KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 22. juni 2005
om Nederlandenes statsstøtte til AVR til behandling af farligt affald
(meddelt under nummer K(2005) 1789)
(Kun den nederlandske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2006/237/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger (1), samt under hensyntagen til disse bemærkninger, og,
ud fra følgende betragtninger:
1 SAGSFORLØB
(1)
Ved sit brev af 7. januar 2003 (registreret den 10. januar 2003 som nummer A/30189) anmeldte Nederlandene en driftsstøtte til AVR Nutsbedrijf Gevaarlijk Afval BV (offentligt affaldsbehandlingsanlæg - i det følgende benævnt »AVR Nuts«) til behandling i Nederlandene af farligt affald til bortskaffelse. Størstedelen af støtten gælder forbrænding af denne type affald i to roterovne (i det følgende benævnt »RO«). Nederlandene har henvist til traktatens artikel 86, stk. 2, og anmodet Kommissionen om at fastslå, at foranstaltningen ikke udgør statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, da det drejer sig om en passende kompensation for en forpligtelse til at udføre en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i den betydning, der benyttes i traktatens artikel 86, stk. 2. Sagen blev registreret som støtteforanstaltning nr. N 43/2003.
(2)
I sine breve af 7. februar (reference D/50847) og 22. april 2003 (reference D/52566) bad Kommissionen om supplerende oplysninger. Nederlandene gav de supplerende oplysninger i sine breve af 24. marts 2003 (registreret den 18. marts 2003 som nummer A/32279) og 19. juni 2003 (registreret den 25. juni som nummer A/34394). Repræsentanter for Nederlandene og Kommissionen mødtes den 21. maj 2003. To konkurrenter indgav med deres brev af 2. maj 2003 (registreret den 5. maj 2003 som nummer A/33155) en fælles klage over støtten. I deres brev af 20. maj 2003 (endnu samme dag registreret som nummer A/33548) meddelte de Kommissionen, at et datterselskab tilhørende dem havde tilsluttet sig denne klage.
(3)
Med sin beslutning C(2003) 1763 af 24. juni 2003 indledte Kommissionen proceduren i traktatens artikel 88, stk. 2, over for den anmeldte støtte. Sagen blev registreret som støtteforanstaltning nr. C 43/2003. Beslutningen blev meddelt Nederlandene med brev af 26. juni 2003 (reference D/230250). Beslutningen blev derpå offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende af 20. august 2003 (2). Kommissionen har modtaget bemærkninger fra fire interesserede parter (registreret med numrene A/36309, A/36463, A/36645, A/36679, A/36870, A/37077, A/37480 og A/37569), heriblandt også en af de konkurrenter, der allerede havde indgivet klage i maj. Denne klage blev også indgivet på vegne af endnu en virksomhed, som var med i den koncern, den ene af de to oprindelige klageindgivende konkurrenter tilhørte (i det følgende kaldes disse fire parter tilsammen »de to fællesoptrædende konkurrenter«). Kommissionen sendte disse bemærkninger videre til Nederlandene med sine breve af 1. oktober (reference D/56129), 29. oktober (reference D/56898), 7. november (reference D/57120) og 12. november 2003 (reference D/57185). Disse breve indeholdt også en række yderligere spørgsmål fra Kommissionen.
(4)
I deres brev af 13. august 2003 (registreret den 14. august 2003 som nummer A/35706) meddelte de to fællesoptrædende konkurrenter Kommissionen, at en del af støtten til AVR Nuts var blevet udbetalt, og bad Kommissionen træffe en beslutning i henhold til artikel 11 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (3) og pålægge Nederlandene at indstille yderligere betaling og foreløbig forlange den udbetalte støtte tilbagebetalt. Efter en henvendelse fra Kommissionen den 20. august 2003 (et brev med referencen D/55321) meddelte Nederlandene i deres brev af 25. september 2003 (den 30. september 2003, registreret som nummer A/36690) bekræftede Nederlandene, at den anmeldte støtte for året 2002 og første kvartal 2003 var blevet udbetalt til AVR Nuts. I sit brev af 20. oktober 2003 (reference D/56735) meddelte Kommissionen de to fællesoptrædende konkurrenter, at den ikke havde i sinde at træffe den pågældende beslutning. De to fællesoptrædende konkurrenter gentog og forstærkede deres anmodning i deres brev af 14. november 2003 (den 17. november 2003 registreret som nummer A/37909) og deres brev af 1. december 2003 (den 2. december 2003 registreret som A/38325). Det sidste brev krydsede faktisk Kommissionens svar af 24. november 2003 (reference D/57541), hvori den bekræftede sit standpunkt.
(5)
Efter en anmodning om udsættelse (ved brev af 14. juli 2003, registreret den 18. juli 2003 som nummer A/35109, og ved brev af 29. oktober 2003, registreret den 5. november 2003 som nummer A/37568), der blev indrømmet ved brev af 23. juli 2003 (reference D/54737), fremsatte Nederlandene i deres brev af 18. december 2003 (registreret den 8. januar 2004 A/30088) bemærkninger til Kommissionens beslutning. Nederlandene fremsatte desuden bemærkninger til de interesserede parters bemærkninger i deres breve af 23. december 2003 (registreret den 8. januar 2004 som nummer A/30090), af 23. januar 2004 (registreret den 29. januar 2004 som nummer A/30621), af 25. februar 2004 (registreret den 27. februar 2004 som nummer A/31451) og af 23. april 2004 (registreret den 30. april 2004 som nummer A/33118). I de to sidste breve underrettede Nederlandene endvidere Kommissionen om den løbende udvikling hos AVR Nuts. Da de voksende underskud ville kræve stadig større støttebeløb, blev det besluttet at lukke en af de to RO den 1. juli 2004. En eventuel lukning af den anden RO blev stadig overvejet. Det fremgik, at den oprindelige støtteaftale indeholdt bestemmelser, hvorefter Nederlandene ville yde en vis godtgørelse for lukningsomkostninger.
(6)
På baggrund af de nye oplysninger traf Kommissionen sin endelige beslutning C(2004) 2640 af 17. juli 2004 for at udvide proceduren i traktatens artikel 88, stk. 2, til at omfatte godtgørelsen af de to RO's (eventuelle) lukningsomkostninger. Beslutningen blev den 16. juli 2004 sendt til Nederlandene, der bad om en forlængelse af fristen for at kunne fremsætte sine bemærkninger og om et møde for at kunne drøfte den løbende udvikling (ved brev af 30. juli 2003, registreret den 4. august 2004 som nummer A/35996). Den 23. august 2004 blev der afholdt et møde mellem Nederlandenes og Kommissionens repræsentanter. Den 26. august 2004 blev der afholdt endnu et møde mellem Kommissionen og de to fællesoptrædende konkurrenter. I øvrigt repræsenterede advokatkontoret endnu en konkurrent. Nederlandene fremsatte bemærkninger til Kommissionens beslutning i deres brev af 10. september 2004 (registreret den 17. september 2004 som nummer A/36999). Kommissionen bad om yderligere oplysninger i sit brev af 30. september 2004 (reference D/56902), som Nederlandene gav i deres brev af 22. oktober 2004 (registreret den 27. oktober 2004 som nummer A/38271). I disse to breve bekræftede Nederlandene, at støtte for resten af 2003, for de tre første kvartaler 2000 og for lukning af et af anlæggene var blevet udbetalt til støttemodtageren.
(7)
Beslutningen om at udvide proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende den 9. oktober 2004 (4). Kommissionen modtog bemærkninger fra de to fællesoptrædende konkurrenter (ved brev af henholdsvis 16. og 19. november 2004, registreret som nummer A/38860 og A/38978). Kommissionen sendte disse bemærkninger videre til Nederlandene med sit brev af 22. november 2004 (reference D/58307). Nederlandene fremsatte bemærkninger til disse bemærkninger og besvarede Kommissionens spørgsmål i deres breve af 22. december 2004 (registreret den 5. januar 2005 som nummer A/30171) og 12. januar 2005 (registreret den 17. januar 2005 som nummer A/30525). I disse breve underrettede Nederlandene ikke blot Kommissionen om deres beslutning om at lukke den tilbageværende RO, men også om den aftalemæssige godtgørelse af lukningsomkostningerne.
(8)
Til slut bekræftede de to fællesoptrædende konkurrenter deres protest mod støtten i deres breve af 25. april 2005 (endnu samme dag registreret som A/33476) og 2. maj 2005 (registreret den 12. maj 2005 som nummer A/33884). Efter disse breve blev der den 26. maj 2005 holdt endnu et møde mellem Kommissionen og de to fællesoptrædende konkurrenter. Også denne gang repræsenterede advokatkontoret den samme tredje konkurrent (i det følgende benævnes denne konkurrent og de to øvrige tilsammen »de tre fællesoptrædende konkurrenter«). På dette møde drøftede man et dokument, som tydede på, at der var blevet udbetalt yderligere støtte til AVR Nuts for 2004.
2 DETALJERET BESKRIVELSE AF STØTTEFORANSTALTNINGEN
2.1 Baggrund og målsætning
(9)
I artikel 5, stk. 1, i Rådets direktiv 75/442/EF af 15. juli 1975 om affald (5) hedder det, at »medlemsstaterne træffer i samarbejde med andre medlemsstater, når dette viser sig nødvendigt eller hensigtsmæssigt, egnede foranstaltninger med henblik på oprettelse af et integreret og tilstrækkeligt net af bortskaffelsesfaciliteter, hvorved der tages hensyn til den bedste teknologi, der er til rådighed, og som ikke medfører uforholdsmæssigt store omkostninger. Dette net skal sætte Fællesskabet som helhed i stand til at bortskaffe sit affald og gøre det muligt for de enkelte medlemsstater hver især at nå dette mål under hensyn til de geografiske forhold eller behovet for særlige faciliteter til bestemte typer affald«. I artikel 5, stk. 2, i samme direktiv hedder det, at »nettet […] endvidere [skal] muliggøre bortskaffelse på et af de nærmeste egnede anlæg under anvendelse af de mest hensigtsmæssige metoder og teknologier til sikring af et højt beskyttelsesniveau for miljøet og folkesundheden«.
(10)
I begyndelsen af 1990erne blev der til disse formål taget en særlig deponeringsplads (i det følgende benævnt »C2-deponeringspladsen«) i brug i Nederlandene. C2-deponeringspladsen benyttes til hensigtsmæssig bortskaffelse af farligt affald, der ikke kan forbrændes (i det følgende benævnt »C2-affald«). RO benyttes til hensigtsmæssig bortskaffelse af farligt affald, der trods ringe brændværdi kan behandles ved hjælp af forbrænding (6) (i det følgende benævnt »RO-affald«). Til denne forbrænding kræves medfyring, og i praksis er det omkostningseffektive brændsel farligt affald med en høj brændværdi.
(11)
Medlemsstaterne kan ifølge artikel 8, stk. 3, i direktiv 75/442/EF og artikel 4, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab (7), forbyde eksport af »affald til bortskaffelse«. Først når der er foretaget forskellige former for kontrol, kan den slags affald afsættes. Medlemsstaterne kan dog ikke i almindelighed forbyde, at »affald til nyttiggørelse« eksporteres til andre medlemsstater (8). Begreberne »affald til bortskaffelse« og »affald til nyttiggørelse« er i flere tilfælde blevet forklaret i Domstolens domme (9). I forhold til den fortolkning, Nederlandene hidtil har benyttet, er følgen blevet, at en mindre del af det farlige affald skal betragtes som »affald til bortskaffelse«, og at mere affald er »affald til nyttiggørelse«. Denne forskel afhænger ikke af affaldets brændværdi, men derimod af det primære formål med det anlæg, hvori affaldet behandles, og af affaldets art.
(12)
C2- og RO-affald kommer fra virksomheder i alle økonomiske sektorer. Blandt de vigtige sektorer er metalsektoren, forretning og administration, den petrokemiske sektor, transport og mineraludvinding. Det meste af affaldet afhentes af specialiserede mellemmænd, hvis tjenesteydelser gennemgående omfatter de forskellige former for affald fra en bestemt virksomhed: C2- og RO-affald, andet farligt affald og ufarligt affald. Disse tjenester er naturligvis for størstedelens vedkommende knyttet til det sted, hvor affaldet frembringes, men de mere specielle affaldstyper bliver transporteret over større afstande. En række store industrielle affaldsvirksomheder arbejder på internationalt plan med afdelinger i flere lande.
(13)
I de seneste år er mulighederne for nyttiggørelse af affald blevet videreudviklet. Stadig større mængder bruges i cementindustrien (især i Belgien) eller til opfyldning af lukkede miner (især i Tyskland). Domstolens strenge fortolkning af begrebet »affald til bortskaffelse« har fremmet denne udvikling. Samtidig har producenterne begrænset affaldsfrembringelsen yderligere. Inden for lovens grænser kan de, i hvert fald til en vis grad, blande en del af det med mindre farligt affald, hvad der muliggør en billigere bortskaffelse eller nyttiggørelse. Herved er udbuddet af RO-affald faldet fra ca. 80 000/100 000 t i 1995 til ca. 34 000 t in 2002. In 2002 forventede man stadig, at der ville blive produceret38 500 t om året. I midten af 2004 anslog AVR Nuts, at det kun ville få tilbudt 16 000 t RO-affald om året (10). Udbuddet af C2-affaldet faldt fra ca. 6 000 t in 2000 til ca. 4 000 t in 2002. Eksporten af farligt affald fra Nederlandene er vokset til 36 000 t, heraf ca. 4 000 t RO-affald, hvad der har ført til overkapacitet på bortskaffelsesanlæggene. Dette fænomen gør sig også gældende i større målestok og forekommer f.eks. i Det Forenede Kongerige, Tyskland og Belgien.
2.2 Støttemodtageren
(14)
C2-deponeringspladsen og de forskellige RO blev oprindelig etableret af AVR Chemie CV (i det følgende benævnt »AVR Chemie«), hvori staten har 30 % af aktierne og Holding AVR Bedrijven NV (i det følgende benævnt »AVR Holding« eller simpelthen »AVR«) 70 %. AVR er en vigtig deltager på det nederlandske affaldsmarked. For øjeblikket er Rotterdam kommune indehaver af 100 % af aktierne i AVR, men den har for nylig meddelt, at den har til hensigt at sælge sine aktier i AVR. Fra midten af 1990erne havde AVR Chemie tab (10,9 mio. EUR i 2000 og 7,2 mio. EUR i 2001). Derfor ville AVR lukke de tre RO, det på dette tidspunkt havde i drift. Nederlandene fik dog en strukturomlægningsaftale i stand. Ifølge denne blev AVR Chemie opdelt. AVR Nuts blev oprettet for, når en af de tre RO var blevet lukket, at fortsætte behandlingen af C2- og RO-affald. AVR-Industrial Waste Services Rotterdam BV (i det følgende benævnt »AVR IW«) blev oprettet med henblik på de øvrige aktiviteter på markedet for (farligt) affald, som AVR har sine egne, forretningsmæssige grunde til at ville forblive aktivt på. Begge er nu helt i hænderne på AVR. AVR Chemies eneste tiloversblevne aktivitet er udlejning af anlæg til AVR Nuts. AVR Nuts og AVR IW samarbejder tæt. En serviceaftale fastsætter, at størstedelen af AVR Nuts’ ledelses- og forretningsmæssige opgaver varetages af AVR IW.
(15)
Den kapacitet, som AVR har tilladelse til at behandle på de to RO, er på 100 000 t farligt affald om året. Den teoretisk set disponible kapacitet er på 80-85 % af den tilladte kapacitet. AVR behandlede i 2001 84 880 t farligt affald (RO-affald og andet), 81 274 t i 2002 og 78 297 i 2003. Til forbrænding af RO-affald kræves nogenlunde den samme mængde andet farligt affald som brændsel. Den mængde RO-affald, som faktisk behandles i RO, anslås at have udgjort 19 000 t i 2002 og 23 000 t i 2003. Bestemte typer RO-affald kan i øvrigt også behandles på forbrændingsanlæg til husholdningsaffald, som benytter en lavere forbrændingstemperatur.
(16)
AVR Nuts er forpligtet til at føre adskilte regnskaber i overensstemmelse med Kommissionens direktiv 80/723/EØF af 25. juni 1980 om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder (11).
2.3 Støtten
2.3.1 Driftsunderskuddene
(17)
Støtten og de aktiviteter, den gives til, er beskrevet i en koncessionsbeslutning, udstedt af ministeriet for boliganliggender, arealplanlægning og miljø den 3. juli 2002, og i en koncessionsaftale mellem Nederlandene, AVR Holding, AVR Nuts, AVR IW og en række andre datterselskaber, som blev underskrevet den 10. juli 2002. I koncessionsbeslutningen giver staten »AVR Nuts eneret på i et tidsrum på fem år at foretage deponering af C2-affald og behandling af farligt affald i roterovne med forpligtelse til at tilbyde offentligheden deponering af C2-affald og behandling af farligt affald i roterovne som tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse på rimelige, gennemsigtige vilkår uden forskelsbehandling og til samfundsmæssigt acceptable takster under overholdelse af de betingelser og bestemmelser, som fastsættes nærmere i koncessionsaftalen«. Aftalen fastlægger AVR Nuts’ driftsbetingelser i enkeltheder. Aftalen løber fra den 1. januar 2002 til og med den 31. december 2006.
(18)
Støtten er på 100 % af det forudberegnede driftsunderskud, der beregnes efter en metode, som er udarbejdet af en uafhængig revisor. Hvis der på forhånd konstateres et driftsoverskud, skal 70 % benyttes til tilbagebetaling af den støtte, der blev udbetalt det foregående år. Det forudberegnede driftsunderskud beløb sig i 2002 til 1,5 mio. EUR og i 2003 til 2,8 mio. EUR. I bilag I til denne beslutning findes en kort beskrivelse af metoden og dens anvendelse i 2002, 2003 og 2004. Størstedelen af støtten gælder RO. For C2-deponeringspladsen beløb det forudberegnede underskud sig f.eks. i 2003 til 370 000 EUR.
(19)
Ifølge serviceaftalen udfører AVR IW størstedelen af AVR Nuts’ administrative og operationelle opgaver. Til gengæld modtager det en godtgørelse, der iberegnes det forudberegnede underskud. Beregningen sker på grundlag af kostprisen (»activity based costing«). I perioden 2002-2004 betød det i praksis, at gennemsnitligt 30 % af AVR’s generelle omkostninger blev tilskrevet AVR Nuts.
(20)
En yderligere udgiftspost, som indgår i det forudberegnede budget, og som AVR Nuts får støtte til, som det videregiver til AVR IW, drejer sig om anskaffelse af affald. I betragtning af de faste udgifters store andel, blev aktiv anskaffelse af affald anset for at være nødvendig for at udnytte kapaciteten maksimalt og holde driftsudgifterne så lave som muligt. De forudberegnede og de faktiske udgifter fremgår af tabel 1.
Tabel 1
De forudberegnede og de faktiske anskaffelsesudgifter
2002
2003
2004
Forudberegnede ekstraudgifter
514 000
532 000
550 000
Forudberegnede igangsætningsudgifter ved international anskaffelse
400 000
400 000
-
Samlede forudberegnede udgifter
914 000
932 000
550 000
Faktiske udgifter
875 000
900 000
930 000
(21)
Det blev til at begynde med forventet, at underskuddet ville stige til 3,8 mio. EUR i 2006, men markeds- og driftsbetingelserne viste sig at være meget vanskeligere end forventet og gav ringe håb om forbedring. I 2002-2003 led AVR Nuts foruden det forudberegnede underskud et tab på 12 mio. EUR. Det forventes, at det forudberegnede underskud for 2004 og årene derefter bliver langt større end forudset. For 2004 beløb det forudberegnede underskud sig således til 8,898 mio. EUR (12). Der er i denne beregning blevet taget hensyn til beslutningen om at lukke RO.
2.3.2 Godtgørelse af lukningsomkostningerne
(22)
På grund af de voksende driftsunderskud har Nederlandene, som allerede nævnt i betragtning 5 og 7, besluttet at revidere sin politik. I slutningen af 2003 blev det besluttet at lukke en af de to RO pr. 1. juli 2004. I sommeren 2004 blev det besluttet at lukke begge RO pr. 1. januar 2005. For de resterende år forventes de forudberegnede tab på afhentning af C2-affald at være små.
(23)
Ifølge koncessionsaftalen skal staten give AVR en finansiel godtgørelse for den resterende bogførte værdi af de endnu ikke afskrevne investeringer, som i aftalens løbetid er blevet foretaget til fordel AVR Nuts med statens godkendelse. Ved at foregribe denne bestemmelses anvendelse er de nederlandske myndigheder i deres beregning nået frem til en godtgørelse på 8 670 108 EUR af den første RO’s lukningsomkostninger. Dette beløb omfatter forskellige investeringer, som er blevet afskrevet med 50 %, hvis de gjaldt begge RO, og med 100 %, hvis de kun gjaldt den RO, der er blevet lukket. De vigtigste dele af dette beløb er 1,9 mio. EUR til investering i brandsikring, 3,3 mio. EUR til et homogeniseringsanlæg, 1,5 mio. EUR til udskiftning af kokssiloer, og 0,5 mio. EUR til en tromlebund og en Steffersonring. Til lukning af den anden RO indgår der 11 151 000 EUR til anlæggenes og de materielle anlægsaktivers resterende bogførte værdi i beregningen. Dette beløb omfatter de øvrige 50 % af den resterende bogførte værdi af de ovenfor nævnte investeringer, som er blevet foretaget med statens godkendelse, og 100 % af de investeringer, som er blevet foretaget med statens godkendelse og kun gælder den anden RO. Det sidste omfatter navnlig den investering i den omfattende renovering af den tilbageværende RO, som blev foretaget i 2004. Denne renovering krævede omkostninger på 3 273 000 EUR, hvad der var mere end forudset. Det viste sig bagefter at være en uheldig investering.
(24)
Da Nederlandene desuden ifølge koncessionsaftalen i princippet var forpligtet til at godtgøre budgetunderskuddene til og med 2006, måtte staten forhandle med AVR om en godtgørelse for ekstraomkostningerne i forbindelse med lukningen af den anden RO pr. 1. januar 2004 - i stedet for på det oprindelige tidspunkt for aftalens udløb. Godtgørelsen omfatter derfor følgende yderligere beløb:
-
1,75 mio. EUR for allerede i 2004 at kunne godtgøre de negative følger af, at kunderne (efterhånden) måtte omdirigere deres affaldsstrømme til andre anlæg
-
5,843 mio. EUR til faste, løbende udgifter i 2005-2006. Det drejer sig om udgifter i forbindelse med f.eks. IKT-infrastruktur, leje af kontorlokaler, sikkerhedskontrakter, udgifter til fælles faciliteter som kantine osv. AVR havde beregnet et større samlet beløb hertil, nemlig 8,208 mio. EUR
-
7,868 mio. EUR til ekstraomkostninger som følge af den fremskyndede lukning af den tilbageværende RO. Dette beløb blev beregnet som forskellen mellem de anslåede fratrædelsesomkostninger ved øjeblikkelig lukning og de anslåede fratrædelsesomkostninger ved støtteaftalens udløb to år senere. Det accepterede beløb bygger på en indgående vurdering, der omfatter ca. 244 medarbejdere og tager hensyn til, at de fleste af dem kan genansættes internt
-
andre omkostninger, som den resterende bogførte værdi af bestemte aktiver hos andre AVR-foretagender, som er blevet erhvervet for at kunne levere tjenesteydelserne i overensstemmelse med serviceaftalen, udgifter til administration af virksomhedsgrund og omkostninger, som skyldes, at AVR IW ikke har fået det dækningsbidrag, det ville have fået, hvis RO-forbrændingen var blevet videreført i 2005 og 2006, de ikke-budgetterede lukningsomkostninger og udgifter til frikøb fra flerårige kontrakter. AVR havde anslået disse omkostninger til et samlet beløb på 29,567 mio. EUR, der f.eks. også omfatter et beløb på 11,716 mio. EUR til de ekstra tab, AVR Nuts havde lidt i 2002 og 2003. Under forhandlingerne blev staten og AVR enige om et beløb på kun 1,238 mio. EUR.
(25)
Under disse forhandlinger blev Nederlandene bistået af en uafhængig revisor, hvis rapport blev stillet til rådighed for Kommissionen. I alt beløb den aftalte godtgørelse til lukning af den anden RO sig til 27,85 mio. EUR. Dette beløb er mindre end det, AVR selv havde anslået, idet det var på 58,544 mio. EUR (eller 46,828 mio. EUR, når AVR Nuts’ ekstratab i 2002 og 2003 ikke medregnes). Nederlandene forklarede, at hvis den tilbageværende RO var forblevet i drift til slutningen af 2006, ville de anslåede driftsunderskud i 2005 og 2006 og godtgørelsen for lukning i slutningen af 2006 have beløbet sig til 31 mio. EUR. Aftalen om den fremskyndede lukning førte således til en formindskelse af statens omkostninger.
(26)
På grund af denne lukningsgodtgørelse kommer den samlede støtte i tidsrummet 2002-2004 op på 49 718 108 EUR, således som det fremgår af oversigten i tabel 2.
Tabel 2
Oversigt over godtgørelsen til AVR
Forudberegnet budgetunderskud 2002
1 500 000
Forudberegnet budgetunderskud 2003
2 800 000
Forudberegnet budgetunderskud 2004
8 898 000
Godtgørelse for resterende bogført værdi af første RO
8 670 108
Godtgørelse for resterende bogført værdi af anden RO
11 151 000
Godtgørelse af ekstra lukningsomkostninger
-
ekstra driftsomkostninger 2004
1 750 000
-
faste, løbende udgifter 2005-2006
5 843 000
-
ekstra fratrædelsesomkostninger
7 868 000
-
andre omkostninger
1 238 000
16 699 000
Samlet støtte
49 718 108
(27)
Nederlandene erkendte, at AVR havde fået udbetalt 19 543 608 EUR i støtte. Godtgørelsen i forbindelse med lukning af den anden RO er blevet indbetalt på en spærret konto.
2.3.3 Garanti for afmonterings- og oprydningsomkostninger
(28)
Koncessionsaftalen indeholder også en garanti for, at staten, hvis AVR Chemie nedlægges, skal betale 30 % af de afmonterings- og oprydningsomkostninger, som skal afholdes ved fjernelse og rengøring af anlæggene. Denne procentdel svarer til statens aktier i AVR Chemie.
2.4 Driftsforhold
(29)
Før koncessionsaftalen blev indgået, havde AVR Chemie allerede forhøjet sine modtagelsestakster til 700 NLG/t (317,6 EUR/t). Endnu højere takster ville ifølge Nederlandene have ført til undvigemanøvrer som iblanding i andre affaldsstrømme og illegal bortskaffelse, og ville således ikke have været hensigtsmæssige, når det gælder formindskelse af driftsunderskuddet. Modtagelsestaksterne er høje i sammenligning med nabolandenes, hvad der er muligt, fordi den nederlandske politik forbyder eksport af affald til bortskaffelse. Formålet med støtteforanstaltningerne var at holde taksterne på det eksisterende niveau - ikke at sænke dem. Derfor indeholder koncessionsaftalen et bilag med rammebestemmelser for takststruktur, takstgrundlag og beregning af brugertakster. De nederlandske myndigheder har kontrol over taksternes størrelse, da de på forhånd skal godkende det forudberegnede budgetunderskud, og taksterne naturligvis er et afgørende element i beregningen af det.
(30)
Modtagelsestaksterne for farligt affald med høj brændværdi, der benyttes som brændsel, er langt lavere end taksterne for RO-affald. AVR Nuts modtager den første affaldskategori til takster, som er i overensstemmelse med markedet, dvs. til de takster, der beregnes for f.eks. behandling i RO i udlandet eller i cementindustrien.
(31)
Da de faste omkostninger er ret høje i sammenligning med de variable omkostninger, søger AVR Nuts at udnytte sin kapacitet maksimalt for at gøre sine tab så små som muligt. Derfor bliver de modtagelsestakster, der afkræves leverandørerne af farligt affald, formindsket, når den årligt tilbudte mængde er større. Denne »mængderabat« fastsættes på forhånd, og gælder, når der sammen med en mængde RO-affald tilbydes en affaldsmængde, som har en høj brændværdi, og svarer til mindst 75 % af den.
(32)
Alle takster er på forhånd blevet fastsat for hele koncessionsperioden (13), og de gælder både for AVR's konkurrenter og for IW. Fra koncessionsaftalens begyndelse har taksterne på C2- og RO-affald været offentlige og tilgængelige for enhver leverandør. Fra begyndelsen af 2004 gjaldt dette også farligt affald med høj brændværdi.
(33)
For at kunne planlægge sin kapacitetsudnyttelse beder AVR IW hvert år sine leverandører om at angive, hvor meget affald de har tænkt sig at tilbyde, og i årets løb beregnes modtagelsestaksterne på grundlag af den aftalemæssige mængderabat. Hvis den faktisk leverede mængde ved årets slutning er større eller mindre end angivet, følger en tilbagebetaling eller en supplerende opkrævning, der beregnes, så den korrekte mængderabat ydes på grundlag af den faktisk leverede mængde. Aftalerne indeholder gennemgående ingen forpligtelse til at levere den aftalte mængde.
3 BEGRUNDELSE FOR AT INDLEDE PROCEDUREN I ARTIKEL 88, STK. 2
(34)
I sin beslutning om at indlede proceduren i traktatens 88, stk. 2, har Kommissionen givet udtryk for tvivl med hensyn til følgende punkter.
(35)
Allerførst tvivlede Kommissionen på, om AVR Nuts’ aktiviteter virkelig kunne betragtes som tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse i den betydning, der anvendes i traktatens artikel 86, stk. 2, da det f.eks. ikke var klart, om AVR var den eneste virksomhed, der var i stand til at tilbyde den slags tjenesteydelser på de samme eller tilsvarende vilkår. Desuden var Kommissionen i tvivl om, hvorvidt Nederlandene havde fulgt den rigtige procedure ved udvælgelsen af AVR Nuts. Endvidere tvivlede Kommissionen på, om overtrædelse af princippet »forureneren betaler« i det hele taget undgås, idet de modtagelsestakster, de pågældende affaldsproducenter skulle betale, kunne betragtes som normale omkostninger.
(36)
For det andet» stillede Kommissionen sig tvivlende over for den eventuelle overkompensation«, der risikerede at smitte af på andre dele af affaldsmarkedet. Kommissionen frygtede især, at overkompensationen også kunne skyldes, at støtten byggede på en forudberegning, der betød, at AVR Nuts kunne beholde en del af den eventuelt positive saldo mellem det faktiske og det forudberegnede overskud eller underskud.
(37)
For det tredje var Kommissionen i tvivl om, hvorvidt der, hvis foranstaltningen skulle bedømmes efter artikel 87 i EF’s rammebestemmelser for statsstøtte til miljøbeskyttelse (14) (i det følgende benævnt »miljøstøttereglerne«), kunne være grundlag for at erklære støtten for forenelig med fællesmarkedet.
(38)
I sin beslutning om at udvide proceduren i traktatens artikel 88, stk. 2, forklarede Kommissionen, at den nærede en tilsvarende tvivl, når det gjaldt det betydelig højere støttebeløb for 2004 og godtgørelsen for den fremskyndede lukning af RO.
4 BEMÆRKNINGER FRA DE INTERESSEREDE PARTER
(39)
Fire interesserede parter har efter Kommissionens beslutning om at indlede proceduren i traktatens artikel 88, stk. 2, sendt deres bemærkning.
(40)
Den første interesserede part hævdede, at foranstaltningen ville forvride konkurrencen på det irske marked, da AVR - i kraft af sine 50 % af aktierne i et fælles foretagende med det irske selskab Safeway Warehousing / South Coast Transport - kunne beregne takster, som lå under kostprisen og langt under de normale priser på det irske marked.
(41)
Også den anden interesserede part pegede på den illoyale konkurrencefordel for AVR's og Safeways fælles foretagende. Store mængder farligt affald blev indført fra Irland. Denne part hævdede desuden, at foranstaltningen forvred konkurrencen på det internationale marked for »nøglefærdige oprydningsprojekter« for pcb, pesticider og andet farligt organisk affald.
(42)
Den tredje part, Edelchemie, henviste til det indenlandske marked. Dette foretagende har udviklet sin egen teknologi for behandling af affaldsstoffer fra galvaniske virksomheder og fotografiske processer (»eco-optie«) og for genvinding af værdifulde materialer fra disse affaldsstoffer (bl.a. ædelmetaller og obsidian). Foranstaltningerne til fordel for AVR skadede ikke blot virksomheden forretningsmæssigt, men hæmmede også den teknologiske udvikling. EdelChemies bemærkninger gælder AVR Nuts, AVR Chemie og dets forgængere indtil 1963. Desuden blev der givet oplysninger om den nederlandske politik for farlige affaldsstoffer gennem alle disse år.
(43)
Endelig har de tre fællesoptrædende konkurrenter peget på det nederlandske marked for RO-affald. Både i Nederlandene og i andre medlemsstater findes der kapacitet, som kan sidestilles med AVR's RO. Udvidelsen af AVR's aktiviteter havde således skabt overkapacitet for RO-affald på det nederlandske marked, og dataene for RO-affald gav ikke noget fuldstændigt og korrekt billede. I midten af 1990'erne havde AVR lukket en af sine RO, og allerede dengang kunne det forventes, at udbuddet af farligt affald ville falde yderligere. I betragtning af disse udsigter ville det have været hensigtsmæssigt at lukke én af de to tilbageværende RO. På mødet den 26. maj 2005 erklærede en repræsentant skriftligt, at »den rigtige beslutning [i 2002] havde været at lukke en RO«. Desuden havde AVR misbrugt sin dominerende stilling ved at beregne højere takster, ved at forlange, at RO også skulle have leveret affald med høj brændværdi, og i kraft af sin takststruktur, som hverken var gennemsigtig eller offentlig. På denne måde kunne AVR IW også beregne takster for bestemte typer RO-affald og derpå behandle dette affald i ristovnene på forbrændingsanlæg til husholdningsaffald, hvad der gav lavere driftsomkostninger, da disse ovne kunne fungere ved en lavere temperatur.
(44)
Foranstaltningen udgjorde driftsstøtte og var uforenelig med fællesmarkedet. Tjenesteydelsen var ingen tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, og de fire kriterier i Altmark-dommen, som er afgørende for, om en kompensation er statsstøtte eller ikke (15), var ikke opfyldt. Hvis Kommissionen skulle godkende (en del af) støtten, så måtte det ske på forskellige betingelser for at forhindre krydssubsidiering, forpligtelse til sammenkoblet affaldsmodtagelse (tying) og prisdiskrimination. Desuden skulle Nederlandene ikke kunne forlænge foranstaltningen med endnu ti år.
(45)
De to fællesoptrædende konkurrenter indsendte også bemærkninger, efter at Kommissionen havde besluttet at udvide proceduren. De fastholdt alle punkter i den første erklæring og fremlagde supplerende dokumenter, der skulle vise, at der var tale om krydssubsidiering. Derefter blev desuden følgende punkter gjort gældende.
(46)
For det første vakte det undren, at det forudberegnede driftsunderskud, trods lukningen af en af RO, var så meget højere end oprindeligt forudset. Hvis det fjerde kriterium i Altmark-dommen (effektivitet) var blevet fulgt, skulle driftsunderskuddet have været mindre.
(47)
For det andet rejste de indvendinger mod støtten til godtgørelse af RO's lukning. Der var ikke knyttet nogen modydelse fra AVR's side til den. Denne godtgørelse kunne ikke kaldes for en skadeserstatning og var uberettiget, blandt andet fordi investeringerne blev foretaget med henblik på ti års drift, men udnyttet i mindre end tre år. De satte også spørgsmålstegn ved enkelthederne i disse beregninger, især det beløb, der skulle afskrives, fratrædelsesomkostningerne og de faste, løbende udgifter. Det samlede beløb var temmelig højt og lå også over de 2 mio. EUR, der tales om i artikel 21.2 i koncessionsaftalen. Endvidere blev det i et officielt dokument anført, at »der ved fastsættelsen af skadeserstatningen til affaldsbehandlingsanlægget Rijnmond i forbindelse med lukningen af roterovnene også er opnået enighed om en endnu udestående fordring, som ministeriet for boliganliggender, fysisk planlægning og miljø har på AVR i forbindelse med Lickebaertpolders forurening med dioxin«. Som følge deraf havde ministeriet modtaget et beløb på 2,5 mio. EUR, der ikke var afsat for 2004. De tre fællesoptrædende konkurrenter frygtede, at denne forskel kunne have »forurenet« beregningen af kompensationen. Det gav dem en fornemmelse af, »at noget var blevet stukket under stolen«.
(48)
For det tredje klagede de over yderligere fordele, som AVR fik i kraft af artikel 21.5 i koncessionsaftalen, navnlig det forhold, at staten, hvis AVR Chemie blev nedlagt, skulle betale 30 % af afmonteringsomkostningerne og udgifterne for at fjerne forureningen fra anlæggene. Ifølge statsstøttereglerne havde staten aldrig måttet påtage sig sådanne forpligtelser.
(49)
For det fjerde var der ikke tale om en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, idet en sådan tjenesteydelse ikke var nødvendig, når man så på de forskellige alternativer, der fandtes, f.eks. pyrolyse, forarbejdning i cementindustrien, deponering i saltminer eller bortskaffelse på energiproduktionsanlæg og i udenlandske RO. De pågældende aktiviteter blev udelukkende betragtet som tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, fordi de var tabsgivende. Koncessionsaftalen var kun blevet indgået med det formål at finansiere investeringen i de RO, som AVR havde fået eneret på. Endvidere betvivlede de to fællesoptrædende konkurrenter, at støtten sikrede overkommelige priser for disse tjenesteydelser, idet AVR's modtagelsestakster var højere end taksterne i nabolandene. De høje takster skulle forklares med AVR's praksis med tying og krydssubsidiering i forbindelse med affald af høj brændværdi, der blev benyttet som brændsel. Taksterne var hverken gennemsigtige eller offentlige. Indtægterne var blevet bogført af AVR IW og tabene af AVR Nuts. Derved kunne AVR IW beregne højere modtagelsestakster for RO-affald. Endvidere kunne AVR afslå at modtage RO-affald, hvis der ikke blev leveret affald af høj brændværdi sammen med det, og misligholdt således sin forpligtelse i henhold til koncessionsaftalen ved ikke at tilbyde alle kunder disse tjenesteydelser. Endelig blev tjenesteydelsens kvalitet i modsætning til andre alternativer hverken opretholdt eller forbedret.
(50)
For det femte opfyldte støtten ikke Altmark-kriterierne. Der havde ikke fundet nogen offentlig udbudsprocedure sted, før koncessionen var blevet tilkendt, og støtten var ikke blevet fastsat på grundlag af en gennemsnitlig, veldrevet virksomheds omkostninger. Støtten var heller ikke blevet fastsat efter objektive, gennemsigtigt opstillede kriterier. Den var større end nødvendigt, og der ville ske en afsmitning på andre markeder. RO i udlandet kunne - uden statsstøtte - tage lavere takster. Heller ikke billigere bortskaffelsesmetoder var blevet taget i betragtning. Endvidere kunne AVR beholde en del af fortjenesten, hvis foretagendet fungerede bedre end forventet.
(51)
Endelig bemærkede de to fællesoptrædende konkurrenter, at Nederlandene havde i sinde at videreføre sin overtrædelse af statsstøttereglerne, idet de nederlandske myndigheder, i tilfælde af en ugunstig beslutning fra Kommissionen, ville drøfte denne med AVR og prøve at finde en løsning på de finansielle problemer, AVR kunne få i det ene eller andet tilfælde.
5 BEMÆRKNINGER FRA NEDERLANDENE
5.1 Den relevante lovgivning
(52)
Da medlemsstaterne ifølge Fællesskabets lovgivning har tilladelse til at forbyde eksport af affald til bortskaffelse, skulle støtten ikke forvride konkurrencen mellem medlemsstaterne.
5.2 En tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse
(53)
Nederlandene hævdede, at støtten udelukkende var blevet tildelt til en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, som blev udført af AVR Nuts. Et offentligt udbud blev ikke anset for hensigtsmæssigt, idet AVR Nuts var det eneste foretagende i Nederlandene, som var i stand til og villigt til at behandle alt det pågældende C2- og RO-affald. Koncessionen blev dog offentliggjort i Staatscourant (statstidende), hvorefter eventuelle interesserede parter havde haft mulighed for at gøre indsigelse. Dette var ikke sket. Desuden havde de nederlandske myndigheder allerede før deres beslutning om at lukke RO truffet de nødvendige foranstaltninger til at kunne foretage et offentligt udbud med henblik på en eventuel forlængelse.
(54)
Foranstaltningen opfyldte Altmark-kriterierne og skulle derfor ikke betragtes som statsstøtte. Således fik staten f.eks. bistand af et uafhængigt revisionsfirma til forudberegning af underskuddet. Foranstaltningen var ikke nogen overtrædelse af princippet »forureneren betaler«, da taksterne var højere end i nabolandene.
(55)
Det var simpelthen ikke rigtigt, at AVR Nuts kun ville aftage RO-affald, hvis det blev tilbudt sammen med affald med høj brændværdi. Desuden var det udtrykkeligt fastsat, at de takster, de andre AVR-foretagender tog for behandling af andet affald, skulle være de samme som dem, der blev benyttet overfor tredjemand (16). Nederlandene havde bedt et revisionsfirma om råd for at kunne gøre gennemsigtigheden i aftalerne mellem AVR Nuts og AVR IW større. De foreslåede henstillinger var blevet accepteret og fulgt.
(56)
Hvad AVR Nuts’ resultater angår, bemærkede Nederlandene, at der ved beregning af bedriftsunderskuddet overhovedet ikke var blevet taget hensyn til nogen fortjenstmargen. I det usandsynlige tilfælde af et forudberegnet driftsoverskud ville fortjenesten være begrænset til 30 % af overskuddet, indtil hele den forrige støtte var blevet tilbagebetalt.
5.3 Bemærkninger til de interesserede parters bemærkninger
(57)
Nederlandene bemærkede, at det i bemærkningerne ikke blev begrundet, hvordan støtten kunne indvirke på AVR's og Safeways fælles foretagendes kostpris. Dette foretagende skulle i Rotterdam betale de samme takster for behandlingen som de indenlandske affaldsleverandører. Desuden blev kun en tredjedel af det affald, det fælles foretagende havde modtaget, behandlet i Rotterdam, og kun en lille del af dette affald var C2- og RO-affald i koncessionsaftalens betydning. Konkurrencedygtige priser kunne forklares med forskellige andre forhold: 1) Safeway var det eneste foretagende i Irland, der rådede over en omlastningsstation, hvor affaldet blev hensigtsmæssigt sorteret og adskilt, inden det blev sendt til det bedst egnede behandlingsanlæg, 2) der var direkte forbindelse med transportvirksomheden Southcoast, hvad der betød logistiske fordele og omkostningsbesparelser, og 3) i Irland var takstniveauet tidligere betydelig højere på grund af den manglende konkurrence.
(58)
For behandling af affald, der stammede fra nøglefærdige oprydningsprojekter, beregnede AVR sig takster, som var højere end dem, der gjaldt for indenlandske leverandører. Den gennemsnitlige takst for alt affald fra andre lande lå lidt højere end den gennemsnitlige indenlandske takst. Endvidere førte lavere takster ikke til højere støtte, da støtten afhang af det forudberegnede driftsunderskud.
(59)
På det tidspunkt, hvor koncessionsaftalen blev underskrevet arbejdede begge RO på fuldt kraft. På grund af de rigelige forsyninger blev der forventet fuld kapacitetsudnyttelse. Det nuværende kapacitetsoverskud skyldtes næppe, at konkurrenternes markedsandel var vokset, men snarere større genanvendelse af affald, f.eks. efter at loven havde tilladt fortynding med andre affaldstyper.
(60)
Hvad pyrolyse angår, bemærkede Nederlandene, at AVR's takster var højere end dem, der blev benyttet af det eneste foretagende i Nederlandene, der rådede over pyrolyseanlæg.
(61)
Nederlandene erklærede, at udbetalingen af en del af støtten til AVR Nuts på grund af dets finansielle problemer var sket på baggrund af Altmark-dommen og af hensyn til den tid, som var nødvendig for at afslutte den formelle undersøgelsesprocedure i traktatens artikel 88, stk. 2.
(62)
Nederlandene bemærkede, at Edelchemie fortrinsvis beskæftigede sig med farlige affaldsstoffer fra fotografiske processer, og at dette affald af effektivitetsgrunde ikke kunne behandles af AVR. Virksomheden havde forskellige anlæg, blandt hvilke pyrolyseovnen spillede den største rolle for denne sag. I modsætning til AVR's anlæg egnede denne teknologi sig imidlertid ikke til alle typer RO-affald. Ifølge miljøgodkendelsen måtte denne ovn kun behandle op til 10 000 tons, hvad der var fuldstændig utilstrækkeligt i forhold til strømmene af farligt affald i Nederlandene. Nederlandene kunne ikke indse, hvordan støtten kunne skade Edelchemies interesser, da AVR ikke behandlede affald fra fotografiske processer og benyttede normale markedstakster. Den teknologiske udvikling blev fremmet ved hjælp af f.eks. særlige stimuleringsprogrammer og ved at stille krav om den bedste tilgængelige teknologi ved tildeling af miljøgodkendelser. Disse godkendelsers løbetid var begrænset til fem år. Eventuel tidligere støtte lå uden for den tiårige frist i artikel 15 i forordning (EF) nr. 659/1999, og da anlæggene var blevet afskrevet på ti år, ville den under ingen omstændigheder have nogen indflydelse på forudberegningen af AVR's driftsunderskud.
(63)
Nederlandene hævdede, at der ikke havde fundet nogen overkompensation sted, hverken til fordel for AVR Nuts eller AVR IW. AVR IW fungerede som mellemled, men havde ikke mulighed for at udnytte denne stilling for at få overkompensation og havde da heller ikke gjort det. Således blev f.eks. det affald, der af konkurrenter blev leveret til AVR Nuts, selv når det på papiret blev modtaget af AVR IW på AVR Nuts’ vegne, ikke taget i betragtning, når mængderabatten på taksterne for det affald, AVR IW selv havde modtaget, skulle beregnes. Dette affald blev straks leveret til RO - men ikke på AVR IW's lokalitet - da dette ikke var de ekstra logistikomkostninger værd.
(64)
Støtten til godtgørelse af udgifterne til anskaffelse af affald var berettiget. Aktiv anskaffelse af RO-affald var nødvendig, fordi muligheden for at fortynde denne type affald eller tilpasse dens emballering - hvorefter denne affaldstype ikke længere gjaldt for RO-affald - blev benyttet i voksende omfang. Uden denne anskaffelse ville AVR Nuts have set sin markedsandel svinde ind og ville have tabt sin markedsandel til alternative behandlingsmuligheder, især i udlandet. Dermed ville kapacitetsudnyttelsen være faldet, og tabene ville være vokset. Godtgørelsen af AVR IW's udgifter til anskaffelse af farligt affald med høj brændværdi kunne forklares med, at det var nødvendigt at råde over tilstrækkelige mængder af denne type affald til brændsel. Anskaffelsesomkostningernes fordeling mellem AVR Nuts og AVR IW byggede dette forhold. Ved lukning af RO ville de syv arbejdspladser, der svarede til de beregnede anskaffelsesomkostninger, gå tabt. Det beviste, at disse syv arbejdspladser tegnede sig for de ekstra omkostninger, som udelukkende var påløbet i AVR Nuts’ interesse.
(65)
De nederlandske myndigheder har forelagt en undersøgelse over den fremtidige udvikling af alternativer til bortskaffelse og nyttiggørelse af de pågældende affaldsstoffer i Nederlandene og nabolandene. Der henvises til denne undersøgelse i betragtning 13. Det fremgår af undersøgelsen, at der med henblik på fremtiden er blevet planlagt tilstrækkelige alternativer til at garantere en sikker og hensigtsmæssig bortskaffelse og nyttiggørelse af denne form for affald.
(66)
Nederlandene har også forelagt en økonomisk analyse af koncessionsaftalen og den eventuelle overkompensation, som efter anmodning fra AVR er blevet foretaget af en konsulent. Det bemærkes bl.a. i undersøgelsen, at AVR's vigtigste konkurrenter for det første alle havde mulighed for at få større mængderabat, men at de tydeligvis foretrak at levere en del af det indsamlede affald til bortskaffelse eller nyttiggørelse hos udenlandske alternativer. For det andet ligger den godtgørelse, Nederlandene faktisk vil give for lukning af RO, betydeligt under de omkostninger på 45 mio. EUR, AVR selv har beregnet, og de omkostninger på næsten 40 mio. EUR, som blev beregnet af en uafhængig revisor. Den vigtigste forskel skyldes forskellige omkostningsberegninger for personalefratrædelser.
(67)
Nederlandene har forelagt detaljerede beregninger af budgetunderskuddet i 2004. Trods lukningen af den ene RO er det større end i de foregående år, idet situationen på markedet er blevet forværret, ikke mindst fordi taksterne for farligt affald med høj brændværdi er gået ned.
(68)
Om betalingen for afmontering og opfølgning ved nedlægning af AVR Chemie skal der føres drøftelser mellem staten og AVR, idet staten har 30 % af aktierne i AVR Chemie. En eventuel ugunstig beslutning om den anmeldte støtte fra Kommissionens side skal naturligvis også drøftes, og der skal findes en løsning, men ikke uden at tage hensyn til Kommissionens afgørelse.
6 VURDERING
6.1 Spørgsmålet om, hvorvidt foranstaltningerne udgør statsstøtte
(69)
Ifølge traktatens artikel 87, stk. 1, »er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(70)
Driftsstøtten til AVR Nuts og godtgørelsen af dets omkostninger ved lukning af RO bliver, ifølge beskrivelsen i betragtning 17 til og med 27 tildelt af staten og direkte finansieret ved hjælp af statsmidler. Disse foranstaltninger er selektive, da de først og fremmest påvirker AVR, AVR Nuts og AVR IW. Disse foretagender udbyder deres tjenesteydelser på markedet for affald til bortskaffelse og affald til nyttiggørelse. Det samme gælder statens betaling af afmonterings- og oprydningsomkostningerne, som staten har stillet en garanti på 30 % for.
(71)
Foranstaltningerne må anses for at påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne negativt. Markederne for affald til bortskaffelse og affald til nyttiggørelse er uløseligt forbundet med hinanden, og trods lovgivningsrammen og streng kontrol med affald til bortskaffelse er handel mellem medlemsstaterne almindelig praksis på begge disse markeder. Følgende kan anføres som eksempel: efter meddelelsen om lukning af RO er antallet af ansøgninger om tilladelse til at eksportere affald til andre medlemsstater vokset stærkt. Heraf slutter Kommissionen, at den støtte, der fortsat skulle holde RO i gang, har haft en begrænsende virkning på samhandelen mellem medlemsstaterne.
(72)
Foranstaltningerne begunstiger ikke leverandørerne af farligt affald. Modtagelsestaksterne for affald med høj brændværdi, der benyttes som brændsel, er fastsat på markedsniveau i forhold til taksterne i Nederlandene og nabolandene. Modtagelsestaksterne for C2- og RO-affald er af politiske grunde blevet fastsat på et samfundsmæssigt acceptabelt niveau, men var højere end i nabolandene. Dette kunne lade sig gøre, fordi der var eksportrestriktioner for affald til bortskaffelse. Højere takster er under normale markedsforhold ikke nogen oplagt eller realistisk løsning, da mere affald i så fald ville eksporteres, blandes i andre affaldsstrømme eller deponeres lovligt eller ulovligt, hvad der ikke ville få AVR Nuts’ indtægter til at stige. Da RO blev lukket, blev det således lettere for leverandørerne at benytte sig af de lavere modtagelsestakster i Belgien og Tyskland. Uden støtte ville RO være blevet lukket på et tidligere tidspunkt, og der ville hurtigere være opstået større mulighed for at eksportere affald til bortskaffelse i overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 259/93. Dette bekræftes af pris- og mængdeudviklingen efter lukningen af den anden RO. Kommissionen mener derfor ikke, at foranstaltningen har fritaget leverandørerne af farligt affald for omkostninger, der under normale omstændigheder ville have indgået i deres budget.
(73)
Uanset vurderingen af foranstaltningen på grundlag af traktatens artikel 86, stk. 2, mener Kommissionen ikke, at det fjerde kriterium i Altmark-dommen er opfyldt. For det første er AVR Nuts ikke blevet udvalgt efter en offentlig udbudsprocedure, og meddelelsen om koncessionsaftalen i Staatscourant - hvorefter interesserede parter kunne rejse indvending i et tidsrum på seks uger - kan ikke træde i stedet for en gennemsigtig udbudsprocedure. For det andet er kompensationen ikke blevet fastsat på grundlag af de omkostninger, en gennemsnitlig veldrevet virksomhed, som var forsynet med en passende affaldsbehandlingskapacitet havde haft. I betragtning af C2-deponeringspladsens og RO's enestående stilling i landet, ser det faktisk ikke ud til, at en sådan gennemsnitlig virksomhed findes i Nederlandene. Det forudberegnede budgetunderskud er snarere en afspejling af de særlige betingelser, hvorunder AVR Nuts benytter disse anlæg, og omkostningerne i forbindelse med tilsvarende anlæg i udlandet er ikke blevet taget i betragtning. Det er tydeligt, at AVR ikke var forsynet med en passende behandlingskapacitet: overkapacitet førte til underudnyttelse af RO og i sidste ende til lukning. Begge dele havde virkning på støtteforanstaltningerne, især underskuddet i 2004 og lukningsgodtgørelsen. Under disse omstændigheder må foranstaltningerne anses for at give AVR Nuts en selektiv fordel og kan ikke blot betragtes som en kompensation, andre virksomheder ville have fået på lignende betingelser i en tilsvarende situation, hvis forpligtelsen til at udføre disse tjenesteydelser var blevet pålagt dem.
(74)
Der opstår en selektiv fordel, ikke blot i kraft af driftsunderskuddet og godtgørelsen af lukningsomkostningerne, men også af statsgarantien på 30 % af anlæggenes afmonterings- og oprydningsomkostninger. At disse omkostninger stemmer overens med statens interesser i AVR Chemie, anfægter ikke den konklusion, at det drejer sig om statsstøtte, idet staten som sleeping partner i AVR Chemie kun var ansvarlig for sit aktiebeløb - ikke for yderligere krav, som overskred det. Garantien synes snarere at skyldes et politisk ønske fra statens side om at forhindre en situation, hvor ingen anden virksomhed - efter afviklingen af AVR Nuts og AVR Chemie - kunne gøres ansvarlig for den relevante afmontering og oprydning. Garantien har muligvis i hele koncessionsaftalens løbetid indebåret en fordel, da virksomheden - uden garanti - i anlæggenes driftsaktive levetid ville have været nødt til at opbygge de nødvendige reserver for dermed - uden støtte - at kunne afholde afmonterings- og oprydningsomkostningerne.
(75)
Følgelig udgør de anmeldte foranstaltninger statsstøtte i den betydning, der anvendes i traktatens artikel 87, stk. 1.
(76)
Kommissionen beklager, at Nederlandene har gennemført en betragtelig del af den pågældende støtteforanstaltning i strid med traktatens 88, stk. 3.
6.2 Vurdering på grundlag af traktatens artikel 86, stk. 2.
(77)
Medlemsstaterne kan frit definere, hvad de forstår ved tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse på grundlag af de pågældende aktiviteters karakteristika, og denne definition kan kun underkastes kontrol af, om den er behæftet med åbenlyse fejl (17). I grønbogen (2003) og hvidbogen (2004) om forsyningspligtydelser (18) har Kommissionen gjort rede for grundprincipperne i sin holdning. Ifølge hvidbogens punkt 3.4 skal der »i overensstemmelse med EU’s politik for bæredygtig udvikling tages behørigt hensyn til forsyningspligtydelsernes betydning for miljøbeskyttelse og de særlige forhold, der kendetegner de forsyningspligtydelser, der er direkte knyttet til miljøområdet, som f.eks. vand- og affaldssektoren«. Dette er i overensstemmelse med Domstolens retspraksis, idet den har erklæret, at »håndtering af bestemte former for affald kan være genstand for en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, navnlig når formålet med tjenesteydelsen er at løse et miljøproblem«. (19)
(78)
Af følgende grunde er Kommissionen enig med Nederlandene i, at tjenesteydelsen, således som den beskrives i koncessionsbeslutningen og i koncessionsaftalen, er en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse.
(79)
For det første er det indlysende, at hensigtsmæssig behandling af farligt affald til bortskaffelse er i offentlighedens interesse. Det er ligeledes i offentlighedens og Fællesskabets interesse, at det sikres, at der er tilstrækkelig national kapacitet til en sådan bortskaffelse. Når det gælder bortskaffelse af affald, skal medlemsstaterne dog i overensstemmelse med målsætningen i artikel 5, stk. 1, i forordning 75/442/EF tilstræbe selvforsyning.
(80)
For det andet var foranstaltninger fra myndighedernes side nødvendige for at sikre, at denne offentlige interesse varetages. Da udnyttelsen af RO var tabsgivende, ville AVR - uden støtte - have lukket RO og C2-deponeringspladsen allerede i slutningen af 2001.
(81)
For det tredje var denne offentlige interesse helt reel. I tidsrummet 2002-2004 blev der bortskaffet betydelige mængder C2- og RO-affald, som var produceret i Nederlandene, selv om disse mængder lå betydeligt under de forventede, bl.a. som følge af Domstolens dom, hvori begreberne »affald til bortskaffelse« og »affald til nyttiggørelse« blev klarlagt. Nederlandene reagerede på markedsudviklingen ved at tilpasse kapaciteten til de nye analyser af det forventede behov og ved i sidste instans at opgive sin politik og lukke den eneste tilbageværende RO. Dette er imidlertid ikke uforeneligt med den offentlige interesse, når det gælder de faktisk bortskaffede mængder C2- og RO-affald. Affaldsmængderne til bortskaffelse ville muligvis have været mindre, hvis Nederlandene fra begyndelsen havde brugt den rigtige definition, men det er ikke særlig sandsynligt, at al C2- og RO-affald til nyttiggørelse ville være blevet anvendt. Begge dele bekræftes af de mængder C2- og RO-affald, som AVR Nuts fik leveret i 2004, og de mængder RO-affald, der blev eksporteret med henblik på bortskaffelse i RO i udlandet. De interesserede parter har måske ret, når de hævder, at alt det affald, der blev produceret i Nederlandene i den pågældende periode, også havde kunnet bortskaffes eller nyttiggøres i hjem- eller udlandet uden AVR’s RO. De har imidlertid ikke bevist, at det uden AVR’s RO ikke ville have været nødvendigt at eksportere affald til bortskaffelse i udlandet på grund af manglende kapacitet. Det er netop på dette punkt, Nederlandene kan begrunde sin politik med ønsket om at ville tilgodese en offentlig interesse i overensstemmelse med målsætningen i artikel 5, stk. 1, i forordning 75/442/EF.
(82)
For det fjerde strider foranstaltningerne ikke mod princippet »forureneren betaler«. Som det konkluderes i betragtning 72, fritages affaldsleverandørerne ikke for omkostninger, der under normale omstændigheder ville være indgået i deres budget.
(83)
For det femte bliver de regler, som gælder normalt, ikke omgået med kvalifikationen tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse. Foranstaltningen tager sigte på miljøbeskyttelse, da den sikrer, at farligt affald bliver hensigtsmæssigt behandlet på et sted i nærheden af kilden. Reglerne for støtte til miljøbeskyttelse omfatter bestemmelser om driftsstøtte til affaldsforvaltning (punkt E.3.1). Disse bestemmelser blev ganske vist først og fremmest indført af hensyn til driftsstøtte, der tildeles virksomheder, som selv producerer de pågældende affaldsstoffer.
(84)
For det sjette bliver størstedelen af C2- og RO-affaldet ifølge sagens natur leveret af virksomhederne, men der findes også ordninger for indsamling af farligt affald fra husstandene, således at alle eventuelt farlige affaldsstoffer kan bortskaffes på en sikker og enkel måde. En del af det således indsamlede affald kan derefter bortskaffes i RO. De tjenesteydelser, støtten blev tildelt for, var således af almen karakter, og støtten udgjorde ikke nogen begunstigelse af en bestemt gruppe af disse tjenesteydelsers brugere.
(85)
De to fællesoptrædende konkurrenter hævder, at der ikke er noget markedssvigt, som kan retfærdiggøre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. Desuden fandtes der i nogle medlemsstater slet ingen RO. Målsætningen i forordning 75/42/EØF - selvforsyning, når det gælder bortskaffelse af affald og bortskaffelse af affald i nærheden af den kilde, hvor det er opstået (nærhedsprincippet) - svarer måske ikke til et markedsresultat, men er ikke mindre lovlig af den grund.
(86)
En offentlig forpligtelse skal være klart beskrevet og udtrykkeligt pålagt ved en beslutning fra myndighedernes side. Af koncessionsbeslutningen og koncessionsaftalen fremgår det, at virksomheden på korrekt måde har fået pålagt at udføre en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse. Definitionen på den offentlige forpligtelse er tilstrækkelig nøjagtig i disse dokumenter. Den er nøje knyttet til affald, som skal henlægges på C 2-deponeringspladsen, og affald med lav brændværdi, som skal forbrændes i RO. Også støtteforanstaltningerne, der skal godtgøre omkostningerne ved denne tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, er beskrevet i tilstrækkelige enkeltheder. I forbindelse hermed skal dog bemærkes følgende.
(87)
For det første har der været mangler, når det gælder gennemsigtigheden. Det har måske ikke altid været klart for konkurrenterne, om AVR IW handlede på egne eller på AVR Nuts’ vegne. Desuden var takst- og rabatordningen, især når det drejer sig om affald med høj brændværdi, der skulle benyttes som brændsel i RO, til at begynde med ikke tilstrækkelig klar. For AVR, for staten og for de uafhængige kontrollanter var disse spørgsmål dog tilstrækkelig klare i kraft af koncessionsaftalen, og det muliggjorde en passende kontrol.
(88)
Kommissionen mener, at den metode, der beskrives i bilag I, er tilstrækkelig gennemsigtig til kontrolformål, og betragter de supplerende foranstaltninger for at gøre forvaltningen af denne tjenesteydelse af økonomisk interesse mere gennemsigtig som tilstrækkelige, således som de blev bragt til udførelse efter bemærkningernes modtagelse.
(89)
For det andet er begrebet »samfundsmæssigt acceptable takster« for bortskaffelse af RO-affald ved første blik temmelig vagt. I praksis har dette dog ikke givet problemer. Taksterne holdt sig på det niveau, de i de foregående år var blevet forhøjet til. I overensstemmelse med princippet »forureneren betaler« var taksterne højere end taksterne for bortskaffelse i udlandet. Samtidig har hverken de interesserede parter eller Nederlandene påvist, at lavere takster var nødvendige for at undgå ulovlig praksis, som kunne være skadelig for miljøet. Åbenbart fandt Nederlandene ikke taksterne for høje, da de godkendte de forudberegnede budgetunderskud, som byggede på nøjagtigere overslag over de takster, der skulle beregnes.
(90)
Overkompensation skal undgås i forbindelse med alle støtteelementer i ordningen. I denne sammenhæng foretager Kommissionen en særskilt vurdering af hvert af de følgende punkter: 1) godtgørelsen af budgetunderskuddene i 2002 og 2003, 2) godtgørelsen af budgetunderskuddene i 2004, 2005 og 2006, 3) godtgørelsen af lukningsomkostningerne, der omfatter a) godtgørelsen af lukningsomkostningerne i forbindelse med de aftalte investeringer, for så vidt disse endnu ikke er afskrevet, og b) lukningsomkostninger som følge af den fremskyndede lukning af RO og 4) den støtte, der indgår i garantien.
(91)
Hvad budgetunderskuddene for 2002 og 2003 angår, anser Kommissionen metoden til beregning af de forventede underskud, der tildeles som støtte, for formålstjenlig og tilstrækkelig restriktiv. Alle elementer, undtagen godtgørelsen af anskaffelsesomkostningerne (se betragtning 108 til og med 113), står direkte i forbindelse med opfyldelsen af den offentlige forpligtelse. Der er ingen grund til at antage, at omkostningsposterne er skruet kunstigt i vejret, og takket være inddragelse af en uafhængig konsulent har Nederlandene kunnet beregne støtten restriktivt. Metoden omfatter en nærmere analyse af AVR Nuts’ åbningsbalance, som er et godt udgangspunkt for vurdering af AVR Nuts’ omkostninger og indtægter i den nye situation. Variable omkostninger, direkte faste omkostninger og omkostninger beregnet af andre AVR-foretagender er blevet fastslået ved hjælp af detaljerede udspecificeringer. Der bliver taget tilstrækkeligt hensyn til investeringer og afskrivninger ved hjælp af en detaljeret investeringsplan for 2002-2016 og ved at afskrive nye investeringer over 7,24 år. Begge dele bevirkede, at omkostningerne ikke blev skruet kunstigt i vejret på grund af særlige investeringer eller uforholdsmæssige afskrivninger. I de interesserede parters bemærkninger rejses der en række spørgsmål, men der er ikke ført noget bevis for overkompensation. Desuden fik uheld og tekniske problemer i 2002 og 2003 tabene til at udgøre i alt 12 mio. EUR mere end de forudberegnede tab. Dermed er enhver overkompensation til fordel for AVR Nuts i dette tidsrum udelukket.
(92)
I tidsrummet 2004-2006 bygger støtten på den samme metode. Derfor går Kommissionen på forhånd ud fra, at der ikke sker nogen overkompensation. Det forudberegnede budgetunderskud i 2004 bygger på nøjagtig samme metode, og forøgelsen af det forudberegnede underskud kan, trods lukning af den ene RO, forklares fuldstændig af de forskellige omkostningsposter inden for denne metode (se talopgivelserne i bilag I). I betragtning af, at de store tab oversteg de forudberegnede underskud i 2002 og 2003, er det ikke noget under, at det forudberegnede underskud i 2004 blev større. Endvidere kan lukningen af den første RO godt have formindsket de variable omkostninger, men virkningen på de faste omkostninger, som udgør en betydelig del af de samlede omkostninger, har dog været begrænset. Alligevel skal overkompensation for en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i overensstemmelse med Kommissionens almindelige politik ikke blot kunne udelukkes på forhånd, men også bagefter. Derfor forlanger Kommissionen, at Nederlandene kontrollerer de faktiske omkostninger og om nødvendigt tilpasser støtteniveauet for at undgå, at kompensationen sætter AVR Nuts i stand til at få en fortjenstmargen på sine aktiviteter, som ligger over det, der i denne sektor er normalt for den slags aktiviteter.
(93)
Kommissionen accepterer, at støtten kan tildeles som godtgørelse for lukningsomkostningerne i forbindelse med de aftalte investeringer, for så vidt som disse endnu ikke er afskrevet. Uden afgørende garantier kan det ikke forventes, at en erhvervsdrivende vil indgå en femårig serviceaftale, som kræver betydelige investeringer. Afskrivning af investeringerne over et tidsrum, som svarer til kontraktens løbetid (fem år) ville have været lige så urimelig. Så ville de forudberegnede tab i dette tidsrum - og dermed også støtten - have været betydelig større. På dette punkt er betingelserne i koncessionsaftalen et nødvendigt og effektivt resultat af godtgørelsesordningen. At disse bestemmelser er blevet anvendt før koncessionsaftalens fastsatte udløbstidspunkt, ændrer intet i denne vurdering. På grundlag af de oplysninger, Nederlandene har givet, regner Kommissionen ikke med, at der på dette punkt sker nogen overkompensation. Et begrænset antal punkter er imidlertid ikke tilstrækkeligt klare, det gælder således spørgsmålet om, hvorvidt der vil blive taget tilstrækkeligt hensyn til indtægter fra salg af aktiver eller til fordele, som skyldes fortsat brug til andre formål. Kommissionen forlanger derfor, at Nederlandene også på dette punkt kontrollerer de faktiske omkostninger og om nødvendigt tilpasser støttebeløbet.
(94)
Kommissionen kan også give sin tilslutning til, at der tilkendes en godtgørelse for de ekstraomkostninger, som skyldes, at RO blev lukket tidligere end forventet. En medlemsstat kan ikke forpligtes til at videreføre en sådan aftale, især ikke når medlemsstaten derved betaler mindre, end den sandsynligvis skulle have gjort, hvis aktiviteterne var blevet videreført. De oplysninger, Nederlandene har givet om disse ekstraomkostninger, er ret detaljerede. En række elementer bygger dog på vurderinger, som synes at have en temmelig stor usikkerhedsmargen. Desuden kan kun de omkostninger, der nødvendigvis er forbundet med udførelsen af den pågældende tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse og med den fremskyndede lukning, medtages, og det fremgår ikke tilstrækkeligt klart af de foreliggende oplysninger, om dette faktisk er tilfældet. Kommissionen forlanger derfor, at Nederlandene også på dette punkt kontrollerer de faktiske omkostninger og om nødvendigt tilpasser støttebeløbet.
(95)
Endelig kan Kommissionen give sin tilslutning til, at støtten gives ved at stille en garanti for, at 30 % af afmonterings- og oprydningsomkostningerne vil blive afholdt. Hvis der ikke havde været nogen garanti, ville driftsunderskuddet og driftsstøtten sandsynligvis have været større, fordi det aftalte beløb skulle have været tilbageholdt som hensættelse. Omkostningerne står således i direkte forbindelse med det oprindelige politiske mål, som er at kunne levere den pågældende tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i Nederlandene. De faktiske omkostninger kendes dog ikke, hvorfor Kommissionen kræver en passende efterfølgende kontrol
(96)
Alt i alt kommer Kommissionen til det resultat, at der ikke er sket nogen overkompensation af driftsunderskuddene i 2002 og 2003, men at den kun kan godkende de øvrige støttelementer, hvis Nederlandene garanterer, at der ikke bagefter sker nogen overkompensation for hele perioden, når større underskud og overskud i samtlige år i hele koncessionsaftalens løbetid skal tages med i betragtningerne. Støtten kan gøre det muligt for AVR Nuts at få en rimelig fortjenstmargen af de pågældende aktiviteter. Inden for aftalens rammer var risikoen for AVR begrænset, idet de forudberegnede tab ville blive fuldstændigt dækket af støtten. Driftsrisikoen blev imidlertid stort set liggende hos AVR (20). Aktiviteterne var således ikke risikofri, hvad der da også har vist sig i praksis. I betragtning af markedsvilkårene og AVR Nuts’ riskikoprofil kan Kommissionen godkende et indtægtsniveau, som maksimalt svarer til udbyttet af nederlandske statsobligationer forhøjet med 2 procentpoint. Hvis indtægten i praksis viser sig at ligge over dette loft, skal Nederlandene tilpasse støtteniveauet med tilbagevirkende kraft og i overensstemmelse med traktatens artikel 88, stk. 3, anmelde al støtte, som sætter AVR Nuts i stand til at overskride denne indtægtsprocent. Ved den efterfølgende kontrol skal det imidlertid undersøges forsvarligt, om der har fundet nogen overkompensation sted. Til dette formål forlanger Kommissionen at få detaljerede overvågningsrapporter, og disse rapporter skal som mindstemål behandle de punkter, der er angivet i bilag II til denne beslutning.
(97)
Kommissionen overvåger foranstaltningens proportionalitet, så de midler, der bruges til opfyldelse af en forpligtelse af almindelig økonomisk interesse, ikke fører til unødvendig påvirkning af samhandelen. Nærmere betegnet skal det påses, at begrænsninger af EF-traktatens bestemmelser, navnlig begrænsninger af konkurrencen og friheden på det indre marked, ikke er mere vidtgående, end en hensigtsmæssig udførelse af opgaven kræver.
(98)
Kommissionen mener, at de foranstaltninger, Nederlandene har truffet, stort set opfylder proportionalitetskravet. Det er vanskeligt at forestille sig, med hvilke andre midler Nederlandene skulle have kunnet sikre, at der var tilstrækkelig national kapacitet til bortskaffelse af farligt affald til rådighed. Ingen af de interesserede parter har påvist, at der fandtes mindre forstyrrende alternativer til dette formål. Også følgende dele af foranstaltningen betragtes som proportionelle.
(99)
Modtagelsestakster på grundlag af mængderabat: Da denne ordning har til formål at fastholde tilstrækkelig kapacitet til, at RO-affald kan bortskaffes på forsvarlig måde, er den indlysende følge at tilstræbe maksimal kapacitetsudnyttelse for at begrænse omkostningerne så meget som muligt. Som Nederlandene har vist, kunne alle leverandører gøre krav på denne rabat, enten direkte eller ved levering gennem mellemled. Ordningen med modtagelsestakster på grundlag af mængderabat er derfor berettiget. Da ordningen tilbyder alle leverandører - således også AVR IW - takster og rabat uden forskelsbehandling, bliver foranstaltningernes konkurrencepåvirkning begrænset. Selv om der i praksis kan have været forvirring, har ordningens præg af ligebehandling kunnet være tydelig for alle interesserede parter. Nederlandene traf tilstrækkelige supplerende foranstaltninger for at øge gennemsigtigheden, da der syntes at herske forvirring. Da taksten for affald med høj brændværdi blev sat til samme niveau som de konkurrerende bortskaffelsesalternativer, forblev forvridningen af konkurrencen på markedet for denne affaldstype begrænset. Det skal her bemærkes, at ingen virksomheder i Nederlandene var forpligtede til at levere affald med høj brændværdi til AVR Nuts eller AVR IW. Derimod er AVR Nuts på grundlag af koncessionsaftalen forpligtet til at modtage alt C2- og RO-affald, som tilbydes det, uanset om der leveres farligt affald med høj brændværdi sammen med det. På dette punkt har Kommissionen ikke fundet tilstrækkelige beviser for, at der umiddelbart skulle være tale om, at AVR har misbrugt en dominerende stilling, og koncessionsaftalen giver bestemt ikke grundlag for et sådant misbrug.
(100)
Lukningsgodtgørelse: Koncessionsaftalens bestemmelser i forbindelse med godtgørelse - hvis aftalen ikke blev forlænget - af den resterende bogførte værdi af de endnu ikke afskrevne investeringer, som AVR havde foretaget i aftalens løbetid med statens godkendelse, må ligeledes betragtes som proportionelle. Uden en sådan garanti ville AVR’s tilslutning ikke med rimelighed kunne forventes. Det samme gælder statens garanti for maksimalt at afholde 30 % af afmonterings- og oprydningsomkostningerne ved afvikling af anlæggene. En forsvarlig afmontering og oprydning er ifølge sagens natur i offentlighedens interesse. I betragtning af AVR Chemies aktiepost på 30 % er det acceptabelt, at staten tager ansvaret for sin del, mens det øvrige ansvar bliver liggende hos den anden aktionær, AVR Holding.
(101)
Opretholdelse af to RO til at begynde med: Kommissionen har undersøgt, om Nederlandene havde måttet give støtte for kun at opretholde en RO. Spørgsmålet er, om den betydning for opfyldelsen af Nederlandenes målsætning, som opretholdelsen af den anden RO har, opvejer den støtte, der kræves hertil, og de uheldige følger for konkurrencen, den fører med sig.
(102)
På dette punkt erkender Kommissionen, at det kan være en legal målsætning for Nederlandene at råde over tilstrækkelig national forarbejdningskapacitet til RO-affald til at undgå kapacitetsmangel, så staten bliver nødt til at tillade, at denne type affald eksporteres til udlandet. Her er en vis fleksibilitet i bedømmelsen uundgåelig, da det ikke med sikkerhed kunne forudses, hvilke mængder C2- og RO-affald, der ville blive produceret, og anlæggenes dispositionsrisiko må tages i betragtning. En sådan risiko har faktisk også gjort sig gældende, da den ene RO i 2002 som følge af uheld blev lukket for en tid. Den disponible kapacitet var i 2002 kun på 73 % og i 2003 kun på 75 % af den godkendte kapacitet på 100 000 t. Derfor måtte de nederlandske myndigheder i strid med deres politiske målsætning tillade eksport af RO-affald.
(103)
Ved sammenligning mellem den forventede mængde RO-affald og de to RO’s kapacitet skal følgende bemærkes. Da koncessionsaftalen blev udarbejdet i slutningen af 2001/midten af 2002, blev det forventede udbud af RO-affald anslået til ca. 38 500 t om året. Denne vurdering byggede på erfaringer fra tidligere. Til behandling kræves mindst samme mængde affald med høj brændværdi. En enkelt RO ville klart være utilstrækkelig til at kunne behandle denne mængde affald forsvarligt. Dog må der knyttes tre kritiske bemærkninger til dette tal. For det første var en del af den forventede tilførsel af RO-affald til AVR Nuts måske følgen af, at Nederlandene indtil begyndelsen af 2003 anvendte en restriktiv definition på »affald til bortskaffelse«. For det andet har de interesserede parter peget på alternativ national kapacitet til forarbejdning af RO-affald. For det tredje var der ved vurderingen ikke blevet taget højde for muligheden for, at AVR kunne behandle en del af affaldet i sine ristovne til husholdningsaffald (21). Her overfor står, at der i vurderingen blev taget udtrykkeligt hensyn til den igangværende udvikling på dette tidspunkt. Endvidere varierer udbuddet af RO-affald fra år til år og er afhængigt af situationen på det internationale marked. Denne situation er desuden forskellig for de forskellige affaldstyper. Endvidere var der i begyndelsen af 2002 stadig en betydelig mængde RO-affald, således at udbuddet ved periodens begyndelse var tilstrækkeligt sikret. Vurderingen af RO-affaldsmængden var måske blevet lavere, hvis de nederlandske myndigheder i 2002 havde bygget denne vurdering på en korrekt anvendelse af definitionen på affald til nyttiggørelse, men det forekommer ikke særlig sandsynligt, at en sådan vurdering med de oplysninger, der dengang stod til rådighed, ville være blevet så lav, at de nederlandske myndigheder med sikkerhed havde kunnet afgøre, at en RO ville være tilstrækkelig. Begge dele bekræftes af, at Nederlandene i 2003, da Domstolen havde klarlagt den nøjagtige definition af »affald til bortskaffelse«, stadig var nødt til at tillade eksport af RO-affald på grund af kapacitetsproblemerne hos AVR. At strømmen af RO-affald til AVR faktisk er aftaget, skal i væsentlig grad tilskrives andre forhold, end at eksporten er vokset. Hvad den øvrige kapacitet i Nederlandene angår, bemærker Kommissionen, at en betydelig del af denne kapacitet først blev disponibel i slutningen af 2003, da det vigtigste konkurrerende pyrolyseanlæg havde fået den ønskede tilladelse. De interesserede parter har ikke kunnet påvise, at de nederlandske myndigheder allerede i 2002 havde måttet tage højde for tilstrækkelig national alternativ behandlingskapacitet for alle former for RO-affald, der produceres i Nederlandene og bliver udbudt til bortskaffelse.
(104)
Beslutningen om at holde to RO i drift - i stedet for en - fik støttens størrelse til at vokse, især på grund af de investeringer, der viste sig at være nødvendige, og som derefter måtte godtgøres på grund af lukningen. En del af disse investeringer var ganske vist ikke blevet forudset på det tidspunkt, hvor koncessionsaftalen blev underskrevet. Følgerne for de forudberegnede driftsunderskud var yderst begrænsede, da de faste omkostninger her havde temmelig stor vægt. Kommissionen regner med, at følgerne også er blevet yderst begrænsede for konkurrenterne: Der er ingenting, der tyder på, at det forhold, at der blev holdt to RO i drift, har betydet, at der er blevet forbrændt større mængder RO- og andet farligt affald. At bruge RO-kapacitet til andre typer affald - hvad der ikke er leveret noget bevis på - er temmelig uhensigtsmæssigt og kan ikke anses for at have haft en stærkt negativ virkning på konkurrenterne.
(105)
På baggrund af det foregående forekommer det Kommissionen, at den oprindelige beslutning om at holde to RO i gang kan betragtes som rimelig, og at beslutningen om at lukke RO ikke er truffet urimelig sent.
(106)
AVR IW's rolle: AVR IW har stået for en stor del af AVR Nuts' administration og samtidig været konkurrent til de andre leverandører af farligt affald. På denne måde fik AVR IW oplysninger om de planlagte og de faktisk leverede affaldsmængder. Da ingen leverandør var forpligtet til at levere de oprindeligt opgivne mængder til AVR Nuts, og da de faktiske takster og rabatter til syvende og sidst udelukkende hvilede på de faktisk leverede affaldsmængder, er det vanskeligt at se, hvordan AVR IW skulle kunne få en finansiel eller strategisk fordel af sin centrale stilling. Nederlandene har erklæret, at AVR IW ikke var i stand til at misbruge denne stilling, og på grundlag af bl.a. de interesserede parters bemærkninger kan Kommissionen heller ikke komme til dette resultat. Muligvis har AVR IW i sit eget navn tilbudt at behandle affald til takster, som lå under AVR Nuts', men det kan ikke tilskrives støtteforanstaltningerne og skulle ligge inden for grænserne af konkurrencemæssig aktivitet. Det stod eventuelle konkurrenter frit for at bære sig ad på samme måde. At AVR IW skulle have omdirigeret en del af RO-affaldet til sine forbrændingsanlæg for husholdningsaffald (hvad der ikke er blevet bevist), ser heller ikke ud til at medføre en urimelig forvridning, da enhver leverandør med kendskab til affaldet havde kunnet få tilsvarende fortjeneste ved simpelthen straks at tilbyde dette affald til andre forbrændingsanlæg til husholdningsaffald - om de nu tilhørte AVR eller andre foretagender. Da støtten endvidere blev fastsat på grundlag af et forudberegnet budget, går Kommissionen ud fra, at AVR har truffet effektive løsninger og ikke omdirigeret affald, når det betød underudnyttelse af anlæggene og dermed faktisk ville have ført til et større tab. Måske skal en sådan omdirigering af affald snarere betragtes som hensigtsmæssig affaldsforvaltning i overensstemmelse med fællesskabets principper.
(107)
Teknologisk udvikling: Kommissionen forventer ikke, at foranstaltningerne får en stærkt negativ virkning på udviklingen af alternative teknologier for bortskaffelse og nyttiggørelse. Som Nederlandene har forklaret, findes der andre midler til fremme af denne udvikling. Således blev der f.eks. i 2003 givet tilladelse til et innovativt pyrolyseanlæg. De takster, AVR beregnede, lå betydeligt højere end de takster, dette anlægs driftsleder tog, og derfor kan støttens forvridende virkning på dette punkt betragtes som begrænset.
(108)
Støtte til anskaffelse af affald: i modsætning til de foregående elementer kan foranstaltningerne ikke betragtes som rimelige, når det gælder anskaffelsen af affald, således som den fandt sted gennem AVR IW med en godtgørelse, som AVR Nuts betaler af den støtte, det modtager fra staten. Kommissionen forstår, at den affaldsmængde, der skal behandles, ikke mindst den mængde RO-affald, hvis modtagelsestakster er højest, skal være så stor som mulig for at begrænse ordningens omkostninger. Som nævnt i betragtning 99 kan ordningen med mængderabat uden forskelsbehandling accepteres af disse grunde. Derimod er AVR's godtgørelse for anskaffelse af affald en urimelig forvridning af konkurrencen, da AVR IW er den eneste begunstigede. Dets konkurrenter modtager ikke nogen tilsvarende godtgørelse af de anskaffelsesomkostninger, de må afholde. Hvad farligt affald med høj brændværdi angår, havde løsningen, hvis der forelå en varig mangelsituation, kunnet bestå i, at modtagelsestaksterne blev nedsat uden forskelsbehandling. Også for RO-affald må godtgørelsen af anskaffelsesomkostningerne anses for urimelig. Denne godtgørelse giver AVR IW en fordel, når det gælder en bestemt aktivitet, der konkurrerer direkte med andre affaldsbehandlingsforetagender, og udgør således en forskelsbehandling. En sådan anskaffelse indgår ikke direkte i den offentlige interesse, som berettiger støtten, navnlig ikke når det drejer sig om RO-affald, der skaffes fra udlandet. Men også når der er tale om RO-affald fra nederlandske kilder, kan denne anskaffelse fremme bortskaffelse i Nederlandene på bekostning af nyttiggørelse i Nederlandene eller andre steder. Under særlige omstændigheder kan dette også være i strid med det princip, at affald skal behandles i nærheden af kilden. Det beløb på 2,4 mio. EUR, som indgik i støtten til AVR Nuts på grundlag af det forudberegnede budget og er blevet overført til AVR IW, er derfor ikke berettiget i henhold til traktatens artikel 86, stk. 2. Denne del af foranstaltningen vurderes i punkt 6.3 efter sin forenelighed med traktatens artikel 87, stk. 2 og 3.
6.3 Vurdering af anskaffelsesgodtgørelsen på grundlag af traktatens artikel 87
(109)
Kommissionen har undersøgt, om undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 2 og 3, finder anvendelse på anskaffelsesgodtgørelsen til AVR IW. Undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 2, skal kunne benyttes som grundlag for, at støtten kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet. Det forholder sig imidlertid sådan, at støtten:
a)
ikke er af social karakter til enkelte forbrugere
b)
ikke har til formål at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller andre usædvanlige begivenheder, og
c)
ikke er nødvendig for at opveje økonomiske ulemper, som er forårsaget af Tysklands deling.
(110)
Heller ikke undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), b) og d), finder anvendelse. De gælder støtte til fremme af den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse, støtte, der kan fremme virkeliggørelsen af fælles europæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi, og støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven. Nederlandene har heller ikke søgt at retfærdiggøre støtten ved at henvise til en af disse undtagelser.
(111)
Hvad angår den første del af undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), dvs. støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, bemærker Kommissionen, at støtten ikke tager sigte på forskning og udvikling, investeringer foretaget af små og mellemstore virksomheder eller redning eller omstrukturering af AVR IW. Støtten skal heller ikke fremme regional udvikling, og AVR IW er heller ikke anbragt i en region, hvor initiale investeringer kan komme i betragtning ved regionalstøtte. Støtten kan derfor ikke erklæres for forenelig med fællesmarkedet med den begrundelse, at den skal fremme udviklingen af bestemte regioner.
(112)
Kommissionen har undersøgt, om støtteforanstaltningen af andre grunde kan komme ind under en af undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), navnlig om miljøstøttereglerne finder anvendelse i denne sag. Da støtten udgør driftsstøtte, har Kommissionen vurderet støtten på grundlag af punkt E.3.1 i miljøstøttereglerne. Støtten forekommer dog ikke at være absolut nødvendig og er heller ikke begrænset til lige netop at kompensere for meromkostningerne i forhold til markedspriserne på de pågældende produkter og tjenesteydelser.
(113)
Da ingen af disse undtagelser finder anvendelse, kommer Kommissionen til den konklusion, at støtten er uforenelig med fællesmarkedet og skal kræves tilbagebetalt af støttemodtageren AVR IW i henhold til artikel 14 i forordning (EF) nr. 659/1999, efter bestemmelserne i kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (22).
7 KONKLUSION
(114)
Kommissionen er kommet til den konklusion, at følgende foranstaltninger udgør statsstøtte til fordel for AVR Nuts: 1) godtgørelsen af budgetunderskuddene i 2002 og 2003, 2) godtgørelsen af budgetunderskuddene i 2004 og det resterende tidsrum 2005-2006, 3) godtgørelsen af lukningsomkostningerne, som består af a) godtgørelse af lukningsomkostninger i forbindelse med de aftalte investeringer, for så vidt disse endnu ikke er afskrevet, og b) lukningsomkostninger som følge af fremskyndet indstilling af behandlingen af affald i RO og 4) den støtte, som garantien indebærer. Støtten kan, med undtagelse af den del af den, der udgør godtgørelse for omkostningerne til anskaffelse af affald, betragtes som forenelig med fællesmarkedet, da den udgør godtgørelse af omkostningerne ved en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i den betydning, der anvendes i traktatens artikel 86, stk. 2, forudsat støttebeløbet ikke overskrider de faktiske tab i dette tidsrum, og der kun gives plads til en rimelig fortjenstmargen. Kommissionen kræver derfor, at Nederlandene hvert år indsender rapport over støttens faktiske anvendelse og aktiviteternes rentabilitet i det pågældende år. Nederlandene skal desuden kontrollere lukningsomkostningerne og ved denne kontrol behandle punkterne i bilag II. En midlertidig rapport om denne kontrol skal senest indsendes til Kommissionen i foråret 2006, og den endelige rapport senest i foråret 2007. Nederlandene skal desuden anmelde al støtte til AVR Nuts, som kan give dette foretagende en højere fortjenstmargen end udbyttet af nederlandske statsobligationer forhøjet med 2 procentpoint. Denne støtte kan ikke udbetales, før den er blevet godkendt af Kommissionen i overensstemmelse med artikel 4 eller 7 i forordning (EF) nr. 659/1999.
(115)
Derimod kan den godtgørelse på 2,396 mio. EUR, som er blevet overført til AVR IW til dækning af omkostningerne ved anskaffelse af affald, ikke betragtes som forenelig med fællesmarkedet, da den ikke kan anses for at være en rimelig godtgørelse for en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse. Det drejer sig snarere om en godtgørelse, AVR IW har fået for omkostninger, der normalt skal indgå i en affaldsforvaltningsvirksomheds budget. Ingen af undtagelserne fra forbuddet mod statsstøtte i traktatens artikel 87, stk. 1, finder anvendelse. Følgelig må denne del af støtten straks kræves tilbagebetalt af AVR IW. Derfor pålægger Kommissionen Nederlandene straks at beordre AVR IW til at betale støtten tilbage med renter på de i denne beslutning fastsatte betingelser.
(116)
Kommissionen beder Nederlandene give den de ønskede oplysninger ved hjælp af spørgeskemaet i bilag III, og tydeligt angive, hvilke foranstaltninger der planlægges og allerede er truffet for øjeblikkeligt og effektivt at kræve støtten tilbagebetalt. Kommissionen beder Nederlandene senest to måneder efter offentliggørelsen af denne beslutning give den alle oplysninger, som kan bekræfte, at der er indledt en tilbagebetalingsprocedure overfor AVR IW (opkrævningsordrer osv.) -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Godtgørelsen for driftsunderskud, godtgørelsen for omkostningerne ved lukning af roterovnene og statens garanti for at ville afholde 30 % af afmonterings- og oprydningsomkostningerne udgør, således som de fremgår af koncessionsaftalen mellem Nederlandene og AVR Nuts, og således som de delvis er blevet iværksat af Nederlandene, statsstøtte i den betydning, der anvendes i traktatens artikel 87, stk. 1.
Artikel 2
På betingelserne i artikel 3 er den i artikel 1 omtalte statsstøtte, med undtagelse af den støtte, som omtales i artikel 4, og som er blevet videregivet til AVR IW, forenelig med fællesmarkedet, da den kompenserer modtageren for omkostninger i forbindelse med en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i den betydning, der anvendes i traktatens artikel 86, stk. 2.
Artikel 3
1. Støtten til AVR Nuts er ikke større end det samlede beløb for de forudberegnede underskud, for de yderligere tab, AVR Nuts faktisk har lidt, og for en rimelig fortjenstmargen i koncessionsaftalens løbetid. Hvis fortjenstmargenen i det tidsrum, hvori støtten tildeles, i praksis viser sig at være større end udbyttet af nederlandske statsobligationer forhøjet med to procentpoint, tilpasser Nederlandene støttebeløbene med tilbagevirkende kraft.
2. Nederlandene indsender en rapport over foranstaltningernes udførelse i 2004 samt årlige rapporter over anvendelsen af garantien for afmonterings- og oprydningsomkostningerne og over udførelsen af foranstaltningerne for C2-deponeringspladsen i resten af dens levetid. Desuden indsender Nederlandene i foråret 2006 en midlertidig rapport over kontrollen med godtgørelsen af lukningsomkostningerne og senest i foråret 2007 en endelig rapport. I disse rapporter begrundes godtgørelserne og der tages behørigt hensyn til punkterne i bilag II.
Artikel 4
Den støtte til AVR IW, som består af en godtgørelse af anskaffelsesomkostninger på 2,396 mio. EUR, er ikke forenelig med fællesmarkedet.
Artikel 5
1. Nederlandene træffer alle nødvendige foranstaltninger for at kræve den i artikel 4 nævnte støtte til AVR IW tilbagebetalt.
2. Tilbagefordringen sker straks og i overensstemmelse med procedurerne i den nationale lovgivning, hvis disse procedurer giver mulighed for at efterkomme beslutningen hurtigt og effektivt.
3. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter fra det tidspunkt, den blev udbetalt til støttemodtageren, og indtil den er blevet tilbagebetalt.
4. Renterne beregnes i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel V i forordning (EF) nr. 794/2004.
Artikel 6
1. Nederlandene meddeler Kommissionen senest to måneder efter denne beslutnings offentliggørelse, hvilke foranstaltninger det allerede har truffet og planlægger at træffe for at kræve den i artikel 4 nævnte støtte tilbagebetalt. Disse oplysninger gives ved hjælp af spørgeskemaet i bilag III til denne beslutning.
2. Nederlandene giver senest to måneder efter denne beslutnings offentliggørelse alle oplysninger, som bekræfter, at der er indledt tilbagefordringsprocedure mod AVR IW.
Artikel 7
Denne beslutning er rettet til Kongeriget Nederlandene.
Udfærdiget i Bruxelles, 22. juni 2005
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2005. június 22.)
a Hollandia által az AVR javára a veszélyes hulladékok feldolgozásának céljából alkalmazott támogatási intézkedésekről
(az értesítés a C(2005) 1789. számú dokumentummal történt)
(Csak a holland nyelvű szöveg hiteles.)
(EGT vonatkozású szöveg)
(2006/237/EK)
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó Szerződésre és különösen annak 88. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután az érdekelt feleket a fenti cikkeknek megfelelően felszólította észrevételeik benyújtására (1) és tekintettel ezekre az észrevételekre,
mivel:
1 ELJÁRÁS
(1)
Hollandia 2003. január 7-i (2003. január 10-én A/30189. számon iktatott) levelében működési támogatást jelentett be az AVR Nutsbedrijf Gevaarlijk Afval BV (a továbbiakban: AVR Nuts) javára az ártalmatlanításra szánt veszélyes hulladék hollandiai feldolgozására. A támogatás jelentős része a hulladék két forgódobos kemencében (a továbbiakban: kemence) való elégetésére vonatkozik. Hollandia a 86. cikk (2) bekezdésére hivatkozva kérte a Bizottságot, hogy határozzon úgy, hogy ezen intézkedés a Szerződés 87. cikke (1) bekezdése szerint nem számít állami támogatásnak, mivel a Szerződés 86. cikke (2) bekezdése szerinti általános gazdasági érdekű szolgáltatásra vonatkozó kötelezettség megfelelő kiegyenlítéséről van szó. Az ügy N43/2003. támogatási intézkedésként került bejegyzésre.
(2)
A Bizottság 2003. február 7-i (hivatkozási szám: D/50847) és április 22-i (hivatkozási szám: D/52566) levelében kiegészítő információkat kért. Hollandia 2003. március 24-i (2003. március 28-án A/32279. számon iktatott) és 2003. június 19-i (2003. június 25-én A/34394. számon iktatott) levelében nyújtotta be ezeket a kiegészítő információkat. Hollandia és a Bizottság szolgálatainak képviselői 2003. május 21-én találkoztak. Két versenytárs 2003. május 2-i (2003. május 5-én A/33155. számon iktatott) levelében közösen panaszt emelt a támogatás ellen. 2003. május 20-i (2003. május 20-án A/33548. számon iktatott) levelükben értesítették a Bizottságot, hogy e panasztételhez az egyikük leányvállalata is csatlakozott.
(3)
A Bizottság 2003. június 24-i C(2003) 1763. határozatában eljárást indított a Szerződés 88. cikke (2) bekezdése szerint a bejelentett támogatási intézkedésre vonatkozóan. Az ügy C 43/2003. támogatási intézkedésként került bejegyzésre. Hollandia a határozatról 2003. június 26-án levélben (hivatkozási szám: D/230250) kapott értesítést. A határozat az Európai Unió Hivatalos Lapja2003. augusztus 20-i számában (2) jelent meg. A Bizottság négy érdelelt féltől kapott észrevételt (iktatási szám: A/36309, A/36463, A/36645, A/36679, A/36870, A/37077, A/37480 és A/37569), amelyek között volt azon két versenytárs egyike is, akik már májusban panaszt tettek; e panasz egy másik társaság nevében is benyújtásra került, amely azon konszern része, amelyhez az első két panasztevő versenytárs egyike is tartozik (a továbbiakban ez a négy fél közösen: a két közösen eljáró versenytárs). A Bizottság az észrevételeket levélben elküldte Hollandiának 2003. október 1-én (hivatkozási szám: D/56129), október 29-én (hivatkozási szám: D/56898), november 7-én (hivatkozási szám: D/57120) és november 12-én (hivatkozási szám: D/57185). A levelek továbbá tartalmazták a Bizottság további kérdéseit is.
(4)
A két közösen eljáró versenytárs 2003. augusztus 13-án (2003. augusztus 14-én A/35706 számon iktatott) levélben bejelentette a Bizottságnak, hogy a támogatás egy része kifizetésre került az AVR Nuts javára, és kérték a Bizottságot, hogy hozzon határozatokat az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (3) 11. cikke alapján, amelyek Hollandiát köteleznék a további kifizetések felfüggesztésére és a kifizetett támogatás ideiglenes visszakövetelésére. A Bizottság 2003. augusztus 20-i kérésére (hivatkozási szám: D/55321) Hollandia 2003. szeptember 25-i (2003. szeptember 30-án A/36690. számon iktatott) levelében megerősítette, hogy a bejelentett támogatás 2002-ben és 2003 első negyedévében valóban kifizetésre került az AVR Nuts részére. A Bizottság 2003. október 20-i (hivatkozási szám: D/56735) levelében értesítette a két közösen eljáró versenytársat, hogy nincs szándékában a kért határozatokat meghozni. A két közösen eljáró versenytárs 2003. november 14-i (2003. november 17-én A/37909. számon iktatott) és 2003. december 1-i (2003. december 2-án A/38325. számon iktatott) levelében nyomatékosan megismételte kérését. Ez utóbbi levél elkerülte a Bizottság 2003. november 24-i (hivatkozási szám: D/57541) levelét, amelyben a Bizottság megerősítette álláspontját.
(5)
Hollandia a határidő meghosszabbítását kérte (2003. július 14-i, 2003. július 18-án A/35109. számon iktatott és 2003. október 29-i, 2003. november 5-én A/37568. számon iktatott levelében), amelyet a Bizottság 2003. július 23-i (hivatkozási szám: D/54737) levelében hagyott jóvá, majd 2003. december 18-i (2004. január 8-án A/30088. számon iktatott) levelében benyújtotta a Bizottság határozatára vonatkozó észrevételeit. Hollandia benyújtotta az érintett felek megjegyzéseire vonatkozó megjegyzéseit is 2003. december 23-i (2004. január 8-án A/30090. számon iktatott), 2004. január 23-i (2004. január 29-én A/30621. számon iktatott), 2004. február 25-i (2004. február 27-én A/31451. számon iktatott) és 2004. április 23-i (2004. április 30-án A/33118. számon iktatott) levelében. Hollandia e két utóbbi levelében értesítette a Bizottságot az AVR Nuts pillanatnyi helyzetéről is. Mivel a növekvő hiányok révén egyre nagyobb összegű támogatásra lenne szükség, 2004. július 1-től elrendelték az egyik kemence leállítását. Szóba került a másik kemence leállítása is. Úgy tűnt, hogy az eredeti támogatási megállapodás olyan előírásokat tartalmaz, amelyek alapján Hollandiának bizonyos mértékű kompenzációt kell nyújtania a leállítási költségekre.
(6)
A Bizottság az új információk alapján meghozta 2004. július 17-i C(2004) 2640 végleges határozatát arról, hogy a Szerződés 88. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárást kiterjeszti a kemencék (esetleges) leállítására vonatkozó költségek kompenzációjára is. E határozatot a Bizottság 2004. július 16-án elküldte Hollandiának, amely kérte erre a határozatra vonatkozó észrevételek benyújtására megszabott határidő meghosszabbítását, és a jelenlegi helyzet megtárgyalásának céljából egy ülés összehívását (2004. július 30-i, A/35996 számon 2004. augusztus 4-én iktatott levelében). Hollandia és a Bizottság képviselői 2004. augusztus 23-án találkoztak egymással. 2004. augusztus 26-án a Bizottság szolgálatai és a két közösen eljáró versenytárs között újabb találkozóra került sor. Az ügyvédi iroda ezenkívül még egy versenytársat képviselt. Hollandia 2004. szeptember 10-i (A/36999. számon 2004. szeptember 17-én iktatott) levelében benyújtotta a Bizottság határozatára vonatkozó megjegyzéseit. A Bizottság további információkat kért 2004. szeptember 30-i (hivatkozási szám: D/56902.) levelében, amelyeket Hollandia rendelkezésére bocsátott 2004. október 22-i (A/38271. számon 2004. október 27-én iktatott) levelében. Ebben a levélben Hollandia megerősítette, hogy a kedvezményezett javára további támogatás kifizetése történt 2003. hátralevő részére, 2004. első három negyedévére és a berendezések egyikének leállítására.
(7)
Az eljárás kiterjesztésére vonatkozó határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjának 2004. október 9-i (4) számában jelent meg. A Bizottság megkapta a két közösen eljáró versenytárs észrevételeit (2004. november 16-i és 19-i, A/38860 és A/38978. számon iktatott levél). A Bizottság e megjegyzéseket elküldte Hollandiának 2004. november 22-i (D/58307. hivatkozási szám) levelében. Hollandia benyújtotta az e megjegyzésekre vonatkozó megjegyzéseit, és felelt a Bizottság kérdéseire 2004. december 22-i (2005. január 5-én A/30171. számon iktatott) és 2005. január 12-i (A/30525. számon 2005. január 17-én iktatott) levelében. E levelekben Hollandia értesítette a Bíróságot nemcsak a megmaradt kemence leállítására vonatkozó határozatáról, hanem a leállítási költségek megfelelő kompenzációjáról is.
(8)
Végül a két közösen eljáró versenytárs 2005. április 25-i (A/33476 számon 2005. április 25-én iktatott) és 2005. május 2-i (A/33884. számon 2005. május 12-én iktatott) levelében megerősítette, hogy nem ért egyet a támogatással. E levelek elküldését követően 2005. május 26-án a Bizottság szervei ismét találkoztak a két közösen eljáró versenytárssal. Az ügyvédi iroda ismét képviselte ugyanazt a harmadik versenytársat (a továbbiakban ez a versenytárs és a két közösen eljáró versenytárs: a három közösen eljáró versenytárs). E találkozáson benyújtásra került egy olyan irat, amelyből kiderült, hogy az AVR Nuts társaságnak további támogatás lett kifizetve 2004. évre.
2 A SZÓBAN FORGÓ TÁMOGATÁSI INTÉZKEDÉS RÉSZLETES LEÍRÁSA
2.1 Háttér és cél
(9)
A hulladékokról szóló, 1975. július 15-i 75/442/EGK tanácsi irányelv (5) 5. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a „tagállamok más tagállamokkal együttműködve, ha ez szükségesnek vagy hasznosnak nyilvánul, szükséges intézkedéseket tesznek a hulladék ártalmatlanítását szolgáló berendezések integrált és megfelelő hálózatának kiépítésére, figyelembe véve a legjobb elérhető technológiákat, amelyek nem feltételeznek túlzottan magas költségeket. Ennek a hálózatnak biztosítania kell, hogy a Közösség mint egység önellátóvá válhasson a hulladék ártalmatlanításának terén, és a tagállamok külön-külön is e cél elérésére törekedjenek, figyelembe véve a földrajzi körülményeket vagy egyes hulladékfajták esetében a speciális berendezések szükségét”. Ugyanazon előírás 5. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy „ennek a hálózatnak továbbá biztosítania kell, hogy a hulladék az egyik legközelebbi, e célra megfelelő berendezésben, a legmegfelelőbb eljárásokkal és technológiákkal kerüljön ártalmatlanításra, magas fokon biztosítva ezzel a környezet és az emberi egészség védelmét”.
(10)
A 90-es évek elején Hollandiában e célokra üzembe helyeztek egy speciális hulladéklerakót (a továbbiakban: C2-lerakó) és több forgódobos kemencét. A C2-lerakót olyan veszélyes hulladék megfelelő ártalmatlanítására használják, amelyet nem lehet elégetni (a továbbiakban: C2-hulladék). A kemencét pedig olyan veszélyes hulladék megfelelő ártalmatlanítására használják, amelyet alacsony fűtőértéke ellenére el lehet égetni (6) (a továbbiakban: kemencehulladék). Az égetéshez hozzá kell fűteni, és a gyakorlati költségek szempontjából a magas fűtőértékű veszélyes hulladék számít a legelőnyösebb tüzelőanyagnak.
(11)
A 75/442/EK irányelv 8. cikkének (3) bekezdése és az Európai Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállítás felügyeletéről és ellenőrzéséről Európai Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállítás felügyeletéről és ellenőrzéséről szóló, 1993. február 1-i 259/93/EGK tanácsi rendelet (7) 4. cikkének (3) bekezdése szerint a tagállamok megtilthatják az „ártalmatlanításra szánt hulladék” kivitelét. Ilyen jellegű hulladékkal kereskedni csak különféle ellenőrzések elvégzését követően lehetséges. A tagállamok viszont nem tilthatják meg általánosan a „hasznosításra szánt hulladék” kivitelét más tagállamokba. (8) A „ártalmatlanításra szánt hulladék” és a „hasznosításra szánt hulladék” kifejezést az Európai Közösségek Bíróságának különféle ítéletei határozzák meg. (9) Ennek következményeként a kisebb terjedelmű veszélyes hulladék „ártalmatlanításra szánt hulladéknak” tekintendő, míg a több hulladék pedig „hasznosításra szánt hulladéknak”, azzal a magyarázattal szemben, amelyet Hollandia eddig alkalmazott. A különbség nem a hulladék fűtőértékétől függ, hanem inkább azon berendezés elsődleges rendeltetésétől, amelyben a hulladék feldolgozásra kerül, valamint a hulladék jellegétől.
(12)
C2-hulladékot és kemencehulladékot valamennyi gazdasági ágazat cégei szállítanak. A főbb ágazatok a fémipar, üzleti és közszolgáltatások, vegyipar (és petrolkémiai ipar), közlekedés, szállítás és az ásványkitermelés. A hulladék nagy részét szakosodott közvetítők gyűjtik össze, amelyeknek szolgáltatásai általában a cég több fajta hulladékára vonatkoznak: C2-hulladék és kemencehulladék, egyéb veszélyes és nem veszélyes hulladék. E szolgáltatások természetesen ahhoz a helyhez kötöttek, ahol a hulladék képződik, viszont a különleges hulladékokat nagyobb távolságokra is elszállítják. Vannak nemzetközi szinten működő nagy ipari hulladékfeldolgozó társaságok, amelyeknek több országban van telephelye.
(13)
Az elmúlt években a veszélyes hulladék hasznosításának lehetőségei tovább bővültek. Egyre több hulladékot használ fel a cementipar (főleg Belgiumban) vagy a bányaipar a bezárt bányák betöltésére (főleg Németországban). Ezt a fejlődést segíti az „ártalmatlanításra szánt hulladék” fogalmának szigorú bírósági értelmezése is. A gyártók emellett tovább csökkentették a hulladéktermelést. A törvényes korlátozásokon belül egy részét bizonyos mértékben összekeverhetik a kevésbé veszélyes hulladékkal, így olcsóbbá válik a hulladék ártalmatlanítása, illetve hasznosítása. Így a kemencehulladék- kínálat az 1995. évi kb. 80 000/100 000 tonnáról 2002-re kb. 34 000 tonnára csökkent. 2002-ben még évente kb. 38 500 tonna keletkezésére számítottak. 2004 közepén az AVR Nuts úgy mérte fel, hogy csak évi 16 000 tonna kemencehulladékot fognak neki felkínálni (10). A C2-hulladék kínálata a 2000. évi kb. 6 000 tonnáról 2002-re kb. 4 000 tonnára csökkent. A Hollandiában kitermelt veszélyes hulladék kivitele kb. 36 000 tonnára emelkedett, és ebből kb. 4 000 tonnát kemencehulladék tett ki, ami a hulladék ártalmatlanítására szolgáló berendezések kapacitásfeleslegét okozta. E jelenség nagyobb viszonylatban is jelen van, például az Egyesült Királyságban, Németországban és Belgiumban.
2.2 A kedvezményezett
(14)
A C2-lerakót és a különféle forgódobos kemencéket eredetileg az AVR Chemie CV (a továbbiakban: AVR Chemie) hozta létre, amelyben az államnak 30 %, a Holding AVR Bedrijven NV-nek (a továbbiakban: AVR Holding vagy rövidítve AVR) pedig 70 % részesedése volt. Az AVR a holland hulladékpiac fontos szereplőjének számít. Pillanatnyilag az AVR 100 %-os tulajdonosa Rotterdam városa, de a város nemrég bejelentette, hogy el kívánja adni az AVR társaságban lévő részesedését. A 90-es évek közepétől az AVR Chemie veszteségeket mutatott ki (2000-ben 10,9 millió euro, 2001-ben pedig 7,2 millió euro). Ezért az AVR le akarta állítani a három, ezekben az időkben működő kemencét. Hollandia azonban ehelyett átszervezési megállapodást eszközölt ki. Eszerint sor került az AVR Chemie szétválasztására. Megalakult az AVR Nuts, amelynek folytatnia kellett a C2-hulladék és a kemencehulladék feldolgozását a három kemence egyikének leállítása után. Megalakult az AVR-Industrial Waste Services Rotterdam BV (a továbbiakban: AVR IW) is azzal a céllal, hogy azokon a (veszélyes) hulladékra vonatkozó piacokon folytassa a megmaradt tevékenységeket, amelyeken az AVR továbbra is jelen akart lenni saját, kereskedelmi okokból. Mindkét társaság az AVR teljes irányítása alatt áll. Az AVR Chemie egyetlen megmaradt tevékenysége az AVR Nuts berendezéseinek bérbeadása. Az AVR Nuts és az AVR IW szorosan együttműködik. Egy szolgáltatási megállapodás meghatározza, hogy az AVR Nuts vezetési és kereskedelmi feladatainak többségét az AVR IW látja el.
(15)
Az AVR társaság két kemencéjének engedélyezett kapacitása 100 000 tonna veszélyes hulladékra szól évente. Az elméletileg rendelkezésre álló kapacitás a megengedett kapacitás 80 - 85 %-ot teszi ki. Az AVR 2001-ben 84 880 tonna veszélyes hulladékot (kemencehulladékot és egyéb hulladékot) dolgozott fel, 2002-ben ez 81 274 tonna, 2003-ben pedig 78 297 tonna volt. A kemencehulladék elégetéséhez szükséges tüzelőanyagként még nagyjából ugyanolyan mennyiségű más veszélyes hulladék is. A kemencékben ténylegesen feldolgozásra került kemencehulladék mennyisége a becslések szerint kb. 19 000 tonna volt 2002-ben és 23 000 tonna 2003-ben. A kemencehulladék bizonyos fajtáit a háztartási hulladék elégetésére használt berendezésekben is fel lehet dolgozni, amelyek alacsonyabb égési hőfokon működnek.
(16)
Az AVR Nuts a tagállamok és a közvállalkozások közötti pénzügyi kapcsolatok átláthatóságáról szóló 1980. június 25-i 80/723/EGK, bizottsági irányelv (11) értelmében köteles külön könyvelést vezetni.
2.3 Támogatás
2.3.1 Üzemi veszteségek
(17)
A támogatás és a támogatott tevékenységek meghatározása az alábbi jogszabályokban található: az Építészeti, Térségtervezési és Környezetvédelmi Minisztérium 2002. július 3-i koncessziós határozata és a Hollandia, az AVR Holding, az AVR Nuts, az AVR IW és néhány más leányvállalat között 2002. július 10-én megkötött koncessziós megállapodás. Ezzel a koncessziós határozattal az állam „kizárólagosan feljogosítja az AVR Nuts társaságot 5 éven keresztül a C2-hulladék lerakó működtetésére és a veszélyes hulladék forgódobos kemencékben történő feldolgozására azzal a kötelezettséggel, hogy a C2-hulladék lerakását és a forgódobos kemencékben történő veszélyes hulladék feldolgozását általános gazdasági érdekű szolgáltatásként kínálja a nyilvánosságnak megfelelő, átlátható és nem diszkriminatív feltételek mellett és szociális szempontból elfogadható díjakon, és mindezt a koncessziós megállapodásban részletesen meghatározott feltételekre és előírásokra tekintettel”. E megállapodás részletesen meghatározza az AVR Nuts működtetésének feltételeit. A megállapodás 2002. január 1-től2006. december 31-ig szólt.
(18)
A támogatás a tervezett üzemi veszteség 100 %-a, amelyet független könyvelő által meghatározott módszertan alapján számolnak ki. Tervezett üzemi fölösleg esetén ennek 70 %-át az előző években kapott támogatás visszatérítésére kellene használni. A tervezett üzemi veszteség 2002-ben 1,5 millió euro, 2003-ban pedig 2,8 millió euro volt. A módszertan összefoglalása és a 2002., 2003. és 2004. évi alkalmazása e határozat I. mellékletében található. A támogatás nagy része a kemencékre vonatkozik. Például a C2-lerakó esetében a tervezett hiány 2003-ben 370 000 euro volt.
(19)
A szolgáltatási megállapodás szerint az AVR Nuts adminisztrációs és üzemeltetési feladatainak többségét az AVR IW végzi el. E célokra juttatásban részesül, amely beleszámít a tervezett hiányba. A beszámítás önköltségi ár alapján történik („activity based costing”). A gyakorlatban ez azt jelenti, hogy 2002 és 2004 között az AVR általános költségeinek átlagosan 30 %-át az AVR Nuts társaságnak számolták el.
(20)
A tervezett költségvetésben szerepel egy további kiadási tétel, amelyre az AVR Nuts támogatást kap, és amelyet továbbít az AVR IW-nek; ez pedig a hulladék beszerzésére vonatkozik. A fix költségek nagy arányára való tekintettel elengedhetetlennek bizonyult a hulladék aktív beszerzése a kapacitás maximális kihasználtsága és ezzel a üzemi költségek lehetőleg legalacsonyabb szinten tartása érdekében. Ennek tervezett és valós költségei az 1. táblázatban találhatók.
1. sz. táblázat:
A tervezett és a valós beszerzési költségek
2002
2003
2004
Tervezett további költségek
514 000
532 000
550 000
Tervezett beindítási költségek - nemzetközi beszerzés
400 000
400 000
-
Tervezett költségek összesen
914 000
932 000
550 000
Valós költségek
875 000
900 000
930 000
(21)
Az elején a hiánynak az elvárások szerint 3,8 millió euróra kellett volna emelkednie 2006-ben, viszont a piaci és az üzemeltetési feltételek a vártnál sokkal bonyolultabbnak bizonyultak, és csak kis esély volt a javulásra. 2002-ben és 2003-ban az AVR Nuts a tervezett hiányon kívül további 12 millió eurós veszteséget is könyvelt. Arra számítottak, hogy 2004. és a következő évekre tervezett hiány a vártnál sokkal magasabb lesz; a 2004-re tervezett hiány 8,898 millió euro volt (12). A számítások során figyelembe vették a kemence leállítására vonatkozó határozatot.
2.3.2 A leállítási költségek kompenzációja
(22)
A növekvő üzemi veszteségek miatt, ahogy ez már az (5) és (7) preambulumbekezdésben kifejtésre került, Hollandia megváltoztatta eljárását. 2003. végén határozat született a két kemence egyikének 2004. július 1-jétől való leállításáról. 2004. nyarán határozat született a másik kemence 2005. január 1-jétől való leállításáról is. A további évekre a C2-hulladék elszállításával kapcsolatos tervezett veszteségek várhatóan alacsonyak.
(23)
A koncessziós megállapodás szerint az állam pénzügyi kompenzációt nyújtana az AVR társaságnak azon beruházások fennmaradó könyv szerinti értékére, amelyeket a megállapodás érvényességének időszaka alatt végeztek az állam beleegyezésével az AVR Nuts javára, de még nem írtak le. Ezen előírás alkalmazásával a holland szervek 8 670 108 eurós kompenzációt számítottak ki az első kemence leállítási költségeire. Ez az összeg különféle beruházásokra vonatkozik, amelyeket 50 %-ban írtak le, amennyiben mindkét kemencére vonatkoztak, és 100 %-ban, amennyiben külön a leállított kemencére vonatkoztak. Az összeg legfontosabb részei a következők: 1,9 millió euro a tűzbiztonsági beruházásokra, 3,3 millió euro a homogenizáló berendezésre, 1,5 millió euro a koksz-tölcsérek cseréjére és 0,5 millió euro a dobzárra és a Stefferson-körre. A másik kemence leállítása esetén a számítások 11 151 000 eurót tartalmaznak a berendezések és a dologi eszközök fennmaradó könyv szerinti értékére. Ez az összeg tartalmazza a fenti, az állam beleegyezésével végzett beruházások fennmaradó könyv szerinti értékének másik 50 %-át és az állam beleegyezésével végzett és csakis a másik kemencére vonatkozó beruházások fennmaradó könyv szerinti értékének 100 %-át. Ez az utolsó rész főleg a megmaradt kemence 2004. évi főjavítására vonatkozó beruházást tartalmazza. A főjavítás 3 273 000 euróba került, ami több volt, mint amire számítottak. Visszamenőlegesen ez előnytelen beruházásnak bizonyult.
(24)
Mivel a koncessziós megállapodás ezenkívül elvileg 2006. végéig kötelezi Hollandiát a költségvetési hiányok kompenzációjára, az államnak meg kellett tárgyalnia az AVR társasággal a második kemence 2004. január 1-től - azon eredeti időpont helyett, amikor a megállapodás érvényessége lejárt volna - való leállítására vonatkozó járulékos költségek kompenzációját. A kompenzáció tehát a következő pótlólagos összegeket tartalmazza:
-
1,75 millió euro azon körülmény hátrányos hatásának kompenzálására, hogy az ügyfeleknek már 2004-től (fokozatosan) más berendezésekbe kell helyezniük hulladékáramaikat;
-
5,843 millió euro a 2005. és 2006.évi folyamatos fix költségekre. Ez például az ICT-infrastruktúrára, irodahelységek bérlésére, biztosítási szerződésekre, közös létesítmények, mint például étkezdék költségeire vonatkozik. Az AVR e célra magasabb teljes összeget, konkrétan 8,208 millió eurót számolt;
-
7,868 millió euro a megmaradt kemence idő előtti leállításával járó elbocsátások járulékos költségeire. Ez az összeg úgy lett kiszámítva, mint az azonnali leállításnál való becsült elbocsátási költségek és a két évvel későbbi, a támogatási megállapodás érvényességének lejárta utáni becsült elbocsátási költségek közötti különbség. Az elfogadott összeg kb. 244 munkatársra vonatkozó részletes becslésen alapszik, amely számol azzal, hogy nagy részüket a cégen belül át lehet helyezni;
-
egyéb költségek, mint például az AVR más cégeihez tartozó, a szolgáltatási megállapodásban meghatározott szolgáltatásokra beszerzett egyes aktívumok fennmaradó könyv szerinti értéke, a helyiségek fenntartási költségei, a 2005-ben és 2006-ban elmaradt égetés révén AVR IW-nek nyújtandó térítés kiesésének költségei, a költségvetésbe be nem számított leállítási költségek és a többéves szerződések megváltására vonatkozó költségek. Az AVR e költségeket 29,567 millió eurós teljes összegre becsülte fel, amely magában foglalja például az AVR Nutsnál 2003-ban és 2004-ben felmerült további veszteségek 11,716 millió eurós összegét is. A tárgyalások során az állam és az AVR csak 1,238 millió euróban egyezett meg.
(25)
A tárgyalásokon Hollandiának független könyvelő segített, akinek jelentését a Bizottságnak kézbesítették. A másik kemence leállítására 27,85 millió euro kompenzációban állapodtak meg. Ez az összeg sokkal alacsonyabb, mint az AVR saját becslésével kapott 58,544 millió euro (illetve 46,828 millió euro, ha nem vesszük figyelembe az AVR Nuts 2002-ben és 2003-ban elért további veszteségét). Hollandia kifejtette, hogy amennyiben a megmaradt kemence üzemeltetése folytatódott volna 2006 végéig, a 2005. és 2006. évi becsült üzemi veszteségek összege és 2006 végi leállítás költségeinek kompenzációja 31 millió eurót jelentett volna. A sürgetett leállításra vonatkozó megállapodás tehát az állam költségeinek csökkentéséhez vezetett.
(26)
E leállítási kompenzációval 2002 és 2004 között a teljes támogatás eléri a 49 718 108 eurót, ami a 2. áttekintő táblázatban is látható.
2. Táblázat:
Az AVR társaságnak nyújtott kompenzáció áttekintése
Tervezett költségvetési hiány 2002. évre
1 500 000
Tervezett költségvetési hiány 2003. évre
2 800 000
Tervezett költségvetési hiány 2004. évre
8 898 000
Az első kemence fennmaradó könyv szerinti értékének kompenzációja
8 670 108
A másik kemence fennmaradó könyv szerinti értékének kompenzációja
11 151 000
A további leállítási költségek kompenzációja
-
további működési költségek 2004 re
1 750 000
-
folyamatos fix költségek 2005 re és 2006 ra
5 843 000
-
további elbocsátási költségek
7 868 000
-
egyéb költségek
1 238 000
16 699 000
Teljes támogatás
49 718 108
(27)
Hollandia elismerte, hogy az AVR részére kifizetésre került 19 543 608 euro támogatás. A másik kemence leállításával összefüggő kompenzáció zárt számlán van elhelyezve.
2.3.3 A bontási és utómunkálatok költségeire nyújtott garancia
(28)
A koncessziós megállapodás garanciát tartalmaz arra, hogy amennyiben az AVR Chemie felszámolásra kerül, az állam téríti a berendezések eltávolítására és tisztítására vonatkozó bontási és utómunkálatok költségeinek legfeljebb 30 %-át. Ez az arány megfelel az állam az AVR Chemie társaságban való részesedésének.
2.4 Üzemeltetési szempontok
(29)
Az AVR Chemie már a koncessziós megállapodás megszűnése előtt tonnánként 700 NLG-re (tonnánként 317,6 EUR) emelte a hulladék átvételi díjait. Ennél magasabb díjak Hollandia szerint az előírások megkerüléséhez vezetnének, például a más hulladékáramokba való „belekeveréshez” és illegális lerakókban való hulladéktároláshoz, tehát nem vezetnének az üzemi veszteség csökkentéséhez. A hulladék átvételi díjai magasabbak, mint a szomszédos országokban, mivel a holland politika tiltja a ártalmatlanításra szánt hulladék behozatalát és kivitelét. A támogatási intézkedések célja az volt, hogy a díjakat változatlan szinten tartsa, és nem az, hogy csökkentse. Ezért a koncessziós megállapodásban szerepel egy melléklet, amely meghatározza a „díjszerkezeti kereteket, a díjak viselőit és a felhasználói díjak kiszámítását”. A holland szervek ellenőrzik a díjakat, mivel előre jóvá kell hagyniuk a tervezett költségvetési hiányt, és ennek kiszámításánál a díjak természetesen meghatározó elemet jelentenek.
(30)
A tüzelőanyagként használt magas fűtőértékű veszélyes hulladék átvételi díjai sokkal alacsonyabbak, mint a kemencehulladék díjai. Az AVR Nuts az előbbit a piaci feltételeknek megfelelően veszi át, olyan díjakért, amelyeket például a kemencehulladék külföldi feldolgozásánál vagy a cementiparban számláznak.
(31)
Mivel a fix költségek a változó költségekkel szemben túlságosan magasak, az AVR Nuts igyekszik maximálisan kihasználni kapacitását, hogy veszteségeit a lehető legalacsonyabb szinten tartsa. Ezért csökkenti a veszélyes hulladék szállítóinak számlázott átvételi díjakat, amennyiben növekszik az éves kínálat. E „mennyiségi kedvezmények” előre meg vannak határozva, és akkor érvényesek, ha a kemencehulladékkal együtt e mennyiség legalább 75 %-ban kínálnak magas fűtőértékű hulladékot is.
(32)
Minden díj az egész koncessziós időszakra előre meghatározásra kerül (13), és érvényes mind az AVR versenytársai, mint az AVR IW számára. A C2- és a kemencehulladék díjai a koncessziós megállapodás érvényességétől fogva nyilvánosan megtekinthetőek voltak, és minden szállító rendelkezésére álltak. 2004. év elejétől ez érvényes volt a magas fűtőértékű veszélyes hulladék esetében is.
(33)
A kapacitás kihasználtságának tervezése céljából az AVR IW évente felkéri szállítóit, hogy jelentsék be, mennyi hulladékot szándékoznak leadni, és az év folyamán a vonatkozó mennyiségi kedvezmény alapján kiszámítják az átvételi díjakat. Amennyiben a ténylegesen leadott mennyiség az év végén több vagy kevesebb lenne, mint a bejelentett, visszafizetés következik, illetve kiegészítő pótlékot számláznak a ténylegesen leadott mennyiség szerinti helyes mennyiségi kedvezmény alapján. A megállapodások általában nem tartalmaznak garanciát a megállapodott mennyiség leadására.
3 A 88. CIKK (2) BEKEZDÉSE SZERINTI ELJÁRÁS MEGINDÍTÁSÁNAK OKAI
(34)
A Bizottság a Szerződés 88. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás megindításáról szóló határozatában kételyének adott hangot a következő pontokra vonatkozóan:
(35)
Először is a Bizottság kétségbe vonja, hogy az AVR Nuts tevékenységei igazán általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak tekinthetők-e a Szerződés 86. cikkének (2) bekezdése szerint, mert például nem volt egyértelmű, hogy az AVR az egyetlen olyan társaság lenne-e, amely képes ilyen jellegű szolgáltatásokat nyújtani megegyező vagy hasonló körülmények között. Továbbá a Bizottság kétli, hogy Hollandia helyesen járt-e el az AVR Nuts kiválasztásakor. Ezenkívül a Bizottság kétli, hogy minden körülmény között meg van-e akadályozva a „szennyező fizet” elv megszegése, mert az adott hulladék termelői olyan átvételi díjakat kötelesek fizetni, amelyek rendes költségeknek tekinthetők.
(36)
Másodszor a Bizottság kételkedett azzal a kockázattal kapcsolatban, hogy az esetleges „túlkompenzáció” a hulladékpiac más részeire is átterjedhet. A Bizottság ugyanis attól tartott, hogy a túlkompenzáció oka az is lehet, hogy a támogatás előre elvégzett számításokon alapult, miközben az AVR Nuts megtarthatta a tényleges és a tervezett többlet vagy hiány közötti esetleges pozitív különbözet egy részét.
(37)
Harmadszor a Bizottság kételkedett, hogy amennyiben az intézkedést megvizsgálnák a 87. cikk szerint, a környezetvédelmi állami támogatásra vonatkozó közösségi keretszabály (14) (a továbbiakban: környezetvédelmi támogatási keretszabály) alapul szolgálhatna-e a támogatásnak a közös piaccal összeegyeztethetővé nyilvánítására.
(38)
A 88. cikk (2) bekezdése szerinti eljárás kiterjesztésére vonatkozó határozatában a Bizottság kifejtette, hogy a 2004. évi támogatás jelentősen magasabb összegével és a kemence korábbi leállítására vonatkozó kompenzációval kapcsolatban hasonló kételyei voltak.
4 AZ ÉRINTETT FELEK MEGJEGYZÉSEI
(39)
A Bizottságnak a Szerződés 88. cikkének (2) bekezdése szerinti eljárás kiterjesztésére vonatkozó határozatát követően négy érintett fél küldte el megjegyzéseit.
(40)
Az első érintett fél azt kifogásolta, hogy az intézkedés torzítja az ír piacon zajló gazdasági versenyt, mert az AVR a Safeway Warehousing/South Coast Transport ír társaságban lévő 50 % részesedésének köszönhetően az önköltségi szint alatti díjakat és jelentősen az átlagos ír piaci árak alatti díjakat számlázhat.
(41)
A második érintett fél szintén az AVR és a Safeway közös vállalatának diszkriminatív versenyelőnyére mutat rá. Írországból nagy mennyiségű veszélyes hulladékot hoznak be. Ez az érintett fél azt is kifogásolta, hogy az intézkedés torzítja a „komplex tisztító programok”, mint például a poliklórozott bifenilek, rovarirtók és más szerves veszélyes hulladék nemzetközi piacán zajló gazdasági versenyt.
(42)
A harmadik érintett fél, az Edelchemie a hazai piacra mutatott rá. Ez a társaság saját technológiát fejlesztett ki a galvanizációs üzemekből és fényképészeti eljárásokból eredő hulladék feldolgozására („eco optie”) és az e hulladékból származó értékes anyagok (többek között drágakövek és obszidián) visszanyerésére. Az AVR javára tett intézkedések nemcsak üzleti szempontból érintik hátrányosan, de fékezik technológiai fejlődését is. Az Edelchemie megjegyzései az AVR Nuts társaságra, az AVR Chemie társaságra és annak 1963-ig visszamenő elődjeire vonatkoznak; egyidejűleg részletes információk állnak rendelkezésre a veszélyes hulladék kezelésére vonatkozó holland politikáról az adott évekre vonatkozóan.
(43)
Végül a három közösen eljáró versenytárs a kemencehulladék hazai piacára mutatott rá. Hollandiában, mint más tagállamokban is, létezik az AVR kemencével egyenrangú kapacitás. Az AVR tevékenységeinek kiterjesztése kapacitásfelesleget idézett elő a holland kemencehulladék-piacon, és a kemencehulladékra vonatkozó adatok nem mutatnak komplett és megfelelő képet. Az 1990-es évek közepén az AVR leállította az egyik kemencét, és már akkor várható volt, hogy a veszélyes hulladék kínálata továbbra is csökkenni fog. E feltételezésekre való tekintettel előnyös lett volna leállítani a két megmaradt kemence egyikét. A 2005. május 26-i találkozón az egyik képviselő szó szerint kijelentette, hogy „a helyes megoldás az lett volna, ha [2002-ben] leállítják az egyik kemencét”. Az AVR továbbá visszaél piaci pozíciójával azáltal, hogy magas díjakat számláz, elvárja, hogy a kemencehulladékkal magas fűtőértékű hulladékot is szállítsanak, valamint nem átlátható és a nyilvánosság számára nem hozzáférhető díjstruktúrát alkalmaz. Az AVR IW ezáltal megteheti, hogy díjakat számít fel a kemencehulladék egyes fajtáira, majd ezt a hulladékot a háztartási hulladék elégetésére kialakított rostélytüzelésű berendezésekben dolgozza fel, ami alacsonyabb üzemi költségekhez vezet, mivel ezek a berendezések alacsonyabb hőfokon üzemelnek.
(44)
Ezen intézkedés a közös piaccal összeegyeztethetelen működési támogatást jelent. Ez a szolgáltatás nem számít általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak, és nem felel meg az Altmark-ítélet négy feltételének, amely meghatározza, hogy egy kompenzáció állami támogatás-e (15). Ha a Bizottság jóváhagyná a támogatást (vagy annak egy részét), ennek különböző feltételek mellett kéne megtörténnie azzal a céllal, hogy megakadályozza a kereszttámogatást, a hulladék kötelezően kapcsolt átvételét (tying) és a diszkriminatív díjszabást. Hollandia nem hosszabbíthatná meg az intézkedést további tíz évvel.
(45)
A két közösen eljáró versenytárs is elküldte megjegyzéseit, miután a Bizottság határozott az eljárás meghosszabbításáról. Kitartottak első kijelentésük összes pontja mellett, és további dokumentumokat nyújtottak be annak alátámasztására, hogy kereszttámogatásról van szó. Ezenkívül a következő pontok is felmerültek:
(46)
Először is meglepő, hogy a tervezett üzemi veszteség az egyik kemence leállítása ellenére a vártnál sokkal magasabb. Ha teljesülne az Altmark-ügyben hozott ítélet negyedik feltétele (hatékonyság), akkor az üzemi veszteségnek csökkennie kéne.
(47)
Másodszor kifogásolják a kemencék leállításának kompenzációját. Az AVR részéről ezt semmilyen ellenszolgáltatás nem követi. Ezt a kompenzációt nem lehet kártérítésnek nevezni, és többek között azért sem indokolt, mert az üzemeltetési beruházások tíz évre történtek, miközben kevesebb, mint három évig használták őket. Kérdésesek a számítások részletei is, főleg a leírásra kerülő összeg, az elbocsátási költségek és a folyamatos fix költségek. A teljes összeg nagyon magas, sokkal magasabb, mint a koncessziós megállapodás 21.2. cikkében feltüntetett 2 millió euro. Továbbá egy parlamenti dokumentumban az áll, hogy „az Afvalverwerking Rijnmond társaságnak a fogódobos kemencék leállítására megítélt kártérítés meghatározásakor megállapodás született az Építészeti, Tértervezési és Környezetvédelmi Minisztérium még mindig nyitott kérésével kapcsolatban is, amely az AVR Lickebaert polder dioxinnal való szennyezésére vonatkozik”. Ezért a minisztérium 2,5 millió eurót fogadott el, amely nem volt 2004. évre tervezve. A három közösen eljáró versenytárs attól tart, hogy a különbség kiegyenlítése „torzíthatta” a kompenzáció kiszámítását. E tény alapján úgy érzik, hogy „egyes dolgok el vannak takarva”.
(48)
Harmadszor kifogásolják az AVR további előnyeit a koncessziós megállapodás 21.5. cikke alapján, főleg azt, hogy az AVR Chemie felszámolása esetén az állam téríti a bontási munkálatok költségeit és a berendezések által okozott szennyeződés eltávolításának költségeit. Az állami támogatási előírások alapján az államnak soha nem lett volna szabad ilyen kötelezettségeket vállalnia.
(49)
Negyedszer nincs szó általános gazdasági érdekű szolgáltatásról, főleg azért, mert az ilyen jellegű szolgáltatás nem nélkülözhetetlen, hiszen léteznek más lehetőségek is, például a pirolízis, a cementipari feldolgozás, sóbányákban való tárolás, illetve energetikai berendezésekben és külföldi kemencékben való ártalmatlanítás. Az adott tevékenységek csak azért számítottak általános gazdasági érdekű szolgáltatásoknak, mert veszteségesek voltak. A koncessziós megállapodást csakis azon kemencékbe való beruházás finanszírozásának céljából kötötték, amelyekre az AVR Nuts kizárólagos jogokat szerzett. Továbbá a két közösen eljáró versenytársnak kételyei vannak afelől, hogy ez a támogatás garantálja-e az említett szolgáltatások elfogadható díjait, mivel az AVR átvételi díjai magasabbak, mint a szomszédos országok átvételi díjai. A magas díjakat az AVR tying-praktikáival és azzal a kereszttámogatással lehet magyarázni, amely a tüzelőanyagként hasznosított magas fűtőértékű hulladékra vonatkozik. A díjak nem átláthatóak és nem nyilvánosak. A nyereségeket az AVR IW társaságnál könyvelték, a veszteségeket pedig az AVR Nuts társaságnál. Így az AVR IW magasabb átvételi díjakat számlázhat a kemencehulladékra. Továbbá az AVR nem hajlandó kemencehulladékot átvenni, ha az ügyfél egyidejűleg nem szállít magas fűtőértékű hulladékot is, amivel megszegi a koncessziós megállapodásból eredő kötelezettségeit, mivel nem minden ügyfélnek nyújtja szolgáltatásait. Végül más lehetőségektől eltérően nem tartják szinten, illetve nem emelik a nyújtott szolgáltatások minőségét.
(50)
Ötödször a támogatás nem felel meg az Altmark ügy feltételeinek. A koncesszió megítélésének céljából nem történt nyilvános pályázati eljárás, és a támogatás nem egy átlagos, jól vezetett társaság kiadásainak alapján került meghatározásra. A támogatás meghatározása nem objektív és átlátható módon megállapított feltételek alapján történt; a támogatás a kelleténél magasabb, és más piacot is befolyásol. A kemencék külföldön állami támogatás nélkül is alacsonyabb díjakat számlázhatnak. Nem vették figyelembe a hulladék ártalmatlanításának olcsóbb módszereit sem. Sőt az AVR megtarthatja a nyereség egy részét, amennyiben üzemeltetése a vártnál sikeresebbnek bizonyul.
(51)
A két közösen eljáró versenytárs végül arra mutat rá, hogy Hollandia továbbra is meg kívánja szegni az állami támogatásra vonatkozó előírásokat, mivel a Bizottság kedvezőtlen határozata esetén a holland szervek ezt a határozatot megtárgyalják az AVR társasággal, és lehetőségeket keresnek azon pénzügyi gondok megoldására, amelyek az AVR társaságnál különféle tények alapján keletkezhetnek.
5 HOLLANDIA MEGJEGYZÉSEI
5.1 Az alkalmazandó jog
(52)
Mivel a közösségi jogszabályok lehetővé teszik a tagállamok számára a ártalmatlanításra szánt hulladék kivitelének tilalmát, a támogatás nem torzítja a tagállamok közötti gazdasági versenyt.
5.2 Az általános gazdasági érdekű szolgáltatás
(53)
Hollandia kifejtette, hogy a támogatás kizárólag az AVR Nuts által nyújtott általános gazdasági érdekű szolgáltatásra vonatkozik. A nyilvános pályáztatás azért nem bizonyult megfelelő megoldásnak, mivel az AVR Nuts volt Hollandiában az egyetlen társaság, amely képes és hajlandó feldolgozni az összes C2-hulladékot és kemencehulladékot. A koncessziót viszont bejelentették az állami közlönyben, és a bejelentést követően az esetleges érintett feleknek lehetőségük volt kifogást emelni. Kifogást nem emelt senki. Ráadásul a holland szervek a kemence leállítására vonatkozó határozatuk meghozatala előtt megtették a szükséges intézkedéseket, hogy hosszabbítás esetén megszervezhessék a nyilvános pályázati eljárást.
(54)
Az intézkedés megfelel az Altmark-ügy feltételeinek, ezért nem tekinthető állami támogatásnak. Így például az államnak, amikor előre meghatározta a tervezett hiányokat, független könyvelőiroda segített. Az intézkedés semmilyen módon nem szegi meg a „szennyező fizet” elvet, mivel a díjak magasabbak, mint a szomszédos országokban.
(55)
Teljesen helytelen az az állítás, hogy az AVR Nuts csak akkor volt hajlandó kemencehulladékot átvenni, ha az ügyfél egyidejűleg magas fűtőértékű hulladékot is szállított. Az is egyértelműen meg van határozva, hogy a többi AVR-társaságnak más hulladék feldolgozásáért számlázott díjaknak meg kell egyezniük a harmadik feleknek számlázott díjakkal (16). Hollandia könyvelőirodától kért tanácsot az átláthatóság javításának lehetőségeivel kapcsolatban az AVR Nuts és az AVR IW közötti megállapodásokat illetően. A benyújtott ajánlatokat elfogadták és végrehajtják.
(56)
Ami az AVR Nuts eredményeit illeti, Hollandia arra mutatott rá, hogy az üzemi veszteség kiszámításakor nem számítottak semmilyen nyereséggel. A nem várt tervezett üzemi nyereség esetén a haszon csak az üzemi nyereség 30 %-ára vonatkozik addig, míg nem térítik meg a múltban nyújtott teljes támogatást.
5.3 Az érintett felek megjegyzéseire vonatkozó megjegyzések
(57)
Hollandia arra mutatott rá, hogy a megjegyzésekből nem derül ki, hogyan hathat a támogatás az AVR és a Safeways társaságok közös cégének önköltségére. Ez a cég Rotterdamban a hulladék feldolgozásáért ugyanolyan díjakat köteles fizetni, mint amilyenek a hazai hulladékszállítókra érvényesek. Ezenkívül a közös vállalat által begyűjtött hulladéknak csak az egyharmada kerül Rotterdamban feldolgozásra, és ennek csak kis része a koncessziós megállapodás szerinti C2-hulladék és kemencehulladék. A versenyképes díjakat különböző további tényezők alapján lehet megmagyarázni: 1) a Safeway Írországban az egyetlen olyan társaság, amely olyan átrakodóteleppel rendelkezik, ahol a hulladékot hatásosan szétválogatják, majd a legalkalmasabb feldolgozó berendezésbe szállítják; 2) közvetlen kapcsolatot tartanak fenn a Southcoast szállítótársasággal, ami logisztikai előnyt és költségmegtakarítást jelent; 3) Írországban a díjak a múltban azért voltak sokkal magasabbak, mert nem létezett konkurencia.
(58)
A komplex tisztítási programokból származó hulladék feldolgozására az AVR olyan díjakat számláz, amelyek magasabbak, mint a hazai szállítókra vonatkozó díjak. A más országokból származó összes hulladékáramra vonatkozó átlagos díj valamivel magasabb, mint a hazai szállítóknak számlázott az átlagos díj. Ezenkívül az alacsonyabb díjak nem jelentenek magasabb összegű támogatást, mivel a támogatás a tervezett üzemi veszteségtől függ.
(59)
A koncessziós megállapodás aláírásakor mindkét kemence teljes kapacitáson üzemelt. A terjedelmes készletre való tekintettel várható volt a kapacitás teljes kihasználtsága. Valószínűleg a mai kapacitásfelesleget nem a versenytársak növekvő piaci részesedése okozta, hanem inkább a hulladék növekvő újrahasznosítása, például a törvény által engedélyezett mértékben más fajta hulladékokkal való felhígítását követően.
(60)
Ami a pirolízist illeti, Hollandia rámutatott, hogy az AVR díjai magasabbak, mint a pirolízis berendezésekkel rendelkező egyetlen holland társaság által számlázott díjak.
(61)
Hollandia kifejtette, hogy a támogatás egy része az AVR Nuts pénzügyi problémái miatt került kifizetésre, az Altmark-ügy ítéletének nézőpontjából és a Szerződés 88. cikkének (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárás befejezéséhez szükséges idő figyelembevételével.
(62)
Hollandia rámutatott, hogy az Edelchemie főleg olyan fényképészeti eljárásokból származó veszélyes hulladék terén tevékenykedik, amelyet az AVR hatékonysági okokból nem tud feldolgozni. E társaság különféle berendezésekkel rendelkezik, ezek közül ebben az esetben a pirolízises kemencének van a legnagyobb jelentősége. Az AVR berendezéseivel szemben ez a technológia nem alkalmazható a kemencehulladék összes fajtájára. A környezetvédelmi engedély szerint ebben a kemencében maximálisan 10 000 tonnát lehet feldolgozni, ami a Hollandiában található veszélyeshulladék-áramokra teljesen elégtelen. Hollandia számára nem egyértelmű, hogyan sértheti a támogatás az Edelchemie érdekeit, mivel az AVR nem dolgoz fel fényképészeti eljárásból származó hulladékot, és a piaci feltételeknek megfelelő díjakat számláz. A technológiai fejlődést például a specifikus ösztönzési programok támogatják, és a környezetvédelmi engedélyek kiadásakor kikötik a rendelkezésre álló legmegfelelőbb technológiák használatát. Az engedélyek öt évre érvényesek. A korábban nyújtott esetleges támogatás a 659/1999/EK rendelet 15. cikke értelmében nem tartozik bele a tíz éves határidőbe, és mivel a berendezések leírása tíz évre szól, az AVR várt üzemi veszteségeinek kiszámítására semmilyen esetben nincsenek következményei.
(63)
Hollandia cáfolta, hogy az AVR Nuts vagy az AVR IW javára túlkompenzáció történt volna. Az AVR IW a közvetítő szerepét teljesítette, de nem volt lehetősége kihasználni e pozícióját túlkompenzáció elnyerésére, és ezt nem is tette meg. Így például az AVR Nuts társaságnak a versenytársak által szállított hulladékot, még ha ezt a hulladékot írásos bejegyzések szerint az AVR Nuts nevében az AVR IW vette is át, nem vették figyelembe azon hulladék díjaira vonatkozó mennyiségi kedvezmények kiszámításakor, amelyet maga az AVR IW szerzett be. A hulladékot közvetlenül a kemencébe szállították - nem az AVR IW telephelyére - mivel ez a további logisztikai költségeket tekintetbe véve nem érné meg.
(64)
A hulladék beszerzési költségeinek kompenzációja jogos. Szükség van a kemencehulladék aktív beszerzésére, mert egyre gyakrabban élnek az efféle hulladék felhígításának vagy a csomagolás megváltoztatásának lehetőségével, és ezek után ez a hulladék nem számít kemencehulladéknak. Ilyen beszerzés nélkül az AVR Nuts piaci részesedése csökkenne, és a társaság főleg külföldön elvesztené piaci részesedését a hulladékfeldolgozás alternatív lehetőségeinek javára. Ezért csökkenne a kapacitás kihasználtsága, és a veszteségek nőnének. Az AVR IW javára, a magas fűtőértékű veszélyes hulladék beszerzési költségeire nyújtott kompenzációt azzal magyarázzák, hogy elegendő ilyen fajta hulladékkal és tüzelőanyaggal kell rendelkezniük. Ezen a tényen alapul a beszerzési költségeknek az AVR Nuts és az AVR IW közötti megosztása. A kemence leállításával hét munkahely elvesztésére kerül sor, amelyek megfelelnek a kiszámított költségeknek. Ez a tény alátámasztja, hogy ez a hét munkahely azoknak a további beszerzési költségeknek felel meg, amelyek kizárólag az AVR Nuts érdekeire vonatkoznak.
(65)
A holland szervek benyújtották a Hollandiában és környező országokban a termelt hulladék alternatív ártalmatlanításának és hasznosítására vonatkozó jövőbeli fejlődés tanulmányát; erre a tanulmányra hivatkozik a 13. pont. Ebből a tanulmányból kiderül, hogy a jövőben elegendő olyan lehetőség áll rendelkezésre az ilyen fajta hulladék biztonságos és megfelelő ártalmatlanításának és hasznosításának biztosítására.
(66)
Hollandia benyújtotta a koncessziós megállapodás és a lehetséges túlkompenzáció gazdasági elemzését is, amelyet az AVR felkérésére tanácsadó dolgozott ki. A tanulmányban többek között szerepel, hogy az AVR minden jelentős versenytársának lehetősége volt kihasználni a magasabb mennyiségi kedvezményeket, viszont valószínűleg azt a lehetőséget választották, hogy az összegyűjtött hulladék egy részét alternatív külföldi berendezésekbe szállították ártalmatlanításra, illetve hasznosításra. Másodszor a Hollandia által a kemence leállítására nyújtott kompenzáció tényleges összege jelentősen alacsonyabb, mint az AVR által kiszámított 45 millió eurós költségek és a független könyvelő által mintegy 40 millió eurós összegre felmért költségek. A legjelentősebb különbség az elbocsátási költségek eltérő felméréséből származik.
(67)
Hollandia részletes elszámolást nyújtott be a 2004. évi költségvetési hiányról. Ez az egyik kemence leállítása ellenére magasabb, mint az előző években volt, főleg azért, mert romlottak a piaci körülmények főként annak következtében, hogy csökkentek a magas fűtőértékű hulladék díjai.
(68)
Mivel az államnak 30 % részesedése van az AVR Chemie társaságban, az államnak az AVR Chemie felszámolása esetén tárgyalnia kell az AVR-rel a leállítási és az ezt követő költségekről. Természetesen olyan tárgyalások is sorra kerülnek, amelyek a bejelentett támogatásra vonatkozóan a Bizottság esetleges hátrányos döntését tárgyalják, és megoldásokat fognak keresni, viszont nem a Bizottság kijelentésének figyelembe vétele nélkül.
6 ÉRTÉKELÉS
6.1 Állami támogatásnak minősülnek-e ezen intézkedések?
(69)
A Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése szerint „a közös piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos díjuk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet”.
(70)
Az állam az AVR Nuts javára a 17-27. pontban foglaltaknak megfelelően közvetlen állami eszközökből működési támogatást nyújt, és kompenzálja a kemence leállítási költségeit. Ezek az intézkedések szelektívek, mert elsősorban az AVR társaságot, az AVR Nuts társaságot és az AVR IW társaságot érintik. E társaságok az ártalmatlanításra és hasznosításra szánt hulladék piacán nyújtják szolgáltatásaikat. Ugyanez érvényes a bontási és utómunkálatok költségeire vonatkozó állami juttatásokra, amelyekre az állam 30 %-os garanciát nyújt.
(71)
Úgy kell tekinteni, hogy az intézkedések hátrányosan befolyásolják a tagállamok közötti kereskedelmet. A ártalmatlanításra és a hasznosításra szánt hulladék piaca elválaszthatatlanul összekapcsolódik, és a törvények és a feldolgozásra szánt hulladék szigorú ellenőrzése ellenére a tagállamok közötti kereskedelem általános gyakorlattá vált mindkét piacon. Például a kemencék leállításának bejelentését követően jelentősen megnőtt a hulladék más tagállamokba való kivitelére benyújtott engedélykérelmek száma. Ezért a Bizottság úgy tekinti, hogy a kemence további üzemeltetésére nyújtott támogatás korlátozóan hatott a tagállamok közötti kereskedelemre.
(72)
Az intézkedések nem hozzák előnyös helyzetbe a veszélyes hulladék szállítóit. A tüzelőanyagként használt magas fűtőértékű hulladék átvételi díjai a Hollandiában és a szomszédos országokban számlázott díjakhoz képest a piaci szinten voltak meghatározva. A C2-hulladék és a kemencehulladék átvételi díjait politikai szempontból szociálisan elfogadható szinten határozták meg, viszont magasabbak voltak, mint a szomszédos országok díjai. Ez a ártalmatlanításra szánt hulladék kiviteli korlátozása miatt volt lehetséges. A díjak emelése rendes piaci feltételek mellett nem számítana megfelelő és reális választásnak, mivel több hulladék kerülne kivitelre, más hulladékáramokba lenne belekeverve vagy legálisan, illetve illegálisan lerakókban tárolnák, ami tehát nem jelentené az AVR Nuts bevételeinek növekedését. A kemence leállítása ugyanis megkönnyítette a szállítók számára az alacsonyabb belga és német átvételi díjak kihasználását. A támogatás nélkül a kemencét korábban leállították volna, és hamarabb merültek volna fel a ártalmatlanításra szánt hulladék kivitelének szélesebb lehetőségei a 259/93/EGT rendeletnek megfelelően. Ezt megerősíti a második kemence leállítása utáni díjak és mennyiségek alakulása. Ezért a Bizottság véleménye szerint az intézkedés nem mentesítette a veszélyes hulladék beszállítóit azon költségek alól, amelyeket rendes körülmények között terhelnék költségvetésüket.
(73)
Az intézkedésnek a Szerződés 86. cikkének (2) bekezdése szerinti vizsgálatának sérelme nélkül a Bizottság azt az álláspontot tartja, hogy az Altmark-ügy ítéletének negyedik kritériuma nem teljesül. Először is az AVR Nuts kiválasztása nem nyilvános pályázati eljárással történt, és a koncesszió megítéléséről szóló, az állami közlönyben bejelentett határozat - amelyet követően az érintett felek hat hétig kifogást emelhettek - nem pótolhatja a nyilvános és átlátható pályázati eljárást. Másodszor a kompenzációt nem azon költségek alapján határozták meg, amelyeket egy olyan átlagos és jól vezetett társaság adna ki, amely megfelelő kapacitással rendelkezik a hulladék feldolgozására. Úgy tűnik ugyanis, hogy a C2-lerakó és a kemencék az országban lévő kivételes pozíciójára tekintettel ilyen átlagos társaság Hollandiában nem létezik. A tervezett költségvetési hiány inkább abból fakad, ahogyan az AVR Nuts üzemelteti ezen társaság berendezéseit, és hogy a külföldön található hasonló berendezések költségeit nem vették figyelembe. Az AVR egyértelműen nem a megfelelő kapacitással rendelkezett a hulladék feldolgozásához - a kapacitásfelesleg a kemence elégtelen kihasználásához vezetett, és végül leállítását jelentette. Ez tükröződött a támogatási intézkedésekben is, főleg a 2004. évi hiány és a leállítási kompenzáció. E körülmények között az intézkedéseket olyan intézkedéseknek kell tekinteni, amelyek az AVR Nuts számára szelektív előnyt jelentenek, és nem csak olyan kompenzációnak, amelyet más társaságok kapnának hasonló körülmények között, ha megbízást kapnának a szolgáltatásnyújtási kötelezettség teljesítésére.
(74)
A szelektív előny nemcsak az üzemi veszteségből és a leállítási költségek kompenzációjából adódik, hanem a bontási és utómunkálatok költségeinek 30 %-ára vonatkozó állami garanciából is. Bár e költségek megfelelnek az AVR Chemie társaságban lévő állami részesedésének, ez nem változtat azon a megállapításon, hogy állami támogatásról van szó, mivel az állam az AVR Chemie társaságban csendestársként csak a részesedése erejéig volt felelős, az azt meghaladó további követelésekért nem. Úgy tűnik, hogy a garancia inkább az állam politikai célját szolgálja, amelynek lényege, hogy meg kívánja előzni azt a szituációt, amelyben az AVR Nuts és az AVR Chemie felszámolását követően a bontási és utómunkálatokat nem lehet más vállalkozás felelősségére bízni. A garancia valószínűleg a koncessziós megállapodás érvényességének teljes ideje alatt előnyökkel jár, mivel e megállapodás hiányában elő kellene teremtenie a szükséges tartalékokat a berendezések üzemeltetési élettartama alatt, hogy ezennel támogatás nélkül fedezhesse a bontási és utómunkálatokkal kapcsolatos költségeit.
(75)
Következésképpen a bejelentett intézkedések a Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősülnek.
(76)
A Bizottság sajnálja, hogy Hollandia az adott támogatási intézkedést nagyrészt a Szerződés 88. cikkének (3) bekezdésével ellentétben hajtotta végre.
6.2 Összehasonlítás a Szerződés 86. cikkének (2) bekezdésével
(77)
A tagállamok szabadságot élveznek az általános gazdasági érdekű szolgáltatások meghatározásában e tevékenységek specifikus jelei alapján, és ezt a definíciót csak nyilvánvaló hibák esetén lehet felülvizsgálni (17). A Bizottság az általános gazdasági szolgáltatásokról szóló zöld könyvben (2003) és fehér könyvben (18) kifejti e kérdés megközelítésének alapvető elveit. A fehér könyv 3.4. pontja szerint „az Unió fenntartható fejlődésre vonatkozó politikájának megfelelően tekintettel kell lenni az általános gazdasági érdekű szolgáltatások a környezetvédelemben játszott szerepére is, és az általános gazdasági értékű szolgáltatások közvetlenül a környezethez - például a vízgazdálkodás és a hulladékgazdálkodás területeihez - kapcsolódó vonásaira”. Ez megegyezik a Bíróság határozatával, amely szerint „bizonyos hulladékokkal való gazdálkodás számíthat általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak, főleg, ha ez a szolgáltatás környezetvédelmi probléma megoldását szolgálja”. (19)
(78)
A Bizottság egyetért Hollandiával abban, hogy a koncessziós határozatban és a koncessziós megállapodásban leírt szolgáltatás általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak számít.
(79)
Először is nyilvánvaló, hogy az ártalmatlanításra szánt veszélyes hulladék megfelelő kezelése közérdek. Szintén közérdekű és közösségi érdek is annak biztosítása, hogy ezen ártalmatlanításhoz elégséges hazai kapacitás álljon rendelkezésre. A hulladékgazdálkodás terén a tagállamok kötelesek a 75/422/EK rendelet 5. cikkének (1) bekezdésében feltüntetett céllal megegyezően önellátásra törekedni.
(80)
Másodszor szükségesnek bizonyult az állami intézkedés e közérdek biztosításában. Mivel a kemencék veszteségesen üzemeltek, az AVR a támogatás nélkül már 2001 végén leállította volna a kemencéket és a C2-lerakót.
(81)
Harmadszor e közérdek reális volt. 2002 és 2004 között ártalmatlanításra került a Hollandiában kitermelt C2-hulladék és a kemencehulladék jelentős része, még ha ez a mennyiség a várhatónál sokkal kevesebb is volt, többek között a Bíróság azon ítélete következményeként, amely közelebbről meghatározta az „ártalmatlanításra szánt hulladék” és a „hasznosításra szánt hulladék” fogalmát. A piaci fejlődésre Hollandia úgy reagált, hogy kapacitását az újonnan felmért feltételezett szükségletre igazította, véglegesen feladta politikáját, és leállította az egyetlen megmaradt kemencét. E tények viszont nem férnek össze a közérdekkel, ami a ténylegesen ártalmatlanított C2-hulladék és kemencehulladék mennyiségét illeti. Lehet, hogy a ártalmatlanításra szánt hulladék mennyisége kevesebb lenne, ha Hollandia az elejétől fogva megfelelő definíciókat használt volna, de nem valószínű, hogy az összes C2-hulladék és kemencehulladék hasznosításra került volna. Ezt alátámasztja az AVR Nuts társaságnak 2004-ben felkínált C2-hulladék és a kemencehulladék mennyisége, valamint a kemencében történő ártalmatlanítás céljából külföldre szállított kemencehulladék mennyisége. Lehet, hogy az érintett feleknek igazuk van, amikor azt állítják, hogy a Hollandiában ebben az időszakban termelt összes veszélyes hulladék ártalmatlanításra, illetve hasznosításra kerülhetett volna itthon vagy külföldön az AVR kemencéi nélkül is. Nem bizonyosodott viszont be, hogy az AVR kemencéi nélkül nem lett volna szükséges külföldre szállítani bármilyen ártalmatlanításra szánt hulladékot az elégtelen kapacitás miatt. Ebben a pontban Hollandia jogosan érvelhet a közérdek védelmére törekvő eljárása mellett, ami a 75/442/EK irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében feltüntetett cél érdekében történt.
(82)
Negyedszer az intézkedések egyáltalán nem sértik a „szennyező fizet” elvet. Mint az a 72. pontban is megállapításra került, a hulladékszállítók nem mentesülnek azon költségeik terhe alól, amelyek rendes körülmények között terhelnék költségvetésüket.
(83)
Ötödször a szolgáltatás általános gazdasági érdekű szolgáltatásként való jelölésével nem kerülhetők meg a rendes körülmények között érvényes előírások. Az intézkedés a környezetvédelemre irányul, mivel általa biztosítható, hogy a veszélyes hulladék megfelelő módon, forrásához közeli helyen kerüljön feldolgozásra. A környezetvédelmi támogatási keretszabály tartalmaz előírásokat a hulladékgazdálkodás céljára nyújtott működési támogatásra vonatkozó (E.3.1 pont). Ezen előírások viszont elsősorban azon cégeknek nyújtott működési támogatás céljából születtek, amelyek saját maguk termelik ki az adott hulladékot.
(84)
Hatodszor a C2-hulladék és a kemencehulladék nagy részét jellegükből kifolyólag vállalatok szállítják, viszont léteznek olyan rendszerek is, amelyek a háztartásokból szállítják el a veszélyes hulladékot a biztonságos és egyszerű ártalmatlanítás érdekében. Az ilyen módon összegyűjtött veszélyes hulladékot ezt követően a kemencékben el lehet távolítani. Az a szolgáltatás, amelyre a támogatás szólt, tehát általános jellegű volt, és a támogatás nem hozta előnyös helyzetbe a szolgáltatások felhasználóinak korlátozott csoportjának.
(85)
A két közösen eljáró versenytárs cáfolja, hogy létezne olyan piaci elégtelenség, amely indokolhatná ezt az általános gazdasági érdekű szolgáltatást. Ezenkívül némelyik tagállamban nem létezik semmilyen kemence. Lehet, hogy a 75/442/EGT irányelv céljai - a hulladék ártalmatlanításának területén szerzett önellátás és a hulladék keletkezési helyéhez közeli helyen való ártalmatlanítása (a közelség elve) - nem egyeznek a piaci eredménnyel, viszont azért még nem válnak kevésbé törvényessé.
(86)
A közfeladatot pontosan kell leírni, és kimondottan meg kell határozni az állami határozatban. Ebben az esetben a koncessziós határozatból és a koncessziós megállapodásból az derül ki, hogy a társaság megfelelő módon van megbízva azzal, hogy általános gazdasági érdekű szolgáltatást nyújtson. A közfeladat definíciója ezekben a dokumentumokban elég pontos. Szigorúan kötődik a C2-lerakó hulladékához és az alacsony fűtőértékű, kemencés égetésre szánt hulladékhoz. Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások költségeinek kompenzálására nyújtott támogatási intézkedések szintén eléggé részletesen le vannak írva. Ezzel kapcsolatban viszont meg kell jegyezni a következőket:
(87)
Először is elégtelenségek merültek fel az átláthatóság terén. Lehet, hogy a versenytársak számára nem volt mindig teljesen egyértelmű, hogy az AVR IW a saját nevében vagy az AVR Nuts nevében járt-e el. Kezdetben a tüzelőanyagként használt magas fűtőértékű hulladékra vonatkozó díj- és kedvezményrendszer sem volt eléggé egyértelmű. Az AVR, az állam és a független ellenőrök számára viszont a koncessziós megállapodás alapján ezek a kérdések elég egyértelműek voltak, ami megfelelő ellenőrzést biztosított.
(88)
A Bizottság véleménye szerint az I. mellékletben leírt módszertan elég átlátható ellenőrzési célokra, és az általános gazdasági érdekű szolgáltatások átláthatóságának növelésére vonatkozó és a megjegyzések kézbesítése után elvégzésre benyújtott utólagos intézkedéseket kielégítőknek tartja.
(89)
Másodszor a kemencehulladék-ártalmatlanítás „szociálisan elfogadható díjainak” fogalma első ránézésre nagyon bizonytalan. A gyakorlatban viszont ez nem jelentett gondot. A díjak megmaradtak azon a szinten, amilyenre az előző években nőttek. A „szennyező fizet” elvnek megfelelően a díjak magasabbak voltak, mint a külföldi ártalmatlanítási díjak. Viszont sem az érintett felek, sem Hollandia nem bizonyították, hogy a környezetre esetleg károsan ható törvénytelen eljárások megakadályozására, az alacsonyabb díjak elkerülhetetlenek. Hollandia láthatóan nem tekintette magasnak a díjakat, mivel egyetértett a tervezett költségvetési hiányokkal, amelyek a számlázott díjak pontosabb felmérésén alapultak.
(90)
A túlkompenzációt a rendszer minden támogatási elemében meg kell akadályozni. Ezzel kapcsolatban a Bizottság az alábbi pontok mindegyikét külön ítéli meg: 1) a 2002. és 2003. évek költségvetési hiányának kompenzációja; 2) 2004., 2005. és 2006 évek költségvetési hiányának kompenzációja; 3) a leállítási költségek kompenzációja, amely a következőkből áll: a) leállítási költségek kompenzációja a megállapított beruházásokra vonatkozóan, amennyiben ezek még nem lettek leírva, és b) a kemence korábbi leállítása következtében felmerült leállítási költségek, és 4) a garanciában foglalt támogatás.
(91)
Ami a 2002. és 2003. évek költségvetési hiányát illeti, a Bizottság a támogatás formájában nyújtott várt hiányok kiszámításának módszertanát megfelelőnek és elég restriktívnek tartja. A beszerzési költségek kompenzációját kivéve (lásd a 108-113. pontokat) minden elem közvetlenül összefügg a közszolgáltatás nyújtásán alapuló kötelezettség teljesítésével. Nincs ok arra a feltételezésre, hogy a kiadási tételeket mesterségesen növelték, és mivel Hollandia független tanácsadót bérelt fel, restriktíven számíthatta ki a támogatást. A módszertan tartalmazza az AVR Nuts nyitó egyenlegének közelebbi elemzését, amely jó kiindulási pontot jelent az AVR Nuts kiadásainak és bevételeinek felmérésére az új helyzetben. A változó költségeket, a közvetlen fix költségeket és az AVR más társaságai által kiszámított költségeket részletes lebontások alapján határozták meg. A beruházásokat és leírásokat kellőképpen figyelembe veszi a 2002-2016 évekre kidolgozott részletes beruházási tervezet és az új beruházások 7,24 év alatt történő leírása. Ez lehetővé tette, hogy a költségeket ne lehessen különleges beruházások vagy egyenlőtlen leírás által mesterségesen növelni. Az érintett felek megjegyzéseikben különféle kérdéseket vetettek fel, viszont a túlkompenzációra semmilyen bizonyíték nem lett benyújtva. Ezenkívül a meghibásodások és technikai gondok 2002-ben és 2003-ban a tervezett veszteségeken felül összesen 12 millió euro veszteséget okoztak. Tehát bármilyen, az AVR Nuts javára nyújtott túlkompenzáció ebben az időszakban ki van zárva.
(92)
A 2004 és 2006 közötti időszakra a támogatást az előzővel megegyező módszertan alapján határozták meg. Ezért a Bizottság előre nem számít arra, hogy túlkompenzációra kerülne sor. A 2004. évi tervezett költségvetési hiány pontosan ugyanazon a módszertanon alapszik, és a tervezett hiány növekedése, az egyik kemence leállítása ellenére, teljesen megmagyarázható különféle kiadási tételek alapján e módszertan keretein belül (lásd az I. melléklet adatait). A tervezett hiány kereteit meghaladó magas 2002. és 2003. évi veszteségekre való tekintettel nem lehet meglepő az a tény, hogy a 2004-re tervezett hiány végül magasabb lett. Az első kemence leállítása csökkenthette volna a változó költségeket, viszont korlátozott maradt a fix költségekre kifejtett hatása, amelyek a teljes költségek jelentős részét alkotják. A Bizottság általános politikájának megfelelően viszont az általános gazdasági érdekű szolgáltatások költségeinek túlkompenzációját nem csak előre, hanem utólag is ki kell zárni. Ezért a Bizottság kéri, hogy Hollandia ellenőrizze a tényleges költségeket, és a szükséges mértékben igazítsa ki a támogatás összegét, hogy a kompenzáció ne tehesse lehetővé az AVR Nuts számára olyan nyereség kimutatását, amely a megszokottnál magasabb ezen a területen a tevékenység e fajtájára vonatkozóan.
(93)
A Bizottság elfogadja azt a tényt, hogy a támogatást lehet a leállítási költségek kompenzációjára a megegyezett beruházásokra vonatkozóan, amennyiben ezek még nem lettek leírva. Hatékony garanciák nélkül nem lehet feltételezni, hogy az üzemeltető ötéves megállapodást köt a szolgáltatások nyújtására, ami jelentős beruházásokat követel. A beruházások leírása azon időszakban, amely megfelel a megállapodás érvényességi időtartamának (öt év), szintén aránytalan lenne. Ezzel sokkal magasabbak lennének az erre az időszakra tervezett veszteségek, így a támogatás is. Ezen a ponton a koncessziós megállapodás feltételei a kompenzációs rendszer elkerülhetetlen és hatásos következményeinek számítanak. Ezen a megállapításon nem változtat az sem, hogy az előírásokat a koncessziós megállapodás érvényességének feltételezett lejárta előtt alkalmazták. A Hollandia által benyújtott információk alapján a Bizottság feltételezi, hogy erre az elemre nem vonatkozik a túlkompenzáció. Néhány pont viszont nem eléggé egyértelmű, főleg, hogy megfelelően figyelembevételre kerülnek-e az aktívumok eladásából származó bevételek és a más célra történő további hasznosításból származó nyereségek. Ezért a Bizottság kéri, hogy Hollandia ezen elem esetében is ellenőrizze a tényleges költségeket, és megfelelően módosítsa a támogatás összegét.
(94)
A Bizottság elfogadhatja azt is, hogy kompenzációt nyújtsanak a kemencék vártnál hamarabb történő leállításából következő kiegészítő költségekre. Nem lehet egy tagállamot kötelezni arra, hogy e megállapodás teljesítését folytassa, főleg ha a tagállam így kevesebbet fizet, mint amit e tevékenységek folytatása közben valószínűleg fizetne. Hollandia ezen kiegészítő költségekkel kapcsolatban viszonylag részletes adatokat nyújtott be. Különböző elemek viszont olyan felméréseken alapulnak, amelyeknél úgy tűnik, hogy nagyon nagy tere van a bizonytalanságnak. Ezenkívül kizárólag az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokra és a korábbi leállításra közvetlenül vonatkozó költségeket lehet beszámítani, és a rendelkezésre álló információkból nem derül ki pontosan, hogy ebben az esetben így van-e. Ezért a Bizottság kéri, hogy Hollandia ellenőrizze a tényleges költségeket ezen elem esetében is, és megfelelően módosítsa a támogatás összegét.
(95)
Végezetül a Bizottság beleegyezhet abba, hogy a bontási és tisztítás munkálatok költségeinek 30 %-át fedező garanciával nyújtsanak támogatást. Ha nem létezne garancia, az üzemi veszteségek és a működési támogatás valószínűleg magasabbak lennének, mert tartalékként megfelelő összeget kellene meghatározni. A költségek így közvetlenül összefüggésben vannak a politika azon céljával, hogy Hollandiában az adott általános gazdasági érdekű szolgáltatás biztosítva legyen. A tényleges költségek viszont még nem ismertek, tehát a Bizottság továbbra is kéri az utólagos ellenőrzést.
(96)
Mindent összefoglalva a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy nem kerül sor az üzemi veszteségek túlkompenzációjára 2002-ben és 2003-ban, viszont a támogatás megmaradt elemeit csak akkor engedélyezheti, ha Hollandia garantálja, hogy az egész időszak folyamán nem kerül sor utólagos túlkompenzációra, és a koncesszió érvényessége idején minden évben figyelembe veszik az elért magasabb nyereségeket és hiányokat is. A támogatás lehetővé teheti, hogy az AVR Nuts az adott tevékenységek ellenében megfelelő nyereséget mutathasson ki. A megállapodáson belül az AVR társaságra vonatkozó kockázatot korlátozta, hogy a tervezett veszteségeket teljes mértékben a támogatás fedezi. Viszont az üzemeltetési kockázat nagyobb része az AVR társaságot terhelte (20). A tevékenységek tehát nem voltak kockázatmentesek, ami a gyakorlatban is megmutatkozott. A piaci feltételekre és az AVR Nuts kockázati profiljára való tekintettel a Bizottság beleegyezhet a nyereségbe, amely a holland állami kötvényekből maximális megtérülés összege plusz két százalékpont lehet. Ha a gyakorlatban bebizonyosodna, hogy a nyereség túllépte ezt a határt, akkor Hollandia köteles visszamenőleg módosítani a támogatás összegét, és a Szerződés 88. cikkének (3) bekezdése szerint minden olyan támogatást bejelenteni, amely az AVR Nuts számára lehetővé teszi a nyereség ezen arányának túllépését. Az utólagos ellenőrzésnél alaposan át kell vizsgálni, hogy nem került-e sor semmilyen túlkompenzációra. E célra a Bizottság részletes ellenőrzési jelentéseket kér, amelyekben fel kell tüntetni legalább az e határozat II. mellékletében meghatározott pontokat.
(97)
A Bizottság felügyeli az intézkedés arányosságát, hogy az általános érdekű feladat teljesítésére használt eszközök ne torzítsák feleslegesen a vállalkozói környezet. Pontosabban ellenőrizni kell, hogy az EK-Szerződés előírásainak korlátozása, ezen belül különösen a gazdasági verseny korlátozása és a belső piac szabadságainak korlátozása ne folytatódjon tovább, mint ami a feladat célravezető elvégzésére szükséges.
(98)
A Bizottság véleménye szerint Hollandia intézkedései nagyrészt megfelelnek az arányosság követelményének. Nehéz megmondani, milyen egyéb eszközökkel tudta volna Hollandia biztosítani, hogy elegendő belföldi kapacitás álljon rendelkezésére a veszélyes hulladék ártalmatlanítására. Egyik érintett fél sem bizonyította be, hogy erre kevésbé torzító lehetőségek is léteznek. Az intézkedés alábbi elemei is arányosnak számítanak:
(99)
Az átvételi díjak mennyiségi kedvezményeken alapuló rendszere: Mivel a rendszer célja az, hogy megtartsa a kemencehulladék megfelelő ártalmatlanítására szükséges kapacitást, egyértelmű, hogy a kapacitás maximális kihasználására kell törekedni azzal a céllal, hogy a költségeket a lehető legalacsonyabb szinten tartsák. Ahogy ezt Hollandia bizonyította, az összes szállítónak lehetősége volt kihasználni e kedvezményekre való jogát vagy közvetlenül, vagy a hulladék-közvetítők általi szállításakor. Ezért az átvételi díjak mennyiségi kedvezményeken alapuló rendszere jogos. Az összes szállítóra - tehát az AVR IW társaságra is - érvényes nem diszkriminatív díjak és mennyiségi kedvezmények rendszere révén a gazdasági verseny intézkedések okozta torzítása korlátozódik. Ha a gyakorlatban létezett is zavar, a rendszer nem diszkriminatív jellege az összes érintett fél számára világos lehetett. Hollandia az átláthatóság növelésére elég utólagos intézkedést tett, amikor úgy tűnt, hogy ezen a téren zavar van. Azzal, hogy a magas fűtőértékű hulladék díjait a konkurens ártalmatlanítási lehetőségek szintjére növelték, korlátozódott a gazdasági verseny torzulása az ilyen fajta hulladék piacán. Ezzel kapcsolatban hozzá kell tenni, hogy Hollandiában semmilyen társaság nem volt köteles kemencehulladékot vagy magas fűtőértékű hulladékot szállítani sem az AVR Nuts társaságnak, sem az AVR IW társaságnak. Viszont az AVR Nuts a koncessziós megállapodás alapján köteles az összes felkínált C2-hulladékot és kemencehulladékot átvenni, tekintet nélkül arra, hogy szállítanak-e vele együtt magas fűtőértékű veszélyes hulladékot is. Ezen a ponton a Bizottság nem talált elegendő bizonyítékokat arra, hogy első ránézésre az AVR részéről domináns helyzettel való visszaélésről lenne szó, és a koncessziós megállapodás biztosan semmilyen alapot nem nyújt ilyen visszaélésre.
(100)
Leállítási kompenzáció: Szintén arányosnak bizonyulnak a koncessziós megállapodás azon előírásai, amelyek - arra az esetre, ha nem történik meg a megállapodás meghosszabbítása - kompenzációt írnak elő a megállapodás érvényességének ideje alatt az AVR által állami jóváhagyással tett, még le nem írt beruházások fennmaradó könyv szerinti értékére. Ilyen garancia nélkül nem volt lehetséges az AVR beleegyezését jogosan elvárni. Ugyanez érvényes a berendezések felszámolásánál szükséges bontási és tisztítási munkálatokra vonatkozó költségek maximálisan 30 %-os állami térítésre vállalt garanciára. Az épületek szükséges lebontása és a tisztítás természetesen közérdeknek számít. Az AVR Chemie társaságban lévő 30 % részesedésére való tekintettel elfogadható, hogy az állam a részesedésén belül magára vállalja a felelősséget, amíg a többi felelősség a másik részest, az AVR Holding társaságot illeti.
(101)
Az eredeti két kemence megtartása: A Bizottság ellenőrizte, hogy Hollandiának csak az egyik kemence megtartására kellett volna-e támogatást nyújtania. A kérdés az, hogy a másik kemence megtartásával Hollandia által elérni kívánt célok megvalósításához nyújtott hozzájárulás ellensúlyozza-e a kért támogatást és a gazdasági versenyre ebből fakadóan gyakorolt hátrányos hatást.
(102)
Ezen a ponton a Bizottság elismeri, hogy Hollandia jogos célja lehet, hogy elegendő hazai kapacitással rendelkezzen a kemencehulladék feldolgozásához, hogy meggátolja a kapacitáshiányt, és ne legyen az állam köteles engedélyezni a hulladék kivitelét. E tény elbírálásakor elengedhetetlenül rugalmasságra van szükség, hiszen a kitermelt C2-hulladék és a kemencehulladék áramait előre nem lehetett pontosan felmérni, és a berendezések rendelkezésre állása kockázattal jár. E kockázatok ténylegesen felmerültek, amikor az egyik kemence meghibásodások miatt 2002-ben bizonyos időre leállt. A rendelkezésre álló kapacitás 2002-ben az engedélyezett 100 000 tonna mértékű kapacitásnak csak 73 %-át, 2003-ban pedig 75 %-át tette ki. Ezért a holland szerveknek politikai céljaikkal ellentétben engedélyezni kellett a kemencehulladék kivitelét.
(103)
A kemencehulladék tervezett mennyiségét és a két kemence kapacitását összehasonlítva meg kell jegyezni a következőket: a koncessziós megállapodás készítésekor 2001. év végén/2002. év közepén a kemencehulladék feltételezett éves mennyisége 38 500 tonna volt. E feltételezés a korábbi tapasztalatokon alapult. A feldolgozáshoz legalább ugyanilyen mennyiségű magas fűtőértékű hulladék is szükséges. Egy kemence ilyen mennyiségű hulladék megfelelő feldolgozására egyértelműen elégtelen lenne. Ennél az adatnál viszont három kritikus megjegyzést kell tenni. Először is az AVR Nuts társaságnak szállított feltételezett mennyiségű hulladék egy része valószínűleg annak a következménye, hogy Hollandia az „ártalmatlanításra szánt hulladék” definícióját 2003 elejéig restriktíven használta. Másodszor az érintett felek rámutattak a kemencehulladék feldolgozásának alternatív belföldi kapacitására. Harmadszor a felmérések során nem vették figyelembe azt a lehetőséget, hogy az AVR a hulladék egy részét a háztartási hulladék feldolgozására használt rostélytüzelésű berendezésében dolgozná fel (21). Másrészt viszont a felmérésben kimondottan figyelembe vették a helyzet akkori alakulását. Ezenkívül a kemencehulladék kiviteli kínálata évről évre változik, és a nemzetközi piac körülményeitől függ; e körülmények a különböző kategóriájú hulladék esetében szintén különbözőek. Ezenkívül 2002 elején még a kemencehulladékból jelentős tartalék létezett, tehát garantált volt kínálat a szóban forgó időszak elején. A kemencehulladék-áramot valószínűleg alacsonyabbra becsülték volna, ha a holland szervek 2002-ben a hasznosításra szánt hulladék definíciójának helyes használata alapján jártak volna el, de kevésbé valószínű, hogy az azon időben rendelkezésre álló adatok alapján az ilyen felmérés annyira alacsony lenne, hogy a holland szervek biztosan eldönthetnék, hogy elég az egy kemence. Ezt megerősíti az a tény is, hogy 2003-ben, amikor a Bíróság pontosította az „ártalmatlanításra szánt hulladék” definícióját, Hollandia az AVR kapacitásproblémáiból kifolyólag mégis a kemencehulladék kivitelének tényleges engedélyezésére kényszerült. Az, hogy az AVR társaságnál ténylegesen csökkent a kemencehulladék-áram, nagy részben más tényezőkkel magyarázható, például a kivitel növekedésével. Ami a többi kapacitást illeti Hollandiában, a Bizottság rámutat, hogy ennek a kapacitásnak nagy része csak 2003 elejétől állt rendelkezésre a legjelentősebb versenytársnál a pirolízises berendezésre szükséges engedélyek kiadása után. Az érintett felek nem tudták bizonyítani, hogy a holland szerveknek már 2002-ben elegendő alternatív belföldi kapacitással kellett számolniuk a kemencehulladék minden Hollandiában termelt és ártalmatlanításra felkínált fajtájának feldolgozására.
(104)
Az egy helyett két kemence üzemben tartására vonatkozó határozat révén nőtt a támogatás mértéke, főleg az elkerülhetetlennek tűnő beruházások miatt, amelyeket aztán a leállítás következményeként kompenzálni kellett. E beruházások egy része a koncessziós megállapodás aláírásakor nem volt tervben. A tervezett üzemi veszteségekre kifejtett következményei eléggé korlátozottak voltak, mivel viszonylag nagy volt a fix költségek aránya. A Bizottság feltételezi, hogy a következmények a versenytársakra nézve is elég korlátozottak voltak: nincs utalás arra, hogy a két kemence üzemben hagyása nyomán nagyobb mennyiségben égettek volna kemencehulladékot vagy más veszélyes hulladékot. A kemence kapacitásának más hulladékfajtákra való kihasználása - amire semmilyen bizonyíték nem érkezett - viszonylag céltalan, és nem tekinthető úgy, hogy különösen hátrányos hatással volt a versenytársakra.
(105)
Az eddig említettekre való tekintettel a Bizottság azon a véleményen van, hogy a két kemence üzemben hagyására vonatkozó eredeti határozatot arányosnak lehet tekinteni, és a kemence leállítására vonatkozó határozatok nem születtek túl későn.
(106)
Az AVR IW feladata: az AVR IW biztosította az AVR Nuts adminisztrációjának nagy részét, és közben más veszélyeshulladék-szállítók versenytársa volt. Az AVR IW így szerzett információkat a hulladék szállításának tervezett és tényleges mennyiségéről. Mivel egyetlen szállító sem volt köteles az AVR Nuts társaságnak az eredetileg feltüntetett mennyiséget szállítani, és a tényleges díjak és kedvezmények kizárólagosan a ténylegesen szállított hulladék mennyiségén alapultak, nehéz megítélni, hogyan szerezhetett az AVR IW pénzügyi vagy stratégiai előnyt központi pozíciójából. Hollandia kijelentette, hogy az AVR IW e pozícióval nem élhetett vissza, és többek között az érintett felek megjegyzései alapján a Bizottság sem juthat erre a következtetésre. Lehetséges, hogy az AVR IW saját nevében olyan díjakért kínálta a hulladék feldolgozását, amelyek alacsonyabbak voltak, mint az AVR Nuts díjai, ez viszont nem tekinthető a támogatási intézkedések következményének, és a versenypiaci magatartás korlátai közé tartozna; az esetleges versenytársak korlátozások nélkül hasonló módon járhattak el. Még ha az AVR IW a kemencehulladék egy részét át is irányította volna saját, a háztartási hulladék elégetésére használt berendezéseibe (ami nem bizonyosodott be), nem tűnik úgy, hogy ez aránytalan torzításhoz vezetett volna, mivel minden szállító, aki a hulladékkal kapcsolatos tudással rendelkezik, hasonló nyereséget érhetne el úgy, ha egyszerűen ezt a hulladékot közvetlenül felkínálná más, háztartási hulladékot égető berendezéseknek - az AVR társaságnak vagy más társaságoknak. Mivel a támogatás kiszámítása előzetes költségvetés alapján történt, a Bizottság feltételezi, hogy az AVR hatékony megoldásokat választott, és nem irányítaná át a hulladékot, ha ez a berendezések elégtelen kihasználása következtében magasabb tényleges veszteséghez vezetne. A hulladék ilyen átirányítását talán inkább a közösségi elvekkel megegyezően a hulladékkal való hatékony gazdálkodásnak lehet tekinteni.
(107)
Technológiai fejlődés: A Bizottság feltételezi, hogy az intézkedések nem lesznek különösen hátrányos hatással az alternatív technológiák fejlődésére a hulladékártalmatlanítás és -hasznosítás terén. Ahogy azt Hollandia feltüntette, az ilyen fejlődés támogatására más eszközök is léteznek. 2003-ban például engedélyeztek egy innovatív pirolízises berendezést. Az AVR által számlázott díjak sokkal magasabbak voltak, mint azok a díjak, amelyeket ezen berendezés üzemeltetője számlázott, és ezért a támogatás torzító hatását e pontban korlátozottnak kell tekinteni.
(108)
A hulladék beszerzésére nyújtott támogatás: Az előző elemekkel szemben nem lehet a hulladék beszerzésére vonatkozó intézkedéseket arányosnak tekinteni, például az AVR IW esetében, amely helyett az AVR Nuts az államtól kapott támogatásból kompenzációt térít. A Bizottság megérti, hogy a rendszer költségeinek korlátozása érdekében a lehető legmagasabb mennyiségű feldolgozásra szánt hulladékra és főleg kemencehulladékra van szükség, amelynek átvételi díjai a legmagasabbak. Mint az a 99. pontban is szerepelt, ezért elfogadható a nem diszkriminatív mennyiségi kedvezmények rendszere. Ennek ellenére az AVR részére nyújtott hulladékbeszerzési kompenzáció aránytalanul torzítja a gazdasági versenyt, mivel az egyetlen kedvezményezett az AVR IW. Versenytársai a szükséges beszerzési kiadásokra semmilyen hasonló kompenzációt nem kapnak. A magas fűtőértékű veszélyes hulladék a tartós hiánya esetén a megoldás esetleg az átvételi díjak nem diszkriminatív csökkentésében rejlett volna. A beszerzési költségek kompenzációja a kemencehulladék esetén is aránytalannak bizonyul. Ez a kompenzáció az AVR IW számára diszkriminatív előnyt jelent olyan specifikus tevékenységek területén, amelyen közvetlen versenyben van más hulladékgazdálkodási társaságokkal. Ez a beszerzés biztosan nem számít a támogatást indokoló közvetlen közérdeknek, különösen ha külföldről beszerzett kemencehulladékról van szó. Viszont a beszerzés a holland forrásokból származó kemencehulladék esetében is ösztönözheti a hulladék Hollandiában történő ártalmatlanítását a Hollandiában vagy máshol történő hasznosítás rovására. Meghatározott körülmények között azzal az érvvel is ellenkezhet, hogy a hulladék forrásához közel kerül feldolgozásra. A Szerződés 86. cikkének (2) bekezdése alapján tehát nem indokolt az a beszerzésre szánt 2,4 millió euro, amelyet a tervezett költségvetés alapján az AVR Nuts javára nyújtott és az AVR IW társaságra átirányított támogatás tartalmazott. Ami a Szerződés 87. cikkének 2. és (3) bekezdésével való összeegyeztetőségét illeti, a támogatás e része a 6.3. ponton belül kerül megvizsgálásra.
6.3 A beszerzés kompenzációjának vizsgálata a Szerződés 87. cikke alapján
(109)
A Bizottság megvizsgálta, hogy a Szerződés 87. cikkének (2) és (3) bekezdése szerinti kivételek vonatkoznak-e az AVR beszerzési költségeinek kompenzációjára. A Szerződés 87. cikkének (2) bekezdése szerinti kivételek alapul szolgálhatnának a támogatásnak a közös piaccal való összeegyeztethetővé nyilvánításában. A támogatás viszont: a) nem szociális jellegű, és nem egyedi felhasználóknak nyújtott; b) nem természeti katasztrófák vagy más különleges események által okozta kár térítésére vonatkozik, és c) nem szükséges a Németország felosztása által okozott gazdasági hátrányok kiegyenlítéséhez.
(110)
Erre a kompenzációra nem vonatkozik a Szerződés 87. cikkének 3. a), b) és d) pontja sem; ezek a különösen alacsony életszínvonalú és magas munkanélküliségű gazdasági területekre, közös európai érdekű tervek megvalósítására, illetve egy tagállam komoly gazdasági kudarcának megszüntetésére, a kultúra támogatására és a kulturális örökség megőrzésére vonatkoznak. Hollandia nem törekedett arra, hogy ezen indokok egyikével indokolja a támogatást.
(111)
Ami a Szerződés 87. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerinti kivételek első részét, főleg a gazdasági tevékenység egyes formáinak megkönnyítésére vonatkozó támogatásokat illeti, a Bizottság rámutat, hogy a támogatás nem a kutatásra vagy fejlesztésre, nem kis- és középvállalkozások beruházásaira, sem az AVR IW megmentésére vagy szerkezetátalakítására irányul. A támogatás a regionális fejlesztésre sem irányul, és az AVR társaságnak nem is olyan régióban van székhelye, ahol a regionális támogatás esetén kezdő befektetések szóba jönnek. Ezért nem lehet a támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítani annak alapján, hogy egyes régiók fejlődését segítené.
(112)
A Bizottság megvizsgálta, hogy a támogatási intézkedés bármely további okból megfelel-e a Szerződés 87. cikke 3. bekezdésének c) pontja szerinti kivételek feltételeinek, és főleg, hogy erre az esetre érvényes-e a környezetvédelmi támogatási keretszabály. Mivel a támogatás működési támogatásnak számít, a Bizottság a támogatást a keretszabály E.3.1. pontja alapján vizsgálta. Úgy tűnik azonban, hogy a támogatás nem okvetlenül szükséges, és nem is korlátozódik a gyártási többletköltségek szigorú kompenzációjára tekintettel az adott termékek vagy szolgáltatások piaci áraira.
(113)
Mivel e kompenzációra ezen kivételek egyike sem vonatkozik, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a támogatás összeegyeztethetetlen a közös piaccal, és a kedvezményezettől, tehát az AVR IW társaságtól vissza kell azt követelni a 659/1999/EK rendelet 14. cikkének megfelelően az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló 2004. április 21-i 794/2004/EK bizottsági rendelet V. fejezete szerint (22).
7 KÖVETKEZTETÉS
(114)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az AVR Nuts javára nyújtott állami támogatás a következő intézkedésekből áll: 1) a 2002. és 2003. évek költségvetési hiányának kompenzációja; 2) a 2004. évi és a 2005-2006. év fennmaradó időszakára vonatkozó költségvetési hiányok kompenzációja; 3) a leállítási költségek kompenzációja, amely a következőkből áll: a) a leállítási költségek kompenzációja a még le nem írt jóváhagyott beruházásokkal kapcsolatosan, és b) a kemencében történő hulladékfeldolgozás idő előtti befejezésének következtében keletkezett leállítási költségek kompenzációja, és 4) a garanciában foglalt támogatás. A támogatás a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítható a beszerzési költségek kompenzációjának részén kívül, mivel általános gazdasági érdekű szolgáltatás költségeinek kompenzációját jelenti a Szerződés 86. cikkének (2) bekezdése szerint, amennyiben a támogatás nem haladja meg az ebben az időszakban ténylegesen keletkezett veszteségek összegét, miközben csak arányos nyereségnek marad tér. Ezért a Bizottság kéri, hogy Hollandia évente adjon jelentést a támogatás tényleges felhasználásáról és a tevékenységek adott éves nyereségességéről. Hollandia köteles a leállítási költségek kompenzációját is ellenőrizni, és ezen ellenőrzéskor figyelembe kell vennie a II. mellékletben feltüntetett pontokat. Legkésőbb 2006. tavaszán be kell nyújtani a Bizottságnak egy időközi jelentést ezen ellenőrzésről, legkésőbb 2007. tavaszán pedig a zárójelentést. Ezenkívül Hollandia köteles bejelenteni minden olyan, az AVR Nuts javára nyújtott támogatást, amely alapján ez a társaság magasabb nyereséget érhet el, mint a 2 százalékkal növelt holland állami kötvényekből származó hozam. A támogatást csak azután lehet kifizetni, hogy a Bizottság a 659/1999/EK rendelet 4. vagy 7. cikkének megfelelően jóváhagyja.
(115)
Az AVR IW részére a hulladék beszerzési költségeire nyújtott 2,396 millió eurós kompenzációt azonban nem lehet összeegyeztethetőnek nyilvánítani, mivel az nem tekinthető általános gazdasági érdekű szolgáltatásokra nyújtott arányos kompenzációnak. Inkább olyan kiadások kompenzációjáról van szó, amelyeket rendes körülmények között bele kell foglalni a hulladékgazdálkodással foglalkozó társaság, tehát az AVR IW társaság költségvetésébe. E kompenzációra nem vonatkozik a Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése szerint az állami támogatás tilalma alóli egyik kivétel sem. A támogatásnak ezt a részét tehát közvetlen az AVR IW társaságtól be kell hajtani. Ezért a Bizottság elrendeli, hogy Hollandia kötelezze az AVR IW társaságot a támogatás kamatokkal együtt történő visszatérítésére az e határozatban megszabott feltételek alapján.
(116)
A Bizottság kéri Hollandiát, hogy adja be a kért adatokat az e határozat III. mellékletében szereplő kérdőíven, és egyértelműen tüntesse fel, melyek azok a tervezett és már megtett intézkedések, amelyeket a támogatás haladéktalan és tényleges behajtása céljából hozott. A Bizottság kéri, hogy Hollandia az e határozatról szóló értesítést követő két hónapon belül minden olyan okiratot adjon le, amelyek bizonyítják, hogy behajtási eljárást indított az AVR IW ellen (például a beszedési utalvány stb.),
A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT:
1. cikk
Az üzemi veszteségek kompenzációja, a forgódobos kemencék leállítási költségeinek kompenzációja és a bontási és tisztítási munkálatok költségei 30 %-ának megtérítésére vonatkozó állami garancia, amelyek a Hollandia és az AVR Nuts között megkötött koncessziós megállapodásból erednek, és amelyeket Hollandia részben végrehajtott, a Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése szerint állami támogatásnak minősülnek.
2. cikk
A 3. cikkben meghatározott feltételek mellett az 1. cikkben feltüntetett állami támogatás - az AVR IW javára a 4. cikk szerint nyújtott támogatáson kívül - összeegyeztethető a közös piaccal, mivel a kedvezményezettnek általános gazdasági érdekű szolgáltatások költségeire nyújt kompenzációt a Szerződés 86. cikkének (2) bekezdése értelmében.
3. cikk
1. Az AVR Nuts javára nyújtott támogatás nem magasabb, mint a koncessziós megállapodás érvényességének ideje alatti tervezett hiányok, az AVR Nutsnál keletkezett tényleges további veszteségek és az arányos nyereség összértéke. Ha úgy tűnne, hogy a támogatás idején a nyereség ténylegesen magasabb, mint a holland állami kötvényekből származó, 2 százalékkal növelt hozam, Hollandia visszamenőleg módosítja a támogatás összegét.
2. Hollandia benyújtja 2004-ben megtett intézkedésekről szóló jelentést, valamint a bontási munkálatok és tisztítások költségeire vállalt garanciáról és a C2-lerakókkal kapcsolatban a megállapodás hátralévő idejében megtett intézkedésekről szóló éves jelentéseket. Hollandia legkésőbb 2006. tavaszán benyújtja a leállítási költségek kompenzációjára vonatkozó ellenőrzés előzetes jelentését, illetve legkésőbb 2007. tavaszán a zárójelentést. E jelentésekben indokolja a kompenzációt, és megfelelő mértékben figyelembe veszi a II. mellékletben feltüntetett pontokat.
4. cikk
Az AVR IW javára nyújtott támogatás, amely a beszerzési költségek 2,396 millió eurós kompenzációját jelenti, a közös piaccal összeegyeztethetetlen.
5. cikk
1. Hollandia megtesz minden szükséges intézkedést a 4. cikkben feltüntetett, az AVR IW javára nyújtott támogatás behajtásának érdekében.
2. A behajtást haladéktalanul és a belföldi törvényekkel megegyezően kell végrehajtani, amennyiben ezen eljárások lehetővé teszik e határozat haladéktalan és tényleges alkalmazását.
3. A visszatérítendő támogatásra kamat számítandó, amely a támogatás kedvezményezettnek való biztosítása napjától a tényleges visszatérítése napjáig tart.
4. A kamatot a 794/2004/EK rendelet V. fejezetének megfelelően kell kiszámítani.
6. cikk
1. Hollandia az e határozatról szóló értesítést követő két hónapon belül bejelenti a Bizottságnak, milyen intézkedéseket tett és tervez megtenni a 4. cikkben feltüntetett támogatás behajtására. Ezeket az adatokat az e határozat III. mellékletében található kérdőíven kell benyújtani.
2. Hollandia az e határozatról szóló értesítést követő két hónapon belül minden olyan iratot benyújt, amelyek bizonyítják, hogy megindította az AVR IW ellen a behajtási eljárást.
7. cikk
E határozat címzettje a Holland Királyság.
Kelt Brüsszelben, 2006. június 22-én.