*****
KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 23. juli 1984
om regionaludviklingsprogrammet for delstaten Nordrhein-Westfalen
(Kun den tyske udgave er autentisk)
(85/12/EOEF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE
FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,
efter i overensstemmelse med naevnte artikel 93 at have givet de beroerte parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger, under henvisning til disse bemaerkninger, og
ud fra foelgende betragtninger:
I
Ved skrivelse af 22. juli 1982 underrettede Forbundsrepublikken Tysklands regering i overensstemmelse med EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3, Kommissionen om regeringens aendrede retningslinjer for ydelse af investeringsstoette til forbedring af delstaten Nordrhein- Westfalens regionale, oekonomiske struktur, i det foelgende benaevnt »regionaludviklingsprogrammet«.
Den anmeldte aendring af de oprindelige retningslinjer fra 1978 og 1980 vedroerer hovedsagelig den aendrede afgraensning af delstaten Nordrhein-Westfalens »Foerdergebiete« (egnsudviklingsomraader). Delstaten har foretaget disse aendringer i tilslutning til den aendrede afgraensning af de omraader, der er omfattet af forbundsstatens og delstaternes faelles regionalstoetteordning »Gemeinschaftsaufgabe - Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstruktur« (faelles stoetteordning - forbedring af den regionale, oekonomiske struktur), idet den til dels har benyttet den metode, der anvendes inden for rammerne af den faelles stoetteordning.
Afgraensningen af delstatens »Foerdergebiete« er saaledes foretaget paa grundlag af en opdeling af forbundsstaten i 179 arbejdsformidlingsdistrikter. Graenserne for disse arbejdsformidlingsdistrikter blev i 1979 fastlagt meget noeje, kommune for kommune, under hensyntagen til pendlerproblematikken. Der blev fastlagt fem kriterier med henblik paa udvaegelsen af de stoetteberettigede arbejdsformidlingsdistrikter, nemlig en indikator til beskrivelse af den fremtidige udvikling i udbuddet af og efterspoergslen efter arbejdspladser i det paagaeldende arbejdsformidlingsdistrikt, den gennemsnitlige arbejdsloeshedsprocent i perioden 1976 til 1980, loensummen pr. arbejdstager i 1978, bruttonationalproduktet i 1978 - i det foelgende benaevnt BNP per capita - samt en indikator for infrastrukturen. Paa grundlag af disse indikatorer blev der for hvert arbejdsformidlingsdistrikt fastlagt et samlet indekstal, hvori beskaeftigelses - og indkomstindikatorerne er repraesenteret med hver 40 % og infrastrukturindikatoren med 20 %. Paa grundlag af de samlede indekstal for hvert omraade blev der foretaget en prioritering af de tilsammen 179 arbejdsformidlingsdistrikter. De distrikter, hvis indekstal var mindre end 459, blev anerkendt som »Foerdergebiete«. Med denne klassificering kunne der fra og med plads 73 ydes stoette i henhold til forbundsstatens og delstaternes faelles stoetteordning.
Delstaten Nordrhein-Westfalen benytter ganske vist de samme indekstal, men har dog fastlagt taerskelvaerdien saaledes, at der kan ydes stoette allerede ved plads 87. Man anser et omraade for at vaere stoetteberettiget, hvis dets samlede indekstal er mindst syv procentpoints lavere end gennemsnittet for Forbundsrepublikken. Paa denne maade kom arbejdsformidlingsdistrikterne Aachen (plads 82) og Borken-Bocholt (plads 87) ind under delstatsstoetteordningen. Seks distrikter og tre kommuner, som hidtil havde modtaget stoette, kunne ikke laengere komme i betragtning.
Som en afvigelse fra denne klassificeringsmetode har delstaten anerkendt arbejdsformidlingsdistrikterne Gelsenkirchen, Hagen, Siegen og omraadet Lengerich, der udgoer en del af arbejdsformidlingsdistriktet Osnabrueck som »Foerdergebiete« under delstatsstoetteordningen indtil slutningen af 1985, fordi disse omraader efter delstatsmyndighedernes opfattelse lider under foelgevirkningerne af den strukturomlaegning, som staalkrisen har givet anledning til. Stoetten til omraadet Lengerich under arbejdsformidlingsdistriktet Osnabrueck begrundes endvidere med, at dette perifert beliggende omraade Lengerich ville blive forfordelt, hvis der kun blev ydet stoette til den centrale del Osnabrueck/Georgsmarienhuette, saaledes som det er fastsat i det af Kommissionen godkendte program til fordel for staaldistrikterne, som er ivaerksat af forbundsstaten og delstaterne i faellesskab.
Af de naevnte omraader er Aachen og Hagen nye »Foerdergebiete«. I Borken-Bocholt, Osnabrueck (omraadet Lengerich) og Siegen skal den hidtidige stoetteintensitet forhoejes med 2,5 points, medens stoetten til Gelsenkirchen forbliver uaendret.
Tilsammen rummer de seks arbejdsformidlingsdistrikter ca. 3,1 % af forbundsstatens samlede befolkning eller 10,5 % af Nordrhein-Westfalens befolkning. Foruden disse befolkningsgrupper, der modtager stoette i henhold til naevnte fremgangsmaade, er 8,8 % af forbundsstatens og 29,7 % af delstatens befolkning omfattet af forbundsstatens og delstaternes faelles stoetteordning inklusive programmet til fordel for staaldistrikterne. Der blev fastsat en overgangsperiode indtil slutningen af 1983 for de seks »Foerdergebiete«, som blev udskilt i forbindelse med den nye klassificering. For at sikre ligebehandling vedtog delstatsmyndighederne at klassificere arbejdsformidlingsdistriktet Gummersbach, som i foraaret 1981 blev udelukket af den faelles stoetteordning, uden at der blev fastsat en overgangsperiode, som »Foerdergebiet« indtil slutningen af 1983, idet der blev fastsat en maksimal stoettesats paa 7,5 % (5,62 % nettotilskudsaekvivalent).
Der kan ydes stoette oprettelse og udvidelse af virksomheder. Saafremt det drejer sig om erhvervelse af en virksomhed, som trues af lukning, eller som er blevet lukket, kan der ydes investeringsstoette svarende til den andel af personalestyrken, som erhververen overtager. Herved gaelder de maksimumssatser, der er fastsat for oprettelse af en virksomhed. De andrager i hoejt prioriterede omraader 10 % (7,49 % nettotilskudsaekvivalent) og i de saakaldte »oevrige omraader« 7,5 % (5,62 % i nettotilskudsaekvivalent). Ved udvidelse af virksomheder er maksimumssatsen 7,5 %.
II
Da Kommissionen undersoegte, om den i regionaludviklingsprogrammet fastsatte stoette var forenelig med faellesmarkedet som omhandlet i EOEF-traktatens artikel 92, sammenlignede den foerst situationen i de paagaeldende omraader med situationen i Faellesskabet som helhed; dernaest den, om der paa nationalt plan skulle vaere betydelige regionale forskelle, som kunne goere ydelsen af regionalstoette berettiget. Med hensyn til de omraader, som efter delstatsregeringens opfattelse lider under foelgevirkningerne af den strukturomlaegning, der er foranlediget af staalkrisen, tog Kommissionen endvidere hensyn til de foelgevirkninger, som de i staalindustrien planlagte afskedigelser kunne faa for beskaeftigelsessituationen. Den forudsatte, at disse afskedigelser omgaaende og i fuldt omfang fik indvirkning paa arbejdsloeshedsprocenten i disse arbejdsformidlingsdistrikter.
Efter at have afsluttet undersoegelsen besluttede Kommissionen at indlede den i EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2, fastsatte procedure i anledning af den regionalstoette, der ydes i arbejdsformidlingsdistrikterne Borken-Bocholt og Siegen, samt i arbejdsformidlingsdistriktet Gummersbach indtil 1983. Ved skrivelse af 17. december 1982 gav Kommissionen derfor forbundsregeringen en frist til at fremsaette sine bemaerkninger.
Forbundsregeringen har efter samraad med delstaten Nordrhein-Westfalens regering forelagt Kommissionen sine bemaerkninger ved meddelelse af 21. februar 1983 og ved meddelelse af 10. maj 1983. Generelt er den af den opfattelse, at delstaten Nordrhein-Westfalen ifoelge EOEF-traktaten har ret til at definere sine regionale »Foerdergebiete« efter den af delstaten valgte metode. Selv i det tilfaelde, at man kunne gaa ind for den af Kommissionen benyttede fremgangsmaade, som bestaar i at undersoege de enkelte indikatorer for hvert enkelt distrikt, maatte man tage afstand fra, at Kommissionen undersoegte disse indiktatorer paa grundlag af de kriterier, der anvendes ved udvaegelsen af »Foerdergebiete« under den faelles stoetteordning. Da de maksimale stoettesatser i den supplerende regionale delstatsstoetteordning er vaesentligt lavere end maksimumsatserne for stoette i henhold til den faelles stoetteordning, burde de enkelte indikatorer, der benyttes i forbindelse med delstatsstoetteordningen, bedoemmes efter vaesentligt lavere taerskelvaerdier.
Med hensyn til de enkelte arbejdsformidlingsdistrikter, over for hvilke Kommissionen har indledt den i artikel 93, stk. 2, fastsatte procedure, har forbundsregeringen fremsat foelgende bemaerkninger:
Borken-Bocholt er et af delstatens mest traengende arbejdsformidlingsdistrikter. Bruttonationalproduktet ligger 17 % under landsgennemsnittet. Antallet af beskaeftigede i tekstil- og beklaedningsindustrien, som er saerlig haardt ramt af strukturomlaegningen, repraesenterer en meget stor procentdel af det samlede antal beskaeftigede i industrien (35,4 % i 1981). Arbejdsloesheden er steget betydeligt siden 1980, hvilket til dels skyldes tabet af 980 arbejdspladser i aarene 1981/82 som foelge af konkurser og forlig. Det kunne befrygtes, at denne negative udvikling ville fortsaette i 1983.
I arbejdsformidlingsdistriktet Siegen var der i december 1982 11 600 beskaeftigede i staalindustrien. Gaar man ud fra Kommissionens arbejdshypotese, ifoelge hvilken der skal nedlaegges 150 000 arbejdspladser i den europaeiske staalindustri i perioden 1983 til 1986, vil der for Siegens vedkommende blive tale om en reduktion af antallet af beskaeftigede i staalindustrien paa 20 % svarende til 2 300 arbejdspladser. Endvidere maa der regnes med et tab paa 1 600 arbejdspladser i de sektorer, der er afhaengige af staalindustrien. Der kan konstateres en nettoafvandring i arbejdsformidlingsdistriktet bortset fra 1980. Arbejdsloesheden er steget betydeligt og har siden december 1981 ligget over landsgennemsnittet.
Arbejdsformidlingsdistriktet Gummersbach var i perioden 1972 til 1977 klassificeret som »Foerdergebiet« under den supplerende regionale delstatsstoetteordning. Det blev i 1978 anerkendt som »Foerdergebiet« under den faelles stoetteordning, fordi de oekonomiske indiktorer i arbejdsformidlingsdistriktet var blevet vaesentligt forringet. Forbundsregeringen var endvidere af den opfattelse, at tildeling af stoette til en region ikke burde ophoere pludselig, men foerst efter en overgangsperiode. I oevrigt var der en raekke omraader under den faelles stoetteordning, for hvilke Kommissionen havde accepteret en overgangsordning, selv om de befandt sig i en bedre oekonomisk situation. Overgangsordningen var derfor berettiget ud fra princippet om ligebehandling. Desuden var beskaeftigelsessituationen i den sydlige del af arbejdsformidlingsdistriktet blevet vaesentligt forvaerret. III
Den i Nordrhein-Westfalen planlagte stoette til fordel for visse omraader kan paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkaarene, jf. EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1, ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner.
Ifoelge artikel 92, stk. 1, er de stoetteforanstaltninger, som modsvarer de deri fastsatte kriterier, i princippet uforenelige med faellesmarkedet. I de i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), anfoerte undtagelser, der kan anvendes i dette konkrete tilfaelde, eftersom der er tale om stoette med regionalt sigte, fastlaegges de maal, som soeges opfyldt i Faellesskabets interesse og ikke blot stoettemodtagernes interesse. Disse undtagelser skal fortolkes snaevert ved undersoegelsen af ethvert stoetteprogram med regionalt eller sektorielt sigte eller af enhver konkret anvendelse af generelle stoetteordninger, og navnlig gaelder de kun i tilfaelde, hvor Kommissionen kan fastslaa, at markedskraefterne i sig selv uden stoetteforanstaltningerne ikke vil faa stoettemodtagerne til at handle paa en saadan maade, at det kan bidrage til virkeliggoerelsen af et af de maal, som undtagelserne tager sigte paa.
At lade stoette, som ikke modsvareres af noget saadant, omfatte af de naevnte undtagelsesbestemmelser, ville vaere ensbetydende med at lade samhandelen mellem medlemsstaterne paavirke og at fordreje konkurrencevilkaarene, uden at Faellesskabets interesser paa nogen maade berettiger dertil, samtidig med at visse medlemsstater ville faa uberettigede fordele.
Naar Kommissionen med udgangspunkt i ovennaevnte principper undersoeger regionale stoetteordninger, skal den sikre sig, at de paagaeldende omraader har vanskeligheder, som i forhold til vanskelighederne i Faellesskabet som helhed er tilstraekkelig alvorlige til at begrunde ydelsen af stoetten og dennes intensitet, dvs. at stoetten er noedvendig til virkeliggoerelsen af de i traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) eller c), opregnede maal. Kan dette ikke paavises, er det klart, at stoetten ikke bidrager til virkeliggoerelsen af de maal, som undtagelserne tager sigte paa, men isaer tjener til forbedring af de paagaeldende virksomheders situation.
Paa grundlag af en meddelelse fra Kommissionen om de almindelige stoetteordninger med regionalt sigte erkendte repraesentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Raadet, i deres foerste resolution af 20. oktober 1971 (1), at de regionale stoetteforanstaltninger, saafremt de er fyldestgoerende og anvendes med omtanke, udgoer et uundvaerligt egnsudviklingsredskab, som goer det muligt for medlemsstaterne at foere en regionalpolitik, der tager sigte paa en udvikling med stoerre balance mellem de forskellige omraader inden for ét land og inden for Faellesskabet som helhed.
Derfor skal Kommissionen paa grundlag af de regionale samordningsprincipper for stoette med regionalt sigte, som har til formaal at begraense faren for en overbudspolitik, vurdere, om en saadan stoette er forenelig med artikel 92, stk. 3, litra a) og c), under hensyntagen til baade den sociooekonomiske situation i de paagaeldende omraader paa faellesskabsplan og de store uligheder, der eventuelt findes mellem omraaderne i ét og samme land.
Da Kommissionen i 1980 gennemgik regionaludviklingsprogrammet, naaede den til den konklusion, at der i betragtning af delstaten Nordrhein-Westfalens situation, sammenlignet med situationen i Faellesskabet som helhed, kun var mulighed for at anvende undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra c). Da denne situation ikke har aendret sig i mellemtiden, kunne Kommissionen kun tage denne undtagelsesbestemmelse i betragtning, da den undersoegte den nordrhein-westfalske plan om en aendret afgraensning af de stoetteberettigede omraader.
Da Kommissionen skulle tage stilling til, om den af delstaten Nordrhein-Westfalen planlagte stoette til fordel for bestemte omraader var forenelig med faellesmarkedet anvendte den ovennaevnte principper. Den vurderede foerst de paagaeldende omraader ud fra en faellesskabssynsvinkel, idet den sammenlignede bruttonationalproduktet per capita samt arbejdsloesheden i de paagaeldende omraader med de tilsvarende gennemsnitsvaerdier for Faellesskabet; dernaest undersoegte den, om der paa nationalt plan skulle vaere betydelige regionale forskelle, som kunne goere ydelsen af regionalstoette berettiget. Ved denne undersoegelse anvendte den en raekke indikatorer.
Det drejer sig hovedsagelig om angivelser vedroerende indkomst, oekonomi, arbejdsloeshed, efterspoergsel efter arbejdspladser, nettovandringer og infrastruktur.
Kommissionen undersoegte desuden, om regionalstoetten paa grund af saerlige strukturelle problemer - ensidig oekonomisk struktur eller strukturomlaegninger inden for staalindustrien - kan anses som forenlig med faellesmarkedet.
Kommissionen er af den opfattelse, at den i regionaludviklingsprogrammet fastsatte stoette til arbejdsformidlingsdistrikterne Aachen, Gelsenkirchen, Hagen samt omraadet Lengerich i arbejdsformidlingsdistriktet Osnabrueck kan anses som forenelig med faellesmarkedet. Godkendelsen af stoetten til Aachen og Gelsenkirchen skyldes hovedsagelig den betydelige strukturbestemte arbejdsloeshed, der goer sig gaeldende i disse omraader. Anerkendelsen af Hagen som »Foerdergebiet« skyldes foerst og fremmest de beskaeftigelsesmaessige foelgevirkninger af afskedigelserne i staalindustrien.
Ydelsen af stoette til omraadet Lengerich under arbejdsformidlingsdistriktet Osnabrueck forekommer Kommissionen rimelig, fordi dette omraade i oekonomisk henseende hoerer noeje sammen med den del af arbejdsformidlingsdistriktet, der er anerkendt som »Foerdergebiet«.
Derimod mener Kommissionen, at det er uforeneligt med faellesmarkedet at yde stoette til arbejdsformidlingsdistrikterne Borken-Bocholt og Siegen. De af forbundsregeringen fremfoerte argumenter kan ikke aendre Kommissionens holdning, saaledes som den kom til udtryk ved indledningen af den i artikel 93, stk. 2, fastsatte procedure. Til de supplerende argumenter, som forbundsregeringen har fremfoert, har Kommissionen foelgende bemaerkninger:
Arbejdsformidlingsdistriktet Borken-Bocholt er ganske vist staerkt centreret om tekstil- og beklaedningsindustrien, men der er dog ikke tale om nogen ensidig oekonomisk struktur, da disse brancher i 1983 repraesenterede mindre end en tredjedel af arbejdspladserne inden for den forarbejdende industri og minedriften. Ifoelge de af forbundsregeringen angivne tal er en betydelig del af arbejdstagerne inden for industrien beskaeftiget i andre produktionsgrene end de ovenfor naevnte. Saaledes er antallet af beskaeftigede inden for staal, maskin- og transportmiddelindustri samt elektroindustri, finmekanik, jern, blik og metalvarer stoerre end antallet af beskaeftigede i tekstil- og beklaedningsindustrien. Antallet af beskaeftigede i tekstil- og beklaedningsindustrien faldt i perioden 1979 til 1983 3,7 % i aarsgennemsnit, fra september 1982 til september 1983 dog kun 2 %. Tilbagegangen var saaledes mindre end i Faellesskabet som helhed (2,4 %). Tekstilindustrien i Borken-Bocholt kunne endog notere en stigning i antallet af beskaeftigede fra 1982 til 1983. Arbejdsloesheden steg mindre i denne periode og laa under landsgennemsnittet.
Arbejdsformidlingsdistriktet Siegen ligger med sin langvarige arbejdsloeshed 1979 til 1983 kun lidt over landsgennemsnittet; ogsaa i 1983 laa tallet kun lidt over dette gennemsnit. Med hensyn til staalindustrien er Kommissionen gaaet ud fra forbundsregeringens antagelse, at reduktionen af produktionskapaciteten vil foere til en nedgang i antallet af beskaeftigede paa 20 %. Den er endvidere gaaet ud fra den antagelse, at afskedigelserne straks og i fuldt omfang ville indvirke paa arbejdsloesheden for 1983, og at denne situation ikke ville blive forbedret i de foelgende aar. Selv med denne maksimumshypotese ville arbejdsloesheden i Siegen ifoelge beregningerne ligge mindre end 30 % over landsgennemsnittet. Heller ikke, naar man tager de i Siegen overvejende negative nettovandringer i betragtning, berettiger denne situation til afvigelser fra det i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1, fastsatte princip, at statsstoette er uforenelig med faellesmarkedet.
Der skal fastsaettes en frist for ophaevelse af stoetteordninger, som er uforenelige med faellesmarkedet. Kommissionen saetter denne frist til den 30. juni 1985. Indtil dette tidspunkt kan der i arbejdsformidlingsregionerne Broken-Bocholt og Siegen anmodes om investeringsstoette efter de regler, der var gaeldende indtil 1. januar 1982.
Kommissionen har ved indledningen af proceduren ikke gjort indsigelse mod, at der for de af delstatens »Foerdergebiete«, som udgik af ordningen ved den nye afgraensning, blev fastsat en overgangsperiode, som udloeb i slutningen af 1983. Forbundsregeringen har i sine bemaerkninger anfoert, at arbejdsformidlingsdistriktet Gummersbach, foer det for et begraenset tidsrum blev klassificeret som »Foerdergebiet« under den faelles stoetteordning, havde haft status som »Foerdergebiet« under delstaten, og at det netop blev klassificeret som »Foerdergebiet« under den faelles stoetteordning, fordi det befandt sig i en ugunstig socio-oekonomisk situation i forhold til delstatens oevrige »Foerdergebiete«. Kommissionen havde ikke gjort indsigelse mod arbejdsformidlingsdistriktets klassificering som »Foerdergebiet« under den faelles stoetteordning. I kraft af den stoette, der er fastsat for overgangsperioden, vil arbejdsformidlingsdistriktet vaere stillet, som om det havde vaeret et »Foerdergebiet« under delstaten og ikke den hoejere klassificering som »Foerdergebiet« under den faelles stoetteordning. Af hensyn til ligebehandlingen bifaldt Kommissionen derfor, at der ogsaa for Gummersbach blev fastsat en overgangsperiode indtil udgangen af 1983.
For at Kommissionen i overensstemmelse med EOEF-traktatens artikel 93, stk. 1, kan foretage en loebende undersoegelse af den nordrhein-westfalske regionalstoetteordning, forelaegger forbundsregeringen hvert aar en beretning for Kommissionen med oplysninger om de samlede udgifter til stoette, stoerrelsen af de investeringer, hvortil der er ydet stoette, samt antallet af tilfaelde, hvori der er bevilget stoette. Da Kommissionen ved vurderingen af de arbejdsformidlingsdistrikter, der modtager stoette i kraft af deres status som staaldistrikter, bl.a. tager hensyn til de forventede tab af arbejdspladser, maa denne beretning for arbejdsformidlingsdistrikterne Hagen og Osnabruecks vedkommende ud over tallene vedroerende den stoette, der er ydet i disse omraader, indeholde oplysninger om, hver mange arbejdspladser der er gaaet tabt i staalindustrien i det foregaaende aar (nettotal), samt hvor mange arbejdspladser der er oprettet i de oevrige sektorer; desuden maa den indeholde de seneste prognoser vedroerende tabet af arbejdspladser i de enkelte arbejdsformidlingsdistrikters staalindustri. Kommissionen forbeholder sig ret til at undersoege en raekke konkrete tilfaelde. Ydelsen af stoette i henhold til denne beslutning beroerer ikke anvendelsen af eksisterende eller fremtidige specifikke regler for stoette, der ydes i visse sektorer -
VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Den investeringsstoette, som delstaten Nordrhein-Westfalen i henhold til retningslinjerne for ydelse af investeringsstoette til forbedring af delstaten Nordrhein-Westfalens regionale oekonomiske struktur (»regionaludviklingsprogrammet«), jf. det af »Das Ministerium fuer Wirtschaft, Mittelstand und Verkehr« udsendte cirkulaere af 10. juni 1982, paataenker at yde de i retningslinjernes punkt 4.11 til 4.13 naevnte virksomheder i arbejdsformidlingsdistrikterne Borken-Bocholt og Siegen, er uforenelig med faellesmarkedet i henhold til EOEF-traktatens artikel 92. Den maa ikke ydes efter 30. juni 1985.
Artikel 2
Den investeringsstoette, som delstaten Nordrhein-Westfalen i henhold til regionaludviklingsprogrammet paataenker at yde de i retningslinjernes punkt 4.11 til 4.13 naevnte virksomheder i arbejdsformidlingsdistrikterne Aachen, Hagen, Gelsenkirchen, Osnabrueck - omraadet Lengerich - samt i en overgansperiode i arbejdsformidlingsdistriktet Gummersbach, anses som forenelig med faellesmarkedet i henhold til EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3.
Artikel 3
Forbundsrepublikken Tyskland forelaegger hvert aar inden udgangen af foerste halvaar en beretning for Kommissionen med oplysninger om de samlede udgifter til regionalstoette, stoerrelsen af de investeringer, hvortil der er ydet stoette, samt antallet af tilfaelde, hvori der er bevilget stoette. Disse oplysninger skal gives for hvert arbejdsformidlingsdistrikt og for hver sektor (sektorer med to cifre i Eurostats systematiske fortegnelse over oekonomiske aktiviteter i De europaeiske Faellesskaber). For arbejdsformidlingsdistrikterne Hagen og Osnabrueck skal denne beretning endvidere indeholde oplysninger om, hvor mange arbejdspladser der er gaaet tabt i staalindustrien i det foregaaende aar (nettotal), samt hvor mange arbejdspladser der er oprettet i andre sektorer. Den skal endvidere indeholde de seneste prognoser vedroerende tab af arbejdspladser i de enkelte arbejdsformidlingsdistrikters staalindustri.
Endvidere fremsender Forbundsrepublikken Tyskland paa Kommissionens anmodning de oplysninger, som er noedvendige for Kommissionens undersoegelse af en raekke konkrete tilfaelde.
Artikel 4
Ydelsen af stoette i henhold til denne beslutning beroerer ikke anvendelsen af eksisterende eller fremtidige specifikke regler for stoette, der ydes i visse sektorer.
Artikel 5
Forbundsrepublikken Tyskland giver inden to maaneder fra meddelelsen af denne beslutning Kommissionen underretning om de foranstaltninger, den har truffet for at efterkomme beslutningen.
Artikel 6
Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 23. juli 1984.