tagállam jogszabályainak az ellátások kiszámításánál figyelembe vett tényezők átértékelését érintő rendelkezései szükség esetén alkalmazandók ezen állam illetékes intézménye által más tagállamok jogszabályai szerint szerzett biztosítási idő tekintetében figyelembe veendő tényezőkre is, az (1) bekezdés rendelkezéseinek megfelelően.
(3) Ha egy tagállam jogszabályai szerint az ellátások összegének meghatározásánál gyermekeken kívül más családtagokat is figyelembe vesznek, ezen állam illetékes intézménye figyelembe veszi az érintett személynek az illetékes államban lakóhellyel rendelkező e családtagjait is.
48. cikk
Egy évnél rövidebb biztosítási idő
(1) A 46. cikk (2) bekezdésének rendelkezései ellenére, ha egy tagállam jogszabályai szerint szerzett biztosítási idő tartama nem éri el az egy évet, és e jogszabályok szerint ellátásokra való jogosultság nem szerezhető kizárólag ezen idő figyelembevételével, ezen állam intézménye ezen időszakok tekintetében nem köteles ellátás biztosítására.
(2) A 46. cikk (2) bekezdése rendelkezéseinek alkalmazásában a b) pont rendelkezései kivételével más érintett tagállamok illetékes intézménye figyelembe veszi az (1) bekezdésben említett időt.
(3) Ha az (1) bekezdés rendelkezéseinek alkalmazása mentesítené az érintett államok valamennyi intézményét kötelezettségeik teljesítése alól, az ellátást kizárólag a legutolsó olyan állam jogszabályai szerint kell biztosítani, amely jogszabályainak feltételeit teljesítették, mintha a 45. cikk (1) és (2) bekezdésének megfelelően szerzett és figyelembe vett valamennyi biztosítási időt ezen állam jogszabályai szerint szerezték volna meg.
49. cikk
Az ellátások összegének kiszámítása, ha az érintett személy egyidejűleg nem elégíti ki azon jogszabályok által megállapított feltételeket, amelyek szerint a biztosítási időt megszerezték
(1) Ha az érintett személy egy adott időpontban - szükség esetén a 45. cikk rendelkezéseinek figyelembevételével - nem elégíti ki azon tagállamok jogszabályainak feltételeit, amelyek hatálya alá tartozott, csak egy vagy több tagállam jogszabályainak feltételeit, a következő rendelkezések alkalmazandók:
a) az olyan jogszabályokat alkalmazó illetékes intézmények, amely jogszabályok feltételeit teljesítették, meghatározzák az esedékes ellátás összegét a 46. cikk rendelkezéseinek megfelelően;
b) ugyanakkor:
i. ha az érintett személy legalább két tagállam jogszabályainak feltételeit elégíti ki, azon jogszabályok szerint szerzett biztosítási időre tekintet nélkül, amely jogszabályok feltételei nem teljesültek, ezeket az időszakokat nem veszik figyelembe a 46. cikk (2) bekezdésének alkalmazásában;
ii. ha az érintett személy egy tagállam jogszabályainak feltételeit elégíti ki, azon jogszabályok szerint szerzett biztosítási időre tekintet nélkül, amely jogszabályok feltételei nem teljesültek, az esedékes ellátások összegét azon jogszabályok rendelkezései szerint kell meghatározni, amelyek feltételei teljesültek, csak e jogszabályok szerint szerzett időre tekintettel.
(2) A kérdéses jogszabályok közül egy vagy több szerint biztosítandó ellátást vagy ellátásokat az (1) bekezdésben említett esetben a 46. cikk rendelkezéseinek megfelelően automatikusan újra ki kell számítani, úgy és akkor, amikor egy vagy több másik tagállam jogszabályainak - amelyeknek az érintett személy a hatálya alá tartozott - feltételei teljesülnek, a 45. cikk rendelkezéseinek figyelembevételével.
(3) Ha egy vagy több érintett tagállam jogszabályainak feltételei már nem teljesülnek, az (1) bekezdés rendelkezései szerint automatikus újraszámítást kell végezni a 40. cikk (2) bekezdése rendelkezéseinek sérelme nélkül.
50. cikk
Kiegészítés biztosítása, ha az egyes tagállamok jogszabályai szerint esedékes ellátások teljes összege nem éri el az ellátásban részesülő lakóhelye szerinti állam jogszabályaiban megállapított minimális összeget
Az ellátások kedvezményezettje, akire e fejezet alkalmazandó, abban az államban, amelyben lakóhellyel rendelkezik és amelynek jogszabályai szerint neki ellátást kell biztosítani, nem részesülhet az e jogszabályokban az előző cikkeknek megfelelően a fizetés szempontjából figyelembe vett valamennyi biztosítási idő tartamával egyenlő biztosítási időre vonatkozóan rögzített minimális ellátásnál kisebb összegű ellátásban. Ezen állam illetékes intézménye szükség esetén, amíg e személy lakóhelye annak az államnak a területén található, e személy számára az e fejezet szerint járó ellátások teljes összege és a minimális ellátások összege közötti különbözettel egyenértékű kiegészítést fizet.
51. cikk
Az ellátások értékállóságának biztosítása és újraszámítása
(1) Ha a megélhetési költségek emelkedése, a keresetek színvonalának emelkedése vagy egyéb módosítást igénylő körülmény miatt az érintett államok ellátásait meghatározott összeggel vagy százalékos arányban megváltoztatják, e változtatások közvetlenül alkalmazandók a 46. cikk rendelkezései szerint meghatározott ellátásokra az azon cikk rendelkezéseinek megfelelő újraszámítás szükségessége nélkül.
(2) Ugyanakkor, ha az ellátások meghatározásának módszerén vagy a számítás szabályain változtatnak, újraszámítást kell végezni a 46. cikk rendelkezéseinek megfelelően.
4. FEJEZET
MUNKAHELYI BALESETEK ÉS FOGLALKOZÁSI MEGBETEGEDÉSEK
1. szakasz
Ellátásokra való jogosultság
52. cikk
Az illetékes államon kívüli más tagállam területén található lakóhely - Általános szabályok
Az a munkavállaló, aki munkahelyi balesetet szenved vagy akit foglalkozási megbetegedés sújt, és aki az illetékes állam területén kívüli másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, a lakóhelye szerint államban:
a) természetbeni ellátásban részesül, amelyet az illetékes intézmény nevében a lakóhely szerinti intézmény nyújt az általa alkalmazott jogszabályoknak megfelelően, mintha a munkavállaló ott lenne biztosított;
b) pénzbeli ellátásban részesül, amelyet az illetékes intézmény nyújt az általa alkalmazott jogszabályoknak megfelelően. Ugyanakkor az illetékes intézmény és a lakóhely szerinti intézmény közötti megállapodás alapján az ellátásokat az illetékes intézmény nevében nyújthatja a lakóhely szerinti intézmény is az illetékes állam jogszabályainak megfelelően.
53. cikk
Határ menti ingázók - Különös szabály
Határ menti ingázók szintén részesülhetnek ellátásban az illetékes állam területén. Ezeket az ellátásokat az illetékes intézmény nyújtja ezen állam jogszabályai szerint, mintha a munkavállaló ott rendelkezne lakóhellyel.
54. cikk
Ideiglenes tartózkodás vagy a lakóhely áthelyezése az illetékes állam területére
(1) Az 52. cikk hatálya alá tartozó munkavállaló, aki az illetékes állam területén tartózkodik, ezen állam jogszabályainak megfelelően részesül ellátásban, akkor is, ha ott-tartózkodása előtt már részesült ellátásban. E rendelkezés ugyanakkor a határ menti ingázókra nem alkalmazható.
(2) Az 52. cikk hatálya alá tartozó munkavállaló, aki lakóhelyét az illetékes állam területére helyezi át, ezen állam jogszabályainak megfelelően jogosult ellátásra, akkor is, ha lakóhelyének áthelyezése előtt már részesült ellátásban.
55. cikk
Ideiglenes tartózkodás az illetékes állam területén kívül - Visszatérés vagy a lakóhely áthelyezése egy másik tagállam területére munkahelyi balesetet vagy foglalkozási megbetegedést követően - Más tagállamba való utazás szükségessége megfelelő egészségügyi ellátás céljából
(1) A munkavállaló, aki munkahelyi balesetet szenved, vagy akit foglalkozási megbetegedés sújt, és
a) az illetékes állam területén kívüli másik tagállam területén tartózkodik, vagy
b) miután jogosultságot szerzett az illetékes intézmény által nyújtandó ellátásokra, engedélyt kap attól az intézménytől, hogy a lakóhelye szerinti tagállam területére visszatérjen, vagy lakóhelyét egy másik tagállam területére helyezze át, vagy
c) engedélyt kap az illetékes intézménytől, hogy az állapotának megfelelő egészségügyi ellátás céljából egy másik tagállam területére távozzon,
jogosult:
i. természetbeni ellátásra, amelyet az illetékes intézmény nevében a lakóhely vagy tartózkodási hely szerinti intézmény nyújt az általa alkalmazott jogszabályoknak megfelelően, mintha a munkavállaló ott lenne biztosított, az ellátás biztosításának időtartamára azonban az illetékes állam jogszabályai vonatkoznak;
ii. pénzbeli ellátásra, amelyet az illetékes intézmény nyújt az általa alkalmazott jogszabályoknak megfelelően. Ugyanakkor az illetékes intézmény és a tartózkodási hely vagy a lakóhely szerinti intézmény közötti megállapodás alapján az ellátásokat az illetékes intézmény nevében folyósíthatja a tartózkodási hely vagy lakóhely szerinti intézmény is az illetékes állam jogszabályainak megfelelően.
(2) Az (1) bekezdés b) pontjában előírt engedély megadását csak abban az esetben lehet megtagadni, ha megállapítják, hogy az érintett személy helyváltoztatása károsan befolyásolná az egészségi állapotát vagy az egészségügyi ellátásban való részesülés lehetőségét.
Az (1) bekezdés c) pontjában előírt engedély megadását nem lehet megtagadni, ha az érintett személy számára a kérdéses egészségügyi ellátás a lakóhelye szerinti tagállamban nem biztosítható.
56. cikk
Utazás közben elszenvedett balesetek
Az illetékes állam területén kívüli másik tagállam területén utazás közben elszenvedett baleseteket az illetékes állam területén utazás közben elszenvedett balesetnek kell tekinteni.
57. cikk
Foglalkozási megbetegedés esetén nyújtott ellátások, ha az érintett személy több tagállam területén volt kitéve ugyanannak a kockázatnak
(1) Ha a foglalkozási megbetegedésben szenvedő személy két vagy több tagállam területén végzett olyan tevékenységet, amelyről feltételezhető, hogy a betegséget előidézte, az általa vagy túlélő hozzátartozói által igényelhető ellátásokat kizárólag az utolsó olyan állam jogszabályai szerint biztosítják, amelyben a jogosultság feltételei teljesültek, szükség esetén a (2) és (3) bekezdés rendelkezéseinek figyelembevételével.
(2) Ha egy tagállam jogszabályai szerint foglalkozási megbetegedés esetén az ellátások biztosítását ahhoz a feltételhez kötik, hogy a kérdéses betegséget először e tagállam területén diagnosztizálják, ezt a feltételt teljesítettnek kell tekinteni, ha a betegséget először egy másik tagállam területén diagnosztizálták.
(3) Portüdő-megbetegedés (pneumokoniózis) esetén a következő rendelkezések alkalmazandók:
a) ha egy tagállam jogszabályai szerint foglalkozási megbetegedés esetén az ellátások nyújtását ahhoz a feltételhez kötik, hogy a kérdéses betegséget az azt valószínűsíthetően előidéző tevékenység abbahagyását követő meghatározott időn belül diagnosztizálni kell, e tevékenységek végzésével töltött idő vizsgálatánál ezen állam illetékes intézménye a szükséges mértékig figyelembe veszi más tagállamok jogszabályai szerint végzett hasonló tevékenységet is, mintha azokat az előbbi állam jogszabályai szerint végezték volna;
b) ha egy tagállam jogszabályai szerint foglalkozási megbetegedés esetén az ellátások biztosítását ahhoz a feltételhez kötik, hogy a kérdéses betegség kialakulásához vezető tevékenységet meghatározott ideig kell folytatni, ezen állam illetékes intézménye a szükséges mértékig figyelembe veszi más tagállamok jogszabályai szerint folytatott ilyen tevékenység időtartamát, mintha azt az előbbi állam jogszabályai szerint végezték volna;
c) a nyugdíjakat magukban foglaló pénzbeli ellátások költségét meg kell osztani azon tagállamok illetékes intézményei között, amelyek területén az érintett személy a megbetegedést valószínűsíthetően előidéző tevékenységet végezte. Ezt a megosztást az egyes államok jogszabályai szerint szerzett öregségi biztosítási időnek az ellátások biztosításának megkezdéséig valamennyi állam jogszabályai szerint szerzett öregségi biztosítási idő teljes tartamához viszonyított arányában kell elvégezni.
(4) A Tanács a Bizottság javaslatára egyhangúlag meghatározza azokat a foglalkozási megbetegedéseket, amelyekre a (3) bekezdés rendelkezései kiterjeszthetők.
58. cikk
A pénzbeli ellátások kiszámítása
(1) Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai előírják, hogy a pénzbeli ellátásokat az átlagos bér vagy jövedelem alapján kell kiszámítani, az átlagos bért vagy jövedelmet kizárólag e jogszabályok szerint szerzett időszakban megállapított bér vagy jövedelem alapján határozza meg.
(2) Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai előírják, hogy a pénzbeli ellátásokat a szokásos bér vagy jövedelem alapján kell kiszámítani, kizárólag a szokásos bért vagy jövedelmet, vagy adott esetben az említett jogszabályok szerint szerzett időszaknak megfelelő szokásos bér vagy jövedelem átlagát veszi figyelembe.
(3) Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai előírják, hogy a pénzbeli ellátások összege a családtagok számától függ, figyelembe veszi az érintett személy más tagállam területén lakóhellyel rendelkező családtagjait is, mintha azok az illetékes állam területén rendelkeznének lakóhellyel.
59. cikk
Munkahelyi balesetet szenvedett vagy foglalkozási megbetegedésben szenvedő személy szállításának költségei
(1) Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai előírják a munkahelyi balesetet szenvedett vagy foglalkozási megbetegedésben szenvedő személy lakóhelyére vagy kórházba szállítása költségeinek viselését, viseli az érintett személy lakóhelye szerinti tagállam területén található megfelelő helyre való szállításának költségeit, feltéve hogy a szállításra az az intézmény előzetesen engedélyt adott az indokok kellő figyelembevételével. Határ menti ingázó esetén nincs szükség ilyen engedélyre.
(2) Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai előírják a munkahelyi balesetben elhunyt személy temetkezési helyre való szállítása költségeinek viselését, az általa alkalmazott jogszabályok szerint viseli az elhunytnak abban a tagállamban található megfelelő helyre való szállításának költségeit, ahol az érintett személy a baleset idején lakóhellyel rendelkezett.
2. szakasz
Olyan foglalkozási megbetegedés súlyosbodása, amelyért már nyújtottak ellátást
60. cikk
(1) Ha a foglalkozási megbetegedés, amely miatt a munkavállaló egy tagállam jogszabályai szerint már ellátásban részesül vagy részesült, súlyosbodik, a következő rendelkezések alkalmazandók:
a) ha az érintett munkavállaló, amikor ellátásban részesül, nem áll más tagállam jogszabályai szerint olyan munkaviszonyban, amelyben a megbetegedést vagy annak súlyosbodását valószínűsíthetően előidéző tevékenységet végzett, az előbbi tagállam illetékes intézménye köteles az általa alkalmazott jogszabályok rendelkezései szerint az ellátások költségeinek viselésére a súlyosbodás figyelembevételével;
b) ha az érintett munkavállaló, amikor ellátásban részesül, munkaviszonyban áll más tagállam jogszabályai szerint, az előbbi állam illetékes intézménye köteles a súlyosbodás figyelembevétele nélkül viselni az ellátások költségeit az általa alkalmazott jogszabályok szerint. Az utóbbi tagállam illetékes intézménye a munkavállaló számára kiegészítést fizet a betegség súlyosbodását követően nyújtandó ellátás összegének és a súlyosbodás bekövetkezését megelőzően az intézmény által alkalmazott jogszabályok rendelkezései szerint biztosított ellátás összegének különbségével megegyező összegben, ha a kérdéses betegség ezen állam jogszabályainak rendelkezései szerint következett be;
c) ha a b) pont alá tartozó esetben egy portüdő-megbetegedésben (pneumokoniózis), vagy az 57. cikk (4) bekezdésének rendelkezései szerint meghatározott betegségben szenvedő munkavállaló nem jogosult ellátásra az utóbbi tagállam jogszabályai szerint, az előbbi tagállam illetékes intézménye köteles ellátást biztosítani a betegség súlyosbodásának figyelembevételével az általa alkalmazott jogszabályok szerint. Ugyanakkor az utóbbi tagállam illetékes intézménye viseli az előbbi tagállam illetékes intézménye által a betegség súlyosbodásának figyelembevételével biztosított, a nyugdíjakat is tartalmazó pénzbeli ellátások összege, és a betegség súlyosbodását megelőzően nyújtott ellátások összege közötti különbséggel megegyező összegű költséget.
(2) Ha az a foglalkozási megbetegedés, amely az 57. cikk (3) bekezdése rendelkezéseinek alkalmazását igényli, súlyosbodik, a következő rendelkezések alkalmazandók:
a) az 57. cikk (1) bekezdése rendelkezéseinek megfelelően ellátásokat nyújtó illetékes intézmény köteles a súlyosbodás figyelembevételével az ellátások költségeinek viselésére az általa alkalmazott jogszabályok szerint;
b) a nyugdíjakat is tartalmazó pénzbeli ellátások költségeit továbbra is meg kell osztani az 57. cikk (1) bekezdése c) pontjának megfelelően a korábbi ellátások költségeit megosztó intézmények között. Ugyanakkor, ha az érintett személy ismételten olyan tevékenységet végez, amely valószínűsíthetően a megbetegedést vagy annak súlyosbodását idézi elő, vagy azon tagállam jogszabályai szerint, amely tagállamban hasonló jellegű tevékenységet végzett, vagy más tagállam jogszabályai szerint, ezen állam illetékes intézménye a súlyosbodás figyelembevételével viseli a súlyosbodás figyelembevételével nyújtandó ellátások összege és a súlyosbodást megelőzően nyújtott ellátások összege közötti különbség költségeit.
3. szakasz
Vegyes rendelkezések
61. cikk
Egyes jogszabályok sajátosságainak figyelembevételével kapcsolatos szabályok
(1) Ha azon tagállam jogszabályai szerint, amely tagállamban a munkavállaló tartózkodik, munkahelyi balesetek és foglalkozási megbetegedések ellen nincs biztosítás, vagy ha van ilyen biztosítás, de nincs olyan intézmény, amely természetbeni ellátások nyújtására köteles, ezeket az ellátásokat az a lakóhely vagy tartózkodási hely szerinti intézmény nyújtja, amely betegség esetén köteles természetbeni ellátás nyújtására.
(2) Ha az illetékes állam jogszabályai szerint a térítésmentes természetbeni ellátások biztosítása ahhoz a feltételhez kötött, hogy a munkáltató által szervezett egészségügyi szolgáltatást kell igénybe venni, az 52. cikk és az 55. cikk (1) bekezdésében említett esetekben nyújtott természetbeni ellátást olyannak kell tekinteni, mintha azt ezen egészségügyi szolgáltatás során biztosították volna.
(3) Ha az illetékes állam jogszabályai tartalmaznak a munkáltató kötelezettségeire vonatkozó biztosítási rendszert, az 52. cikk és az 55. cikk (1) bekezdésében említett esetekben nyújtott természetbeni ellátást olyannak kell tekinteni, mint amelyet az illetékes intézmény kérelmére nyújtottak.
(4) Ha az illetékes állam munkahelyi balesetekért járó kártérítésekre vonatkozó rendszere nem kötelező biztosítási rendszer, a természetbeni ellátásokat közvetlenül a munkáltató vagy az érintett biztosító nyújtja.
(5) Ha egy tagállam jogszabályai kifejezetten vagy közvetve előírják, hogy a korábban bekövetkezett munkahelyi baleseteket vagy foglalkozási megbetegedéseket, valamint amelyek tényét már megállapították, figyelembe kell venni a keresőképtelenség fokának megállapításánál, ezen állam illetékes intézménye figyelembe veszi azokat a munkahelyi baleseteket vagy foglalkozási megbetegedéseket is, amelyek más tagállamok jogszabályai szerint korábban következtek be, vagy amelyek tényét korábban állapították meg, mintha azok az általa alkalmazott jogszabályok szerint következtek volna be, vagy azok tényét az általa alkalmazott jogszabályok szerint állapították volna meg.
62. cikk
Olyan esetekben alkalmazandó rendszer, ha a tartózkodási hely vagy lakóhely szerinti országban több rendszer áll fenn - Az ellátások nyújtásának maximális időtartama
(1) Ha a tartózkodási hely vagy lakóhely szerinti ország jogszabályai több rendszert tartalmaznak, az 52. cikk vagy az 55. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó munkavállalókra az acéliparban alkalmazott fizikai dolgozókra vonatkozó rendszer rendelkezéseit kell alkalmazni. Ugyanakkor, ha e jogszabályok a bányában vagy hasonló üzemekben alkalmazott munkavállalókra vonatkozó különleges rendszert tartalmaznak, e rendszer rendelkezései vonatkoznak a fenti munkavállalók csoportjaira, ha az a tartózkodási helyük vagy lakóhelyük szerinti intézmény, amelynél az igényt előterjesztik illetékes a rendszer alkalmazásában.
(2) Ha egy tagállam jogszabályai rögzítik az ellátások nyújtásának maximális időtartamát, az e jogszabályokat alkalmazó intézmény figyelembe veheti azt az időtartamot is, amely során más tagállamok jogszabályai szerint már nyújtottak ellátást.
4. szakasz
Az intézmények közötti megtérítések
63. cikk
(1) Az 52. cikk és 55. cikk (1) bekezdése rendelkezéseinek megfelelően a nevükben nyújtott természetbeni ellátások összegét az illetékes intézmények kötelesek megtéríteni.
(2) Az (1) bekezdésben említett megtérítéseket a 97. cikkben említett végrehajtási rendeletben megállapított szabályoknak megfelelően határozzák meg és hajtják végre, a tényleges kiadások igazolása alapján.
(3) Két vagy több tagállam, vagy azok hatáskörrel rendelkező hatóságai előírhatnak más megtérítési módszereket is, illetve lemondhatnak az illetékességükbe tartozó intézmények közötti megtérítésekről.
5. FEJEZET
HALÁLESETI JUTATTÁSOK
64. cikk
A biztosítási idő összesítése
Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai az ellátásra való jogosultság megszerzését, fenntartását vagy feléledését a biztosítási idő megszerzésétől teszik függővé, a szükséges mértékben figyelembe veszi a más tagállamok jogszabályai szerint szerzett biztosítási időt, mintha azt az általa alkalmazott jogszabályok szerint szerezték volna meg.
65. cikk
Ellátásra való jogosultság, ha az elhalálozás az illetékes állam területén kívüli másik tagállamban következik be, vagy amikor a jogosult egy másik tagállamban rendelkezik lakóhellyel
(1) Ha a munkavállaló, a nyugdíjas, a nyugdíjigénylő vagy azok családtagja az illetékes állam területén kívüli más tagállam területén elhalálozik, a halálesetet az illetékes állam területén bekövetkezettnek kell tekinteni.
(2) Az illetékes intézmény köteles az általa alkalmazott jogszabályok szerint fizetendő haláleseti juttatás biztosítására, akkor is, ha a jogosult az illetékes állam területén kívüli más tagállam területén rendelkezik lakóhellyel.
(3) Az (1) és (2) bekezdés rendelkezései akkor is alkalmazandók, ha a halál oka munkahelyi baleset vagy foglalkozási megbetegedés.
66. cikk
Ellátás biztosítása azon nyugdíjas elhalálozása esetén, aki más tagállamban rendelkezett lakóhellyel, mint amelyiknek az intézménye kötelezett természetbeni ellátások nyújtására
Azon nyugdíjas halála esetén, aki egy tagállam jogszabályai szerint nyugdíjra volt jogosult, illetve, aki két vagy több tagállam jogszabályai szerint nyugdíjakra volt jogosult, valamint ha e nyugdíjas más tagállamban rendelkezett lakóhellyel mint amelyik állam intézménye a 28. cikk rendelkezései szerint köteles volt e nyugdíjas számára természetbeni ellátásokat biztosítani, ezen intézmény jogszabályai szerint fizetendő haláleseti juttatást ez az intézmény biztosítja saját költségén, mintha a nyugdíjas elhalálozásakor e tagállam területén rendelkezett volna lakóhellyel.
Az előző bekezdés rendelkezései hasonlóan alkalmazandók a nyugdíjas családtagjaira is.
6. FEJEZET
MUNKANÉLKÜLISÉG
1. szakasz
Közös rendelkezések
67. cikk
A biztosítási idő vagy szolgálati idő összesítése
(1) Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai az ellátásokra való jogosultság megszerzését, fenntartását vagy feléledését a biztosítási idő megszerzésétől teszik függővé, a szükséges mértékben figyelembe veszi más tagállamok jogszabályai szerint szerzett biztosítási vagy szolgálati időt, mintha azt az általa alkalmazott jogszabályok szerint szerezték volna, feltéve azonban, hogy a szolgálati időt, ha e jogszabályok szerint szerezték volna, biztosítási időnek kellett volna tekinteni.
(2) Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai az ellátásokra való jogosultság megszerzését, fenntartását vagy feléledését szolgálati idő megszerzésétől teszik függővé, a szükséges mértékben figyelembe veszi a más tagállamok jogszabályai szerint szerzett biztosítási vagy szolgálati időt, mintha az az általa alkalmazott jogszabályok szerint szerzett szolgálati idő volna.
(3) A 71. cikk (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontjában és b) pontjának ii. alpontjában említett esetek kivételével az (1) és (2) bekezdések rendelkezései azzal a feltétellel alkalmazandók, hogy az érintett személy utoljára:
- az (1) bekezdés esetén biztosítási időt,
- a (2) bekezdés esetén szolgálati időt
szerzett azon tagállam jogszabályai rendelkezéseinek megfelelően, amelyek szerint az ellátást igényli.
(4) Ha az ellátások biztosításának időtartama a biztosítási idő tartamától vagy a szolgálati idő tartamától függ, az (1) és (2) bekezdés rendelkezései ennek megfelelően alkalmazandók.
68. cikk
Az ellátások kiszámítása
(1) Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai előírják, hogy az ellátások kiszámítása a korábbi bér vagy jövedelem összegén alapul, kizárólag az érintett személy által ezen állam területén a legutolsó munkaviszonyában kapott bérét vagy jövedelmét veheti figyelembe. Ugyanakkor, ha az érintett személy e területen négy hétnél rövidebb időt töltött legutolsó munkaviszonyában, az ellátásokat az érintett személy tartózkodási helye vagy lakóhelye szerinti, általa más tagállam területén az utolsó munkaviszony folyamán végzett tevékenységekkel megegyező vagy azokhoz hasonló tevékenységért rendszerint járó bér vagy jövedelem alapján számítják ki.
(2) Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai előírják, hogy az ellátások összege a családtagok számától függ, figyelembe veszi az érintett személy más tagállamok területén lakóhellyel rendelkező családtagjait is, mintha azok az illetékes állam területén rendelkeznének lakóhellyel. E rendelkezés nem alkalmazandó, ha a családtagok lakóhelye szerinti országban más személy jogosult a családtagok figyelembevételével megállapított munkanélküli ellátásra.
2. szakasz
Az illetékes államon kívüli tagállamba távozó munkanélküliek
69. cikk
Az ellátásra való jogosultság fenntartásának feltételei és korlátai
(1) Az a teljes munkanélküli, aki egy tagállam jogszabályai szerint kielégíti az ellátásra való jogosultság feltételeit, és aki munkakeresés céljából egy vagy több tagállam területére távozik, ezekre az ellátásokra való jogosultságát fenntartja az alábbi feltételek és korlátozások mellett:
a) indulását megelőzően munkakeresőként nyilvántartásba kell vetetnie magát az illetékes állam foglalkoztatási szolgálatánál, és munkanélkülivé válását követően legalább négy héten keresztül a szolgálat rendelkezésére kell állnia. Ugyanakkor az illetékes szolgálat vagy intézmény engedélyezheti e személy távozását a négy hét leteltét megelőzően is;
b) munkakeresőként nyilvántartásba kell vetetnie magát azon tagállamok foglalkoztatási szolgálatánál, amely tagállamokban munkát keres, és az ott alkalmazott ellenőrzésnek alá kell vetnie magát. Ezt a feltételt teljesítettnek kell tekinteni a nyilvántartásba vételt megelőző időszakban, ha az érintett személy hét napon belül nyilvántartásba veteti magát attól a naptól számítva, amikor megszűnt az általa elhagyott állam foglalkoztatási szolgálata rendelkezésére állni. Kivételes esetben az illetékes foglalkoztatási szolgálat vagy az illetékes intézmény ezt az időtartamot meghosszabbíthatja;
c) az ellátásra való jogosultság legfeljebb három hónapon keresztül áll fenn attól a naptól számítva, amikor az érintett személy megszűnt az általa elhagyott állam foglalkoztatási szolgálata rendelkezésére állni, feltéve hogy az ellátások időtartama nem haladja meg az utóbbi állam jogszabályai szerint neki járó ellátások időtartamát. Idénymunkások esetében ez az időtartam az alkalmazás szerinti idény végéig fennmaradó időre korlátozható.
(2) Ha az érintett személy visszatér az illetékes államba azon időszak eltelte előtt, amely során az (1) bekezdés c) pontjának rendelkezései szerint ellátásra jogosult, továbbra is jogosult ellátásra e tagállam jogszabályai szerint; az érintett személy elveszíti az illetékes állam jogszabályai szerinti ellátásra való jogosultságot, ha a jogosultsági időszak lejártát megelőzően nem tér vissza oda. Kivételes esetben ezt az időbeli korlátozást az illetékes foglalkoztatási szolgálat vagy az illetékes intézmény meghosszabbíthatja.
(3) Az (1) bekezdés rendelkezései két munkaviszonyban töltött időszak között csak egyszer érvényesíthetők.
(4) Ha Belgium az illetékes állam, a munkanélküli, aki az (1) bekezdés c) pontjában megállapított három hónap lejártát követően visszatér oda, ebben az országban nem szerez újra ellátásra jogosultságot, amíg nem rendelkezik legalább három hónapos munkaviszonnyal.
70. cikk
Ellátások nyújtása és megtérítések
(1) A 69. cikk (1) bekezdésében említett esetekben az ellátásokat azon államok illetékes intézményei nyújtják, amely államokban a munkanélküli munkát keres.
Ezen ellátások összegét azon tagállam illetékes intézménye köteles visszatéríteni, amely tagállam jogszabályainak hatálya alatt a munkavállaló utolsó munkaviszonya idején állt.
(2) Az (1) bekezdésben említett megtérítéseket a 97. cikkben említett végrehajtási rendeletben megállapított szabályoknak megfelelően kell meghatározni és végrehajtani, a ténylegesen felmerült kiadások igazolása vagy átalányösszeg alapján.
(3) Két vagy több tagállam, vagy ezek hatáskörrel rendelkező hatóságai előírhatnak más fizetési vagy megtérítési módszereket is, illetve lemondhatnak az illetékességükbe tartozó intézmények közötti megtérítésekről.
3. szakasz
Munkanélküliek, akik legutolsó munkaviszonyuk időtartama alatt az illetékes államon kívüli tagállamban rendelkeztek lakóhellyel
71. cikk
(1) Az a munkanélküli, aki legutolsó munkaviszonyának időtartama alatt az illetékes államon kívüli tagállamban rendelkezett lakóhellyel, a következő rendelkezések szerint jogosult ellátásra:
a) i. az a határ menti ingázó, aki részlegesen vagy időszakosan munkanélkülivé válik az őt alkalmazó vállalkozásban, az illetékes állam jogszabályainak rendelkezései szerint részesül ellátásban, mintha ezen állam területén rendelkezne lakóhellyel; ezeket az ellátásokat az illetékes intézmény nyújtja;
ii. a teljes munkanélküli határ menti ingázó a lakóhelye szerinti tagállam jogszabályai rendelkezéseinek megfelelően részesül ellátásban, mintha legutolsó munkaviszonya alatt ezen állam jogszabályainak hatálya alá tartozott volna; ezeket az ellátásokat a lakóhely szerinti intézmény nyújtja a saját költségén;
b) i. a részleges, időszakos vagy teljes munkanélküli, aki nem határ menti ingázó, és aki az illetékes állam területén munkáltatója vagy a foglalkoztatási szolgálat rendelkezésére áll, ezen állam jogszabályai rendelkezéseinek megfelelően részesül ellátásban, mintha ott rendelkezne lakóhellyel; ezeket az ellátásokat az illetékes intézmény nyújtja;
ii. a teljes munkanélküli, aki nem határ menti ingázó, és aki munkavégzés céljából a lakóhelye szerinti tagállamban a foglalkoztatási szolgálat rendelkezésére áll, vagy aki e tagállamba visszatér, ezen állam jogszabályainak megfelelően részesül ellátásban, mintha utoljára ott állt volna munkaviszonyban; ezeket az ellátásokat a lakóhely szerinti intézmény nyújtja saját költségén. Ugyanakkor, ha e munkavállaló ellátásra válik jogosulttá azon tagállam illetékes intézménye költségén, amelyik állam jogszabályainak legutoljára a hatálya alá tartozott, a 69. cikk rendelkezései szerint részesül ellátásokban. A lakóhely szerinti állam jogszabályainak megfelelő ellátások biztosítását mindaddig fel kell függeszteni, amíg a munkanélküli a 69. cikk rendelkezései értelmében ellátást igényelhet azon jogszabályok szerint, amelyeknek legutoljára a hatálya alá tartozott.
(2) A munkanélküli nem igényelhet ellátást a lakóhelye szerinti tagállam jogszabályai szerint, ha az (1) bekezdés a) pontja i. alpontjának vagy b) pontja i. alpontjának rendelkezései szerint jogosult ellátásra.
7. FEJEZET
MUNKAVÁLLALÓK ÉS MUNKANÉLKÜLIEK SZÁMÁRA NYÚJTOTT CSALÁDI ELLÁTÁSOK ÉS CSALÁDI TÁMOGATÁSOK
1. szakasz
Közös rendelkezések
72. cikk
Szolgálati idő összesítése
Ha egy tagállam jogszabályai szerint az ellátásokra való jogosultság megszerzése a szolgálati idő megszerzésétől függ, ezen állam illetékes intézménye a szükséges mértékben figyelembe veszi a más tagállamok területén szerzett szolgálati időt, mintha azt az általa alkalmazott jogszabályok szerint szerezték volna.
2. szakasz
Munkavállalók és munkanélküliek, akiknek a családtagjai az illetékes államon kívüli tagállamban rendelkeznek lakóhellyel
73. cikk
Munkavállalók
(1) Egy Franciaországon kívüli tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozó munkavállaló jogosult ez utóbbi tagállam jogszabályai szerinti családi ellátásokra más tagállam területén lakóhellyel rendelkező családtagjai után, mintha ők ezen állam területén rendelkeznének lakóhellyel.
(2) A francia jogszabályok hatálya alá tartozó munkavállaló jogosult a Franciaországon kívüli tagállam területén lakóhellyel rendelkező családtagjai tekintetében a családtagok lakóhelye szerinti tagállam jogszabályainak megfelelően családi támogatásokra; e munkavállalónak ki kell elégítenie azokat a foglalkoztatással kapcsolatos követelményeket, amelyeket a francia jog ezekre az ellátásokra való jogosultság feltételeként előír.
(3) Ugyanakkor a 14. cikk (1) bekezdése a) pontjának értelmében a francia jog hatálya alá tartozó munkavállaló jogosult a francia jog szerinti és az V. mellékletben meghatározott családi ellátásokra azon családtagjai tekintetében, akik őt elkísérik abba a tagállamba, ahová őt kiküldték.
74. cikk
Munkanélküliek
(1) Egy Franciaországon kívüli tagállam jogszabályai szerint munkanélküli ellátásokban részesülő munkanélküli jogosult e tagállam jogszabályai szerinti családi ellátásokra más tagállam területén lakóhellyel rendelkező családtagjai után, mintha e családtagok az előbb említett állam területén rendelkeznének lakóhellyel.
(2) A francia jogszabályok szerint munkanélküli ellátásban részesülő munkanélküli a Franciaországon kívüli tagállam területén lakóhellyel rendelkező családtagjai tekintetében a családtagok lakóhelye szerinti tagállam jogszabályai szerinti családi támogatásokra jogosult.
75. cikk
Ellátások biztosítása és megtérítések
(1) a) A családi ellátásokat a 73. cikk (1) és (3) bekezdésében említett esetekben azon állam illetékes intézménye biztosítja, amely állam jogszabályainak hatálya alá a munkavállaló tartozik, illetve a 74. cikk (1) bekezdésében említett esetben azon állam illetékes intézménye, amely állam jogszabályai szerint az érintett munkanélküli munkanélküli ellátásban részesül. A családi ellátásokat ezen intézmények által alkalmazott rendelkezéseknek megfelelően nyújtják, mintha az a természetes vagy jogi személy, aki ezekben az ellátásokban részesül, az illetékes állam, vagy egy másik tagállam területén rendelkezne tartózkodási hellyel, lakóhellyel, vagy ott lenne található;
b) ugyanakkor, ha az, akit családtagjai eltartásához ellátásban kell részesíteni, e családi ellátásokat nem veszi igénybe, az illetékes intézmény mentesül kötelezettségei alól, ha ellátást nyújt azoknak a természetes vagy jogi személyeknek, akik vagy amelyek az érintett családtagok eltartásáról ténylegesen gondoskodnak, a lakóhely szerinti intézmény, illetve a lakóhely szerinti hatáskörrel rendelkező hatóság által kijelölt intézmény vagy szerv kérelmére és közvetítésével;
c) két vagy több tagállam a 8. cikk rendelkezéseinek megfelelően megállapodhat abban, hogy az illetékes intézmény közvetlenül, vagy a lakóhely szerinti intézmény közvetítésével egy vagy több tagállam jogszabályai szerint esedékes családi ellátásokat biztosít a családtagok eltartásáról ténylegesen gondoskodó természetes vagy jogi személynek.
(2) a) a családi támogatásokat a 73. cikk (2) és 74. cikk (2) bekezdésében említett esetekben a családtagok lakóhelye szerinti illetékes intézmény az általa alkalmazott jogszabályok rendelkezései szerint biztosítja;
b) ugyanakkor, ha e jogszabályok szerint a családi támogatásokat a munkavállaló számára kell biztosítani, az előző pontban említett intézmény fizeti e támogatásokat a családtagok eltartásáról ténylegesen gondoskodó, azok lakóhelye szerinti természetes vagy jogi személy, vagy szükség esetén közvetlenül az érintett családtagok számára;
c) az illetékes intézmény az előző két pont rendelkezéseinek megfelelően nyújtott támogatások teljes összegét megtéríti. A megtérítéseket a 97. cikkben említett végrehajtási rendeletben megállapított szabályok szerint határozzák meg és hajtják végre.
76. cikk
Elsőbbségi szabályok, ha a családtagok kereső tevékenységet folytatnak a lakóhelyük szerinti országban, és ez a 73. és 74. cikk rendelkezései szerinti családi ellátásokra vagy családi támogatásokra való jogosultság halmozódásához vezet
A 73. és 74. cikkek rendelkezései szerinti családi ellátásokra és családi támogatásokra való jogosultságot fel kell függeszteni, ha a családtagok kereső tevékenysége folytatásának következtében e családi ellátásokat és családi támogatásokat a családtagok lakóhelye szerinti tagállam jogszabályainak megfelelően is biztosítani kell.
8. FEJEZET
ELLÁTÁSOK NYUGDÍJASOK ELTARTOTT GYERMEKEI SZÁMÁRA ÉS ÁRVAELLÁTÁS
77. cikk
Nyugdíjasok eltartott gyermekei
(1) E cikk alkalmazásában "ellátás" az öregségi vagy rokkantsági nyugdíjban, valamint munkahelyi baleset, illetve foglalkozási megbetegedés miatt nyugdíjban részesülők számára nyújtott ellátás, e nyugdíjasok gyermekei tekintetében nyújtott nyugdíjemelések és -kiegészítések, a munkahelyi baleset és foglalkozási megbetegedés esetén nyújtott kiegészítések kivételével.
(2) Az ellátásokat a következő szabályoknak megfelelően kell biztosítani függetlenül attól, hogy a nyugdíjas vagy a gyermek melyik tagállamban rendelkezik lakóhellyel:
a) annak a nyugdíjasnak, aki nyugdíjban csak egy tagállam jogszabályai szerint részesül, a nyugdíj fizetésére kötelezett tagállam jogszabályai szerint;
b) annak a nyugdíjasnak, aki nyugdíjban két vagy több tagállam jogszabályai szerint részesül:
i. bármely tagállam jogszabályai szerint, amely tagállamban a nyugdíjas lakóhellyel rendelkezik, feltéve hogy - szükség esetén a 79. cikk (1) bekezdése a) pontja rendelkezéseinek figyelembevételével - az (1) bekezdésben említett ellátások valamelyikére ezen állam jogszabályai szerint jogosultság áll fenn; vagy
ii. más esetben azon tagállamok jogszabályainak megfelelően, amelyek szerint a nyugdíjas a leghosszabb biztosítási időt szerezte, feltéve hogy - szükség esetén a 79. cikk (1) bekezdése a) pontjának figyelembevételével - az (1) bekezdésben említett ellátások valamelyikére ezen állam jogszabályai szerint jogosultság áll fenn; ha e jogszabályok szerint nem áll fenn ellátásra való jogosultság, a jogosultság megszerzésének más érintett tagállamok jogszabályai szerinti feltételeit az e tagállamokban szerzett biztosítási idő csökkenő sorrendjében vizsgálják meg.
78. cikk
Árvák
(1) E cikk alkalmazásában "ellátás" a családi támogatás, illetve szükség esetén a kiegészítő vagy különleges árvaellátás vagy árvasági nyugdíj, a munkahelyi balesetek és a foglalkozási betegség esetén nyújtott kiegészítések kivételével.
(2) Az árvaellátást a következő szabályoknak megfelelően nyújtják, függetlenül attól, hogy az árva vagy az eltartásáról gondoskodó természetes vagy jogi személy melyik tagállamban található vagy rendelkezik lakóhellyel:
a) az egy tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozott elhunyt munkavállaló árvájának, e tagállam jogszabályainak megfelelően;
b) több tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozott elhunyt munkavállaló árvájának:
i. azon tagállam jogszabályainak megfelelően, amelyben az árva lakóhellyel rendelkezik, feltéve hogy - szükség esetén a 79. cikk a) pontja rendelkezéseinek figyelembevételével - az (1) bekezdésben említett ellátások valamelyikére ezen állam jogszabályai szerint jogosultság áll fenn; vagy
ii. más esetben azon tagállamok jogszabályainak megfelelően, amelyek szerint az elhunyt munkavállaló a leghosszabb biztosítási időt szerezte, feltéve hogy - szükség esetén a 79. cikk (1) bekezdése a) pontjának figyelembevételével - az (1) bekezdésben említett ellátások valamelyikére ezen állam jogszabályai szerint jogosultság áll fenn; ha e jogszabályok szerint nem áll fenn ellátásra való jogosultság, e jogosultság megszerzésének más tagállamok jogszabályai szerinti feltételeit az e tagállamokban szerzett biztosítási idő csökkenő sorrendjében vizsgálják meg.
Ugyanakkor a 77. cikkben említett, a nyugdíjasok gyermekei javára fizetendő ellátásokra vonatkozó tagállami jogszabályok a nyugdíjas halálát követően továbbra is alkalmazandóak az árváknak nyújtandó ellátás tekintetében.
79. cikk
A nyugdíjasok eltartott gyermekei számára nyújtott ellátásra és az árvaellátásra vonatkozó közös rendelkezések
(1) A 77. és 78. cikk szerinti ellátásokat az e cikkek rendelkezéseinek alkalmazása során meghatározott jogszabályok szerint, az e jogszabályok alkalmazására köteles intézmény nyújtja saját költségén, mintha a nyugdíjas vagy az elhunyt munkavállaló csak az illetékes állam jogszabályainak hatálya alá tartozott volna.
Ugyanakkor:
a) ha e jogszabályok előírják, hogy az ellátásokra való jogosultság megszerzése, fenntartása vagy feléledése a biztosítási idő vagy a szolgálati idő tartamától függ, ezt az időtartamot - ha szükséges - adott esetben a 45. vagy a 72. cikk rendelkezéseinek figyelembevételével kell meghatározni;
b) ha e jogszabályok előírják, hogy az ellátások összegét a nyugdíj összegének alapján kell meghatározni, vagy az a biztosítási idő tartamától függ, ezen ellátások összegét a 46. cikk (2) bekezdése rendelkezéseinek megfelelően meghatározott elméleti összeg alapján kell kiszámítani.
(2) Ha a 77. cikk (2) bekezdése b) pontjának ii. alpontjában és a 78. cikk (2) bekezdése b) pontjának ii. alpontjában megállapított szabály alkalmazásának következtében több tagállam válna kötelezetté, mivel a biztosítási idők tartama egyenlő hosszúságú, a 77. vagy 78. cikk szerinti ellátásokat adott esetben azon tagállam jogszabályainak megfelelően biztosítják, amelynek hatálya alá a munkavállaló legutoljára tartozott.
(3) A (2) bekezdés, valamint a 77. és 78. cikk rendelkezései szerinti ellátásokra való jogosultságot fel kell függeszteni, ha a gyermek kereső tevékenység folytatása következtében családi ellátásra vagy családi támogatásra válik jogosulttá. Ez esetben az érintett személyeket a munkavállaló családtagjainak kell tekinteni.
IV. CÍM
A MIGRÁNS MUNKAVÁLLALÓK SZOCIÁLIS BIZTONSÁGÁVAL FOGLALKOZÓ IGAZGATÁSI BIZOTTSÁG
80. cikk
A bizottság összetétele, működése
(1) Az Európai Közösségek Bizottsága mellett az egyes tagállamok kormányának képviselőiből létre kell hozni a migráns munkavállalók szociális biztonságával foglalkozó igazgatási bizottságot (a továbbiakban: igazgatási bizottság), amelyet szükség esetén szakértő tanácsadók segítenek. Az Európai Közösségek Bizottságának egy képviselője az igazgatási bizottság ülésein tanácsadói minőségben vesz részt.
(2) Az igazgatási bizottságot technikai kérdésekben a Nemzetközi Munkaügyi Hivatal segíti az Európai Gazdasági Közösség és a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet között létrejött megállapodások keretében.
(3) A igazgatási bizottság tagjai kölcsönös megállapodása alapján állapítja meg eljárási szabályait.
A 81. cikk a) bekezdésében említett kérdések értelmezésével kapcsolatos döntéseket egyhangúlag hozzák meg. E döntések megkapják a szükséges nyilvánosságot.
(4) Az igazgatási bizottság számára a titkárságot az Európai Közösségek Bizottsága biztosítja.
81. cikk
Az igazgatási bizottság feladatai
Az igazgatási bizottság a következő feladatokat látja el:
a) az igazgatási jellegű kérdések és az e rendelet rendelkezéseiből, valamint későbbi rendeletekből, illetve ezek szerint megkötött megállapodásokból eredő értelmezési kérdések kezelése, a hatóságok, intézmények és érintett személyek azon jogának sérelme nélkül, hogy a tagállamok jogszabályaiban, valamint e rendeletben vagy a Szerződésben előírt eljárást kezdeményezzenek, illetve bírósághoz forduljanak;
b) e rendelet végrehajtásával kapcsolatos dokumentumok lefordíttatása a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságainak, intézményeinek és bíróságainak kérelmére, valamint különösen az e rendelet rendelkezései szerint ellátásra jogosultak igényeivel kapcsolatos beadványok lefordíttatása;
c) a tagállamok közötti együttműködés erősítése és fejlesztése szociális biztonsági kérdésekben, különösen a közérdekű egészségügyi és szociális intézkedések tekintetében;
d) a tagállamok közötti együttműködés erősítése és fejlesztése, az e rendelet rendelkezései szerint járó, különösen rokkantsági, öregségi és haláleseti ellátások (nyugdíjak) megállapításának elősegítése érdekében, az igazgatási eljárások fejlesztésének figyelembevételével;
e) azon tényezők összegyűjtése, amelyeket figyelembe kell venni az e rendelet rendelkezései szerint a tagállamok intézményeit terhelő költségekre vonatkozó elszámolások készítésénél, valamint az említett intézmények közötti elszámolások elfogadása;
f) e rendelet, későbbi rendeletek, vagy azok szerint megkötött megállapodások rendelkezései szerint a hatáskörébe utalt egyéb feladatok ellátása;
g) javaslatoknak az Európai Közösségek Bizottsága elé terjesztése további rendeletek kidolgozása, valamint e rendelet és a későbbi rendeletek átdolgozása céljából.
V. CÍM
A MIGRÁNS MUNKAVÁLLALÓK SZOCIÁLIS BIZTONSÁGÁVAL FOGLALKOZÓ TANÁCSADÓ BIZOTTSÁG
82. cikk
A bizottság létrehozása, összetétele, működése
(1) Létrejön a migráns munkavállalók szociális biztonságával foglalkozó tanácsadó bizottság (a továbbiakban: tanácsadó bizottság), amely harminchat tagból áll, tagjai az egyes tagállamokból:
a) a kormány két képviselője, akik közül legalább az egyik az igazgatási bizottság tagja;
b) a szakszervezetek két képviselője;
c) a munkáltatói szervezetek két képviselője.
A fent említett csoportokba a tagállamok egy-egy póttagot neveznek ki.
(2) A tanácsadó bizottság tagjait és póttagjait a Tanács nevezi ki, amely a szakszervezetek és a munkáltatói szervezetek képviselőinek kiválasztásakor arra törekszik, hogy biztosított legyen a bizottságban az egyes érintett ágazatok érdekeinek méltányos képviselete.
A tagok és póttagok névsorát a Tanács közzéteszi az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában.
(3) A tagok és a póttagok hivatali ideje két év. A tagok és póttagok megbízatása megújítható. Hivatali idejük lejártakor a tagok és póttagok mindaddig hivatalban maradnak, amíg helyükre új tagot nem neveznek ki, vagy megbízatásukat meg nem újítják.
(4) A tanácsadó bizottság elnöke a Bizottság egy tagja vagy annak képviselője. Az elnök nem szavaz.
(5) A tanácsadó bizottság évente legalább egy alkalommal ülésezik. A tanácsadó bizottságot az elnök hívja össze saját kezdeményezésére, vagy a tagok legalább egyharmadának írásos kérelmére. E kérelemnek tartalmaznia kell a napirendre vonatkozó konkrét javaslatokat.
(6) Az elnök javaslatára a tanácsadó bizottság kivételes esetekben a szociális biztonság területén széles körű ismeretekkel rendelkező személyektől vagy szervezetek képviselőitől tanácsot kérhet. A bizottság továbbá, ugyanolyan feltételekkel, mint az igazgatási bizottság, technikai segítséget kap a Nemzetközi Munkaügyi Hivataltól az Európai Gazdasági Közösség és a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet között létrejött megállapodások keretében.
(7) A tanácsadó bizottság véleményének és javaslatainak tartalmazniuk kell az azok alapját képező indokokat. A véleményeket és javaslatokat az érvényesen leadott szavazatok abszolút többségével hozzák.
A tanácsadó bizottság tagjai szavazatának többségével dolgozza ki eljárási szabályzatát, amelyet a Bizottság véleményének kézhezvételét követően a Tanács hagy jóvá.
(8) A tanácsadó bizottság számára a titkárságot az Európai Közösségek Bizottsága biztosítja.
83. cikk
A tanácsadó bizottság feladatai
A tanácsadó bizottság az Európai Közösségek Bizottsága vagy az igazgatási bizottság kérelmére vagy saját kezdeményezésére jogosult:
a) megvizsgálni a Szerződés 51. cikke rendelkezéseinek keretén belül a rendelet végrehajtásával kapcsolatosan felmerülő problémákat, általános vagy elvi kérdéseket;
b) a tárgyra vonatkozó véleményt kialakítani az igazgatási bizottság számára, és javaslatokat tenni a rendelet felülvizsgálatára.
VI. CÍM
VEGYES RENDELKEZÉSEK
84. cikk
Együttműködés a hatáskörrel rendelkező hatóságok között
(1) A tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai tájékoztatják egymást:
a) e rendelet végrehajtása érdekében tett intézkedésekről;
b) jogszabályaik változásairól, amelyek feltehetően befolyásolják e rendelet végrehajtását.
(2) E rendelet végrehajtása céljából a tagállamok hatóságai és intézményei kölcsönösen segítik egymást, és úgy járnak el, mintha saját jogszabályaikat hajtanák végre. Az említett hatóságok és intézmények által nyújtott igazgatási segítségnyújtás általában díjmentes. Ugyanakkor a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai megállapodhatnak meghatározott költségek megtérítéséről.
(3) A tagállamok hatóságai és intézményei e rendelet végrehajtása érdekében egymással és az érintett személyekkel, valamint azok képviselőivel közvetlen kapcsolatot tarthatnak fenn.
(4) Egy tagállam hatóságai, intézményei és bíróságai nem utasíthatják el az eléjük terjesztett igényeket vagy egyéb dokumentumokat azon az alapon, hogy azokat egy másik tagállam hivatalos nyelvén írták. Ez esetben e hatóságok, intézmények és bíróságok a 81. cikk b) pontjának rendelkezéseit alkalmazzák.
85. cikk
Adómentességek vagy adócsökkentések - Mentesítés a hitelesítés alól
(1) Egy tagállam jogszabályai alkalmazásában bemutatandó iratok és okmányok tekintetében e tagállam jogszabályaiban előírt adó-, bélyegilleték-, eljárási vagy bejegyzési illetékmentességet vagy -csökkentést ki kell terjeszteni más tagállamok jogszabályai, illetve e rendelet alkalmazásában bemutatandó hasonló iratokra és okmányokra is.
(2) E rendelet alkalmazásában bemutatandó iratok, okmányok és dokumentumok mentesek a diplomáciai vagy konzuli hatóságok általi hitelesítéstől.
86. cikk
Az illetékes államon kívüli másik tagállam hatóságához, intézményéhez vagy bíróságához benyújtott igények, nyilatkozatok vagy fellebbezések
Azt az igényt, nyilatkozatot vagy fellebbezést, amelyet egy tagállam jogszabályainak alkalmazásában ezen állam hatóságához, intézményéhez vagy bíróságához meghatározott időn belül be kellett volna nyújtani, el kell fogadni, ha azokat az előírt határidőn belül egy másik tagállam hasonló hatóságához, intézményéhez vagy bíróságához benyújtották. Ez esetben az a hatóság, intézmény vagy bíróság, amelyhez az igény, nyilatkozat vagy fellebbezés beérkezik, köteles azt késedelem nélkül, közvetlenül vagy az érintett tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságainak közvetítésével az először említett állam hatáskörrel rendelkező hatósága, intézménye vagy bírósága számára továbbítani. Ez az igény, nyilatkozat vagy fellebbezés hatáskörrel rendelkező hatósághoz, intézményhez vagy bírósághoz történő benyújtása napjának azt a napot kell tekinteni, amelyik napon azt a másodszor említett állam hatóságához, intézményéhez vagy bíróságához benyújtották.
87. cikk
Orvosi szakvélemény
(1) Egy tagállam jogszabályaiban előírt orvosi szakvéleményeket az illetékes intézmény kérelmére más tagállamok területén is el lehet készíteni az ellátásra jogosult tartózkodási helye vagy lakóhelye szerinti intézmény által, a 97. cikkben említett végrehajtási rendeletben megállapított feltételek szerint, vagy ezek hiányában az érintett tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai között létrejött megállapodásban foglalt feltételek szerint.
(2) Az (1) bekezdésben megállapított feltételek szerint készített orvosi szakvéleményeket olyannak kell tekinteni, mintha azokat az illetékes állam területén készítették volna.
88. cikk
Az e rendelet szerint fizetendő pénzösszegek átutalása egyik tagállamból a másikba
A Szerződés 106. cikkének rendelkezéseire is figyelemmel az e rendeleten alapuló pénzátutalásokat az érintett tagállamok közötti, az átutalás időpontjában hatályos megállapodásoknak megfelelően kell végrehajtani. Ha két tagállam között nincs hatályban ilyen megállapodás, az említett államok hatáskörrel rendelkező hatóságai, vagy a nemzetközi fizetési műveletekért felelős hatóságok közös megegyezéssel határozzák meg az ezen átutalások teljesítéséhez szükséges intézkedéseket.
89. cikk
Egyes jogszabályok végrehajtásához szükséges különös szabályok
Az egyes tagállamok jogszabályainak végrehajtásához szükséges különös szabályokat az V. melléklet tartalmazza.
90. cikk
E rendelet hatálybalépését követően bevezetett lakhatási támogatások és családi ellátások
E rendelet hatálybalépését követően demográfiai célból bevezetett lakástámogatások és - Luxemburg esetében - családi ellátások az illetékes állam területén kívüli másik tagállam területén lakóhellyel rendelkezők számára nem nyújthatók.
91. cikk
Az illetékes államban le nem telepedett munkáltatókat vagy vállalkozásokat terhelő járulékok
A munkáltató nem kötelezhető megnövelt összegű járulék fizetésére abból a tényből kifolyólag, hogy lakóhelye vagy vállalkozásának székhelye az illetékes államon kívüli másik tagállam területén található.
92. cikk
A járulékok beszedése
(1) Egy tagállam intézményének fizetendő járulékok beszedhetők egy másik tagállam területén ez utóbbi állam igazgatási eljárásainak, valamint a megfelelő intézményének fizetendő járulékok beszedésére vonatkozó biztosítékoknak és kiváltságoknak megfelelően.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazására vonatkozó szabályokról, amennyiben szükséges, a 97. cikk rendelkezéseiben említett végrehajtási rendelet vagy a tagállamok közötti megállapodások rendelkeznek. Ezek az alkalmazási szabályok tartalmazhatnak a fizetés kikényszerítésére vonatkozó eljárásokat is.
93. cikk
Az ellátásokért felelős intézmények jogai kötelezett harmadik személyekkel szemben
(1) Ha egy személy egy tagállam jogszabályai szerint egy másik tagállam területén bekövetkezett esemény következtében keletkezett kár tekintetében ellátásban részesül, az ellátások nyújtására kötelezett intézmény jogaira a kártérítésre kötelezett harmadik személlyel szemben a következő szabályok vonatkoznak:
a) ha az ellátások nyújtására kötelezett intézményt az általa alkalmazott jogszabályok értelmében a kedvezményezett harmadik személyekkel szemben fennálló jogaival ruházzák fel, e jogátruházást a tagállamok elismerik;
b) ha az említett intézmény közvetlen jogokkal rendelkezik harmadik személlyel szemben, e jogokat a tagállamok elismerik.
(2) Ha egy személy egy tagállam jogszabályai szerint egy másik tagállam területén bekövetkezett esemény következtében keletkezett kár tekintetében ellátásban részesül, rá vagy az illetékes intézményre az említett jogszabályok azon rendelkezései alkalmazandók, amelyek meghatározzák, hogy melyek azok az esetek, amikor a munkáltatók vagy alkalmazottaik polgári jogi felelősségét ki kell zárni.
Az (1) bekezdés rendelkezései alkalmazandók az ellátások nyújtására kötelezett intézmény munkáltatókkal vagy azok alkalmazottaival szemben fennálló jogaira, ha felelősségük nem zárható ki.
VII. CÍM
ÁTMENETI ÉS ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
94. cikk
Vegyes rendelkezések
(1) E rendelet a hatálybalépését megelőző időszakra vonatkozóan nem keletkeztet jogot.
(2) E rendelet hatálybalépése előtt egy tagállam jogszabályai szerint szerzett biztosítási, szükség esetén szolgálati vagy tartózkodási időt figyelembe kell venni az e rendelet szerinti ellátásra való jogosultság meghatározásánál.
(3) Az (1) bekezdés rendelkezéseire is figyelemmel, e rendelet szerint jogosultság keletkezik arra az eseményre vonatkozóan is, amely a rendelet hatálybalépését megelőző időszakban következett be.
(4) Azt az ellátást, amelyet az érintett személy állampolgársága vagy lakóhelye miatt nem állapítottak meg, vagy amelyet felfüggesztettek, az érintett személy kérelmére a rendelet hatálybalépésétől folyósítani kell, feltéve hogy az előzőleg meghatározott jogosultságokat egy összegben nem váltották meg.
(5) Azon személy jogosultságait, akinek nyugdíját a rendelet hatálybalépését megelőzően megállapították, az érintett személy kérelmére, e rendelet rendelkezéseit figyelembe véve felül kell vizsgálni. E rendelkezés a 78. cikkben említett egyéb ellátásokra is alkalmazandó.
(6) Ha a (4) és (5) bekezdésben említett kérelmet a rendelet hatálybalépésének napjától számított két éven belül nyújtják be, az e rendelet szerint szerzett jogosultságok ettől az időponttól hatályosak, és más tagállamok jogszabályainak e jogosultság elvesztésére vagy elévülésére vonatkozó rendelkezései az érintett személlyel szemben nem érvényesíthetők.
(7) Ha a (4) és (5) bekezdésben említett kérelmet a rendelet hatálybalépésének napjától számított két éven túl nyújtják be, a nem elveszett és nem elévült jogosultságok a kérelem benyújtásának napjától hatályosak, más tagállamok jogszabályainak kedvezőbb rendelkezéseire is figyelemmel.
(8) Portüdő-megbetegedés (pneumokoniózis) esetén az 57. cikk (3) bekezdése c) pontjának rendelkezései alkalmazandók a foglalkozási megbetegedés esetén járó pénzbeli ellátásokra, amelyek költségei az érintett intézmények között létrejött megállapodás hiányában nem oszthatók meg ezen intézmények között e rendelet hatálybalépését megelőzően.
(9) A 73. cikk (2) bekezdésének végrehajtása nem korlátozhatja e rendelet hatálybalépésének napján már meglévő jogosultságokat. E megállapodások alkalmazandók azokra, akik ebben az időpontban a Franciaországgal kötött kétoldalú megállapodás értelmében kedvezőbb ellátásban részesülnek mindaddig, amíg a francia jogszabályok hatálya alá tartoznak. Az egy hónapnál rövidebb időtartamú megszakításokat, valamint azokat az időszakokat, amelyek folyamán az érintett személy munkanélküli vagy betegségbiztosítási ellátásban részesült, nem kell figyelembe venni. E rendelkezések alkalmazásának szabályait a 97. cikkben említett végrehajtási rendelet állapítja meg.
95. cikk
E rendelet mellékletei
E rendelet mellékleteit egy vagy több érintett tagállam kérelmére, az igazgatási bizottság általi véleményezést követően, a Bizottság javaslatára a Tanács által elfogadott rendelet módosíthatja.
96. cikk
Egyes rendelkezésekkel kapcsolatos értesítések
(1) Az 1. cikk j) pontjában, az 5. cikkben és a 8. cikk (2) bekezdésében említett értesítéseket az Európai Közösségek Tanácsa elnökéhez kell címezni. Az értesítéseknek tartalmazniuk kell a kérdéses törvények és rendszerek hatálybalépésének napját, illetve az 1. cikk j) pontjának rendelkezéseiben említett értesítések esetében azt a napot, amelytől kezdődően a tagállamok nyilatkozataiban említett biztosítási rendszerekre e rendelet alkalmazandó.
(2) Az (1) bekezdés rendelkezéseinek megfelelően megküldött értesítéseket az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában kell közzétenni.
97. cikk
Végrehajtási rendelet
E rendelet alkalmazási szabályait egy további rendelet állapítja meg.
98. cikk
A családi ellátások fizetésével kapcsolatos probléma újbóli megvizsgálása
A Tanács 1973. január 1-je előtt a Bizottság javaslatára újra megvizsgálja a családi ellátások fizetésével kapcsolatos problémát azon családok esetében, amelyek nem az illetékes államban rendelkeznek lakóhellyel, annak érdekében, hogy minden tagállamban egységes megoldás alakuljon ki.
99. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet a 97. cikkben említett végrehajtási rendeletnek az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő hetedik hónap első napján lép hatályba.
Ez a két rendelet hatályon kívül helyezi a következő rendeleteket:
- a migráns munkavállalók szociális biztonságáról szóló 3. tanácsi rendelet,
- a 3. rendelet tekintetében alkalmazási szabályok és kiegészítő rendelkezések megállapításáról szóló 4. tanácsi rendelet [6],
- a határ menti ingázók szociális biztonságáról szóló, 1963. április 2-i 36/63/EGK tanácsi rendelet [7].
Ugyanakkor a 82. és 83. cikknek a tanácsadó bizottság létrehozásáról szóló rendelkezései a 97. cikkben említett végrehajtási rendelet kihirdetésének napján lépnek hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Luxembourgban, 1971. június 14-én.