Rådets beslutning
af 23. oktober 2001
om indførelse af en fællesskabsordning til fremme af styrket samarbejde om indsatser på civilbeskyttelsesområdet
(2001/792/EF, Euratom)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 308, og under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, særlig artikel 203,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(3),
under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget(4), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Medens Fællesskabets indsats for at gennemføre Rådets resolutionen af 8. juli 1991 om forbedring af medlemsstaternes gensidige bistand i tilfælde af naturkatastrofer og teknologiske katastrofer(5), der er vedtaget af Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, har hjulpet med til at beskytte personer, miljøet og ejendom, er der nu behov for at sikre en endnu bedre indsats i tilfælde af naturkatastrofer, teknologiske ulykker, strålingsfare og miljøulykker, herunder utilsigtet havforurening, der forekommer både i og uden for Den Europæiske Union, og at styrke resolutionens bestemmelser.
(2) De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europas konvention om grænseoverskridende virkninger af industriulykker, der indeholder bestemmelser om bl.a. forebyggelse, beredskab, oplysning og inddragelse af offentligheden, varslingssystemer for industriulykker, indsats og gensidig assistance, trådte i kraft den 19. april 2000. Konventionen blev godkendt af Fællesskabet ved afgørelse 98/847/EF(6).
(3) En ordning til fremme af et styrket samarbejde om indsatser på civilbeskyttelsesområdet kunne supplere Fællesskabets nuværende handlingsprogram inden for civilbeskyttelse(7) ved at stille assistance til rådighed i tilfælde af katastrofer eller større ulykker, der kan kræve øjeblikkelig indgriben. Den vil kunne fremme mobilisering af indsatshold, eksperter og andre nødvendige ressourcer gennem en udbygget fællesskabsberedskabsstruktur, der består af et monitorerings- og informationscenter samt et fælles varslings- og informationssystem. Den ville ligeledes give mulighed for at indsamle valideret nødsituationsinformation, for at formidle denne information til medlemsstaterne og for i fællesskab at tage ved lære af erfaringerne i forbindelse med indsatserne.
(4) En sådan ordning ville tage hensyn til relevant fællesskabslovgivning og internationale forpligtelser. Denne beslutning bør derfor ikke påvirke medlemsstaternes gensidige rettigheder og forpligtelser i henhold til bilaterale eller multilaterale traktater vedrørende spørgsmål, der er omfattet af beslutningen.
(5) Forebyggelse er af stor betydning i forbindelse med beskyttelse mod naturkatastrofer, teknologiske katastrofer og miljøkatastrofer, og kræver, at der overvejes en yderligere indsats.
(6) I tilfælde af en katastrofe eller større ulykke i Fællesskabet, eller en overhængende fare herfor, der har eller kan få grænseoverskridende virkninger, eller som kan føre til en anmodning om assistance fra en eller flere medlemsstater, er der behov for en passende varsling eventuelt gennem et fastlagt pålideligt fælles varslings- og informationssystem.
(7) Der skal træffes forberedende foranstaltninger på nationalt og fællesskabsplan for at gøre det muligt hurtigt at mobilisere og koordinere indsatshold med den nødvendige fleksibilitet, og det skal ved et uddannelsesprogram sikres, at vurderings- og/eller koordineringshold, beredskabshold og andre ressourcer i givet fald kan agere effektivt, og at de supplerer hinanden indbyrdes. Andre forberedende foranstaltninger skal omfatte fælles anvendelse af oplysninger vedrørende nødvendige medicinske ressourcer og fremme af anvendelsen af nye teknologier.
(8) I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet vil en fællesskabsordning, der støtter og supplerer de nationale ordninger for gensidig assistance inden for civilbeskyttelse, gøre disse ordninger mere effektive. Hvis den anmodende medlemsstats beredskab er utilstrækkeligt til, at den kan reagere med passende midler på en katastrofe eller større ulykke, vil den kunne supplere sit beredskab med en sådan fællesskabsordning.
(9) En ordning skal gøre det muligt at mobilisere og lettere at koordinere indsatser for at bidrage til at sikre en bedre beskyttelse først og fremmest af personer, men også af miljø og ejendom, og derved reducere tab af menneskeliv, skader på personer og materiel, herunder kulturarven, såvel som økonomiske og miljømæssige skader samt bidrage til at give målsætningerne om social samhørighed og solidaritet et mere konkret indhold.
(10) I Fællesskabets isolerede og mest afsides liggende regioner, men også i visse andre af dets områder, gør særlige forhold og behov sig ofte gældende på grund af regionernes geografi, terræn og samfundsøkonomiske forhold. Dette skaber vanskeligheder, besværliggør anvendelsen af assistance og indsatsressourcer, så det bliver svært at yde hjælp og assistance, og i tilfælde af alvorlig fare for katastrofer eller større ulykker opstår der specielle behov for assistance. En sådan fællesskabsordning ville også gøre det lettere at afhjælpe disse situationer og behov.
(11) Hvad angår indsatsen på civilbeskyttelsesområdet uden for Fællesskabet kunne der anvendes en ordning, som fremmer og støtter aktioner, der iværksættes af Fællesskabet og medlemsstaterne inden for deres respektive kompetence.
(12) En sådan fællesskabsordning vil på vilkår, der fastlægges senere, også kunne fremme og støtte krisestyring som omhandlet i afsnit V i traktaten om Den Europæiske Union.
(13) Assistanceindsats vil kunne gennemføres enten selvstændigt eller som et bidrag til en operation, der ledes af en international organisation, og i så fald bør Fællesskabet udbygge sine forbindelser med de relevante globale og regionale internationale organisationer.
(14) Ansøgerlandene vil kunne deltage i en sådan ordning.
(15) Det er nødvendigt at forbedre gennemsigtigheden samt at konsolidere og styrke de forskellige eksisterende civilbeskyttelsesindsatser i en fortsat bestræbelse på at opfylde traktatens målsætninger.
(16) De foranstaltninger, der er nødvendige til at gennemføre denne beslutning, bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999(8) om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen.
(17) Ved at anvende det samme udvalg til denne ordning som for det igangværende fællesskabshandlingsprogram inden for civilbeskyttelse sikres der overensstemmelse og komplementaritet med henblik på ordningens gennemførelse.
(18) Traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab indeholder ikke de nødvendige beføjelser til at vedtage denne beslutning ud over henholdsvis artikel 308 og 203 -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
1. Der indføres hermed en fællesskabsordning til fremme af styrket samarbejde mellem Fællesskabet og medlemsstaterne om indsatser på civilbeskyttelsesområdet i tilfælde af katastrofer eller større ulykker eller overhængende fare herfor, der måtte kræve øjeblikkelig indsats (i det følgende benævnt "ordningen").
2. Hensigten med ordningen er at bidrage til at sikre en bedre beskyttelse først og fremmest af personer, men også af miljø og ejendom, herunder kulturarven, i tilfælde af katastrofer eller større ulykker, dvs. naturkatastrofer, teknologiske ulykker, strålingsfare eller miljøulykker, der forekommer i eller uden for Fællesskabet, herunder utilsigtet havforurening, som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 2850/2000/EF af 20. december 2000 om fastsættelse af EF-rammebestemmelser for samarbejde i tilfælde af utilsigtet eller forsætlig havforurening(9).
Ordningen påvirker ikke forpligtelser i medfør af eksisterende relevant lovgivning i Det Europæiske Fællesskab eller Det Europæiske Atomenergifællesskab eller gældende internationale aftaler.
Hovedformålet med ordningen er at yde assistance efter anmodning i sådanne nødsituationer og at forbedre koordineringen af den indsats, der ydes af medlemsstaterne og Fællesskabet, under hensyntagen til de særlige behov, der gør sig gældende i de isolerede og mest afsides liggende regioner eller øer i Fællesskabet.
3. Ordningen består af forskellige elementer og foranstaltninger, herunder:
- udpegning af de indsatshold og anden indsatsstøtte, der er til rådighed i medlemsstaterne for en indsats i nødsituationer
- udarbejdelse og gennemførelse af et uddannelsesprogram for indsatshold og anden indsatsstøtte og for eksperter til vurderings- og/eller koordineringshold
- workshops, seminarer og pilotprojekter om vigtige aspekter af indsatser
- etablering og om nødvendigt udsendelse af vurderings- og koordineringshold
- oprettelse og forvaltning af et monitorerings- og informationscenter
- oprettelse og forvaltning af et fælles varslings- og informationssystem
- andre former for støtte, såsom foranstaltninger for at fremme transport af ressourcer med henblik på indsatser.
Artikel 2
1. I tilfælde af en katastrofe eller større ulykke i Fællesskabet eller overhængende fare herfor, der har eller kan få grænseoverskridende virkninger, eller som kan føre til en anmodning om assistance fra en eller flere medlemsstater, underretter den medlemsstat, hvor nødsituationen optræder, øjeblikkeligt:
a) de medlemsstater, der kan blive berørt af katastrofen eller ulykken, medmindre der allerede er taget hensyn til denne underretningspligt i henhold til anden relevant lovgivning i Det Europæiske Fællesskab eller Det Europæiske Atomenergifællesskab eller gældende internationale aftaler, og
b) Kommissionen, når der kan forventes en anmodning om assistance via monitorerings- og informationscentret, for at Kommissionen om nødvendigt kan informere de andre medlemsstater og mobilisere de ansvarlige tjenestegrene.
2. Denne underretning skal om nødvendigt ske via varslings- og informationssystemet.
Artikel 3
For at sikre, at medlemsstaterne kan yde en effektiv indsats i tilfælde af en større ulykke eller katastrofe, skal de:
a) inden for deres ansvarlige tjenester, navnlig deres civilbeskyttelse eller andre beredskabstjenester, på forhånd udpege indsatshold, der kan stå til rådighed for en sådan indsats, eller som kan sammensættes med henblik på indsættelse med meget kort varsel, således at de kan udsendes, normalt inden for 12 timer efter en anmodning om assistance, idet der tages hensyn til, at indsatsholdets sammensætning skal afhænge af katastrofetypen og af de særlige behov i forbindelse med den pågældende katastrofe
b) udpege eksperter, som kan indkaldes til at indgå i vurderings- og koordineringshold, der indsættes i et indsats- eller operationsområde
c) bidrage med relevante generelle oplysninger om disse hold og eksperter og om medicinske ressourcer, jf. artikel 4, litra e), senest seks måneder fra denne beslutnings vedtagelse og herefter straks ajourføre disse oplysninger, når der er behov for det
d) overveje muligheden for, alt efter den foreliggende situation, også at stille andre ressourcer til rådighed via de ansvarlige tjenester, såsom specialuddannet personel og specialmateriel til indsatser ved særlige ulykker eller katastrofer, og for at indsætte ressourcer fra ikke-statslige organisationer og andre relevante organer
e) med henblik på anvendelse af denne beslutning udnævne de kompetente myndigheder, udpege kontaktpunkterne og underrette Kommissionen herom.
Artikel 4
Med henblik på at nå de mål og gennemføre de foranstaltninger, der er fastsat i artikel 1, skal Kommissionen:
a) oprette og administrere et monitorerings- og informationscenter, der er tilgængeligt og i stand til at gribe ind øjeblikkeligt 24 timer i døgnet og betjene medlemsstaterne og Kommissionen som et led i ordningen
b) etablere og administrere et pålideligt fælles varslings- og informationssystem til kommunikation og udveksling af information mellem monitorerings- og informationscentret og de kontaktpunkter, som medlemsstaterne har udpeget til dette formål
c) tilvejebringe kapacitet til at mobilisere og med kortest muligt varsel udsende mindre eksperthold med ansvar for:
- at give medlemsstaterne, monitorerings- og informationscentret og den stat, som anmoder om hjælp, en vurdering af situationen
- om nødvendigt, at fremme koordineringen af indsatser på stedet og, hvor det er nødvendigt og hensigtsmæssigt, at være forbindelsesled til de ansvarlige myndigheder i det land, der anmoder om assistance
d) udarbejde et uddannelsesprogram med henblik på at forbedre koordineringen af indsatser på civilbeskyttelsesområdet ved at sikre kompatibiliteten og komplementariteten mellem indsatsholdene, jf. artikel 3, litra a), og eventuelt anden indsatsstøtte, jf. artikel 3, litra b), og øge kompetencen hos vurderingseksperterne. Programmet bør omfatte fælles kurser og øvelser og en udvekslingsordning, hvorved enkeltpersoner kan udlånes til indsatshold i andre medlemsstater
e) indsamle oplysninger om medlemsstaternes kapacitet med hensyn til at opretholde en produktion af serum, vaccine og andre nødvendige medicinske ressourcer og om de lagre, der i givet fald vil være til rådighed for en indsats i tilfælde af en katastrofe eller større ulykke, og lade oplysningerne indgå i informationssystemet
f) opstille et program på grundlag af de erfaringer, der er gjort ved gennemførelsen af indsatser under ordningen, og videregive disse erfaringer gennem informationssystemet
g) fremme indførelsen og anvendelsen af nye teknologier til brug for ordningen, herunder varslingssystemer og systemer til udveksling af information, brug af satellitteknologi og støtte til beslutningstagning i forbindelse med forvaltning af katastrofer eller større ulykker
h) træffe foranstaltninger til at fremme transport af ressourcer til assistanceindsatser og andre støtteaktioner.
Artikel 5
1. Når der indtræffer en ulykke eller katastrofe i Fællesskabet, kan en medlemsstat rette en anmodning, der bør være så specifik som muligt, om assistance
a) fra de øvrige medlemsstater gennem monitorerings- og informationscentret, hvorefter Kommissionen, når anmodningen er modtaget, straks skal:
- videresende anmodningen til de øvrige medlemsstaters kontaktpunkter
- fremme mobiliseringen af indsatshold, eksperter og andre ressourcer
- indsamle validerede oplysninger om nødsituationen og formidle dem til medlemsstaterne
b) eller direkte fra de øvrige medlemsstater.
2. En medlemsstat, der modtager en anmodning om assistance, skal øjeblikkelig tage stilling til, om den er i stand til at yde den anmodende medlemsstat den nødvendige assistance, og underrette denne herom, enten gennem monitorerings- og informationscentret eller direkte, og derpå, afhængigt af omstændighederne, også centret med angivelse af omfanget af og betingelserne for den assistance, landet kan yde.
3. Den anmodende medlemsstat er ansvarlig for ledelsen af indsatserne. Myndighederne i den anmodende medlemsstat skal udstikke retningslinjer og om nødvendigt fastlægge grænserne for de opgaver, der overdrages til indsatsholdene, uden at give detaljer om deres udførelse, idet dette overlades til den ansvarlige person, der er udpeget af den medlemsstat, der yder assistance.
4. Den anmodende medlemsstat kan anmode holdene om at lede indsatsen på dens vegne, og de hold, der stilles af medlemsstaterne og Fællesskabet, skal i så fald bestræbe sig på at koordinere deres indsats.
5. Vurderings- og/eller koordineringsholdet skal fremme koordineringen mellem indsatsholdene, og hvor det er nødvendigt og hensigtsmæssigt, være forbindelsesled til de ansvarlige myndigheder i den anmodende medlemsstat.
Artikel 6
Bestemmelserne i artikel 5 kan efter anmodning også anvendes ved indsatser uden for Fællesskabet. Sådanne indsatser kan ydes enten som en selvstændig assistanceindsats eller som bidrag til indsatser, der ledes af en international organisation.
Det er den medlemsstat, der varetager formandskabet for Rådet for Den Europæiske Union, som koordinerer de assistanceindsatser i forbindelse med civilbeskyttelse, der gennemføres inden for rammerne af denne ordning uden for Fællesskabet.
Artikel 7
Følgende lande kan deltage i ordningen:
- kandidatlandene i Central- og Østeuropa i overensstemmelse med de betingelser, der er fastlagt i Europa-aftalerne, i deres tillægsprotokoller og i de afgørelser, der er truffet af de respektive associeringsråd
- Cypern, Malta og Tyrkiet på grundlag af de bilaterale aftaler, der indgås med disse lande.
Artikel 8
1. Kommissionen gennemfører de foranstaltninger, der er tilknyttet ordningen i overensstemmelse med de i artikel 9, stk. 2, fastlagte procedurer.
2. Kommissionen opstiller også efter proceduren i artikel 9, stk. 3, fælles regler, navnlig for følgende:
a) de ressourcer, der er til rådighed for en assistanceindsats, jf. artikel 3
b) monitorerings- og informationscentret, jf. artikel 4, litra a)
c) det fælles varslings- og informationssystem, jf. artikel 4, litra b)
d) vurderings- og/eller koordineringsholdene, jf. artikel 4, litra c), herunder kriterier for udvælgelse af eksperter
e) uddannelsesprogrammet, jf. artikel 4, litra d)
f) oplysning om medicinske ressourcer, jf. artikel 4, litra e)
g) indsatser inden for Fællesskabet på grundlag af resolutionen af 8. juli 1991 og indsatserne uden for Fællesskabet, jf. artikel 6.
Artikel 9
1. Kommissionen bistås af det udvalg, der blev nedsat ved artikel 4, stk. 1, i afgørelse 1999/847/EF.
2. Når der henvises til dette stykke, finder artikel 4 og 7 i afgørelse 1999/468/EF anvendelse.
Fristen i artikel 4, stk. 3, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.
3. Når der henvises til dette stykke, finder artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF anvendelse.
Fristen i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.
4. Udvalget fastsætter selv sin forretningsorden.
Artikel 10
Kommissionen evaluerer beslutningens gennemførelse hvert tredje år fra datoen for dens ikrafttræden og forelægger Europa-Parlamentet og Rådet resultaterne af denne evaluering samt eventuelle forslag til ændringer af beslutningen.
Artikel 11
Denne beslutning træder i kraft den 1. januar 2002.
Artikel 12
Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Luxembourg, den 23. oktober 2001.
A Tanács határozata
(2001. október 23.)
polgári védelmi segítségnyújtási beavatkozások terén a fokozott együttműködés előmozdítását segítő közösségi eljárás kialakításáról
(2001/792/EK, Euratom)
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 308. cikkére és az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 203. cikkére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],
tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére [4],
mivel:
(1) A természeti, illetve műszaki katasztrófák során a tagállamok közötti kölcsönös segítségnyújtás javításáról szóló, 1991. július 8-i tanácsi és a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői által elfogadott állásfoglalás [5] végrehajtására vonatkozó közösségi intézkedések hozzájárultak a személyek, a környezet és a tulajdon védelméhez; most arra van szükség, hogy fokozott védelmet biztosítsanak a természeti és a műszaki katasztrófák, a radiológiai balesetek és a környezeti veszélyhelyzetek esetén, beleértve akár az Európai Unión belül, akár azon kívül történő véletlen tengeri szennyezést is, valamint arra, hogy megerősítsék az állásfoglalás rendelkezéseit.
(2) 2000. április 19-én hatályba lépett az ENSZ Európai Gazdasági Bizottságának keretében létrejött egyezmény az ipari balesetek országhatáron túli hatásairól, amelynek rendelkezései olyan esetekre terjednek ki, mint például a megelőzés, a veszélyhelyzetre szóló felkészülés, a közvélemény tájékoztatása és a lakosság részvétele, az ipari balesetek tájékoztatási rendszerei, az intézkedések és a kölcsönös segítségnyújtás. A Közösség az egyezményt a 98/685/EK tanácsi határozattal [6] hagyta jóvá.
(3) A polgári védelmi segítségnyújtási beavatkozások esetében a fokozott együttműködés előmozdítását szolgáló eljárás kiegészítheti a polgári védelemre vonatkozó jelenlegi közösségi cselekvési programot [7] olyan súlyos veszélyhelyzetekre szóló támogatás biztosításával, amelyek sürgős intézkedést igényelhetnek. Ez az eljárás megkönnyítheti a beavatkozási egységek, szakértők és más erőforrások szükség szerinti mozgósítását egy megerősített közösségi polgári védelmi szervezet révén, amely megfigyelési és tájékoztatási központból, illetve veszélyhelyzet kezelésére szolgáló közös kommunikációs és tájékoztatási rendszerből áll. Lehetőséget biztosíthat továbbá a veszélyhelyzettel kapcsolatos megerősített információk gyűjtésére, azok továbbítására a tagállamokhoz és a beavatkozásokból merített tapasztalatok cseréjére is.
(4) Ez az eljárás megfelelően figyelembe veszi a vonatkozó közösségi jogszabályokat és a nemzetközi kötelezettségeket. Következésképpen ez a határozat nem érintheti a tagállamok két- vagy többoldalú szerződésekben előírt, az e határozat hatálya alá tartozó ügyekkel kapcsolatos kölcsönös jogait és kötelezettségeit.
(5) A megelőzésnek nagy jelentősége van a természeti, műszaki és környezeti katasztrófák elleni védekezésben, és ez további intézkedések mérlegelését igényelheti.
(6) A Közösségen belüli olyan súlyos veszélyhelyzet vagy annak közvetlen veszélye esetében, amely határokon átnyúló hatásokat vált vagy válthat ki, illetve egy vagy több tagállam részéről segélykérésre vezethet, szükség szerint megfelelő értesítést kell küldeni egy megbízhatóan kialakított, veszélyhelyzet kezelésére szolgáló közös kommunikációs és tájékoztatási rendszer útján.
(7) A tagállamok és a Közösség szintjén előkészítő intézkedéseket kell hozni, hogy a beavatkozási egységek a veszélyhelyzetekben szükség szerinti gyorsasággal és összehangoltan, megfelelő rugalmassággal mozgósíthatók legyenek, és az oktatási program révén az értékelő, illetve koordináló egységek, beavatkozási egységek, valamint a szükség szerinti egyéb erőforrások hatékony reagáló képessége és feladataik kölcsönös kiegészítése biztosított legyen. A szükséges egészségügyi erőforrásokkal kapcsolatos információk összegyűjtését és az új technológiák alkalmazásának ösztönzését további előkészítő intézkedések érintik.
(8) A szubszidiaritás elvének megfelelően, a közösségi eljárás további haszna a nemzeti politikák támogatása és kiegészítése a kölcsönös polgári védelmi segítségnyújtás terén. Ha a rendelkezésre álló erőforrások alapján a segítséget kérő tagállam felkészültsége nem elegendő arra, hogy megfelelően reagáljon nagyobb veszélyhelyzetre, az adott tagállam, a közösségi eljárás igénybevételével kiegészítheti felkészültségi eszköztárát.
(9) Az eljárásnak lehetővé kell tennie a mozgósítást és a koordináció előmozdítását, és a fokozott védelem biztosításához hozzájárulva, támogatnia kell a segítségnyújtási beavatkozásokat, elsősorban a személyek, valamint a környezet és az anyagi javak tekintetében, beleértve a kulturális örökséget is, ilyen módon csökkentve a veszteséget emberéletben, a sebesülést, az anyagi, gazdasági és környezeti kárt, hozzájárulva a társadalmi kohézió és szolidaritás céljainak eléréséhez.
(10) Az elszigetelt és legkülső régióknak, valamint a Közösség néhány egyéb területének földrajzi helyzetük, terepviszonyaik, szociális és gazdasági körülményeik folytán gyakran sajátos jellegzetességei és igényei vannak. Mindez kedvezőtlen hatással bír, akadályozzák a segítségnyújtást és a beavatkozáshoz szükséges erőforrások bevetését, megnehezítve a segítségnyújtást és a segédeszközök bevetését, és különleges segítségnyújtási igényeket támasztanak nagyobb veszélyhelyzettel fenyegető, súlyos veszély esetén. Ez a közösségi eljárás a hasonló helyzetekre és igényekre való eredményesebb reagálást is lehetővé teheti.
(11) A Közösségen kívüli polgári védelmi segítségnyújtási beavatkozás terén a Közösség és a tagállamok olyan eljárást alkalmazhatnának, amely adott hatáskörükön belül megkönnyíti és alátámasztja a végrehajtott intézkedéseket.
(12) Ez a közösségi eljárás, a még meghatározandó feltételek mellett, eszközként szolgálhat az Európai Unióról szóló szerződés V. címében említett válságkezelés megkönnyítéséhez és támogatásához is.
(13) A segítségnyújtási beavatkozások vagy önállóan, vagy valamely nemzetközi szervezet által irányított művelet részeként hajthatók végre, amely esetben a Közösségnek ki kell alakítania kapcsolatait az adott világszervezetekkel vagy regionális nemzetközi szervezetekkel.
(14) Az eljárásban való részvétel nyitva állhat a csatlakozni kívánó országok előtt is.
(15) Javítani kell az átláthatóságot, és a Szerződés céljainak megvalósítására irányuló törekvés részeként meg kell szilárdítani a különböző meglévő polgári védelmi tevékenységeket.
(16) Az e határozat végrehajtásához szükséges intézkedéseket a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskör gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozattal [8] összhangban kell elfogadni.
(17) Azzal, hogy ehhez az eljáráshoz ugyanazt a bizottságot veszik igénybe, amelyet a polgári védelem terén meglévő közösségi cselekvési programhoz, biztosítania kell a következetességet és az egymást kiegészítő jelleget az eljárás végrehajtásakor.
(18) Az Európai Közösséget létrehozó szerződés és az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződés kizárólag a 308., illetve a 203. cikkben ad felhatalmazást e határozat elfogadásához,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
(1) E határozattal közösségi eljárást (a továbbiakban: eljárás) vezet be a Közösség és a tagállamok közötti fokozott együttműködés előmozdítására súlyos veszélyhelyzetek vagy közvetlenül fenyegető súlyos veszélyhelyzet esetén, amely azonnali segítségnyújtást igényelhet a polgári védelem terén.
(2) Az eljárás rendeltetése az, hogy előmozdítsa elsősorban a személyek, valamint a környezet és a tulajdon, beleértve a kulturális örökséget is, hatékonyabb védelmének biztosítását olyan nagyobb veszélyhelyzetek esetén, mint a természeti, műszaki, radiológiai vagy környezeti balesetek a Közösségen belül vagy kívül, beleértve a véletlen tengerszennyezést is, a véletlen vagy szándékos tengerszennyezés terén folyó együttműködés közösségi keretének megállapításáról szóló, 2000. december 20-i 2850/2000/EK európai parlamenti és tanácsi határozat [9] rendelkezéseinek megfelelően.
Az eljárás nem érinti az Európai Közösség vagy az Európai Atomenergia-közösség meglévő, vonatkozó jogszabályaiban vagy a hatályos nemzetközi szerződésekben előírt kötelezettségeket.
Az eljárás általános célja az, hogy veszélyhelyzetek esetén kérésre támogatást nyújtson, illetve a tagállamok és a Közösség által biztosított segítségnyújtás tökéletesebb összehangolását előmozdítsa, a Közösség elszigetelt, legkülső és más övezetei és szigetei sajátos igényeinek figyelembevételével.
(3) Az eljárás komponensek és intézkedések sorozatából áll, beleértve az alábbiakat is:
- veszélyhelyzetek esetén a segítségnyújtáshoz a tagállamokban rendelkezésre álló beavatkozási egységek és egyéb segítségnyújtási módok azonosítása,
- oktatási program kidolgozása és végrehajtása a beavatkozási egységek és a többi a segítségnyújtásban részt vevő személy, valamint az értékelést végző, illetve koordináló egységek szakértői számára,
- a beavatkozások fő szempontjaival foglalkozó műhelyek, szemináriumok és kísérleti projektek,
- értékelő és/vagy koordináló egységek létrehozása, szükség szerint útnak indítása,
- megfigyelési és tájékoztatási központ létrehozása és irányítása,
- veszélyhelyzetek esetére közös kommunikációs és tájékoztatási rendszer létrehozása és irányítása,
- egyéb kapcsolódó intézkedés, így például a segítségnyújtáshoz az erőforrások szállításának elősegítésére irányuló intézkedések.
2. cikk
(1) A Közösségen belüli olyan súlyos veszélyhelyzet esetén vagy közvetlenül fenyegető súlyos veszélyhelyzet esetén, amely határon átnyúló hatásokat vált ki, vagy ilyen hatások kiváltására alkalmas, illetve amely egy vagy több tagállam részéről segélykéréssel járhat, az a tagállam, amelyben a vészhelyzet bekövetkezett, késedelem nélkül értesíti:
a) azokat a tagállamokat, amelyeket a veszélyhelyzet érinthet, kivéve, ha ez irányú értesítési kötelezettségének az Európai Közösség vagy az Európai Atomenergia-közösség erre vonatkozó rendelkezései, illetve más nemzetközi megállapodások alapján már eleget tett; és
b) a Bizottságot, abban az esetben, ha várható egy esetleges segélykérés a megfigyelési és tájékoztatási központon keresztül, azért, hogy a Bizottság szükség szerint tájékoztathassa a többi tagállamot, és illetékes szerveit mozgósíthassa.
(2) Ezt az értesítést, szükség szerint, a kommunikációs és tájékoztatási rendszeren keresztül kell megküldeni.
3. cikk
A tagállamok, annak érdekében, hogy súlyos veszélyhelyzet esetén hatékonyan tudjanak beavatkozni, a következő intézkedéseket hozzák:
a) illetékes szerveiken, különösen pedig polgári védelmi szolgálataikon vagy más segélyszolgálataikon belül előzetesen kijelölik azokat a beavatkozási egységeket, amelyek a beavatkozáshoz rendelkezésre állhatnak, vagy az értesítéstől számított nagyon rövid idő alatt készen állnak a bevetésre, hogy a segélykérést követően általában 12 órán belül útnak indíthatók legyenek, figyelembe véve, hogy az egység összetételét az adott veszélyhelyzet jellegének és a veszélyhelyzettel kapcsolatos sajátos igényeknek megfelelően kell kialakítani;
b) kiválasztják azokat a szakértőket, akiket a veszélyhelyzet helyszínén az értékelő, illetve koordináló egységben tudnak alkalmazni;
c) e határozat elfogadásától számított 6 hónapon belül közlik az egységekre, a szakértőkre, valamint a 4. cikk e) pontja szerinti egészségügyi erőforrásokra vonatkozó általános jellegű vonatkozó információkat, és szükség szerint haladéktalanul frissítik azokat;
d) mérlegelik annak a lehetőségét, hogy szükség szerint az illetékes szolgálatok útján rendelkezésre álló segítséget is igénybe vegyenek, így például az adott veszélyhelyzetre szakosodott személyzet és a felszerelés biztosítása terén, valamint olyan erőforrások igénybevételének a lehetőségét, amelyek nem kormányzati szervezetek és más megfelelő szervezetek útján biztosíthatók;
e) e határozat alkalmazása céljából megjelölik illetékes hatóságaikat, kijelölik a kapcsolattartási pontokat, és erről tájékoztatják a Bizottságot.
4. cikk
Az 1. cikkben előírt célok eléréséhez és intézkedések végrehajtásához a Bizottság:
a) létrehoz és irányít egy olyan megfigyelési és tájékoztatási központot, amely napi 24 órán át elérhető és azonnali reagálásra képes, valamint - az eljárás céljai érdekében - a tagállamok és a Bizottság rendelkezésére áll;
b) létrehoz és működtet egy megbízható, közös, veszélyhelyzetben irányadó kommunikációs és tájékoztatási rendszert az információk közlésének és cseréjének biztosítására a megfigyelési és tájékoztatási központ, valamint a tagállamok által erre kijelölt kapcsolattartási pontok között;
c) megteremti a lehetőséget a szakértők kis csoportjainak lehető leggyorsabb mozgósításához és útnak indításához, akik felelősek:
- a helyzetértékelésért a tagállamok, a megfigyelési és tájékoztatási központ és a segélykérő állam részére,
- szükség szerint a helyszíni segítségnyújtási műveletek előmozdításáért és összehangolásáért, valamint szükség és lehetőség szerint, a segélykérő állam illetékes hatóságaival történő kapcsolattartásért;
d) beindít egy oktatási programot, amelynek célja a polgári védelmi segítségnyújtás összehangolásának javítása a 3. cikk a) pontjában említett beavatkozási egységek, vagy, szükség szerint, a 3. cikk b) pontjában említett egyéb a segítségnyújtásban részt vevő személyek között az összeegyeztethetőség és a kölcsönös kiegészítés biztosításával, valamint a helyzetértékelő szakemberek szakértelmének javításával. A programnak ki kell terjednie közös tanfolyamokra és gyakorlatokra, és egy olyan csererendszert kell tartalmaznia, amelynek révén az egység tagjait más tagállamokban működő egységekhez küldik;
e) összegyűjti a tagállamok - szérumok és oltóanyagok gyártásában vagy más szükséges egészségügyi erőforrások fenntartásában megnyilvánuló - kapacitására, illetve azokra a készletekre vonatkozó információkat, amelyek súlyos veszélyhelyzet esetén rendelkezésre állhatnak a beavatkozáshoz, továbbá ezeket az információkat az információs rendszerbe felveszi;
f) programot indít az eljárás keretében végrehajtott beavatkozásokból szerzett tapasztalatok értékelésére, és az információs rendszeren keresztül terjeszti azokat;
g) ösztönzi és bátorítja az új technológiák bevezetését és alkalmazását az eljárás céljai érdekében, beleértve az értesítő- és riasztórendszereket, információcsere-rendszert, műhold-technológia használatát és a veszélyhelyzetek kezelését szolgáló döntéshozatal előmozdítását;
h) intézkedéseket hoz a segítségnyújtási beavatkozáshoz és más kapcsolódó tevékenységekhez kapcsolódó erőforrások szállításának előmozdítására.
5. cikk
(1) Ha a Közösségen belül veszélyhelyzet áll elő, a tagállam, a lehető legrészletesebben megfogalmazott megkeresés alapján segítséget kérhet:
a) a többi tagállamtól a megfigyelési és tájékoztatási központon keresztül, amely esetben a megkeresés kézhezvételét követően a Bizottság, szükség szerint és késedelem nélkül:
- továbbítja a kérést a többi tagállam kapcsolattartási pontjaihoz,
- elősegíti az egységek, a szakértők és a segítségnyújtásban részt vevő egyéb személyek mozgósítását,
- összegyűjti a veszélyhelyzettel kapcsolatos megerősített információkat, és továbbítja azokat a tagállamoknak; vagy
b) közvetlenül a többi tagállamtól.
(2) A tagállam, amelyhez segítségnyújtás iránti megkeresést intéztek, azonnal eldönti, hogy képes-e a szükséges segítségnyújtására, és erről a segélykérő tagállamot a megfigyelési és tájékoztatási központon keresztül vagy közvetlenül tájékoztatja, majd a körülményektől függően, a központot is tájékoztatja, megjelölve az általa biztosítható segítség méretét és feltételeit.
(3) A segítségnyújtási beavatkozások irányításáért a segélykérő tagállam a felelős. A segélykérő tagállam hatóságai iránymutatásokat hoznak, és szükség esetén kijelölik a beavatkozási egységekre bízott feladatok határait, azok végrehajtásának részletezése nélkül, ami a segítséget nyújtó tagállam által kijelölt, ezzel megbízott felelős feladata.
(4) A segélykérő tagállam felkérheti az egységeket, hogy nevében lássák el a beavatkozás irányítását, amely esetben a tagállamok és a Közösség által küldött egységek törekszenek beavatkozásaik összehangolására.
(5) A helyzetértékelő és/vagy koordináló egységnek elő kell mozdítania a beavatkozási egységek közötti összehangolást és, szükség és lehetőség esetén, a beavatkozást kérő tagállam illetékes hatóságaival való kapcsolattartást.
6. cikk
Az 5. cikk rendelkezései kérésre a Közösségen kívül történő beavatkozások során is alkalmazhatók. Ezek a beavatkozások akár önálló segítségnyújtási beavatkozásként, akár valamely nemzetközi szervezet által irányított beavatkozás részeként is végrehajthatók.
Az ezen eljárás keretében a Közösségen kívül végrehajtott polgári védelmi segítségnyújtási beavatkozások összehangolását az Európai Unió Tanácsának elnökségével megbízott tagállam biztosítja.
7. cikk
Az eljárásban való részvétel nyitva áll:
- a közép- és kelet-európai csatlakozni kívánó országok számára az Európai-megállapodásokban, azok kiegészítő jegyzőkönyveiben és az adott Társulási Tanácsok határozataiban megállapított feltételek szerint,
- Ciprus, Málta és Törökország számára a velük megkötendő kétoldalú megállapodások alapján.
8. cikk
(1) A Bizottság a 9. cikk (2) bekezdésében előírt eljárásoknak megfelelően hajtja végre az eljárással kapcsolatos intézkedéseket.
(2) A Bizottság a 9. cikk (3) bekezdésében előírt eljárások szerint közös szabályokat is megállapít, különösen az alábbi területeken:
a) a 3. cikk szerinti segítségnyújtási beavatkozáshoz rendelkezésre álló erőforrások;
b) a 4. cikk a) pontja szerinti megfigyelési és tájékoztatási központ;
c) a 4. cikk b) pontja szerinti veszélyhelyzetekre vonatkozó közös irányadó kommunikációs és tájékoztatási rendszer;
d) a 4. cikk c) pontja szerinti helyzetértékelő és/vagy koordináló egységek, beleértve a szakértők kiválasztásában irányadó követelményeket is;
e) a 4. cikk d) pontja szerinti oktatási program;
f) a 4. cikk e) pontja szerinti egészségügyi erőforrásokkal kapcsolatos információ;
g) a Közösségen belüli beavatkozások, az 1991. július 8-i állásfoglalás alapján, valamint a 6. cikk szerinti Közösségen kívüli beavatkozások.
9. cikk
(1) A Bizottságot az 1999/847/EK határozat 4. cikkének (1) bekezdése alapján létrehozott bizottság segíti.
(2) Az e bekezdésre vonatkozó hivatkozás esetében az 1999/468/EK határozat 4. és 7. cikkét kell alkalmazni.
Az 1999/468/EK határozat 4. cikkének (3) bekezdésében előírt időtartam 3 hónapban kerül megállapításra.
(3) Az e bekezdésre vonatkozó hivatkozás esetében az 1999/468/EK határozat 5. és 7. cikkét kell alkalmazni.
Az 1999/468/EK határozat 5. cikkének (6) bekezdésében előírt időtartam 3 hónapban kerül megállapításra.
(4) A bizottság elfogadja eljárási szabályzatát.
10. cikk
A Bizottság, e határozat hatálybalépésétől számított minden harmadik évben értékeli a határozat végrehajtását, és az értékelés eredményeit, esetleges módosító javaslataival együtt, előterjeszti az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak.
11. cikk
Ez a határozat 2002. január 1-jén lép hatályba.
12. cikk
Ennek a határozatnak a tagállamok a címzettjei.
Kelt Luxembourgban, 2001. október 23-án.