Kommissionens beslutning
af 4. oktober 2000
om statsstøtte til Verlipack - Belgien
(meddelt under nummer K(2000) 2926)
(Kun den franske og den nederlandske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2001/856/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om det europæiske økonomiske samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler og under hensyntagen til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1) Kommissionen modtog i 1997 klager over støtte ydet af regionen Vallonien til Verlipack, der så ud til ikke at være i overensstemmelse med de gældende statsstøtteregler, og Kommissionen opførte sagen den 18. november 1997 på listen over ikke-anmeldt støtte.
(2) Den 16. september 1998 besluttede Kommissionen på basis af de oplysninger, Belgien formelt fremsendte, ikke at gøre indsigelse mod regionen Valloniens foranstaltninger efter at have foretaget en undersøgelse af foranstaltningerne i lyset af bestemmelserne i EF-traktatens artikel 87 ff. og artikel 61 i EØS-aftalen(1). Det blev i beslutningen konkluderet, at foranstaltningerne var i overensstemmelse med retningslinjerne for kapitalindsprøjtninger fra det offentlige(2) (herefter kaldt "retningslinjerne"), og at regionen Vallonien havde foretaget sit indskud efter det markedsøkonomiske investorprincip. Endvidere viste det forhold, at en privat investor, holdingselskabet Heye-Glas (herefter kaldt "Heye"), samtidig erhvervede aktiemajoriteten, at der var mulighed for på sigt at gøre Verlipack-koncernen rentabel og levedygtig.
(3) Ifølge pressen og flere klagere led flere af Verlipacks produktionssteder nye tab i løbet af 1998. Ifølge en klager skulle det private kapitalindskud i selskabet Holding Verlipack(3) den 11. april 1997 i virkeligheden stamme fra regionen Vallonien, nemlig SRIW(4), i form af to lån.
(4) Ved brev af 14. december 1998 og 13. januar 1999 henvendte Kommissionen sig til Belgien for at få oplysninger om udviklingen for Verlipack samt om påstandene om ydelse af to lån til Heye.
(5) Ved brev af 25. februar 1999, der blev registreret den 1. marts 1999, fremsendte Belgien de ønskede oplysninger, på basis af hvilke Kommissionen så sig nødsaget til igen at foretage en undersøgelse af alle de foranstaltninger, som regionen Vallonien indførte til fordel for Verlipack i 1997.
(6) Den 19. maj 1999 besluttede Kommissionen at indlede proceduren vedrørende foranstaltningerne til fordel for Verlipack i overensstemmelse med artikel 9 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93(5).
(7) Ved brev af 1. juli 1999 meddelte Kommissionen Belgien, at den havde besluttet at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, vedrørende denne støtte.
(8) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(6). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte.
(9) Kommissionen har modtaget bemærkninger om støtten fra interesserede. Ved brev af 3. december 1999 fremsendte Kommissionen disse bemærkninger til Belgien med henblik på kommentarer og modtog disse kommentarer ved brev af 22. december 1999, der blev registreret den 3. januar 2000.
II. BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGERNE
II.1. Støttemodtager
(10) SA Verlipack var indtil konkurserklæringen den 18. januar 1999 den største belgiske producent af emballageglas med en markedsandel i Belgien på 20 % og 2 % i Den Europæiske Union. Virksomheden havde 735 ansatte i fabrikkerne i Ghlin, Jumet og Mol. De to produktionssteder i Vallonien, Ghlin og Jumet er beliggende i udviklingsområder efter en regional støtteordning i den belgiske lov af 30. december 1970(7). Aktieselskaberne Verlipack Ghlin, Verlipack Jumet og Verlipack Mol blev oprettet i 1985, således at Société nationale pour la restructuration du secteur du verre creux fik en kapitalandel på 49 %, som Kommissionen godkendte(8).
(11) I 1989 erhvervede regionen Vallonien i overensstemmelse med særloven af 15. januar 1989 aktierne uden stemmeret i fabrikkerne i Ghlin og Jumet, mens aktierne i fabrikken i Mol blev solgt til regionen Flandern. Efter en række kapitalforhøjelser foretaget af den private aktionær (Imcopack Vallonie og Imcopack Vlaanderen, der tilhører Beaulieu-koncernen) blev den offentlige deltagelse gradvist reduceret. I december 1996 solgte regionen Vallonien sine kapitalandele i de to vallonske produktionssteder til Beaulieu-koncernen for 113712000 BEF. Verlipacks to vallonske produktionssteder blev således midlertidigt selskaber uden offentlig deltagelse.
(12) I september 1996 indgik den tyske industrikoncern Heye-Glas en aftale om teknisk samarbejde med Verlipack-koncernen. Aftalen blev den 11. april 1997 udvidet til også at omfatte ledelsesmæssigt og finansielt samarbejde. Samme dato erhvervede Heye en kapitalandel i selskabet Holding Verlipack I, som Beaulieu-koncernen havde oprettet den 24. januar 1997, på 515 mio. BEF, således at Heye efter kapitalforhøjelsen i selskabet Holding I til i alt 1,030 mia. BEF besad en større aktiepost end Beaulieu-koncernen. Den 11. april 1997 blev selskabet Holding Verlipack II oprettet af aktionærerne i selskabet Holding Verlipack I og regionen Vallonien (indskud på 350 mio. BEF, dvs. 25,35 %) med en kapital på i alt 1380500000 BEF.
(13) I betragtning af Heyes indtræden, der er et førende selskab på verdensplan inden for emballageglasteknologi, det finansielle tilsagn, en strategi med et betydeligt investeringsprogram samt en orientering mod mere rentable markeder kunne regionen Vallonien forvente, at virksomheden på sigt ville blive rentabel og levedygtig.
(14) Men de nye tab i 1998, der ifølge Verlipacks ledere skyldtes en overkapacitet på det berørte marked, betød, at de meget gunstige prognoser, der var udarbejdet i forbindelse med aftalen om teknisk, finansielt og ledelsesmæssigt samarbejde med Heye, faldt til jorden.
(15) Den 7. januar 1999 blev det annonceret, at fabrikken i Mol (Flandern) standsede produktionen, og at fabrikkerne i Jumet og Ghlin (Vallonien) anmodede om akkord.
(16) Handelsretten i Turnhout erklærede den 11. januar 1999 Verlipacks fabrik i Mol (Flandern) konkurs, mens handelsretten i Mons den 18. januar 1999 erklærede de seks selskaber i glaskoncernen Verlipack konkurs (fabrikkerne i Ghlin og Jumet, Verlipack Belgium, Verlipack Engineering, Verlimo og Imcourlease).
II.2. Støtten
II.2.1. Foranstaltninger i henhold til Kommissionens beslutning af 16. september 1998
(17) I forbindelse med oprettelsen af selskabet Holding Verlipack II, hvis aktionær er selskabet Holding Verlipack I, med en kapital på 1,030 mia. BEF, der ejes ligeligt af Beaulieu-koncernen og den tyske koncern Heye (der har aktiemajoriteten), erhvervede regionen Vallonien en kapitalandel på 200 mio. BEF. Efter omlægningen af den ansvarlige lånekapital på 150 mio. BEF steg regionen Valloniens kapitalandel til 350 mio. BEF, dvs. 25,35 % af kapitalen i selskabet Holding Verlipack II.
II.2.2. Foranstaltninger, der ikke er omfattet af Kommissionens beslutning af 16. september 1998
(18) De oplysninger, som Belgien fremsendte den 25. februar 1999, viser, at regionen Vallonien traf yderligere foranstaltninger i forbindelse med Heye-koncernens indtræden i Verlipack. I overensstemmelse med de beslutninger, som bestyrelsen i SRIW traf den 8. januar og den 12. marts 1997, blev der ydet to lån på 250 mio. BEF til Heye svarende til Heyes kapitalindskud i holdingselskabet A (et beløb, der i øvrigt blev indskudt i holdingselskabet B og derefter i Verlipacks driftsselskaber).
(19) Det drejer sig om:
(20) - et obligationslån udstedt den 27. marts 1997 på 250 mio. BEF med en løbetid på fem år og en fast rente på 5,10 % plus 1 % i præmierisiko til i nødvendigt omfang at finansiere kapitaliseringstransaktionerne på produktionsstederne i Ghlin og Jumet og investeringer i Verlipack-koncernens tre produktionssteder, herunder fabrikken i Mol i Flandern.
(21) Det stipuleres i en klausul om betinget eftergivelse af gæld, at hvis Holding II samt de tre driftsselskaber SA Verlipack Jumet, SA Verlipack Ghlin og SA Verlipack Mol på det fastsatte tidspunkt for tilbagebetaling af en tranche skulle være erklæret konkurs, vil det beløb, som virksomheden skylder fra denne termin at regne og inklusive denne termin ikke længere skulle tilbagebetales til SRIW, idet sidstnævnte i det tilfælde forpligter sig til at eftergive den tilsvarende gæld, hvis virksomheden regelmæssigt hidtil på de fastsatte terminer har betalt både hovedstol og renter. Denne klausul vil imidlertid kun finde anvendelse, hvis konkursen kan tilskrives en forsætlig politik fra hovedaktionæren Heyes side, der tager sigte på at flytte produktionen til et tredjeland.
(22) - et lån ydet den 28. marts 1997 med en varighed på ti år og til den seks måneders BIBOR-rente, der er gældende på den første arbejdsdag i hvert nyt halvår i gældens løbetid, plus 1,5 %. Virksomheden kan imidlertid på et hvilket som helst tidspunkt fra det sjette år beslutte at vælge en fast rente på 7 % om året for resten af lånets løbetid.
(23) Det foreskrives i bestemmelsen i låneaftalen om lånets anvendelse, at hele lånebeløbet skal anvendes til i nødvendigt omfang at finansiere de transaktioner, der er beskrevet i bilaget til låneaftalen ("l'intégralité du montant... est destinée à financer à due concurrence la réalisation des opérations décrites aux schémas en Annexe à la présente convention"). Denne bestemmelse skulle føre til en kapitalforøgelse for SA Verlipack Ghlin på mindst 400 mio. BEF kontant og for SA Verlipack Jumet på mindst 300 mio. BEF kontant samt investeringer i koncernens tre driftsselskaber i overensstemmelse med investeringsplanen.
(24) Bestemmelsen i låneaftalen om øjeblikkelig inddrivelse giver SRIW mulighed for at kræve omgående tilbagebetaling af gælden, bl.a. i følgende tilfælde: indgivelse af stærkt fejlagtige oplysninger, misligholdelse - også delvis - af en retlig eller aftalemæssig forpligtelse i forbindelse med lånet, manglende gennemførelse af bestemmelsen om anvendelse af lånet senest den 31. juli 1997 (finansieringstransaktioner), hvis 80 % af de planlagte investeringer den 31. december 2000 endnu ikke er gennemført, samt i tilfælde af frivillig opløsning af selskaberne SA Verlipack Jumet, Ghlin og SA Verlipack Mol.
(25) - Endelig har regionen Vallonien indrømmet Beaulieu-koncernen betalingslempelser i forbindelse med genkøbet af 25911 aktier og kapitalandele i Verlipack-koncernen ifølge aftalen fra december 1996. Betalingen sker på den ene side i afdrag på 20 % fra 2001 til 2005 og på den anden side uden renter af de beløb, der er skyldige på de datoer, der er fastsat i ovennævnte aftale.
II.3. Kommissionens begrundelse for at indlede proceduren
(26) Efter den 25. februar 1999 at have modtaget bemærkninger fra Belgien, der bekræfter, at de vallonske myndigheder har ydet to lån hvert på 250 mio. BEF til Heye for at finansiere kapitalindskuddet i Verlipack, stillede Kommissionen spørgsmålstegn ved, om regionen Vallonien i forbindelse med kapitalindskuddet på 350 mio. BEF i Verlipack havde overholdt det markedsøkonomiske investorprincip.
(27) Hvis der ikke foreligger tilstrækkelige oplysninger til at vurdere et offentligt kapitalindskud ifølge de gældende retningslinjer, kan Kommissionen ophæve sin beslutning ifølge artikel 9 i forordning (EF) nr. 659/1999. Faktisk har de vallonske myndigheder ikke indskudt kapital samtidig med den private aktionær, idet denne anvendte offentlige midler.
(28) En privat investor ville ikke som den vallonske region have foretaget et kapitalindskud på 350 mio. BEF (25,35 %) og heller ikke have lånt 500 mio. BEF til Heye til finansiering af erhvervelsen af aktiemajoriteten i Verlipack. Når man indregner begge lån beløber de vallonske myndigheders indgriben til fordel for Verlipack sig til 850 mio. BEF.
(29) Med hensyn til anvendelsen af de to lån på i alt 500 mio. BEF fremgår det af de to aftaler samt drøftelserne i SRIW's bestyrelse af 8. januar 1997, at lånene skal føre til en kapitalforhøjelse for produktionsstederne i Ghlin og Jumet samt investeringer i overensstemmelse med investeringsplanen, der skal gennemføres i to etaper (1997-1999 og 2000-2001). Kommissionen anførte i sin beslutning af 19. maj 1999, at den støtte, der svarer til disse to lån, blev tildelt Verlipack-koncernen.
(30) Kommissionen mente heller ikke, at de to lån var ydet i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip. I dette tilfælde er der på den ene side tale om ydelse af et obligationslån med en bestemmelse om gældseftergivelse i tilfælde af konkurs og på den anden side ydelse af det andet lån, hvor den faktiske tilbagebetaling først skulle påbegyndes fra det fjerde år, nemlig den 28. marts 2000.
(31) Kommissionen har ligeledes konstateret, at Belgiens foranstaltninger ikke kan sidestilles med redningsstøtte, da de ikke opfylder de gældende betingelser(9).
(32) Da der endvidere ikke foreligger en omstruktureringsplan og realistiske prognoser for den fremtidige drift af Verlipack, navnlig hvad angår markedsudviklingen, mente Kommissionen ikke, at støtten til Verlipack kunne godkendes ifølge rammebestemmelserne for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder(10).
(33) På baggrund af de oplysninger, som Kommissionen har rådighed over, kan støtten til Verlipack heller ikke betragtes som støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner.
(34) På markedet for emballageglas, som Verlipack opererer på, er der en betydelig samhandel inden for Fællesskabet, og i forbindelse med denne samhandel er der en vis konkurrence. Ifølge erklæringer fra Verlipacks ledere er konkurserklæringen endvidere en følge af et prisfald, der skyldes overkapacitet på det europæiske marked for glasproduktion. Endelig konstaterede Kommissionen, at Belgiens støtte kunne ændre samhandelsvilkårene i et omfang, der strider mod de fælles interesser.
(35) Kommissionen udtrykte ligeledes tvivl om den eventuelle fordel, der var indrømmet Beaulieu-koncernen takket være betalingsfaciliteterne i forbindelse med genkøb af præferenceaktier uden stemmeret og stifteraktier til et beløb af 113723000 BEF. Efter Verlipacks konkurserklæring har Beaulieu-koncernen faktisk ikke foretaget nogen betalinger til regionen Vallonien.
III. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(36) Efter opfordringen til at fremsætte bemærkninger efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, har Kommissionen modtaget bemærkninger fra tre klagere og den private investor.
(37) Den første interesserede part fremsendte den 27. februar 1997 et dokument med ønske om, at sagen blev fuldt belyst. Dokumentet var underskrevet af Robert Collignon, der på det tidspunkt var ministerpræsident med ansvar for økonomien i den vallonske regering, og omhandlede oprettelsen af holding-selskabet: Beaulieu-koncernen (Verlipack), Heye Glas og den vallonske region ved hjælp af en budgetreserve på 350 mio. BEF (den vallonske regerings beslutning af 12. december 1996).
(38) Ifølge dette dokument viste situationen for de to produktionssteder i Vallonien pr. 31. august 1996 tab, der blev anslået til 184 mio. BEF ved udgangen af 1996, hvilket ifølge ovennævnte dokument kan forklares som følger:
- det vedvarende svage europæiske marked, der medførte faldende priser
- den dårlige kvalitet for Verlipacks produkter gennem nogle år, bl.a. på grund af nogle dårligt fungerende ovne
- mangelfuld ledelse
- tab af store markeder på grund af ovennævnte kvalitetsproblem og manglende tillid til selskabet og aktionærerne, der gav indtryk af at ville nedtrappe investeringerne i sektoren.
(39) Det følger ligeledes af dette dokument, at majoritetsaktionæren, Beaulieu-koncernen, på trods af kapitalindskuddet på over 2 mia. BEF og betydelige investeringer ikke opnåede en tilstrækkelig kvalitet og produktivitet. Selvom den aftale, der den 1. september 1996 blev indgået mellem Beaulieu-koncernen og Heye, medførte en betydelig forbedring af glaskvaliteten og produktiviteten i de to vallonske fabrikker, var resultaterne alligevel fortsat meget dårlige.
(40) De bemærkninger, Kommissionen har modtaget, indeholder intet om de to lån på 500 mio. BEF, der giver Kommissionen mulighed for at vurdere, om de er forenelige med fællesmarkedet.
(41) En anden interesseret part har udtrykt fortsat bekymring over den hidtidige og eventuelt fremtidige støtte til Verlipack. Denne part beskæftiger sig navnlig med Dominique Balcaens overtagelse af produktionsstedet i Ghlin, der gav mulighed for at fortsætte produktionen(11). Ifølge denne interesserede part vil det inden for et til to år blive nødvendigt at udskifte en af ovnene for at kunne fortsætte produktionen på mellemlang sigt. Omkostningerne i forbindelse med en sådan udskiftning indebærer en investering på 200-300 mio. BEF. Den interesserede part stiller imidlertid spørgsmålstegn ved, om den nye ejer af fabrikken i Ghlin vil kunne finansiere en sådan investering uden en ny statsstøtte.
(42) Kommissionens opmærksomhed henledes på, at sektoren for emballageglas fortsat har store overkapacitetsproblemer og er præget af en kraftig konkurrence og en betydelig samhandel inden for Fællesskabet. Enhver ny støtte til Verlipack vil derfor have skadelige følger for andre virksomheder på markedet for emballageglas. I betragtning af den offentlige støtte til Verlipack og de vallonske myndigheders forsøg på at kamuflere statsstøtten ved at yde lån til tredjemand, anmodes Kommissionen om at meddele alle medlemsstater og alle modtagere af en sådan støtte, at en sådan praksis ikke kan tolereres.
(43) Den private investor Heye gør først og fremmest opmærksom på, at man udelukkende fik kendskab til Kommissionens beslutning af 16. september 1998 gennem offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende den 9. oktober 1999, og at selskabet ikke havde haft adgang til den originale beslutnings tekst.
(44) For det andet bemærker Heye, at de to lån på i alt 500 mio. BEF, der blev ydet den 27. og 28. marts 1997 af regionen Vallonien, ifølge låneaftalerne blev ydet med henblik på en fuldstændig overførsel til selskaberne Verlipack Ghlin SA og Verlipack Ghlin SA, der driver fabrikkerne i henholdsvis Jumet og Ghlin. Disse midler blev indskudt i de to driftsselskaber gennem to på hinanden følgende kapitalforhøjelser først i selskabet Verlipack Holding I og derefter i selskabet Verlipack Holding II. Midlerne blev efterfølgende anvendt til en kapitalforhøjelse i driftsselskaberne.
(45) Heye påstår allerede i marts 1997 at have henvendt sig til regionen Vallonien vedrørende foranstaltningernes eventuelle karakter af statsstøtte og behovet for eventuelt at anmelde dem til Kommissionen. Heye resumerer de vallonske myndigheders holdning som følger: De hævdede, at der i det konkrete tilfælde ikke var tale om statsstøtte, og at de, selv om det ikke var tilfældet, normalt anmeldte planlagte støtteforanstaltninger til Kommissionen, og at de nok skulle tage sig af det.
(46) Ifølge de vallonske myndigheder kunne der under ingen omstændigheder være tale om statsstøtte i betragtning af renteniveauet for de to lån, navnlig de første år. Endelig anfører de vallonske myndigheder, at der er tale om foranstaltninger, som en privat investor også kunne have gennemført, og at der på grund af Verlipack fabrikkernes geografiske beliggenhed var tale om en undtagelse fra de almindelige statsstøtteregler.
(47) Heye havde ingen grund til at tvivle på de erklæringer, der blev fremsat af repræsentanter for et offentligtejet selskab. Heye var heller ikke forpligtet til at forhøre sig om den nøjagtige ordlyd af anmeldelsen, idet der ikke gælder en sådan forpligtelse for støttemodtageren og slet ikke for tredjemand(12).
(48) Investor påstår kun i et begrænset omfang at have deltaget i udarbejdelsen af anmeldelsen til Kommissionen og at have givet de vallonske myndigheder alle ønskede oplysninger. Investor anfører, at når der er foretaget anmeldelse, kan støttemodtageren med rette gå ud fra, at anmeldelsen er foretaget på fuldstændig korrekt vis, navnlig da der er tale om offentlige myndigheder, der er forpligtet til at samarbejde loyalt med fællesskabsinstitutionerne i medfør af EF-traktatens artikel 10. Ifølge investor kan man hverken bebrejde ham eller de støttemodtagende selskaber, at de vallonske myndigheder ikke nævnte de to lån i den anmeldelse til Kommissionen, der førte til beslutningen af 16. september 1998.
(49) Med hensyn til substansen i Kommissionens beslutning af 16. september 1998 om ikke at gøre indsigelse mod de vallonske myndigheders kapitalindskud, gør Heye opmærksom på, at påstanden om at Heye ikke i forbindelse med kapitalindskuddet i Verlipack ville anvende egne midler ikke er sand. Faktisk burde Heye i forbindelse med ydelse af lånene have sikret, at selskabet Holding II foretog investeringer i Verlipack-koncernens tre fabrikker på i alt 2,452 mia. BEF ifølge en investeringsplan frem til 2002, hvoraf en kopi er vedlagt Heyes bemærkninger. De midler, der var afsat til investeringerne, ligger langt over det lån på 500 mio. BEF, som SRIW ydede.
(50) Ud over kapitalindskuddet på 500 mio. BEF ydet af de vallonske myndigheder som lån, begyndte Heye at gennemføre planen og investerede 100 mio. BEF den 27. marts 1998 og 200 mio. BEF den 19. juni 1998. Beviset for disse betalinger, der stammer fra egenkapitalen og lån ydet på markedsvilkår af selskabets bank, er vedlagt bemærkningerne. Heye skulle således have bidraget til Verlipack-koncernens kapitalforhøjelse med et samlet beløb på 800 mio. BEF.
(51) Ifølge Heye havde de vallonske myndigheder i øvrigt ikke forpligtet sig ud over de to lån på 500 mio. BEF og kapitalindskuddet på 350 mio. BEF.
(52) Da Heye opfyldte sine forpligtelser, nemlig investeringen i Verlipack-koncernen ifølge en fastsat plan og overførslen af en ovn fra Tyskland med en årlig kapacitet på 50000 t til Vallonien, mener selskabet at have påvist, at den omstruktureringsplan, der blev udarbejdet på dette tidspunkt, var troværdig. Planen havde gode chancer for at blive gennemført og sikre en sanering af Verlipack. De vanskeligheder, der efterfølgende opstod for Verlipack, og som førte til, at de fleste af koncernens selskaber i januar 1999 blev erklæret konkurs, påstås at stamme fra ydre forhold, herunder navnlig den ugunstige og hurtige prisudvikling på markedet for emballageglas.
(53) Ifølge Heye var det i 1997 ikke muligt at forudsige denne prisudvikling, som de fleste i sektoren mente havde toppet dette år. Heye angiver derefter fortrolige tal, der viser de forventede priser i 1997.
(54) Endelig mener Heye, at i betragtning af selskabets tilsagn om at gennemføre en investeringsplan til næsten 1,8 mia. BEF udelukkende for de vallonske produktionssteder kunne de vallonske myndigheders foranstaltning til fordel for Verlipack-koncernen være foretaget af en privat investor af samme størrelse som de organismer, der driver den offentlige sektor(13).
(55) Heye understreger, at der bør sondres mellem på den ene side de virksomheder, der udelukkende har været anvendt som et mellemled til formidling af støtte, hvilket er tilfældet her, og på den anden side virksomheder, der har haft en gevinst, således at de må betragtes som støttemodtagere ifølge Fællesskabets statsstøtteregler(14). Heye, der i øvrigt beklager de store tab i forbindelse med Verlipack-transaktionen, mener ikke, at en eventuel beslutning fra Kommissionens side, der pålægger Belgien at tilbagesøge støtten, vil kunne træffes for Heyes vedkommende i medfør af artikel 14 i forordning (EF) nr. 659/1999.
(56) Endelig har Heye vedlagt bemærkningerne et "hændelsesforløb", der blev forelagt handelsretten i Mons i januar 1999, og som er et af bilagene til akkordanmodningen.
IV. BELGIENS KOMMENTARER
IV.1. Kommentarer til indledningen af proceduren
(57) I Belgiens kommentarer af 29. september 1999 nævnes først og fremmest forholdene i forbindelse med SRIW's foranstaltninger, nemlig ydelse af de to lån, der ikke blev anmeldt til Kommissionen i forbindelse med den undersøgelse, der førte til beslutningen af 16. september 1998. Belgien anfører, at Heye-koncernen i 1996 i forbindelse med forhandlingerne med Beaulieu-koncernen og efterfølgende regionen Vallonien henvendte sig til SRIW for at anmode om finansiering af selskabets kapitalindskud i Verlipack-koncernen. På det tidspunkt mindede SRIW Heye om, at dets rolle var at bidrage til finansiering af industrielle og kommercielle aktiviteter og ikke at give tilskud, hvilket henhører under regionen Vallonien via de forskellige mekanismer, regionen har rådighed over(15).
(58) Endelig understreger Belgien de mange troværdighedsfaktorer, navnlig lån ydet af de to private aktionærer og banker, indgåelsen af aftalen om bistand, Heyes omdømme og faglige kompetence samt omstruktureringsplanen for Verlipack og de gunstige perspektiver, der viser, at SRIW og regionen Vallonien udviste forsigtighed, før det blev truffet en beslutning.
(59) Belgien mener, at selv om konkursen er en ulykkelig følge af en række faktorer, der vanskeligt kunne forudses, og som manifesterede sig efter de offentlige og private foranstaltninger til fordel for Verlipack, er der ingen nye oplysninger, der giver mulighed for at hævde, at de belgiske private og offentlige partnere, der udviste tillid til Heye, begik en vurderingsfejl, der viser, at de på det tidspunkt ikke optrådte i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip.
(60) Belgien henviser i den henseende til ovennævnte brev fra SRIW til Heye, hvori det anføres, at der ikke længere er tale om et "højrisiko"-selskab (Verlipack) og vi finder det derfor ikke overdrevet at anmode Heye om at dække 50 % af risikoen, som Heye finder ubetydelig.
(61) Belgien spørger derefter, om Heye ikke var uforsigtig over for sine partnere i glassektoren og forelagde dem for optimistiske eller meget fejlagtige industrielle, kommercielle og finansielle prognoser. Belgien mener, at de offentlige myndigheder samt Beaulieu-koncernen og bankerne blev bedraget af deres nye partner, hvilket man naturligvis ikke kan bebrejde dem i forbindelse med behandlingen af den sag, de fik forelagt. Belgien afslutter sine bemærkninger til SRIW's beslutning om at skyde kapital i Heye med at konkludere, at de offentlige myndigheder optrådte som en privat investor ved gennemgangen af sagen og under hensyntagen til de oplysninger, Heye havde afgivet, og som i høj grad gav tillid til Verlipacks fremtid. Det forhold, at selskabet 22 måneder efter de offentlige foranstaltninger gik konkurs viser ifølge Belgien ikke, at SRIW og regionen Vallonien i marts 1997 ikke optrådte som en privat investor.
(62) Hvad angår lånebetingelserne og obligationslånet, der ikke blev nævnt over for Kommissionen i forbindelse med den undersøgelse, der førte til beslutningen af 16. september 1998, nævner Belgien først og fremmest den referencesats på 7,21 %, der var gældende i Belgien i første halvdel af 1997.
(63) Renten for det obligationslån, som SRIW udstedte til fordel for Heye den 27. marts 1997 på 250 mio. BEF og en varighed på fem år, er på 5,10 % plus 1 % i risikopræmie.
(64) Renten for lånet af 28. marts 1997 med en varighed på ti år og en henstandsperiode på tre år, er den seks måneders BIBOR-rente, der er gældende på den første arbejdsdag i hvert nyt halvår i gældens løbetid plus 1,5 % (hvilket svarede til en rente på 4,92 % i perioden fra den 28. marts 1997 til den 31. september 1997, og 5,30 % i perioden fra den 1. oktober 1997 til den 30. september 1998).
(65) Belgien mindede imidlertid om, at ifølge en undersøgelse, der er udført af KPMG på Kommissionens foranledning vedrørende fastsættelsen af referencesatser i forbindelse med støtteordninger til virksomheder i EU, svarede den særdeles høje referencesats ikke på dette tidspunkt til markedsrenten. Efter denne undersøgelse ændrede Kommissionen ved brev til medlemsstaterne af 18. august 1997(16) metoden til fastsættelse af referencesatserne og fastslog, at renten for et offentligt lån med en varighed på fem år ikke kunne være under Det Europæiske Monetære Instituts rente uden at indeholde et støtteelement. Den gældende referencesats var pr. 1. august 1997 på 5,55 %(17).
(66) Hvad angår lånebetingelserne konkluderer Belgien, at de ikke indeholder støtteelementer, og at Verlipacks to produktionsselskabers konkurs ingen følger har for hverken forrentning eller tilbagebetaling, da debitor er solvent. I øvrigt vil lånene blive genstand for et sagsanlæg med henblik på tilbagebetaling ved handelsretten i Liège.
(67) Med hensyn til klausulen om eftergivelse af obligationslånet af 27. marts 1997 nævner Belgien Heyes forpligtelse til fuldt ud at betale lånets hovedstol, renter og bøder på grund af misligholdelsen af klausulen om anvendelse af midlerne. Ifølge Belgien er eftergivelsen af gælden betinget i medfør af artikel 2 i aftalen om obligationslånet. Det fremgår af klausulen om anvendelsen af midlerne, at hele beløbet skal anvendes til i nødvendigt omfang at finansiere gennemførelsen af de transaktioner, der er beskrevet i skemaerne, der er vedlagt denne aftale og bør føre til en kapitalforhøjelse for SA Verlipack Ghlin på mindst 400 mio. BEF kontant og på mindst 300 mio. BEF kontant for SA Verlipack Jumet samt investeringer i koncernens tre driftsselskaber i overensstemmelse med investeringsplanen. Belgien nævner ligeledes den gyldige opsigelse af ovennævnte aftale(18), før betingelserne for øjeblikkelig inddrivelse var opfyldt, nemlig Verlipack Holding II's konkurs. I den henseende fremgår det af bemærkningerne fra Belgien, at klausulen om eftergivelse ikke kan finde anvendelse, da Verlipack Holding II på nuværende tidspunkt ikke er gået konkurs(19).
(68) Vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt klausulen om gældseftergivelse udgør støtte, understreger Belgien, at den dækning på 250 mio. BEF, som Heye opnåede hos SRIW, kun indebar en lille risiko hvilket forklarer risikopræmien på 1 %. Belgien erkender, at den aftalte rente på 6,1 % kunne have været fastsat til højst 6,50 %.
(69) Vedrørende de lån, SRIW ydede Heye, konkluderer Belgien endelig, at intet tyder på, at Heye på baggrund af sine resultater og solvens ikke skulle have kunnet finansiere sit kapitalindskud i Verlipack gennem andre finansielle institutioner end SRIW og på samme betingelser, eventuelt bortset fra forrentningen af obligationslånet.
(70) Ifølge investeringsplanen skulle mindst 80 % af de planlagte investeringer være foretaget den 31. december 2000. Ifølge bilag 14 til Belgiens kommentarer blev der i alt i årene 1997 og 1998 investeret 438,4 mio. BEF i fabrikkerne i Mol, Jumet og Ghlin, og Heye forpligtede sig til at investere 2,452 mia. BEF i de tre fabrikker. Ifølge Belgiens kommentarer beløb investeringerne i Jumet og Ghlin sig til 294,5 mio. BEF, når der ses bort fra investeringen på 143,9 mio. BEF i fabrikken i Mol i Flandern, der indgår i de samlede investeringer.
(71) Med hensyn til bankernes tilsagn om at finansiere investeringerne henviser Belgien til de efterfølgende bemærkninger fra den 28. august 1997, 2. april 1998 og 25. februar 1999. Ifølge disse bemærkninger beløb Verlipack-koncernens lån i bankerne pr. 30. september 1997 sig til 995 mio. BEF. Kommissionen har rådighed over de breve, som Belgien henviser til (Crédit Lyonnais Belgique til Verlico, 29. november 1996, Kredietbank til Verlico, 22. og 23. august og 29. november 1996). Verlicos finansielle støtte (Beaulieu-koncernen) på 1 mia. BEF blev bekræftet den 11. april 1997.
(72) Derefter kommenterer Belgien den konklusion, som Kommissionen på basis af de foreliggende oplysninger nåede frem til i sin beslutning af 19. maj 1999 i forbindelse med vurderingen af, hvorvidt støtten på 500 mio. BEF kunne betragtes som omstruktureringsstøtte til Verlipack-koncernen. Belgien fremhæver den omstændighed, at i det konkrete tilfælde var betingelserne i retningslinjerne opfyldt på det tidspunkt. Belgien henviser faktisk til en realistisk og præcis omstruktureringsplan, en forretningsplan for perioden 1997 til 2000, der varigt skulle sanere Verlipack, og som omfattede indførelse af en ny struktur, en ny industriel strategi, gruppesynergi, kvalitetsforbedring og et investeringsprogram på 2,452 mia. BEF. Endelig henleder Belgien opmærksomheden på, at Verlipacks to vallonske produktionssteder er beliggende i et støtteberettiget område efter EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
(73) Hvad angår Kommissionens foreløbige vurdering af de foranstaltninger, der ikke er omfattede af beslutningen af 16. september 1998, nævner Belgien først og fremmest, at Kommissionen for hver enkelt foranstaltning, nemlig de to lån, som SRIW ydede til Heye, skal anvende de kriterier, der er nødvendige for at vurdere foranstaltningernes respektive lovmæssighed og for hver enkelt foranstaltnings vedkommende vurdere, om der er tale om støtte, og i bekræftende fald om støtten i givet fald er forenelig med fællesskabsreglerne. Dette gælder så meget mere, som låntageren er et sundt selskab og ikke et selskab under omstrukturering.
(74) Dernæst mener Belgien, at regionen Vallonien i forbindelse med sine kapitalindskud løb samme risiko som en aktionær, der knytter sin investering til resultaterne i det selskab, der investeres i, nemlig Verlipack Holding II. SRIW løb ligeledes i forbindelse med lånene til Heye en risiko vedrørende debitors solvens.
(75) Ifølge Cityflyer-dommen af 30. april 1998(20), som Belgien nævner, er der store forskelle på de to situationer, da et beløb, som indskydes i en virksomhed, varigt overføres til denne, mens et lån, der skal tilbagebetales, kun midlertidigt stilles til virksomhedens rådighed. Belgien mener, at Heye burde tilbagebetale lånene, også efter helt at have tabt sit indskud i Verlipack, der blev finansieret af disse lån.
(76) Ifølge Belgien har Heye aldrig været i tvivl om, at det var interessant at investere i Verlipack, da selskabet betragtede risikoen som ubetydelig, og da selskabet i en vanskelig periode fastholdt sin støtte til Verlipack, bl.a. ved at foretage to nye kapitalforhøjelser på 100 mio. BEF kontant den 30. marts 1998 (forhøjelse af kapitalen til 1330500000 BEF) og 200 mio. BEF den 26. juni 1998 (forhøjelse af kapitalen til 1630500000 BEF). Notarialakterne for kapitalforhøjelserne er vedlagt som bilag til Belgiens bemærkninger. Det fremgår af akten af 26. juni 1998, at ud over Heye har SA Worldwide Investors, der har hovedsæde i Luxembourg, tegnet kapital i Verlipack Holding II til et beløb af 100 mio. BEF.
(77) Med hensyn til Kommissionens tvivl om, hvorvidt regionen Vallonien har optrådt som en privat investor under normale markedsvilkår ved at indskyde kapital i Verlipack og yde lån til Heye til finansiering af Heyes kapitalinteresse, konstaterer Belgien, at en privat investor meget vel kunne investere i Verlipack og yde lån til et andet selskab (Heye) uden at foretage en samlet risikovurdering, da der er tale om to forskellige debitorer, hvoraf den ene er solvent og den anden gået konkurs.
(78) Belgien er uenig med Kommissionen i, at Verlipack var den egentlige modtager af den støtte, der svarer til de to lån ydet af SRIW. Ifølge Belgien tager bestemmelsen om lånets anvendelse ifølge aftalen om obligationslånet sigte på et kapitalindskud foretaget af debitor samt anvendelse af kapitalen til investeringer. Det forholder sig ifølge Belgien således, at det absolut var interessant for Heye at låne den kapital, selskabet ville indskyde i Verlipack, mens det var i SRIW's interesse at få renteindtægter fra et selskab, der investerede i regionen Vallonien.
(79) I øvrigt havde Heye taget initiativ til Verlipacks omstrukturering og ansøgt om og opnået, at SRIW finansierede kapitalindskuddet. Endelig anførte Belgien, at påstanden om, at Verlipack skulle være den egentlige lånemodtager, er problematisk med hensyn til et eventuelt krav om tilbagebetaling af støtten, idet SRIW ikke har nogen tilgodehavender i Verlipack, da den egentlige debitor er Heye.
(80) Hvad angår salget af regionen Valloniens kapitalinteresse til Beaulieu, anslår Belgien den nominelle værdi af tegningen af aktier uden stemmeret og af kapitalandelene, som regionen Vallonien ejer i selskaberne Verlipack Ghlin og Verlipack Jumet, til 10000 BEF. Ifølge salgsaftalen af 18. december 1996 ejede SOWAGEP(21) 5087 præferenceaktier uden stemmeret og 3937 kapitalandele, kategori I, i fabrikken i Ghlin samt 2923 præferenceaktier uden stemmeret og 2267 kapitalandele, kategori I, i fabrikken i Jumet. Beaulieu-koncernen købte via S.A. Ter Lembeek International kapitalinteresserne i Ghlin til et beløb af 72192000 BEF og kapitalinteresserne i Jumet til et beløb af 41520000 BEF, dvs. i alt 113720000 BEF. Det fremgår af ovenstående aftale, at dette beløb skal betales den 31. december 2001 netto uden renter.
(81) Hvad angår resultatet pr. 30. april 1998, hvor salget beløb sig til 1,195 mia. BEF, tabet sig til 269,3 mio. BEF og det kontante forbrug androg 107,3 mio. BEF, havde Verlipack-koncernen et underskud på 376,8 mio. BEF. For at klare denne situation mødtes Heye, Beaulieu, repræsentanter for regionen Vallonien og forskellige banker for at gennemgå forskellige løsninger, der skulle iværksætte omstruktureringsplanen for Verlipack. Der blev indgået en aftale i den henseende den 5. juni 1998(22).
(82) Ifølge denne aftale eftergav bankerne 73 mio. BEF og ydede et nyt lån på 100 mio. BEF. Heye indskød 200 mio. BEF kontant i forbindelse med kapitalforhøjelsen den 26. juni 1998, og regionen Vallonien omlagde sin ansvarlige lånekapital på 150 mio. BEF(23). Sowagep forpligtede sig til at finde en investor, der kunne indskyde 100 mio. BEF. Beaulieu-koncernen fandt investoren Worldwide International, der indskød kapital i Verlipack Holding II den 26. juni 1998. Endelig accepterede Beaulieu-koncernen en eftergivelse af lån og renter på 600 mio. BEF, hvis der ikke blev opnået overskud efter den 1. januar 2002. Den finansielle følge af Heyes og Verlipacks ekstra indsats beløb sig til 1450 mio. BEF.
(83) Verlipack Holding II's samlede kapital andrager efter kapitalforhøjelsen den 26. juni 1998 1630500000 BEF, svarende til 158224 aktier, hvoraf regionen Vallonien ejer 19408, Heye 29112, Worldwide Investors 9704 og holding-selskabet Verlipack I (Beaulieu, Heye) 100000.
(84) Sowagep kunne imidlertid ikke finde en ny aktionær, der kunne overtage Worldwide Investors' indskud. Ved en tillægsaftale af 20. november 1998 til afståelsesaftalen af 18. december 1996 blev Beaulieu og Sowagep enige om, at betalingen for afståelsen af kapitalandelene på 113712000 BEF kunne ske enten ved betaling eller afståelse af de 9704 aktier i Verlipack Holding II, der var blevet udstedt til gengæld for Worldwide Investors indskud.
(85) Efter at have erhvervet Worldwide Investors' aktier solgte Ter Lembeek International (Beaulieu-koncernen) 9704 aktier i Verlipack Holding II til regionen Vallonien for at afvikle sin gæld på 113712000 BEF.
(86) Belgien anfører således, at Sowagep tilbagebetalte den kapitalforhøjelse, som selskabet havde forpligtet sig til at foretage i Beaulieu. Forskellen på 13712000 BEF i forhold til Ter Lembeek Internationals restgæld skyldes dels forrentningen af den foranstaltning, som Ter Lembeek International accepterede at gennemføre, og dels det forhold, at afståelsen, der fandt sted i december 1998, udgjorde en fremskyndet tilbagebetaling af en rentefri gæld, som skulle forfalde den 31. december 2001.
(87) Endelig mener Belgien, at regionen Valloniens nye foranstaltning til fordel for Verlipack i december 1998(24) i virkeligheden udgør en ny forhøjelse af Verlipacks kapital på 100 mio. BEF (9704 aktier) finansieret af Beaulieu som tilbagebetaling af selskabets gæld til regionen Vallonien. Regionen Valloniens nye foranstaltning blev gennemført 15 måneder efter de første foranstaltninger i lyset af en ny plan, hvor Verlipacks private partnere var de største og vigtigste deltagere.
(88) Udviklingen i Verlipacks kapital siden Heyes indtræden fremgår af nedenstående tabel:
TABELPOSITION
IV.2. Kommentarer til de interesserede parters bemærkninger
(89) Den 22. december 1999 fremsendte Belgien sine kommentarer til de interesserede parters bemærkninger efter offentliggørelsen af Kommissionens brev af 1. juli 1999 i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
(90) Belgien kommenterede først og fremmest forholdet mellem regionen Vallonien og Heye. Da regionen Vallonien tilførte Verlipack kapital var det ifølge Belgien ikke nødvendigt med et direkte samarbejde med repræsentanterne for Heye, da selskabet ikke på det tidspunkt var omfattet af Europa-Kommissionens procedure. Derimod deltog Heye aktivt gennem sin ledelse og rådgivning i Verlipack, der indgik i Heye-koncernen. Det følger af bilagene til disse bemærkninger, at brevvekslingen i denne sag foregik mellem regionen Vallonien via regionens advokat og Verlipack Belgium. Belgien er i den henseende overrasket over, at Heye ikke via sit datterselskab blev holdt orienteret om udviklingen i Kommissionens procedure og ikke fik kendskab til Kommissionens positive beslutning af 16. september 1998.
(91) Med hensyn til Belgiens manglende anmeldelse af de statslige foranstaltninger og Heyes uvidenhed om, at der kunne være tale om statsstøtte, der skulle anmeldes til Kommissionen, henviser Belgien til, at Heye optrådte som en privat investor. Med hensyn til SRIW's to lån mener Belgien, at de blev ydet på de betingelser, der gælder på markedet.
(92) Endvidere anfører Belgien, at meddelelsen af 2. april 1998, der er udarbejdet som svar på Kommissionens anmodning om oplysninger, på ingen måde kan sidestilles med en foreløbig anmeldelse af et støtteprojekt. Derfor anfører Belgien, at Heye ikke kan have haft en legitim tillid til støttens lovmæssighed, da de offentlige foranstaltninger ikke blev gennemført i overensstemmelse med proceduren efter traktatens artikel 88, hvis det utænkelige skulle ske, at Kommissionen skulle betegne den som uforenelig statsstøtte.
(93) Belgien er derimod enig med Heyes bemærkninger om, at de vallonske myndigheder har optrådt som en privat investor.
(94) Med hensyn til Heyes påstand om, at selskabet ikke har draget fordel af de offentlige midler udlånt af SRIW henviser Belgien til sine bemærkninger om den egentlige støttemodtager af det eventuelle støtteelement i de to lån. Belgien mener i øvrigt, at Heye tilsyneladende anvender dette argument for at undgå at skulle tilbagebetale den eventuelle støtte.
(95) Hvad angår bemærkningerne fra en interesseret part om Ghlins fortsatte drift efter overtagelsen af fabrikken bekræfter Belgien, at hvis regionen Vallonien skulle ønske at træffe foranstaltninger til fordel for det nye selskab, der driver virksomhed på det sted, hvor selskabet Verlipack Ghlin tidligere drev virksomhed, vil procedurereglerne i traktatens artikel 88 blive anvendt således som fastlagt i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af reglerne for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93.
(96) Endelig mener Belgien, at Kommissionen fuldstændig bør afvise det bilag(25), som en anonym person har fremsendt, for det første fordi det er umuligt at identificere ophavsmanden, der derfor ikke kan betragtes som havende en interesse i proceduren, og for det andet fordi en anonym skrivelse ud fra et etisk synspunkt bør ignoreres.
(97) I den henseende henleder Kommissionen Belgiens opmærksomhed på artikel 6, stk. 2, i forordning (EF) nr. 659/1999, hvori det hedder, at "Hvis en interesseret part kræver det under henvisning til risiko for skade, må dens identitet ikke meddeles den pågældende medlemsstat".
V. VURDERING AF STØTTEN
(98) Regionen Valloniens kapitalindskud i april 1997 til fordel for Verlipack samt SRIW's ydelse af to lån i marts 1997 til Heye med henblik på finansiering af selskabets kapitalindskud i Verlipack, er offentlige midler. Ifølge EF-traktatens artikel 87, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, er støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder, uforenelige med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(99) Ifølge retningslinjerne for offentlige kapitaltilførsler er der formodning om støtte, når kapitalinteressen kombineres med andre foranstaltninger, der skal anmeldes efter EF-traktatens artikel 88, stk. 3. Det må formodes, at SRIW's ydelse af de to lån til Heye med henblik på finansiering af selskabets kapitalindskud i Verlipack udgør støtte og sammen med den vallonske regions kapitalindskud i Verlipack burde have været anmeldt. Kommissionen beklager, at Belgien ikke har anmeldt de to lån på i alt 500 mio. BEF til Kommissionen, således at den kunne have udtalt sig i den henseende i overensstemmelse med bestemmelserne i EF-traktatens artikel 88, stk. 3. Ved ikke at anmelde foranstaltningerne har Belgien misligholdt de traktatfæstede forpligtelser.
(100) Da Kommissionen ikke har haft adgang til disse afgørende oplysninger, har den ikke haft mulighed for korrekt og effektivt at anvende statsstøttereglerne, hvilket kan nødvendiggøre en ophævelse af beslutningen af 16. september 1998.
V.1. Overholdelse af det private investorprincip
(101) Ifølge retningslinjerne for kapitalindsprøjtninger fra det offentlige er der ikke tale om statsstøtte, når virksomheder tilføres ny kapital på betingelser, der ville være acceptable for en privat investor, som driver virksomhed på normale markedsøkonomiske vilkår. Det var Kommissionens konklusion i beslutningen af 16. september 1998 på basis af de oplysninger, Belgien officielt fremsendte i forbindelse med gennemgangen af det samtidige minoritetsindskud på 350 mio. BEF til fordel for Verlipack. Ifølge de oplysninger, som Kommissionen fik adgang til efter ovennævnte beslutning, havde Heye ikke indskudt risikovillig kapital men midler, der stammede fra det offentlige.
(102) Støtte ydet af en stat, der ikke svarer til en privat investors adfærd, begunstiger derimod den støttemodtagende virksomhed og kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje eller true med at fordreje konkurrencen efter traktatens artikel 87, stk. 1.
(103) Ifølge retningslinjerne er det tilfældet, når de offentlige myndigheder ved kapitalindskud i virksomheder, der ejes af både private og offentlige aktionærer, opnår en betydelig større andel end den oprindeligt tildelte, og de private aktionærer afhænder deres andele på grund af de ringe udsigter til, at virksomheden bliver rentabel. Der kan endvidere være tale om støtte, hvis den finansielle situation, navnlig gældens struktur og størrelse, er af en sådan art, at det ikke synes berettiget at forvente et normalt afkast af den investerede kapital inden for en rimelig frist.
(104) Resultaterne i Ghlin og Jumet viser store driftstab samt en stærkt nedsat omsætning i 1996 i forhold til de foregående år. Kommissionen kan imidlertid konstatere, at regionen Valloniens indskud i april 1997 var ledsaget af bidrag fra bankerne, og at regionen baserede sig på en omfattende forretningsplan og investeringsplan udarbejdet af Heye. Det fremgår, at regionen Vallonien på tidspunktet for indskuddet kunne regne med en rentabilitet på sigt for virksomheden Verlipack. Ikke desto mindre er Kommissionen forbavset over, at Belgien i dag spørger, om Heye ikke bedrog sine partnere, herunder regionen Vallonien, "der ikke tilhørte glassektoren". I den henseende konstaterer Kommissionen, at regionen Vallonien siden 1989 har været aktionær i Verlipacks vallonske produktionssteder med 49 % af kapitalen og derfor havde et fuldstændigt kendskab til både Verlipacks resultater og det vigende europæiske marked(26).
(105) Imidlertid var regionen Vallonien klar over, at der ikke var indskudt privat risikovillig kapital, idet den stammede fra et vallonsk almennyttigt selskab.
(106) Kommissionen kan i den henseende konstatere, at Heye i nogen grad mindskede sit engagement i Verlipack Holding II i tiden før indtrædelsen i selskabet i april 1997. Ifølge Belgien stammer initiativet til at låne beløbet fra Heye. I brev af 21. november 1996 beder SRIW Heye om at dække 50 % af en risiko, som Heye vurderer til at være ubetydelig. I betragtning af Heyes troværdighed forstår Kommissionen ikke, hvorfor koncernen henvendte sig til et offentligt finansieringsinstitut for at finansiere deltagelsen i Verlipack, hvis det ikke udelukkende var for at fjerne så mange risikofaktorer som muligt takket være de betingelser i låneaftalerne, som SRIW gik ind på.
(107) Kommissionen tror ikke, at Heye, hvis relationer med Verlipack hidtil havde været begrænset til teknisk bistand, ville have engageret sig finansielt i dette selskab uden offentlig deltagelse, der dækkede næsten hele kapitalindskuddet. I den henseende bemærker Kommissionen, at Verlipacks finansielle situation før Heyes indtræden ikke viste tegn på levedygtighed.
(108) Det må konstateres, at kapitalindskuddet på 350 mio. BEF blev foretaget til fordel for Verlipack, mens lånene blev ydet til Heye med henblik på finansiering af kapitalinteressen i Verlipack. Bestemmelserne om anvendelsen af de to lån stipulerer udtrykkeligt, at Heye forpligter sig til 1) at rekapitalisere fabrikkerne i Ghlin og Jumet og 2) finansiere investeringerne i Verlipacks tre fabrikker, herunder fabrikken i Mol (Flandern).
(109) Kommissionen konstaterer derefter, at Heye ikke kunne anvende midlerne til andet end straks via selskabet Holding II at placere dem i Verlipacks fabrikker og derfor ikke har haft rådighed over offentlige midler.
(110) Modtageren af støtte, der eventuelt skal tilbagebetales, er ikke nødvendigvis den virksomhed, som de offentlige myndigheder direkte har overført midlerne til, men den virksomhed, der faktisk har haft rådighed over dem. Det bekræftes af EF-Domstolens retspraksis(27), der skelner mellem virksomheder, der udelukkende har været anvendt som et mellemled til formidling af støtte, og virksomheder, der har haft en gevinst, således at de må betragtes som støttemodtagere ifølge Fællesskabets statsstøtteregler.
(111) I betragtning af bestemmelserne om anvendelsen af lånene, hvor formålet var gennem midler udlånt til Heye at finansiere rekapitaliseringen af Verlipack, mener Kommissionen, at Heye og selskabet Holding II blot har været anvendt som mellemled i forhold til Verlipack. Dvs. at det er dette selskab, der er lånemodtager, og som udelukkende har haft adgang til midlerne. Det vil også sige, at Kommissionen skal anvende ovennævnte retspraksis på selskabet Holding II.
(112) I lyset af ovenstående mener Kommissionen ikke, at en udlåner ville have erhvervet en kapitalinteresse på 350 mio. BEF og lånt 500 mio. BEF som risikovillig kapital og have dækket 50 % af risikoen, hvis Verlipacks rentabilitet ikke så ud til at blive gunstig.
(113) Ifølge punkt 3.2, sidste led, i retningslinjerne kan indskydelse af ny kapital i en virksomhed være acceptabel for en privat investor, når man på grund af den begunstigede virksomheds udviklingsmuligheder i forbindelse med den innovation, som enhver form for investering tilfører, kan fastslå, at der er tale om en investering, som indebærer en særlig risiko, men hvoraf der på længere sigt kan forventes en forrentning. Ifølge investeringsplanen (1997-2001) skulle der installeres nye ovne, maskiner og cold end-udstyr samt gennemføres miljøforanstaltninger til i alt 1,754 mia. BEF i de to vallonske fabrikker, hvoraf 16 % var gennemført i juni 1998. Det fremgår ikke af investeringsplanen, at de nye ovne erstatter de eksisterende. Belgien har heller ikke påvist, at de planlagte investeringer ud over en rationalisering og en bedre kontrol med processer og produkter havde innovativ karakter. Ovennævnte undtagelse i retningslinjerne kan derfor ikke finde anvendelse i dette tilfælde.
(114) Kommissionen konkluderer, at Belgien i forbindelse med indskuddet af ny kapital i Verlipack og i forbindelse med ydelsen af de to lån ikke overholdt det markedsøkonomiske investorprincip.
V.2. Lån ydet af SRIW
(115) Obligationslånet på 250 mio. BEF indeholder en bestemmelse om gældseftergivelse, hvis Verlipack går konkurs. Heye løb således ingen risiko for halvdelen af kapitalindskuddet i Verlipack. Kommissionen er ikke enig med Belgien i, at Heye trods sin anerkendte troværdighed og solvens kunne have opnået de samme betingelser på markedet. Ingen udlåner ville have accepteret at eftergive 250 mio. BEF for indirekte at finansiere en rekapitalisering af Verlipack, hvis driftsresultater før Heyes indtræden viser koncernens vanskeligheder.
(116) Det betyder, at obligationslånet på 250 mio. BEF til Heye med henblik på finansiering af selskabets kapitalindskud i Verlipack udgør støtte til Verlipack efter traktatens artikel 87, stk. 1.
(117) Kommissionen kan konstatere, at lånet på 250 mio. BEF blev ydet i marts 1997 med en rente på 4,92 % i perioden fra den 28. marts til den 31. september 1997 og 5,30 % i perioden fra den 1. oktober 1997 til den 30. september 1998. En sammenligning af markedsvilkårene med vilkårene for de omhandlede lån skal imidlertid ske i forhold til det tidspunkt, hvor lånene blev ydet, dvs. den 27. og 28. marts 1997. Referencesatsen i Belgien på tidspunktet for ydelsen af lånet var på 7,21 %. Med en løbetid på ti år, en henstandsperiode på tre år og en variabel rentegodtgørelse indeholder ydelsen af dette lån et støtteelement på 2,85 % brutto, hvilket svarer til 7,125 mio. BEF. Endvidere konstaterer Kommissionen, at låneaftalen ikke indeholder nogen form for sikkerhed for lånet til SRIW. Selv om Kommissionen tager højde for brevet fra Heyes bankforbindelse, der bekræfter selskabets solvens, tvivler Kommissionen på, at et privat finansieringsinstitut ville have løbet en sådan risiko uden sikkerhedsstillelse.
(118) I betragtning af ovenstående mener Kommissionen ikke, at SRIW's adfærd i forbindelse med ydelsen af lånet kan sidestilles med en privat investors, og lånet indeholder derfor et støtteelement.
V.3. Undtagelser efter artikel 87
(119) Når det på grundlag af retningslinjerne konstateres, at offentlige myndigheder, når de indskyder kapital i en virksomhed i form af erhvervelse af kapitalinteresser, ikke optræder som en indskyder af risikovillig kapital på normale markedsøkonomiske vilkår, skal der foretages en undersøgelse på grundlag af traktatens artikel 87.
(120) Kapitalindskuddet på 350 mio. BEF til fordel for Verlipack og ydelsen af obligationslånet på 250 mio. BEF til Heye til fordel for Verlipack er offentlige midler og udgør statsstøtte efter artikel 87, stk. 1, hvortil skal lægges et støtteelement på 7,125 mio. BEF. Støtten er ikke forenelig med fællesmarkedet efter undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 2, da den ikke udgør støtte af social karakter til enkelte forbrugere og ikke ydes for at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder. Endvidere kan undtagelsen i artikel 87, stk. 2, litra c), ikke finde anvendelse. Støtten kan heller ikke betragtes som forenelig med fællesmarkedet efter bestemmelserne i traktatens artikel 87, stk. 2, litra a), b) og d). Støtten tager nemlig ikke sigte på at fremme den økonomiske udvikling i et område, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse efter artikel 87, stk. 3, litra a), ifølge Kommissionens meddelelse vedrørende metoden for anvendelse af EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) og c), på regionalstøtte(28). Støtten tager heller ikke sigte på at fremme virkeliggørelsen af et projekt af fælleseuropæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi, ligesom den heller ikke tager sigte på at fremme kulturen og bevarelsen af kulturarven.
(121) Kommissionen skal derfor undersøge støttens forenelighed i lyset af undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c). I den forbindelse skal det undersøges, hvordan undtagelsen kan anvendes i overensstemmelse med de rammebestemmelser og retningslinjer, for hvilke Kommissionen åbent har offentliggjort sin fortolkning.
V.4. Omstruktureringsstøtte
(122) Kommissionen havde allerede i forbindelse med beslutningen om at indlede proceduren af 19 maj 1999 undersøgt støttens forenelighed på basis af undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), samt anvendelsen af undtagelsen på basis af Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder(29) (herefter kaldet "Fællesskabets rammebestemmelser"). I lyset af Fællesskabets rammebestemmelser mener Kommissionen, at omstruktureringsstøtte kan bidrage til den økonomiske udvikling uden at ændre samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse, hvis visse betingelser er opfyldt: 1) en omstruktureringsplan, der opfylder alle de generelle betingelser, herunder en genoprettelse af virksomhedens rentabilitet på lang sigt, 2) ingen konkurrencefordrejende virkninger, 3) støtten står i et rimeligt forhold til omstruktureringens omkostninger og fordele, og 4) omstruktureringsplanen er fuldstændig gennemført.
(123) Ifølge Fællesskabets rammebestemmelser bør der principielt være tale om en engangsforanstaltning, der giver den kriseramte virksomhed mulighed for at klare konkurrencen uden statsstøtte efter omstruktureringen. I lyset af ovenstående modtog Verlipack i april 1997 et kapitalindskud på 350 mio. BEF, en finansiering på 500 mio. BEF gennem lånet til Heye og Heyes udlån, samt i december 1998 et nyt tilskud på 100 mio. BEF gennem regionen Valloniens eftergivelse af Beaulieu-koncernens gæld.
(124) Ifølge Belgien var betingelserne i de på det tidspunkt gældende rammebestemmelser opfyldt. Belgien minder om, at Verlipacks vallonske produktionssteder er beliggende i støtteberettigede områder efter traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
(125) Ud over en forretningsplan og en investeringsplan for 1,8 mia. BEF for de to vallonske produktionssteder for perioden 1997-2001 samt bankernes lån, der vedrørte en rentenedsættelse og en omlægning af de igangværende lån, har Belgien aldrig forelagt en realistisk og præcis omstruktureringsplan. Ifølge forretningsplanen forventede man et positivt driftsresultat fra 1998. Men prognoserne var på intet tidspunkt baseret på realistiske forudsætninger, navnlig hvad angår markedsudviklingen. I et papir om Heye-koncernens strategi for Verlipack, der var vedlagt SRIW's note af 18. december 1996, og som var grundlaget for finansieringen af Heye-Glas-foranstaltningen, blev der foreslået en overgang fra et blandet produktudbud til særlig lovende segmenter og/eller nicher. Det fremgår ligeledes af de foreliggende oplysninger, at de planlagte investeringer i Verlipack skulle føre til en gennemsnitlig produktionsforøgelse i de tre fabrikker på 26 % i perioden fra 1997 til 2001 i forhold til 1996-produktionen. Men på grund af overkapacitet på markedet måtte man i en omstruktureringsplan forudse en produktionsnedskæring for at undgå konkurrenceforvridning.
(126) Endelig blev den forretningsplan, der var grundlaget for Belgiens kapitalinteresse i Verlipack, og den yderligere indirekte finansiering gennem de to lån til Heye aldrig fuldt ud gennemført, hvilket fremgår af Verlipacks konkurserklæring i januar 1999. Støtten kan ikke betragtes som forenelig med fællesmarkedet ifølge Fællesskabets rammebestemmelser.
V.5. Investeringsstøtte
(127) Støtten kan analyseres som udviklingsstøtte til visse økonomiske regioner. Produktionsstederne i Ghlin og Jumet er faktisk beliggende i et støtteberettiget område efter traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), for hvilke der gælder et loft på henholdsvis 25 % netto og 35 % brutto(30).
(128) Ifølge retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte(31) (herefter kaldet "retningslinjer for regionalstøtte") kan individuel ad hoc-støtte til én virksomhed få store følger for konkurrencen på det berørte marked, mens følgerne for regionaludviklingen kan blive for begrænsede.
(129) Der er ingen tvivl om, at Belgiens foranstaltninger til fordel for Verlipack udgør statsstøtte efter traktatens artikel 87, stk. 1, og at støtten kan fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. For at være omfattet af undtagelsen efter traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), skal støtten fremme udviklingen i det støtteberettigede område, og den må ikke ændre samhandelsvilkårene i et omfang, der strider mod de fælles interesser.
(130) Verlipack drev virksomhed på markedet for emballageglas med en markedsandel på 20 % i Belgien og 2 % i Den Europæiske Union. Emballageglasindustrien indtager med en markedsandel på 13 % tredjepladsen i emballagesektoren efter plastic, der udgør 35 %, og papir, der udgør 32 %(32). 1996, 1997 og 1998, dvs. den periode da Belgien ydede støtte til Verlipack, var præget af faldende priser, der ifølge Heye og den almindelige opfattelse i sektoren ikke kunne forudses i 1997. Den ugunstige og hurtige prisudvikling på markedet for emballageglas fortsatte på grund af konkurrence fra andre emballageprodukter (PET, pap og metaldåser) samt sammenbruddet på det russiske marked. I den konjunktursituation betød investeringen i Verlipack en forøgelse af selskabets produktion. Enhver støtte til virksomheden risikerede således at påvirke Verlipacks stilling på markedet i forhold til konkurrenterne i Den Europæiske Union.
(131) Den samlede planlagte investering i de vallonske produktionssteder beløb sig til 1,8 mia. BEF. Ifølge Belgien og Heye blev der i årene 1997 og 1998 investeret 294,5 mio. BEF. Disse midler stammer ifølge Heye fra selskabets egne midler. Det betyder, at støtten fra regionen Vallonien (indskud på 350 mio. BEF) og SRIW (lån på i alt 500 mio. BEF) ikke var beregnet til investeringer i Verlipack. Støtten kan derfor ikke falde ind under undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
(132) Støtten kan heller ikke betragtes som en initialinvestering og heller ikke som jobskabelsesstøtte i relation til en initialinvestering efter ovennævnte retningslinjer.
(133) Regionalstøtte, der ydes med henblik på at nedbringe en virksomheds løbende udgifter (driftsstøtte), er i princippet forbudt(33). Denne form for støtte kan dog undtagelsesvis ydes i områder, der falder ind under undtagelsesbestemmelsen i artikel 87, stk. 3, litra a), på betingelse af, at den findes velbegrundet på grundlag af dens bidrag til den regionale udvikling og støttens karakter, og at dens omfang står i et rimeligt forhold til de ulemper, den skal opveje. Kommissionen må imidlertid konstatere, at det område, hvor de to vallonske produktionssteder er placeret, ikke er omfattet af traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), og at undtagelsen i ovennævnte artikel derfor ikke kan finde anvendelse.
(134) I betragtning af ovenstående bemærkninger kan støtten til Verlipack ikke omfattes af undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) og c).
V.6. Ny offentlig foranstaltning i forbindelse med en fornyet indsats i juni 1998
(135) I forbindelse med indledningen af proceduren den 19. maj 1999 gjorde Belgien rede for Verlipacks udvikling i månederne før og efter Kommissionens beslutning af 16. september 1998. Kommissionen konstaterer, at parterne (banker, Beaulieu-koncernen og Heye) på baggrund af Verlipacks forværrede situation ved udgangen af maj 1998 gjorde en ny indsats i forbindelse med en ny aftale, der blev indgået den 5. juni 1998. Den 26. juni 1998 blev det besluttet at forhøje Verlipacks kapital med et indskud fra Heye(34) på 200 mio. BEF mod 19408 nye aktier og et indskud fra Worldwide Investors, Luxembourg, som Beaulieu-koncernen fandt, på 100 mio. BEF mod 9704 nye aktier.
(136) Den private investors, Worldwide Investors, deltagelse ophørte i efteråret 1998, da selskabet solgte sine aktier til Beaulieu-koncernen, der igen solgte dem til regionen Vallonien. Salget fandt sted ved at Beaulieu-koncernen indløste sin gæld(35) til regionen Vallonien ved at sælge de aktier, der blev erhvervet i december 1996, og som er vurderet til 113712000 BEF. Tilbagebetalingen af dette rentefrie lån skulle først have været påbegyndt den 31. december 2001. Kommissionen konstaterer, at den private investor afviklede sine interesser i Verlipack, og at tilbagebetalingen af lånet, der først skulle påbegyndes den 31. december 2001, fandt sted nogle uger før Verlipacks konkurserklæring.
(137) Ifølge Belgien kan den betaling, der fandt sted i december 1998 ved at Beaulieu-koncernen indløste sin gæld til regionen Vallonien, betragtes som en ny forhøjelse af Verlipacks kapital på 100 mio. BEF.
(138) Kommissionen ønsker i den forbindelse at minde om, at Belgien i sit svar af 10. april 1998 på Kommissionens brev af 26. januar 1998 anførte, at det var hensigten at stille et beløb på 100 mio. BEF til rådighed for Verlipack enten i form af et kapitalindskud eller i form af et langfristet lån. Endvidere ønskede Belgien at understrege, at denne plan ikke ville blive gennemført uden forudgående anmeldelse til Kommissionen og efter Kommissionens godkendelse. Hvis Belgien mener, at regionen Valloniens nye foranstaltning til fordel for Verlipack i december 1998 i virkeligheden var en ny forhøjelse af Verlipacks kapital på 100 mio. BEF, har Belgien ikke overholdt sin forpligtelse til ikke at gennemføre nogen planer uden forudgående anmeldelse til Kommissionen og efter Kommissionens godkendelse.
(139) I den forbindelse minder Kommissionen ligeledes om sit brev af 14. december 1998, i hvilket den udtrykte sit forbehold over for enhver ny foranstaltning fra de vallonske myndigheders side til fordel for Verlipack. Denne holdning blev gentaget i brev af 13. januar 1999. Den 4. februar 1999 erklærede Belgien, at man aldrig havde haft til hensigt at finansiere akkordperioden, navnlig i betragtning af bestemmelserne i Kommissionens sidste beslutning(36). Kommissionen bemærker i øvrigt ligeledes, at Belgien som svar på de bemærkninger, de interesserede parter indsendte til Kommissionen, gav udtryk for samme holdning, hvis det skulle komme på tale at træffe en foranstaltning til fordel for det nye selskab på Verlipack Ghlin's tidligere produktionssted.
(140) Hvad angår regionen Valloniens nye foranstaltning i forbindelse med tilbagebetalingen af regionen Valloniens tilgodehavende hos Beaulieu-koncernen for salg af aktier i fabrikkerne i Ghlin og Jumet i 1996, som de interesserede parter ikke har nærmere kendskab til, har Kommissionen ikke på nuværende tidspunkt adgang til alle de oplysninger, der er nødvendige for at vurdere, om foranstaltningen er forenelig med traktatens artikel 87. Kommissionen har derfor ved brev af 5. juli 2000 meddelt Belgien, at den nye foranstaltning er opført i registret over ikke-anmeldt støtte med nummer NN 73/2000 med henblik på at undersøge foranstaltningens forenelighed med fællesmarkedet.
VI. KONKLUSION
(141) Regionen Valloniens kapitalindskud på 350 mio. BEF (8676273 EUR) til fordel for Verlipack og ydelsen af de to offentlige lån betragtes som støtte efter traktatens artikel 87, stk. 1, da regionen Valloniens kapitalindskud ikke foregik på vilkår, der ville være acceptable for en privat investor under normale markedsøkonomiske forhold.
(142) SRIW's lån på 250 mio. BEF (6197338 EUR) til Heye, hvor den egentlige modtager var Verlipack, udgør støtte efter traktatens artikel 87, stk. 1, da accept af en klausul om gældseftergivelse i tilfælde af Verlipacks konkurs ikke kan betragtes som en privat investors praksis.
(143) SRIW's lån på 250 mio. BEF til Heye, hvor den egentlige modtager ligeledes var Verlipack, indeholder et støtteelement på 7,125 mio. BEF. Da der ikke blev stillet sikkerhed, kan SRIW's adfærd heller ikke sidestilles med en privat investors.
(144) Ifølge Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder kan støtten ikke omfattes af undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), da Belgien ikke har forelagt en præcis og detaljeret omstruktureringsplan baseret på realistiske forudsætninger, og da forretningsplanen og investeringsplanen ikke er blevet fuldt ud gennemført.
(145) Støtten kan heller ikke betragtes som investeringsstøtte, da de gennemførte investeringer er foretaget med Heyes egne midler, og da støtten ikke kan omfattes af undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) og c).
(146) Støtten beløber sig til 350 mio. BEF for kapitalindskuddet, 250 mio. BEF for lånet, dvs. 600 mio. BEF, hvortil skal lægges støtteelementet i lånet på 250 mio. BEF, der andrager 7,125 mio. BEF, dvs. i alt 607125000 BEF.
(147) Ovenstående viser, at regionen Valloniens kapitalindskud på 350 mio. BEF ikke kan være foretaget samtidig med Heyes kapitalindskud, da 500 mio. BEF af sidstnævnte indskud på 515 mio. BEF var offentlige midler beregnet på Verlipack, der alene drog fordel deraf. Kommissionens beslutning af 16. september 1998 om ikke at gøre indsigelse mod regionen Valloniens kapitalindskud til fordel for Verlipack ophæves derfor efter artikel 9 i forordning (EF) nr. 659/1999 -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Kommissionens beslutning af 16. september 1998 om ikke at gøre indsigelse mod kapitalindskuddet i Verlipack ophæves efter artikel 9 i forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelse af EF-traktatens artikel 93.
Artikel 2
Belgiens statsstøtte til fordel for Verlipack-koncernen på 8676273 EUR (350 mio. BEF) er uforenelig med fællesmarkedet.
Artikel 3
Belgiens statsstøtte til fordel for Verlipack-koncernen på 6197338 EUR (250 mio. BEF) er uforenelig med fællesmarkedet.
Artikel 4
Belgiens statsstøtte til fordel for Verlipack-koncernen på 6197338 EUR (250 mio. BEF) indeholder et støtteelement på 176624 EUR (7,125 mio. BEF), der er uforeneligt med fællesmarkedet.
Artikel 5
1. Belgien træffer alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den i artikel 2-4 omhandlede støtte, som allerede ulovligt er udbetalt til støttemodtageren.
2. Tilbagesøgningen skal ske i overensstemmelse med national lovgivning. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter fra det tidspunkt, den blev udbetalt til støttemodtagerne, og indtil den er blevet tilbagebetalt. Renterne beregnes på basis af den referencesats, der anvendes til at beregne subventionsækvivalenten for regionalstøtte.
Artikel 6
Belgien underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen.
Artikel 7
Denne beslutning er rettet til Kongeriget Belgien.
Udfærdiget i Bruxelles, den 4. oktober 2000.