KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 8. juli 2008
om de støtteforanstaltninger, Frankrig har iværksat til fordel for Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) - C 58/02 (ex N 118/02)
(meddelt under nummer K(2008) 3182)
(Kun den franske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2009/611/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1) og under hensyn til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFREMSTILLING
(1)
Den 18. februar 2002 anmeldte den franske regering en påtænkt omstruktureringsstøtte til fordel for Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (herefter benævnt »SNCM«) (2), suppleret med yderligere oplysninger i brev af 3. juli 2002 (3). Den anmeldte omstruktureringsstøtte bestod i en kapitaltilførsel på 76 mio. EUR til SNCM via Compagnie Générale Maritime et Financière (herefter benævnt »CGMF«) (4).
(2)
Ved brev af 19. august 2002 meddelte Kommissionen de franske myndigheder, at den havde besluttet at indlede den formelle undersøgelsesprocedure efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, i overensstemmelse med artikel 6 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (5).
(3)
Den 8. oktober 2002 (6) fremsendte de franske myndigheder deres bemærkninger til Kommissionen vedrørende beslutningen af 19. august 2002 (7).
(4)
På anmodning af de franske myndigheder blev der afholdt arbejdsmøder med Kommissionens tjenestegrene henholdsvis den 24. oktober 2002, den 3. december 2002 og den 25. februar 2003.
(5)
I forbindelse med indledningen af proceduren modtog Kommissionen bemærkninger fra to virksomheder - den 8. januar 2003 fra Corsica Ferries France (herefter benævnt »CFF«) (8) og den 7. januar 2003 fra koncernen Stef-TFE - samt den 18. december 2002 og den 9. og 10. januar 2003 fra forskellige lokale og regionale forvaltninger. Kommissionen videresendte ved brev af henholdsvis den 13. og 16. januar 2003 og den 5. og 21. februar 2003 disse bemærkninger til Frankrig, for at de franske myndigheder kunne fremkomme med deres kommentarer.
(6)
De franske myndigheder meddelte Kommissionen deres kommentarer til bemærkningerne fra CFF og Stef-TFE den 13. februar 2003 (9) og den 27. maj 2003 (10).
(7)
Den 16. januar 2003 fremsendte Kommissionens tjenestegrene en anmodning om yderligere oplysninger, som de franske myndigheder besvarede den 21. februar 2003.
(8)
Ved brev af 10. februar 2003 (11) redegjorde de franske myndigheder mere detaljeret for, hvorfor de mente, at støtteplanen på alle punkter overholdt EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (12) (herefter benævnt »rammebestemmelserne fra 1999«).
(9)
Den 25. februar 2003 (13) fremsendte de franske myndigheder efter anmodning fra Kommissionen kopi aktionæraftalen mellem SNCM og Stef-TFE.
10)
Ved beslutning 2004/166/EF af 9. juli 2003 (herefter benævnt »beslutningen fra 2003«) (14) godkendte Kommissionen på visse betingelser omstruktureringsstøtten til SNCM, der skulle udbetales i to rater, den ene på 66 mio. EUR og den anden på højst 10 mio. EUR, idet det endelige beløb skulle fastsættes afhængigt af nettoprovenuet fra salget af aktiver efter vedtagelsen af beslutningen fra 2003.
(11)
Den 13. oktober 2003 anlagde CFF sag ved Retten i Første Instans (herefter benævnt »Retten«) med påstand om annullation af beslutningen fra 2003 (sag T-349/03).
(12)
Den 8. september 2004 traf Kommissionen beslutning om, at de ændringer, som Frankrig havde anmodet om den 23. juni 2004, nemlig udskiftning af Aliso med Asco i fortegnelsen over de skibe, SNCM havde tilladelse til at benytte i henhold til beslutningen fra 2003, og salget af Aliso i stedet for Asco, ikke havde betydning for spørgsmålet om, hvorvidt den ved beslutningen fra 2003 godkendte omstruktureringsstøtte var forenelig med fællesmarkedet (15).
(13)
Ved beslutning af 16. marts 2005 (herefter benævnt »beslutningen fra 2005«) godkendte Kommissionen udbetalingen af anden rate af omstruktureringsstøtten på 3,3 mio. EUR, hvilket bragte det samlede godkendte støttebeløb op på 69 292 400 EUR.
(14)
Den 15. juni 2005 afsagde Retten dom i sag T-349/03 og annullerede beslutningen fra 2003 med henvisning til en fejlagtig vurdering af støttens minimumskarakter. Dommen indebar, at Kommissionen skulle begynde forfra på den formelle undersøgelsesprocedure, der blev indledt ved beslutning af 19. august 2002, og at beslutningerne af 8. september 2004 og 16. marts 2005, der var baseret på den annullerede beslutning fra 2003, bortfaldt.
(15)
Den 25. oktober 2005 (16) fremsendte de franske myndigheder oplysninger til Kommissionen om udviklingen i rederiets finansielle situation siden anmeldelsen af omstruktureringsplanen af 18. februar 2002.
(16)
Den 17. november 2005 (17) leverede de franske myndigheder oplysninger om gennemførelsen af omstruktureringsplanen fra 2002 og genoprettelsen af SNCM's egenkapital (18).
(17)
Den 15. marts 2006 fremsendte de franske myndigheder til Kommissionen et sammenfattende notat om markedet, forretningsplanen (indtægtsdelen) og den foreløbige resultatopgørelse (19). Kommissionens tjenestegrene fik udleveret yderligere dokumenter den 28. marts 2006 og den 7. april 2006 (20). I forbindelse med den sidstnævnte fremsendelse af dokumenter opfordrede de franske myndigheder Kommissionen til at overveje, om ikke en del af omstruktureringsstøtten fra 2002 i dens egenskab af »kompensation for public service-forpligtelser«, mere specifikt et beløb på 53,48 mio. EUR, i stedet for at blive betegnet som støtte til omstrukturering burde opfattes som ikke-støtte i overensstemmelse med retspraksis, jf. Altmark-dommen (21), eller som en særlig foranstaltning uafhængigt af omstruktureringsplanen i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 86, stk. 2.
(18)
Den 21. april 2006 fik Kommissionen med henvisning til artikel 4 i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 (22) meddelelse om en planlagt fusion, hvorved virksomhederne Veolia Transport (herefter benævnt »VT«) (23) og Butler Capital Partners (herefter benævnt »BCP«) i fællesskab ville få kontrollen med SNCM (24). Kommissionen vedtog den 29. maj 2006 en beslutning om godkendelse af denne fusion (25).
(19)
Den 21. juni 2006 (26) fremsendte de franske myndigheder til Kommissionen arrêté af 26. maj 2006 fra den franske økonomi-, finans- og industriminister om godkendelse af selskabet CGMF's finansielle transaktioner, décret nr. 2006-606 af 26. maj 2006 om SNCM's nye status som privatretlig virksomhed og arrêté af 26. maj 2006 om godkendelse af Société nationale des chemins de fer's (SNCF) finansielle transaktioner i relation til SNCM.
(20)
Oplysningerne om tildelingen af public service-kontrakten og støtten af social karakter til besejlingen af Korsika blev fremsendt til Kommissionen den 7. juni 2006 (27).
(21)
Den 13. september 2006 vedtog Kommissionen en beslutning om at indlede den i EF-traktatens artikel 88, stk. 2, omhandlede procedure vedrørende de nye støtteforanstaltninger til fordel for SNCM og lade den omfatte den i 2002 anmeldte omstruktureringsplan (28) (herefter benævnt »beslutningen fra 2006«).
(22)
Den 16. november 2006 fremsendte Frankrig sine bemærkninger til Kommissionen vedrørende beslutningen fra 2006 (29).
(23)
Efter at Kommissionen fra visse interesserede parter var blevet anmodet om at forlænge fristen for fremsættelse af bemærkninger med en måned (30), besluttede Kommissionen at give samtlige interesserede parter denne yderligere frist (31).
(24)
Fra CFF (32) og STIM d'Orbigny (herefter benævnt »STIM«) (33) modtog Kommissionen bemærkninger, der blev videresendt til de franske myndigheder ved brev af 20. februar 2007. En tredjepart fremsendte ligeledes bemærkninger til de franske myndigheder og genfremsatte dem den 28. maj 2008.
(25)
De franske myndigheder meddelte deres kommentarer til bemærkningerne fra de interesserede tredjeparter den 30. april 2007 (34).
(26)
Den 20. december 2007 indgav CFF som opfølgning på fremsendelsen af oplysninger den 15. juni 2007 og den 30. november 2007 en klage over statsstøtten til SNCM. Klagen vedrører artikel 3 i den nye public service-kontrakt, der blev undertegnet i juni 2007 mellem Korsikas regionalforvaltning og konsortiet Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM for perioden 2007-2013. Ifølge CFF indebar gennemførelsen af bestemmelserne i denne artikel mobilisering af yderligere finansielle ressourcer til SNCM på 10 mio. EUR for 2007. Desuden ville kompensationen til SNCM for public service-forpligtelsen udgøre statsstøtte, som oven i købet var ulovlig, fordi den ikke var anmeldt til Kommissionen.
(27)
Kommissionen modtog visse oplysninger efter udløbet af den frist, der oprindeligt var sat til 13. februar 2007 (35) og informerede de interesserede parter om sin beslutning om at forlænge fristen for tredjeparter til at fremsætte bemærkninger til den 14. marts 2008.
(28)
Den 26. marts 2008 fremsendte Kommissionen bemærkningerne fra de interesserede tredjeparter til Frankrig, der meddelte sine kommentarer henholdsvis den 28. marts 2008, den 10. april 2008 og den 28. april 2008.
2. IDENTIFICERING AF MODTAGEREN AF DEN STØTTE, DER ER GENSTANDEN FOR DENNE BESLUTNING
(29)
Modtageren af den støtte, der er emnet for denne beslutning, er rederiet Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM), der har flere datterselskaber i søtransportsektoren, og som fragter passagerer, person- og lastbiler mellem det franske fastland og Korsika, Italien (Sardinien) og Maghreb (Algeriet og Tunesien).
(30)
Aktieselskabet SNCM blev oprettet i 1969 ved fusionen af »Compagnie générale transatlantique« og »Compagnie de navigation mixte«, der begge var oprettet i 1850. Rederiet hed på daværende tidspunkt »Compagnie générale transméditerranéenne«, men blev i 1976 omdøbt til »Société nationale maritime Corse-Méditerranée«, efter at »Société nationale des chemins de fer« (SNCF) havde købt aktier i rederiet. Rederiet var i realiteten udvalgt af den franske regering til at sikre princippet om territorial enhed i relation til Korsika, idet dets takster for søtransport skulle tilpasses SNCF's takster for jernbanetransport i henhold til en overenskomst, der blev indgået den 31. marts 1976 for 25 år. »La Compagnie générale transatlantique« havde i forvejen ved en tidligere overenskomst af 23. december 1948 af den franske regering fået til opgave at sikre trafikbetjeningen af Korsika.
(31)
Da den planlagte kapitaltilførsel blev anmeldt i 2002, ejedes 20 % af SNCM af SNCF og 80 % af CGMF. Efter fusionen den 30. maj 2006 (jf. betragtning 18 i denne beslutning) ejer BCP og VT henholdsvis 38 % og 28 % af aktierne i SNCM, medens CGMF fortsat kontroller 25 % (9 % af aktierne ejes af medarbejderne).
(32)
SNCM's vigtigste datterselskaber er Compagnie Méridionale de Navigation (herefter benævnt »CMN«) (36), Compagnie Générale de Tourisme et d'Hôtellerie (CGTH) (37), Aliso Voyage (38), Sud-Cargos (39), Société Aubagnaise de Restauration et d'Approvisionnement (SARA) (40), Ferrytour (41) og Les Comptoirs du Sud (42).
(33)
Efter salget af højhastighedsfartøjerne Aliso og Asco (43) i henholdsvis september 2004 og maj 2005 består SNCM's flåde af ti skibe (fem bilfærger (44) , fire kombiskibe (fragt og passagerer) (45) og et højhastighedsfartøj, der primært sejler fra Nice (46)). Syv af disse er regulært ejet af SNCM (47).
(34)
For fuldstændighedens skyld skal det oplyses, at rutesejladsen mellem havnene på det franske fastland og Korsika siden 1948 har været betragtet som en public service-forpligtelse, som SNCM og CMN havde koncession på fra 1976 til 2001 i henhold til en rammeaftale, der oprindeligt blev indgået for 25 år. I medfør af de gældende EF-regler (48) og efter et europæisk dækkende udbud (49) iværksat af regionalforvaltningen på Korsika (50) fik SNCM og CMN i fællesskab tildelt public service-kontrakten for sejladsen mellem Marseille og Korsika til gengæld for finansielle kompensationer i 2002-2006.
(35)
Da public service-kontrakten udløb ved udgangen af 2006, blev public service-forpligtelserne vedrørende trafikbetjeningen af Korsika efter et nyt europæisk udbud (51) overdraget konsortiet SNCM - CMN med virkning fra den 1. maj 2007 til den 31. december 2013 mod en kompensation på ca. 100 mio. EUR om året.
(36)
Sideløbende hermed er der pålagt alle transportvirksomheder, der besejler Korsika fra Toulon og Nice, forpligtelser med hensyn til antallet af overfarter. På disse ruter har indbyggerne på Korsika og visse andre kategorier af passagerer siden 2002 nydt godt af særligt fordelagtige vilkår, der er indført i overensstemmelse med Kommissionens beslutninger af henholdsvis 2. juni 2002 (52) og 24. april 2007 (53).
3. KONKURRENCESITUATIONEN
(37)
SNCM opererer inden for både passager- og godstrafik primært på to markeder: dels skibstrafik mellem det franske fastland og henholdsvis Korsika og Maghreb, dels lejlighedsvis skibstrafik til Italien og Spanien.
3.1. Besejlingen af Korsika
(38)
Passagertrafikken til og fra Korsika er et stærkt sæsonpræget marked, der er karakteriseret ved sæsonmæssige spidsbelastningsperioder med op til ti gange flere passagerer end i den mest »stille« måned i lavsæsonen, hvilket kræver, at operatøren råder over en flåde, der er dimensioneret til at kunne klare sådanne spidsbelastninger. Halvdelen af årsomsætningen ligger i juli og august. Der er desuden stor forskel på passagermængden henholdsvis til og fra øen, selv i højsæsonen: i juli er afgangene fra fastlandet f.eks. fuld besat, medens der næsten ingen passagerer er på tilbageturen. Det betyder, at skibenes gennemsnitlige belægningsgrad på årsbasis er forholdsvis lav.
(39)
SNCM har traditionelt været den operatør, der sikrede trafikforbindelsen mellem Korsika og det franske fastland. Rent skematisk ligger to tredjedele af selskabets aktivitet på trafikken mellem Marseille og Korsika i forbindelse med varetagelsen af public service-forpligtelsen; den sidste tredjedel af aktiviteten udgøres af trafikforbindelser mellem andre havne (Nice-Korsika, Toulon-Korsika og internationale forbindelser til Sardinien og Maghreb).
(40)
SNCM havde længe monopol inden for sin hovedaktivitet. Siden 1996 har rederiet imidlertid været udsat for en konkurrence, som har udviklet sig meget hurtigt. Rederiet Corsica Ferries France (CFF) er således i dag den dominerende aktør inden for skibsforbindelserne mellem fastlandet og Korsika, og dets markedsandel er fortsat stigende. Selv om CFF kun har været til stede på dette marked siden 1996, er dets passagertrafik vokset med […] (54) om året mellem 2000 og 2005, og stigningen fortsætter. I dag tager næsten […] af skibspassagererne mellem fastlandet og Korsika en CFF-færge, medens kun […] sejler med SNCM, og CMN befordrer den resterende del, der udgør […].
(41)
Den stilling, CFF har opnået på markedet i løbet af de sidste syv år, kan også aflæses ud af antallet af passagerer i højsæsonen mellem Korsika og det franske fastland. Det fremgår af figuren nedenfor, at CFF's markedsandel er vokset fra […] % i 2000 til […] % i den pågældende periode, og forskellen mellem de to rederier er på mere end 1 million passagerer.
Figur 1
Antallet af passagerer i højsæsonen (maj-september) mellem det franske fastland og Korsika - 2000-2007
(42)
SNCM's øvrige konkurrenter af mindre betydning på trafikken til og fra Korsika er Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines og TRIS.
(43)
SNCM's udbud af overfarter og selskabets markedsandele i relation til besejlingen af Korsika er reduceret inden for de sidste to år med en nedgang på […] % i udbuddet af pladser (- […] % på ruterne fra Nice og - […] % på ruterne fra Marseille).
(44)
Det kan dog ud af det fortsatte fald i markedsandele læses, at passagerernes tillid, som i vidt omfang forsvandt under de strejker og uroligheder, der var affødt af arbejdskonflikter i 2004 og 2005, bl.a. i forbindelse med rederiets privatisering, langsomt er ved at vende tilbage. Denne tillid er en nødvendig forudsætning for at bremse det fald i SNCM's markedsandel, der har kunnet konstateres de seneste år. I den forbindelse giver fremgangen i omsætningen i 2007 grund til optimisme med hensyn til rederiets levedygtighed, selv om det har måttet afgive betydelige markedsandele til den eneste konkurrent, der i dag sidder på en langt større del af markedet.
(45)
Markedet for passagertrafik mellem fastlandet og Korsika er i gennemsnit vokset med 4 % over de seneste 15 år. Stigningen forventes at fortsætte, idet der for 2008 ligeledes forventes en stigning på […] % og derefter en mere beskeden vækst de følgende år. Det ser dog ikke ud til, at det får nye aktører til at søge ind på markedet. Ved det udbud, som Office des Transports de Corse iværksatte om en public service-kontrakt om besejlingen af visse havne på Korsika i perioden 2007-2013, indkom der kun bud fra CFF og SNCM-CMN, selv om det var muligt kun at byde ind på en del af en given rute.
(46)
SNCM's største konkurrent, CFF, har øget udbuddet af pladser - og dermed sin markedsandel - ganske kraftigt fra 500 000 til […] mio. mellem 1999 og 2007 ([…] % af forøgelsen har fundet sted mellem 2006 og 2007), hvorved selskabets passagertrafik har kunnet øges (fra […] mio. passagerer i 2005 til […] mio. i 2007). Denne politik har dog medført en strukturelt set lavere belægningsgrad for CFF end for SNCM med en forskel på […] procentpoint i 2007. For SNCM var den gennemsnitlige belægningsgrad for hele året […] % i 2007, hvilket er normalt i betragtning af markedets stærkt sæsonbestemte struktur (jf. ovenfor).
(47)
Hvad angår fragttrafikken til og fra Korsika, havde SNCM i 2005 ca. […] % af markedet Marseille-Toulon til Korsika.
(48)
Med hensyn til almindelig godstransport (»uledsaget«) har SNCM og CMN tilsammen i realiteten monopol. I forbindelse med public service-kontrakten tilbyder de to selskaber hyppige afgange fra Marseille til alle havne på Korsika.
(49)
Ledsagede anhængere, der transporteres med færgerne, udgør i alt ca. 24 % af den almindelige godstransport målt i løbende meter, og her er der konkurrence mellem samtlige passagertrafikselskaber. SNCM og CMN sidder også på størsteparten af denne ledsagede trafik. De øvrige operatører, især CFF, har en markedsandel på 10 % svarende til 2 % af det samlede marked.
(50)
For køretøjer med egen trækkraft (55), der transporteres med færgerne (ca. 24 % af den almindelige godstransport i 2003) har SNCM og CMN ligeledes størsteparten af det pågældende marked. CFF har dog siden 2002 udviklet sit udbud og har nu ca. […] % af markedet.
3.2. Besejlingen af Maghreb
(51)
Tunesien og Algeriet er et vigtigt marked med ca. 5 mio. passagerer, hovedsageligt flypassagerer. I denne sammenhæng repræsenterer skibstrafikken ca. 15 % af trafikstrømmene. Algeriet er et betydeligt marked for passagerskibstrafik med 560 000 passagerer, medens det tunesiske marked er noget mindre med 250 000 passagerer.
(52)
Markedet for skibstrafik mellem Frankrig og Maghreb har været støt voksende de senere år med 13 % mellem 2001 og 2005. I betragtning af udsigterne til stigende turiststrømme til denne region forventes der en vækst i skibstrafikken på 4 % frem til 2010.
(53)
I Algeriet indtager SNCM pladsen som markedets næststørste operatør efter Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), der er et offentligt algerisk rederi. SNCM's markedsandel er vokset fra 24 % i 2001 til […] % i 2005.
(54)
SNCM er ligeledes den næststørste operatør på det tunesiske marked efter Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Selv om SNCM siden 2001 har mistet markedsandele til CTN og er gået fra 44 % til […] % i 2004, kunne der dog konstateres en forbedring i 2005 ([…] %).
4. DE FORANSTALTNINGER, DER ER GENSTANDEN FOR DENNE BESLUTNING
4.1. Kapitaltilførslen til SNCM i 2002
4.1.1. Beskrivelse
(55)
Efter Kommissionens beslutning af 17. juli 2002 om godkendelse af redningsplanen for SNCM (56) anmeldte de franske myndigheder den 18. februar 2002 en omstruktureringsplan til fordel for SNCM. Denne foranstaltning bestod i gennem moderselskabet CGMF at tilføre SNCM kapital af en størrelsesorden på 76 mio. EUR, heraf 46 mio. EUR til dækning af omkostninger ved omstruktureringer (57). Denne kapitaltilførsel havde til formål af bringe SNCM's egenkapital op fra 30 mio. EUR til 106 mio. EUR.
(56)
I overensstemmelse med rammebestemmelserne fra 1999 forelagde de franske myndigheder Kommissionen en omstruktureringsplan (58) for SNCM:
i)
reduktion af antallet af overfarter og omfordeling af selskabets skibe mellem de forskellige ruter (færre overfarter til Korsika og øget besejling af Maghreb) (59)
ii)
reduktion af flåden med fire skibe, hvilket skulle indbringe 21 mio. EUR i likvide midler
iii)
frasalg af visse faste aktiver
iv)
nedskæring af personalet (60) med ca. 12 %, hvilket kombineret med en tilbageholdende lønpolitik skulle reducere bemandingsudgifterne på 61,8 mio. EUR i 2001 til […] mio. EUR i gennemsnit fra 2003 til 2006 og udgifterne til personale i land på 50,3 mio. EUR i 2001 til […] mio. EUR i samme periode
v)
nedlæggelse af de to datterselskaber Compagnie Maritime Toulonnaise og Corsica Marittima, hvis aktiviteter skulle overtages af SNCM.
(57)
Som reaktion på Kommissionens bemærkninger i dennes beslutning af 19. august 2002 redegjorde de franske myndigheder skriftligt i brev af 31. januar 2003 for de forbedringer, der var foretaget i omstruktureringsplanen på følgende punkter:
-
bindende tilsagn og præciseringer i relation til personalepolitikken
-
en plan for nedbringelse af udgifterne til køb af råvarer og hjælpestoffer
-
tilsagn fra SNCM om ikke at indlede en priskrig med sine konkurrenter på besejlingen af Korsika.
(58)
Angående sidstnævnte punkt præciserede de franske myndigheder, at »SNCM giver dette tilsagn uden forbehold, da rederiet mener, at det ville være til skade for dets strategiske positionering og imod dets interesser, fordi det ville medføre lavere indtjening og tillige være i strid med rederiets normale praksis og knowhow at indlede en priskrig.«
(59)
I forbindelse med omstruktureringsplanen præsenterede de franske myndigheder Kommissionen for en udførlig finansiel model for perioden 2002-2007 baseret på medianhypoteser for en række variabler (61). De finansielle prognoser viser bl.a., at man allerede i 2003 ville opnå et positivt driftsresultat.
Tabel 1
Finansiel model for perioden 2002-2007
(I mio. EUR)
2000
2001
2002
2002
2003
2004
2005
2006
2007
Gennemført
Gennemført
Plan
Gennemført
Plan
Plan
Plan
Plan
Plan
Omsætning
204,9
204,1
178
205,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Driftstilskud
85,4
86,7
74,5
77,7
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Driftsresultat
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nettoresultat
-6,2
-40,4
23
4,2
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Egenkapital
67,5
29,7
119
33,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nettogæld (ekskl. leasing)
135,8
134,5
67,7
144,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finansielle nøgletal
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Driftsresultat/omsætn.+ tilskud
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Egenkapital/gæld i balancen
50 %
22 %
176 %
23 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Tallene for 2000, 2001 og 2002 er hentet fra SNCM's årsrapporter for 2001 og 2002.
(60)
Kapitaltilførslen på 76 mio. EUR og den forventede tilbagevenden til rentabel drift i 2003 skulle ifølge de franske myndigheder betyde, at egenkapitalen kunne bringes op fra de ca. 30 mio. EUR ved udgangen af 2001 til 120 mio. EUR på kort sigt (2003) og derefter til […] mio. EUR ved planens afslutning (2006-2007). Det ville nedbringe gælden fra 145 mio. EUR i 2002 til mellem […] og […] mio. EUR i 2003-2005. I de sidste år af planen forventedes en forøgelse af gælden i forbindelse med udskiftning af et eller to af SNCM's egne skibe.
(61)
De franske myndigheder fremlagde også en følsomhedsanalyse af de forventede resultater i forhold til arbejdshypoteserne om trafikken på de forskellige ruter. De forskellige simulationer viste, at SNCM skulle kunne opnå en rentabel drift i de tænkte eksempler.
4.1.2. Fastlæggelse af beløbet for kapitaltilførslen
(62)
Den metode, de franske myndigheder (62) valgte til at fastlægge beløbet for kapitaltilførslen, bestod i at beregne finansieringsbehovet på grundlag af den gennemsnitlige gearing i 2000 i fem europæiske færgerederier. På trods af forskellene i disse virksomheders balance valgte de franske myndigheder et gennemsnit på 79 %. De franske myndigheder hævdede, at de finansielle prognoser for 2002-2007 resulterer i en gennemsnitlig gearing på 77 %, og at egenkapitalen skulle være oppe på 169 mio. EUR i 2007. Denne egenkapital skulle kunne opnås med en kapitaltilførsel på 76 mio. EUR og gode resultater af de forskellige foranstaltninger i omstruktureringsplanen.
4.2. Foranstaltninger efter kapitaltilførslen i 2002
4.2.1. Indledende bemærkning
(63)
Kapitaltilførslen og omstruktureringsplanen fra 2002 gav ikke de ventede resultater, og fra 2004 blev SNCM's økonomiske og finansielle situation kraftigt forværret. Det skyldtes dels en række interne faktorer (arbejdskonflikter, utilstrækkelig og forsinket opfyldelse af produktivitetsmålene, tab af markedsandele), dels faktorer, der lå uden for SNCM's kontrol (ringere interesse for Korsika som turistmål, CFF's erhvervelse af markedsandele, ledelsesmæssige fejl fra den franske stats side (63) samt stigende brændstofpriser.
(64)
SNCM's resultat blev opgjort til - 32,6 mio. EUR i 2004 og - 25,8 mio. EUR i 2005. Nettoresultatet var - 29,7 mio. EUR i 2004 og - 28,8 mio. EUR i 2005.
(65)
Forværringen af SNCM's økonomiske og finansielle situation foranledigede de franske myndigheder til at frasælge flere aktiver end forudset i omstruktureringsplanen fra 2002 og krævet i beslutningen fra 2003, samt at begynde at søge efter private partnere.
Tabel 2
Liste over de af SNCM afhændede aktiver siden 2002 (64)
Nettoprovenu af salget
Dato
Påtænkte frasalg i anmeldelsen fra 2002 (i EUR)
25 165 000
Aliso (til erstatning for Asco i overensstemmelse med Kommissionens beslutning af 8.9.2004)
[…]
30.9.2004
Napoléon
[…]
6.5.2002
Monte Rotondo
[…]
31.7.2002
Liberté
[…]
27.1.2003
Ejendomskomplekset Schuman
[…]
20.1.2003
Yderligere frasalg pålagt af Kommissionen i dennes beslutning af 9.7.2003 (i EUR)
5 022 600
SCI Espace Schuman
[…]
24.6.2003
Southern Trader
[…]
22.7.2003
Someca
[…]
30.4.2004
Amadeus
[…]
12.10.2004
CCM
[…] (65)
-
Yderligere frasalg efter beslutningen fra juli 2003 (i mio. EUR)
12,6
Asco
[…]
24.5.2005
Sud-Cargos
[…]
15.9.2005
Salg af lejligheder i SNCM's ejendomskompleks
(tidligere beboet af ansatte i SNCM)
[…]
9.2003 til 2006
I alt (mio. EUR)
42,385
4.2.2. Foranstaltninger gennemført efter rekapitaliseringen i 2002
(66)
Efter en åben og ikke-diskriminatorisk udvælgelsesprocedure (66) blev der omsider den 13. oktober 2005 indgået en aftale mellem staten, BCP og VT i en meget vanskelig social og finansiel kontekst. VT er således SNCM's industrielle operatør (aktiepost på 28 %), medens BCP er hovedaktionæren med en aktiepost på 38 %. Staten har - bl.a. over for de ansatte - forpligtet sig til at beholde en aktiepost i rederiet på 25 % (67). BCP og VT har udarbejdet en forretningsplan for SNCM, som blev fremsendt til Kommissionen den 7. april 2006.
(67)
Aftaleprotokollen, i henhold til hvilken 75 % af SNCM's kapital afstås til private overtagere, blev undertegnet den 16. maj 2006 mellem parterne (BCP, VT og CGMF).
(68)
Ifølge afdeling II i aftaleprotokollen forpligter CGMF sig til at godkende, tegne og indbetale en kapitalforøgelse i SNCM på i alt 142,5 mio. EUR.
(69)
Efter denne kapitalforøgelse skal SNCM's aktiekapital ved mortifikation af aktier nedbringes til det lovfæstede minimum for et ikke-børsnoteret selskab.
(70)
Ud over kapitalforøgelsen forpligter CGMF sig til at stille et beløb på 38,5 mio. EUR til rådighed for SNCM i form af et kontokurantlån. Dette lån, som SNCM indbetaler til en spærret konto (i banken CIC), skal anvendes til at finansiere »kulance«-omkostningsdelen oven i de beløb, der skal betales i medfør af lovfæstede og overenskomstmæssige bestemmelser, hvis overtagerne vil gennemføre en plan for personalenedskæringer (68). Kompensationer ud over de godtgørelser, de pågældende har krav på i medfør af lovfæstede og overenskomstmæssige bestemmelser, udbetales efter individuelle vurderinger udelukkende til ansatte, der har forladt virksomheden, og hvis ansættelseskontrakt dermed er brudt.
(71)
Efter disse foranstaltninger er der i aftaleprotokollens del III fastsat bestemmelse om, at CGMF til de private overtagere skal afstå aktier svarende til 75 % af virksomhedens aktiekapital og […], der skal anvendes til at finansiere den del af socialplanen, der går ud over de lovfæstede og overenskomstmæssige forpligtelser.
(72)
Ligeledes i henhold til afdeling III i aftaleprotokollen skal overtagerne og CGMF i fællesskab tegne nye aktier for i alt 35 mio. EUR, samtidig med at BCP/VT indsætter 8,75 mio. EUR på en indskudskonto. Disse penge stilles til rådighed for SNCM i takt med selskabets likviditetsbehov. I henhold til punkt III.2.7 i aftaleprotokollen svarer værdien af CGMF's aktier på ethvert tidspunkt til den oprindelige nominelle værdi forhøjet med […] % af den nominelle indbetalte værdi multipliceret med J/365, hvor J er antallet af dage forløbet siden den dato, de blev tegnet, fratrukket alle udbetalte beløb (f.eks. udbytte). Disse bestemmelser finder ikke anvendelse, såfremt rederiet går i betalingsstandsning eller træder i likvidation.
(73)
Aftaleprotokollen (punkt III.5) indeholder en ophævelsesklausul, som overtagerne kan gøre gældende kollektivt, hvis en af følgende begivenheder indtræffer og kan forventes at bringe deres forretningsplan og selskabets tilbagevenden til rentabel drift i fare:
-
SNCM får ikke public service-kontrakten om besejlingen af Korsika for perioden begyndende den 1. januar 2007-[…]
-
Europa-Kommissionen vedtager en negativ beslutning, eller Retten eller Domstolen træffer en negativ afgørelse, f.eks. i form af en afvisning af operationen eller fastsættelse af betingelser, der har væsentlig indvirkning på selskabets værdi, […].
(74)
I henhold til afdeling VII i aftaleprotokollen påtager CGMF sig en del af SNCM's sociale forpligtelser, nemlig udgifterne til pensionerede medarbejderes sygeforsikring, med et beløb på 15,5 mio. EUR med virkning fra datoen for overdragelsen af ejendomsretten til virksomheden.
(75)
De nærmere vilkår for virksomhedens ledelse er præciseret i aftaleprotokollens afdeling IV. Her står der, at ledelsesstrukturen i SNCM skal ændres til et aktieselskab med en direktion og en bestyrelse. Sidstnævnte skal i begyndelsen have 10 medlemmer og senere 14. Bestyrelsesformanden skal i en overgangsperiode være en repræsentant for staten. Hvis public service-kontrakten tildeles SNCM, overtager en repræsentant for BCP posten som bestyrelsesformand. Direktionen varetager den driftsmæssige ledelse af SNCM.
(76)
Den 26. maj 2006 godkendte den franske regering overtagelsen af SNCM samt de ovennævnte foranstaltninger.
(77)
Det fremgår af ovenstående, at aftaleprotokollen indeholder tre typer statslige støtteforanstaltninger, der gør det berettiget at undersøge, om de er forenelige med EF-reglerne om statsstøtte:
-
100 % salg af SNCM til en negativ pris på 158 mio. EUR (kapitalindskud på 142,5 mio. EUR og overtagelse af udgifterne til pensionerede medarbejderes sygeforsikring med et beløb på 15,5 mio. EUR)
-
kontokurantlånet fra CGMF på 38,5 mio. EUR til betaling af godtgørelser til de SNCM-medarbejdere, der afskediges
-
kapitaludvidelsen på 8,75 mio. EUR tegnet af CGMF samtidigt med indskuddet på 26,25 mio. EUR fra VT og BCP.
5. GENSTANDEN FOR DEN FORELIGGENDE BESLUTNING
(78)
Den foreliggende endelige beslutning vedrører de foranstaltninger, Frankrig har iværksat til fordel for SNCM siden den 18. februar 2002, dvs.:
-
CGMF's kapitalindskud i SNCM på 76 mio. EUR i 2002 (heraf 53,48 mio. EUR som kompensation for public service-forpligtelser og resten som omstruktureringsstøtte)
-
CGMF's negative salgspris for SNCM på 158 mio. EUR
-
CGMF's kapitaltilførsel på 8,75 mio. EUR
-
CGMF's overtagelse af visse yderligere sociale foranstaltninger for 38,5 mio. EUR.
(79)
Den foreliggende beslutning vedrører ikke undersøgelsen af de finansielle kompensationer, SNCM har modtaget eller vil modtage i relation til public service-forpligtelserne for perioden 2007-2013, der er genstand for en særskilt procedure.
6. BEGRUNDELSERNE FOR KOMMISSIONENS BESLUTNINGER FRA 2002 OG 2006
6.1. Indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure i 2002
(80)
I sin beslutning af 19. august 2002 om at indlede proceduren anerkendte Kommissionen, at SNCM kunne betragtes som en kriseramt virksomhed, men udtrykte tvivl om, hvorvidt den anmeldte støtteforanstaltning var i overensstemmelse med kriterierne i punkt. 3.2.2 i rammebestemmelserne fra 1999, der var gældende på daværende tidspunkt.
(81)
Kommissionen havde visse tvivl med hensyn til omstruktureringsplanen, fordi der ikke forelå en analyse af årsagerne til virksomhedens underskud. Kommissionen satte især spørgsmålstegn ved sammenhængen mellem tabene og public service-forpligtelserne, og hvordan SNCM's politik for køb af skibe påvirkede resultatopgørelsen, samt de planlagte foranstaltninger for forøgelse af virksomhedens produktivitet.
(82)
Kommissionen pegede desuden på visse lakuner i omstruktureringsplanen, bl.a. manglende konkrete tiltag til nedbringelse af udgifterne til rå- og hjælpestoffer og manglende oplysninger om SNCM's fremtidige takstpolitik.
(83)
Kommissionen var også usikker på, om den beregningsmetode, de franske myndigheder havde anvendt til at fastlægge størrelsen af rekapitaliseringen, var hensigtsmæssig, og det samme gjaldt visse af de hypoteser, der var lagt til grund for de finansielle simulationer.
6.2. Udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure i 2006
(84)
Kommissionen vedtog med sin beslutning af 13. september 2006 at udvide den formelle undersøgelsesprocedure fra 2002 til at omfatte de planlagte foranstaltninger i forbindelse med afhændelsen af SNCM til den private sektor.
(85)
For det første var Kommissionen efter de franske myndigheders opfordring af 7. april 2006 (jf. betragtning 17 i denne beslutning) til at behandle en del af kapitaltilførslen i 2002 på grundlag af retspraksis i henhold til Altmark-dommen, i tvivl om, hvorvidt de betingelser, hvortil Domstolen henviste i den pågældende dom (særlig den anden og den fjerde betingelse), var overholdt (69).
(86)
Under forudsætning af, at det pågældende beløb kunne betragtes som statsstøtte, der var forenelig med EF-traktatens artikel 86, stk. 2, fastslog Kommissionen i sin beslutning fra 2006, at det nye støttebeløb, der skulle vurderes på grundlag af rammebestemmelserne for omstruktureringsstøtte, kunne ansættes til 15,81 mio. EUR. Eftersom omstruktureringsstøtten i så fald var væsentligt lavere end det beløb, der blev anmeldt i 2002 og godkendt i 2003, udtrykte Kommissionen tvivl om, hvorvidt det var hensigtsmæssigt at opretholde alle de krav om kompenserende modydelser, SNCM var blevet pålagt ved Kommissionens beslutning fra 2003.
(87)
Kommissionen var ligeledes i tvivl om, hvorvidt de betingelser, der var fastsat ved beslutningen fra 2003, var overholdt, dvs. princippet om ikke at være prisførende og antallet af overfarter på Korsika-ruterne.
(88)
Med hensyn til den negative pris for salget af SNCM var Kommissionen usikker på, om det var i overensstemmelse med princippet om den private markedsøkonomiske investor, at staten havde gennemført en rekapitalisering inden afhændelsen af SNCM. Kommissionen var navnlig i tvivl om, hvorvidt beregningen af de likvidationsomkostninger, staten som hovedaktionær ville være tvunget til at betale i tilfælde af SNCM's likvidation, var korrekt.
(89)
Kommissionen var ikke overbevist om, at de finansielle foranstaltninger kunne retfærdiggøres i henhold til rammebestemmelserne om støtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder.
(90)
Kommissionen var desuden i tvivl om, hvorvidt principperne for både en privat og en offentlig investors medvirken var overholdt i forbindelse med den anden rekapitalisering på 8,75 mio. EUR, og hvorvidt tegningsbetingelserne var i overensstemmelse med retspraksis.
(91)
Endelig var Kommissionen usikker på, om de yderligere sociale foranstaltninger for 38,5 mio. EUR i form af støtte til enkeltpersoner kunne give virksomheden en indirekte fordel. Den pegede også på, at det i så fald kunne betyde, at de supplerende fratrædelsesgodtgørelser ikke skulle medregnes som en del af de risici, en fornuftig investor var villig til at løbe.
7. DE FRANSKE MYNDIGHEDERS HOLDNING
7.1. Vedrørende rekapitaliseringen i 2002
7.1.1. Vedrørende beløbet på 53,48 mio. EUR vurderet i lyset af Altmark-dommen
7.1.1.1. Overholdelsen af de fire betingelser i Altmark-dommen
(92)
De franske myndigheder opfordrede i deres brev af 7. april 2006 og i forbindelse med deres bemærkninger til beslutningen fra 2006 Kommissionen til at betragte en del af kapitalforøgelsen i 2002, nemlig 53,48 mio. EUR, som »kompensation for public service-forpligtelsen« for perioden 1991-2001 og dermed ifølge Altmark-dommen ikke som statsstøtte, eftersom de fire betingelser var opfyldt i det foreliggende tilfælde.
(93)
Mere specifikt i relation til den anden betingelse i Altmark-dommen understregede de franske myndigheder, at det ifølge dommen kun er beregningskriterierne, der skal være fastsat på forhånd på en objektiv og gennemsigtig måde. I den foreliggende sag præciserede de franske myndigheder, at beløbet på 53,48 mio. EUR blev udbetalt i november 2003 på grundlag af beregningskriterier, der var fastsat forud for den pågældende periode (1991-2001) (70).
(94)
Efter Frankrigs opfattelse rokkede den kendsgerning, at der efter en ny vurdering blev udbetalt yderligere kompensation, fordi den første blev fundet utilstrækkelig, ikke ved de franske myndigheders konklusion om, at de beregningskriterier, der var lagt til grund for beregningen af kompensationen på 53,48 mio. EUR, var klart og tydeligt fastsat på en objektiv og gennemsigtig måde forud for varetagelsen af public service-opgaverne.
(95)
Den fjerde betingelse i Altmark-dommen tog efter de franske myndigheders opfattelse sigte på de karakteristika ved en virksomhed med en public service-opgave, der gør den til en veldrevet virksomhed, men indeholder til gengæld overhovedet intet krav om en minimums- eller gennemsnitsrentabilitet for den pågældende virksomhed.
(96)
I denne henseende mente de franske myndigheder, at SNCM »umiddelbart kunne betegnes som veldrevet« i perioden fra 1991 til 2001, og at det »på ingen måde kunne betegnes som dårligt drevet« udelukkende med henvisning til de finansielle underskud i perioden 1991-2001. Ifølge de franske myndigheder kunne SNCM's underskud ikke tilskrives dårlig ledelse, men de meget strenge vilkår i de aftaler, der blev indgået i 1991 og 1996, samt den pludselige omvæltning på rederiets traditionelle marked, der skyldtes overgangen fra en monopolsituation til en stærkt konkurrencepræget kontekst. SNCM havde således optrådt som en rimeligt veldrevet virksomhed.
(97)
Frankrig understregede, at den offentlige operatør var den eneste virksomhed, der var i stand til at opfylde disse forpligtelser med hensyn til regelmæssig sejlads året rundt og antallet af overfarter på trods af, at der i 1996 kom en privat operatør ind på markedet, som kun besejlede bestemte ruter og udelukkende i højsæsonen. Man kunne i øvrigt ikke finde en anden virksomhed, hvis omkostninger kunne tjene som reference for vurderingen af, om niveauet for kompensationen til SNCM ville overstige de nødvendige omkostninger, der var affødt af varetagelsen af public service-opgaven. Det ville således ifølge de franske myndigheder være vanskeligt at sammenligne omkostningsstrukturen hos SNCM og hos andre færgerederier på grund af de særlige forhold i forbindelse med SNCM's aktivitet og med det marked, det opererede på.
(98)
På trods af, at det i praksis var umuligt at finde en virksomhed, der kunne tjene som sammenligningsgrundlag for den pågældende periode, mente Frankrig, at man havde bestræbt sig på under drøftelserne med Kommissionen i 2005 og 2006 at give objektive og veldokumenterede oplysninger, på grundlag af hvilke man kunne fastslå SNCM's karakter af »veldrevet og veludstyret gennemsnitsvirksomhed« og konstatere, at den fjerde betingelse i Altmark-dommen var opfyldt (71).
(99)
Frankrig mente desuden, at en sammenligning baseret på de til rådighed værende oplysninger om omkostningsstrukturen hos CFF og SNCM ikke ville modsige den umiddelbare formodning om, at SNCM var en veldrevet virksomhed, især fordi man ved en sådan sammenligning ikke kunne tage den meget betydelige del af public service-omkostningerne hidrørende fra fragttrafikken i betragtning.
(100)
I øvrigt bekræftede Frankrig, at man i en sag som den foreliggende måtte antage, at den retspraksis, der lå til grund for Altmark-dommen (og bl.a. Ferring-dommen), skulle forstås som en efterprøvning af, at der ikke var tale om overkompensation. I den forbindelse anførte de franske myndigheder, at de ydede tilskud ikke oversteg SNCM's faktiske omkostninger ved de public service-forpligtelser, det havde fået pålagt, hvilket Kommissionen også havde påpeget i sin beslutning af 30. oktober 2001 (72).
(101)
Endelig hævdede de franske myndigheder, at det faktum, at Altmark-dommen var relevant for public service-kontrakten for 2002-2006, burde forvisse Kommissionen om, at den pågældende retspraksis også var relevant for kompensationerne for omkostningerne ved public service-forpligtelserne i perioden fra 1991 til 2001. De franske myndigheder var således af den opfattelse, at de kompensationer, der var betalt fra 1991 til 2001 og fra 2002 til 2006 var af samme art, eftersom kriterierne for fastsættelsen, dvs. krav om omfattende og omkostningsfuld public service og det forhold, at der kun fandtes en enkelt virksomhed, der var i stand til at opfylde disse forpligtelser, samt rammerne for indregning af driftsudgifter, var de samme.
(102)
Frankrig konkluderede, at tilstedeværelsen af public service-forpligtelser kombineret med, at der ikke var tale om overkompensation i 1991-2001, bekræftede, at de fire betingelser i Altmark-dommen var overholdt.
7.1.1.2. Spørgsmålet om, hvorvidt beløbet på 53,48 mio. EUR er foreneligt med EF-traktatens artikel 86, stk. 2
(103)
Hvis Kommissionen skulle konkludere, at denne foranstaltning udgjorde statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning, mente de franske myndigheder, at denne specifikke foranstaltning, der var uden sammenhæng med omstruktureringsplanen fra 2002, var forenelig med fællesmarkedet i medfør af EF-traktatens artikel 86, stk. 2, eftersom Retten ikke i sin dom fra 2005 havde anfægtet dette grundlag for foreneligheden.
(104)
De franske myndigheder lagde stor vægt på, at det pågældende beløb i det foreliggende tilfælde var en foranstaltning, der ikke skulle vurderes i henhold til rammebestemmelserne for omstruktureringsstøtte fra 1999 eller 2004, og især ikke skulle tages i betragtning ved vurderingen af de betingelser, der blev stillet i relation til planen fra 2002. Ifølge de franske myndigheder kunne rammebestemmelserne for omstruktureringsstøtte fra 2004 (betragtning 68) ikke bruges som begrundelse for at medregne de 53,48 mio. EUR i omstruktureringsstøtten.
(105)
Frankrig fastholdt, at beløbet på 53,48 mio. EUR, der udgjorde kompensation for public service-forpligtelserne for perioden 1991-2001, ikke var en foranstaltning, der blev ydet i forbindelse med omstruktureringen, hverken planen fra 2002 eller den reviderede plan, men derimod en foranstaltning, der gik forud for den pågældende omstrukturering. De franske myndigheder hævdede desuden, at en foranstaltning, der har til formål at kompensere virksomheder for bestemte omkostninger, der påføres dem som følge af deres public service-forpligtelser, ikke kan betragtes som omstruktureringsstøtte, således som denne er defineret i rammebestemmelserne.
(106)
De franske myndigheder fandt, at selv om dette beløb var blevet anmeldt som omstruktureringsstøtte i forbindelse med en samlet rekapitaliseringsoperation, var Kommissionen ikke bundet af de betegnelser, medlemsstaterne anvendte, og at det tværtimod påhvilede Kommissionen i givet fald at ændre betegnelsen, hvis der ikke var tale om statsstøtte, eller betegne en statsstøtteforanstaltning som værende en sådan, selv om den pågældende medlemsstat ikke have præsenteret den sådan.
7.1.2. Vedrørende det restbeløb, der var anmeldt som omstruktureringsstøtte
(107)
På baggrund af ovenstående fandt Frankrig, at hvis det blev vurderet, at beløbet på 53,48 mio. EUR ikke indeholdt støtteelementer eller var støtte, der var forenelig med EF-traktatens artikel 86, stk. 2, udgjorde det støttebeløb, der i anmeldelsen fra 2002 skulle betragtes som omstruktureringsstøtte, ikke 76 mio. EUR, men kun 15,81 mio. EUR.
7.2. Vedrørende foranstaltningerne efter rekapitaliseringen i 2002
(108)
Frankrig erindrede indledningsvis om, at den omfattende sociale uro i 2004-2005 og forværringen af SNCM's økonomiske og finansielle situation havde foranlediget staten til som hovedaktionær at iværksætte en procedure i januar 2005 for udvælgelse af private investorer og gennemføre hasteforanstaltninger (bl.a. salget af Asco og af aktieposten i Sud-Cargos (73).
7.2.1. Vedrørende den negative afståelsespris for SNCM
(109)
De franske myndigheder opfordrede med henvisning til gældende retspraksis på området Kommissionen til at vurdere, at den negative afståelsespris for SNCM på 158 mio. EUR ikke indeholdt elementer, der kunne betegnes som støtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning, eftersom den franske stat havde handlet på samme måde som en privat, markedsøkonomisk investor.
(110)
Frankrig bemærkede indledningsvis, at slutprisen på 158 mio. EUR, der var lavere i negativ pris end den negative pris, overtagerne oprindeligt forlangte efter deres gennemgang af SNCM, var resultatet af forhandlinger om afståelse af kontrol, der blev ført i forbindelse med et åbent, gennemsigtigt og ikke-diskriminatorisk udbud, og derfor måtte betragtes som en markedspris.
(111)
Frankrig mente, at eftersom denne søgen efter en privat partner til SNCM var foregået inden for rammerne af en åben, gennemsigtig og ikke-diskriminatorisk udbudsprocedure, hvor man havde valgt det bedste bud, var afståelsesprisen en markedspris.
(112)
Ifølge de franske myndigheder havde salget til den negative pris på 158 mio. EUR fundet sted på de for staten mest fordelagtige betingelser i overensstemmelse med EF-retspraksis og Kommissionens beslutningspraksis og indeholdt derfor intet støtteelement. Frankrig mente således, at denne negative pris var lavere end de likvidationsomkostninger, staten skulle have dækket, hvis virksomheden var trådt i likvidation
(113)
Denne konklusion var ifølge de franske myndigheder en logisk følge dels af Domstolens retspraksis (herefter benævnt »Gröditzer-dommen« (74)), dels af vurderingen af de faktiske omkostninger ved en likvidation af SNCM (ABX-beslutningen (75)).
(114)
Hvad angik den første vurderingsmetode baseret på Gröditzer-dommen, hævdede Frankrig, at denne dom bekræftede Kommissionens vurdering i beslutningen af 8. juli 1999, hvorefter »det kun er likvidationsværdien […] af anlægsaktiverne […], der kan betragtes som likvidationsomkostninger« (76).
(115)
I denne forbindelse var likvidationsværdien af anlægsaktiverne i rapporterne fra CGMF (77) og Oddo-Hastings (78) sat til mindst […] mio. EUR pr. 30. september 2005 (79).
(116)
Eftersom staten som hovedaktionær i et selskab ikke er ansvarlig for selskabets gæld ud over værdien af dets aktiver (Hytasa-dommen (80)), påpegede Frankrig, at likvidationsværdien af selskabets aktiver, der blev anslået til mindst […] mio. EUR, var væsentligt højere end den negative afståelsespris på 158 mio. EUR.
(117)
Hvad angår den anden vurderingsmetode, anførte Frankrig, at den var afledt af Kommissionens beslutning vedrørende belgisk statsstøtte til ABX Logistics. Kommissionen undersøgte en negativ afståelsespris, der i lighed med prisen i den foreliggende sag havde karakter af en markedspris, og sammenlignede den med de omkostninger, som staten i sin egenskab af aktionær reelt skulle have dækket ved en frivillig akkord eller likvidation i henhold til en sagkyndig vurdering fra en uafhængig tredjepart. Ifølge Frankrig accepterer Kommissionen i den nævnte beslutning, at det er rimeligt at medregne visse omkostninger, der kan tilskrives, at kreditorerne anlægger sag med påstand om personlig hæftelse, eller at den pågældende koncern samtidig likviderer andre afdelinger.
(118)
På grundlag af de førnævnte rapporter fra CGMF og Oddo-Hastings anslog de franske myndigheder de faktiske omkostninger, som den franske stat skulle have dækket i sin egenskab af hovedaktionær til mellem […] og […] mio. EUR pr. 30. september 2005.
(119)
Ved denne beregningsmetode tages der hensyn til risikoen for, at den franske stat ville blive dømt til at »hæfte personligt«, hvis en domstol vurderede den som SNCM's reelle leder. De franske myndigheder anslog, at en sådan risiko ikke kunne udelukkes, især ikke i lyset af Kassationsrettens kendelse i en tilsvarende sag (81). De franske myndigheder fastholdt således i flere breve til Kommissionen, at hypotesen om, at staten af en national domstol kunne blive holdt ansvarlig for en statskontrolleret virksomhed, var særdeles realistisk, og at der burde tages hensyn til denne risiko ved beregningen af de faktiske omkostninger ved en eventuel likvidation af SNCM.
(120)
Pr. 30. september 2005 skulle restværdien af SNCM's aktiver (dvs. […] mio. EUR) efter dækning af foranstående gæld udgøre […] mio. EUR. De omkostningselementer, der blev medregnet i tilfælde af, at staten blev holdt ansvarlig, omfattede bl.a. omkostningerne ved ophævelse af de vigtigste driftsaftaler og leasingkontrakterne for skibene samt dækning af efterstående gældsforpligtelser, hvilket skulle resultere i en manko på […] mio. EUR. De franske myndigheder mente, at staten i givet fald ville blive dømt til at betale mellem […] og […] % af dette beløb.
(121)
Det var desuden de franske myndigheders opfattelse, at rederiets likvidation på grund af statens tætte forbindelse med SNCM og med henvisning til en anden fransk domstolsafgørelse (82) ville kunne betyde, at staten blev dømt til at betale erstatning og renter til de ansatte. De franske myndigheder anså det i lyset af den pågældende afgørelse for overvejende sandsynligt, at en domstol ville fastsætte beløbet for supplerende godtgørelser til de ansatte på grundlag af de beløb, der ville være blevet udbetalt i henhold til en socialplan, der var blevet forelagt forud for likvidationen.
(122)
Med henvisning til analogien med Aspocomp-dommen mente Frankrig, at staten ville blive dømt til at betale supplerende fratrædelsesgodtgørelser på i alt mellem […] og […] mio. EUR, hvilket ville bringe statens samlede omkostninger ved en likvidation op på mellem […] og […] mio. EUR.
(123)
I henhold til disse beregninger skulle de faktiske omkostninger for staten som hovedaktionær ved salget af SNCM til en negativ pris på 158 mio. EUR være mindre end dens faktiske omkostninger ved likvidation af virksomheden.
(124)
De franske myndigheder konkluderede, at dette beløb ikke kunne betragtes som statsstøtte.
7.2.2. Vedrørende den fælles kapitaltilførsel fra aktionærerne
(125)
Det var Frankrigs opfattelse, at staten gennem denne erhvervelse af kapitalandele havde handlet som en fornuftig investor, dels fordi den havde interveneret som mindretalsaktionær i fællesskab med BCP og VT, dels fordi investeringen gav et fast udbytte på […] % om året, hvilket fritog staten for den risiko, der var forbundet med gennemførelsen af forretningsplanen. Frankrig hævdede således, at dette afkast var særdeles tilfredsstillende for en privat investor (83). De franske myndigheder præciserede dog, at der ikke skulle udbetales udbytte, hvis SNCM skulle have gældssanering, hvis rederiet trådte i likvidation, eller hvis overtagerne gjorde ophævelsesklausulen gældende.
7.2.3. Vedrørende de yderligere sociale foranstaltninger (individuel støtte)
(126)
Frankrig mente med henvisning til Kommissionens egen beslutningspraksis i bl.a. sagen SFP - Société française de production (84), at denne finansiering var en støtte til enkeltpersoner, og at virksomheden ikke havde nogen økonomisk fordel af den. Supplerende sociale foranstaltninger med offentlige midler til fordel for de afskedigede medarbejdere, uden at det fritog arbejdsgiveren for dennes normale forpligtelser og omkostninger i den anledning, henhørte under medlemsstaternes social- og arbejdsmarkedspolitik og udgjorde således ikke statsstøtte.
7.2.4. Konklusion
(127)
Hvis Kommissionen alligevel skulle betragte en del eller alle de nye foranstaltninger som statsstøtte, ville Frankrig gøre opmærksom på, at de nye foranstaltninger, ud over at sikre SNCM's tilbagevenden til rentabel drift, bidrog til opretholdelsen af konkurrencen på de berørte markeder, særlig markedet for besejling af Korsika. Dette element var ifølge Frankrig et af principperne i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, hvilket var blevet påpeget af Kommissionen selv i den foreliggende sag (betragtning 283 i den annullerede beslutning) og af Retten i dennes dom af 15. juni 2005. Retten skulle specielt have fremhævet, at Kommissionen i udøvelsen af sine omfattende skønsbeføjelser kunne vurdere, at en virksomheds tilstedeværelse var nødvendig for at forhindre, at der opstod en mere oligopolistisk præget struktur på de berørte markeder.
(128)
Med hensyn til fastsættelsen af eventuelle kompenserende modydelser fra SNCM's side foreslog Frankrig, at Kommissionen tog hensyn til markedsstrukturen. En reduktion af SNCM's kapacitet ville kunne styrke den dominerende stilling, som CFF derefter ville have på markedet for besejling af Korsika (85).
(129)
Ifølge de franske myndigheder var omstruktureringsplanen i den reviderede form i overensstemmelse med de kriterier for forenelighed med fællesmarkedet, som Kommissionen havde opstillet i rammebestemmelserne fra både 1999 og 2004. Alle de foranstaltninger, der indgik i privatiseringen af SNCM, ville således allerede fra udgangen af 2009 kunne genskabe virksomhedens rentabilitet på lang sigt og var begrænset til det absolutte minimum som forudsætning for genskabelsen af denne rentabilitet.
7.3. Vedrørende ophævelsen af de restriktioner, der blev pålagt ved den annullerede beslutning fra 2003
(130)
De franske myndigheder erindrede om, at de betingelser, der blev pålagt ved beslutningen fra 2003, alle var blevet opfyldt i perioden 2003-2006. Desuden mente de, at disse foranstaltninger ikke længere var nødvendige for at forhindre konkurrencefordrejning, og at det ville stride imod proportionalitetsprincippet at opretholde dem i betragtning af omstruktureringsstøttens begrænsede omfang, idet den nu var reduceret til 15,81 mio. EUR. De franske myndigheder mente bl.a., at det var berettiget at ophæve de betingelser, der fortsat kunne have relevans, nemlig forbuddet mod at modernisere SNCM's flåde, kravet om ikke at være prisførende med hensyn til takster samt opretholdelse af et bestemt antal overfarter.
8. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
8.1. Vedrørende beslutningen fra 2002 om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure
8.1.1. Bemærkninger fra Corsica Ferries (CFF)
(131)
CFF anfægtede for det første, at SNCM skulle være en kriseramt virksomhed i den i rammebestemmelserne fastsatte betydning (86), og satte spørgsmålstegn ved SNCM's evne til at blive rentabel på de ikke-subventionerede ruter. CFF konstaterede desuden, at Livorno-ruten i modstrid med, hvad der blev oplyst i omstruktureringsplanen (87), stadig besejles.
(132)
Med hensyn til spørgsmålet om omkostningsreduktionen beklagede CFF, at man ikke havde haft adgang til visse data i omstruktureringsplanen, som CFF's repræsentanter havde kritiseret (88).
(133)
CFF var af den opfattelse, at de franske myndigheders beregning, der resulterede i et beløb på 76 mio. EUR, var fuldstændigt fiktiv (89), medens den gearing på 79 %, som de franske myndigheder nåede frem til, forekom CFF for høj (90). Hvad angik SNCM's kapitalandele, bemærkede CFF, at visse af datterselskaberne ikke var relevante for rederiets aktivitet (91).
(134)
CFF konkluderede, at støtteplanen havde til formål at omgå cabotage-forordningen og gjorde udbuddet vedrørende trafikken til Korsika fra Marseille illusorisk. CFF insisterede på, at den planlagte støtte ikke måtte resultere i et mere aggressivt kommercielt tilbud fra SNCM. CFF foreslog, at der først blev ydet omstruktureringsstøtte i 2007, og kun såfremt SNCM skulle tabe det kommende udbud i 2006, idet det ifølge CFF var den eneste situation, der virkeligt ville bringe det offentlige rederi i vanskeligheder.
8.1.2. Bemærkninger fra koncernen Stef-TFE (92)
(135)
Koncernen Stef-TFE påpegede, at SNCM's kapitalinteresser i CMN burde vurderes som rent finansielle aktiver. Ifølge Stef-TFE er CMN og SNCM indbyrdes uafhængige og konkurrerer på de andre ruter end dem, der udgår fra Marseille, også selv om de begge er kontraherende parter i public service-kontrakten.
(136)
Det anføres i brevet, at Stef-TFE ville forpligte sig til »helt eller delvis at tilbagekøbe alle SNCM's aktier i CMN, men fortrinsvis samtlige aktier«, der ifølge koncernen anslås til en værdi af mellem 15 og 17 mio. EUR, såfremt Kommissionen på de betingelser, den fastsætter i sin endelige beslutning, måtte finde, »at et sådant salg er nødvendigt for at sikre balancen i omstruktureringsplanen«.
8.1.3. Bemærkninger fra repræsentanter for regional- og lokalforvaltninger
(137)
Byen Marseilles' borgmester, formanden for Conseil Général (regionsrådet) i Bouches-du-Rhône og formanden for Conseil Général i Provence-Alpes-Côte d'Azur understregede SNCM's økonomiske betydning for regionens økonomi.
(138)
Formanden for Conseil Général i Provence-Alpes-Côte d'Azur tilføjede, at forudsætningerne for, at omstruktureringsplanen for SNCM kunne sikre virksomhedens levedygtighed, forekom at være til stede.
(139)
Formanden for eksekutivkomitéen for Korsikas folkevalgte forsamling (Assemblée de Corse) havde fremsendt et referat af debatten i forsamlingen den 18. december 2002, i forbindelse med hvilken forsamlingen havde afgivet »en positiv udtalelse om planen for en rekapitalisering af SNCM«.
8.1.4. Bemærkninger fra Office des Transports de Corse
(140)
Office des Transports de Corse (OTC) (93) understregede, at udbuddet om public service-kontrakten kun havde resulteret i et enkelt bud, nemlig buddet fra konsortiet CMN-SNCM. Korsikas regionalforvaltning, der ønskede at opretholde en pålidelig trafikbetjening af den fornødne kvalitet, havde i kontrakten inkluderet finansielle kompensations- eller korrigeringsordninger afhængigt af trafikbetjeningens effektivitet og driftssikkerhed. Desuden skulle man være opmærksom på, at Korsikas regionalforvaltning havde taget hensyn til udviklingen i trafikudbuddet siden 1996 fra havne på det franske fastland for ikke at begrænse public service-forpligtelsen til kun at omfatte ruterne fra Marseille.
(141)
OTC anførte også, at eftersom SNCM i dag var det eneste rederi, der var i stand til at opfylde kontrakten i relation til passagertrafikken, ville rederiets lukning »omgående medføre en kraftig forringelse af transporttjenesterne«. Man fremhævede desuden SNCM's betydning for Korsikas økonomi.
8.2. Vedrørende beslutningen fra 2006 om at udvide proceduren
8.2.1. Bemærkninger fra Corsica Ferries (CFF)
(142)
CFF fremhævede størrelsen af de finansielle beløb, der var tale om, misforholdet mellem disse beløb og SNCM's omsætning og den kendsgerning, at de var blevet udbetalt til SNCM, inden Kommissionen havde udtalt sig om, hvorvidt støtten var i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(143)
CFF gjorde Kommissionen opmærksom på, at den franske stats støtte til SNCM havde strategisk betydning for CFF's udvikling. Denne støtte, som ikke var godkendt af Kommissionen, ville sætte SNCM i stand til at føre en meget aggressiv takstpolitik på de ruter, som CFF havde besejlet i mere end ti år, og hvor rederiet nu mistede markedsandele for første gang, siden det trådte ind på det pågældende marked.
(144)
CFF mente, at der fandtes alternativer til at lade SNCM besejle alle de pågældende ruter - både med og uden public service-forpligtelser - som indebar mange fordele både for SNCM og for konkurrencen generelt. Med hensyn til public service-kontrakten (94) mente CFF, at SNCM burde indskrænke udbuddet på den sejlads, der var omfattet af public service-kontrakten, for at undgå, dels at SNCM misbrugte sin dominerende stilling på dette marked, dels at der blev behov for yderligere investeringer, og endelig for at der kunne iværksættes en socialplan, som var begrænset til 120 sæsonansatte, så man ikke var nødsaget til at ophæve tidsubestemte ansættelseskontrakter, hvad der ville være dyrere. Med hensyn til ruterne uden for public service-kontrakten foreslog CFF, at SNCM tog et skib ud af drift i højsæsonen.
8.2.1.1. Vedrørende rekapitaliseringen i 2002
(145)
Hvad angik beløbet på 53,48 mio. EUR, havde CFF mistanke om, at det var regnet med to gange i den kompensation på 787 mio. EUR, der var godkendt i henhold til Kommissionens beslutning fra 2001.
(146)
Det var CFF's opfattelse, at selv om Altmark-dommen lå efter undertegnelsen af public service-kontrakten, måtte den kompensation, der var udbetalt i henhold til denne kontrakt, undersøges på grundlag af de kriterier, der var fastlagt i nævnte retspraksis. I den forbindelse mente CFF, at kun det første af Altmark-kriterierne var opfyldt.
(147)
Specielt med hensyn til det fjerde Altmark-kriterium var CFF ligesom Kommissionen i tvivl om, hvorvidt SNCM kunne anses for at have været en veldrevet virksomhed og tilstrækkeligt udstyret med transportmidler. CFF gjorde i den forbindelse opmærksom på, at tæt ved 50 % af SNCM's underskud tilsyneladende var koncentreret på årene 2000 og 2001, hvilket tydede på, at underskuddet ikke udelukkende kunne tilskrives public service-forpligtelserne.
(148)
Hvad angik muligheden for at vurdere beløbet på grundlag af EF-traktatens artikel 86, stk. 2, mente CFF, at Retten havde opfordret Kommissionen til udelukkende at vurdere, om beløbet kunne betragtes som støtte, og ikke om det var berettiget i henhold til den pågældende artikel. Kommissionen havde pligt til at kontrollere, at beløbet ikke var urimeligt højt i forhold til de omkostninger, der var affødt af public service-forpligtelserne.
8.2.1.2. Vedrørende foranstaltningerne efter rekapitaliseringen i 2002
(149)
Hvad angik indkaldelsen af bud med henblik på afståelse af rederiet, var CFF af den opfattelse, at proceduren ikke havde været fuldstændigt åben, eftersom den valgte virksomhed, dvs. BCP, ikke længere deltog i den driftsmæssige ledelse af SNCM efter at have overladt sin plads til VT-koncernen. De finansielle vilkår havde desuden ændret sig og var blevet mere gunstige for køberne, hvorfor CFF satte spørgsmålstegn ved, om princippet om ligebehandling af investorerne, som burde have ligget til grund for hele operationen, var overholdt.
(150)
Med hensyn til den negative afståelsespris på 158 mio. EUR tvivlede CFF på, at man i dette tilfælde havde fulgt princippet om en fornuftig markedsøkonomisk investor. Dels var CFF ikke sikker på, at den pågældende operation fra statens side var blevet gennemført samtidig med, at de berørte private operatører havde ydet et betydeligt bidrag, eftersom staten havde tilført rederiet kapital før den rekapitalisering, aktionærerne havde gennemført i fællesskab, og før den nye omstruktureringsplan. Dels mente CFF, at en fornuftig investor i betragtning af SNCM's alvorlige finansielle situation ville have grebet ind tidligere for at undgå, at værdien af hans investering blev forringet (95).
(151)
CFF fandt ikke henvisningen til sagen om ABX Logistics relevant. Ud over den kendsgerning, at omstændighederne i den sag ikke kunne overføres på den foreliggende sag, pegede CFF på, at støttemodtageren i ABX Logistics-sagen havde ydet et betydeligt bidrag, hvilket helt klart ikke var tilfældet for SNCM's vedkommende. I øvrigt var der ifølge CFF ikke i Kommissionens beslutning fra 2006 taget hensyn til omkostningerne ved risikoen for sagsanlæg i forbindelse med en likvidation af den berørte virksomhed. I den anledning mente CFF ikke, at den nationale retspraksis, som Frankrig gjorde gældende som forklaring på de omkostninger, der skulle være forbundet med en likvidation af SNCM, var relevant i den foreliggende sag (96).
(152)
CFF mente, at en henvisning i den foreliggende sag til Domstolens domme i sagerne Gröditzer og Hytasa kun kunne føre til den konklusion, at staten ikke havde handlet på samme måde som en privat investor, eftersom kapitaltilførslen fra staten på linje med omstændighederne i de to nævnte sager var forbundet med salg af 75 % af statens aktier i SNCM, hvilket havde mindsket mulighederne for udbytte tilsvarende.
(153)
Endelig mente CFF, at der ved sammenligningen mellem omkostningerne ved likvidation og ved en rekapitalisering burde tages hensyn til værdien af aktiverne, som i begge tilfælde overgik til køberen. Det var CFF's opfattelse, at værdien af de aktiver, der blev afhændet til overtagerne, lå et sted mellem 640 mio. EUR og 755 mio. EUR (97), når man tog markedsværdien af den flåde, SNCM benyttede, i betragtning, og som CFF vurderede til mellem 644 og 664 mio. EUR i august 2006.
(154)
Hvad angik vurderingen af støtteforanstaltninger efter rekapitaliseringen i 2002 som omstruktureringsstøtte, mente CFF, at hvis SNCM i perioden forud for den første rekapitalisering med 142,5 mio. EUR opfyldte kriterierne for at kunne betegnes som en kriseramt virksomhed, var det særdeles tvivlsomt, om det også var tilfældet i perioden forud for den anden rekapitalisering med 8,75 mio. EUR, eftersom virksomhedens egenkapital nu var genoprettet.
(155)
Med hensyn til virksomhedens rentabilitet understregede CFF, at salget af SNCM kun var delvist og ikke uigenkaldeligt i betragtning af de ophævelsesklausuler, der var forhandlet med overtagerne. Disse elementer var væsentlige usikkerhedsmomenter i relation til overtagernes vilje og evne til at sanere SNCM og såede dermed tvivl om udsigterne til, at virksomheden kunne blive rentabel på længere sigt. CFF anførte desuden, at i modsætning til hvad der kræves i henhold til rammebestemmelserne fra 2004, var det ikke de franske myndigheders hensigt, at de aktiviteter, der også efter omstruktureringen forsat ville give strukturelt betingede underskud, skulle opgives (98). CFF var også særdeles skeptisk både over for planen om at nedbringe omkostningerne, når SNCM's flåde samtidig var blevet forøget (99), og over for planen om personalenedskæringer, især i betragtning af den fejlslagne socialplan fra 2002.
(156)
CFF udtrykte tvivl om, at den nye støtte var begrænset til det nødvendige minimum, dels fordi det ikke stod tilstrækkeligt klart, hvad de sociale omkostninger dækkede, dels på grund af referatet fra SNCM's generalforsamling den 28. april 2006, hvoraf det fremgik, at en del af støtten skulle være anvendt til at dække selskabets driftstab i 2006 og 2007. CFF mente heller ikke, at overtagerne af SNCM bidrog i væsentligt omfang til virksomhedens omstrukturering.
(157)
CFF fandt det nødvendigt for at forhindre konkurrencefordrejninger, at de kompenserende modydelser, der var blevet pålagt SNCM i 2003, blev videreført og præciseret, og at føje nye til vedrørende begrænsning af SNCM's tilstedeværelse på markedet (100). CFF mente desuden, at en del af de krav, der var blevet pålagt SNCM ved beslutningen fra 2003, ikke var blevet opfyldt (101).
(158)
Med hensyn til karakteren af den anden rekapitalisering med 8,75 mio. EUR mente CFF, at ud over den samtidige offentlige og private investering burde den private deltagelse være betydelig og gennemføres på tilsvarende vilkår for at underbygge den statslige intervention. I den foreliggende sag var disse to betingelser ikke opfyldt. Dels kunne overtagernes bidrag, der var nøje afgrænset til den første kapitalforøgelse på 142,5 mio. EUR, ikke betegnes som betydelig, dels blev overtagernes intervention ikke gennemført på samme vilkår som statens, bl.a. på grund af ophævelsesklausulerne og den forventede forrentning af CGMF's mindretalsaktiepost.
(159)
Med hensyn til de sociale foranstaltninger til et beløb af 38,5 mio. EUR anfægtede CFF, at beløbet kunne betragtes som støtte til enkeltpersoner. CFF understregede, at hvis beløbet virkeligt skulle gå direkte til de ansatte i SNCM, kunne foranstaltningen have indirekte positive konsekvenser for SNCM, bl.a. ved at forbedre det sociale klima i virksomheden.
8.2.2. Bemærkninger fra STIM d'Orbigny (koncernen Stef-TFE)
8.2.2.1. Vedrørende rekapitaliseringen i 2002
(160)
STIM hævdede, at staten med udbetalingen af et beløb på 53,48 mio. EUR som kompensation for public service-forpligtelserne, havde kompenseret SNCM to gange for de samme public service-forpligtelser. Desuden mente STIM ikke, at denne betaling opfyldte kriterierne i Altmark-dommen.
(161)
Mere specifikt med hensyn til den anden og den fjerde betingelse i Altmark-dommen anfægtede STIM dels, at der på forhånd var fastsat objektive og gennemsigtige kriterier for beregningen, dels at tallene for SNCM og CMN i perioden 1991-2001 var sammenlignelige (102), og hævdede i den forbindelse, at de tal, Kommissionen havde fået forelagt, var klart misvisende (103).
8.2.2.2. Vedrørende foranstaltningerne efter rekapitaliseringen i 2002
(162)
STIM mente ikke, at den negative afståelsespris på 158 mio. EUR var en regulær markedspris, der var resultatet af en åben og ikke-diskriminatorisk udbudsprocedure, fordi rekapitaliseringen blev gennemført på andre vilkår end dem, en privat investor normalt ville basere sig på. STIM var således af den opfattelse, at de revurderede regnskabsmæssige nettoaktiver i den værst tænkelige situation ville betyde, at rederiet kunne likvideres uden omkostninger for staten eller endda give et likvidationsprovenu, og at afståelsesprisen var latterligt lav i forhold til virksomhedens værdi (af STIM anslået til 350 mio. EUR), og at støtten langt oversteg virksomhedens behov.
(163)
STIM henledte desuden Kommissionens opmærksomhed på den usædvanligt gunstige ophævelsesklausul i forbindelse med virksomhedens privatisering.
(164)
STIM anfægtede endelig det berettigede i at sælge til en negativ pris med henvisning til formodningen om en socialt vanskelig likvidation, som ikke forekom særligt realistisk.
(165)
Hvad angik den anden rekapitalisering med 8,75 mio. EUR, mente STIM, at denne kapitaltilførsel var i strid med princippet om den private markedsøkonomiske investor, eftersom der ikke var tilstrækkelig sikkerhed for et afkast af investeringen. STIM afviste, at det forhold, at der var tale om samtidige private og offentlige investeringer, skulle betyde, at der ikke var tale om statsstøtte. Selv om investeringerne i givet fald blev gennemført samtidigt, var det kun et indicium og ikke i sig selv et tilstrækkeligt kriterium for at udelukke statsstøtte (104). STIM fastholdt desuden, at denne kapitaltilførsel fungerede som en garanti fra den franske regering til overtagerne for, at SNCM ville få tildelt public service-kontrakten om besejlingen af Korsika.
(166)
Med hensyn til de 38,5 mio. EUR i støtte til enkeltpersoner mente STIM, at beløbet i virkeligheden havde til formål at sætte SNCM i stand til at opfylde visse væsentlige dele af den saneringsplan, Kommissionen havde fået forelagt, men som aldrig blev gennemført, bl.a. de bebudede personalenedskæringer.
8.2.2.3. Vedrørende støttens forenelighed med rammebestemmelserne fra 2004
(167)
Det var STIM's opfattelse, at den støtte, SNCM modtog, ikke var begrænset til et minimum. SNCM's eget og overtagernes bidrag til omstruktureringsplanen var utilstrækkeligt i henhold til rammebestemmelserne fra 2004, og det var ikke påvist, at SNCM's situation havde været så ekstraordinær, at den gjorde det berettiget at forlange et mindre bidrag fra virksomheden selv. STIM understregede desuden, at støtten i 2006 var uforholdsmæssigt stor, eftersom den satte SNCM i stand til at foretage hensættelser til dækning af fremtidige underskud. Endelig var den kendsgerning, at SNCM ikke havde til hensigt at afhænde de aktiver, der ikke var absolut nødvendige for virksomhedens overlevelse, i strid med kravene i rammebestemmelserne fra 2004.
(168)
STIM fandt, at beløbene var udbetalt i strid med enhedsprincippet i rammebestemmelserne fra 2004. Forringelsen af virksomhedens finansielle situation tillige med arbejdskonflikterne kunne ikke betragtes som uforudsigelige, ekstraordinære omstændigheder, der ikke kunne tilskrives den begunstigede virksomhed.
(169)
STIM forlangte derfor yderligere kompenserende modydelser for halvdelen af den udbetalte støtte, dvs. 98,25 mio. EUR, gennem salg af endnu et fartøj og afståelse af SNCM's direkte og indirekte kapitalinteresser i CMN. I den forbindelse fastholdt STIM, at de pågældende kapitalinteresser ikke var strategiske i den betydning, der var fastsat i rammebestemmelserne for støtte til omstrukturering, fordi de hverken var »nødvendige for virksomhedens overlevelse« eller havde karakter af et usælgeligt aktiv.
(170)
STIM gjorde også gældende, at de påståede synergier mellem SNCM og CMN ikke fandtes, eftersom SNCM ikke spillede nogen reel rolle for ledelsen og udviklingen af CMN. STIM understregede til slut, at aktionæraftalen mellem de to virksomheder ikke havde eksisteret siden den 15. marts 2006, da den blev ophævet af CMN, hvilket var blevet fastslået af Appelretten i Paris.
8.2.3. Bemærkninger fra SNCM
(171)
SNCM havde fremsendt sagsmateriale til Kommissionen med en redegørelse for virksomhedens økonomiske og konkurrencemæssige situation, ledsaget af et juridisk responsum med en vurdering af risikoen i forbindelse med en likvidationsprocedure for et sagsanlæg mod staten i dennes egenskab af reelt ansvarlig for SNCM's ledelse i perioden forud for privatiseringen.
(172)
Advokatfirmaet […], som SNCM havde konsulteret, havde på grundlag af selskabets ansættelseskontrakter og andet arbejdsretligt materiale samt kontrolorganernes korrespondance, indlæg og referater, skønnet, at den franske stat havde […] (105) (106) (107). Det blev i rapporten desuden understreget, at […] (108). Endelig blev der i samme rapport peget på […].
(173)
På dette grundlag konkluderede SNCM's ekspert, at det var særdeles sandsynligt, at den franske stats funktion som reelt ansvarlig for ledelsen ville blive gjort gældende af Handelsretten i Marseille.
(174)
Ifølge SNCM fremgik det desuden af de faktiske omstændigheder, der bl.a. var fastslået i beretninger fra den franske revisionsret, at forsømmelighed fra den franske stats side (109) i dennes egenskab af reelt ansvarlig for SNCM's ledelse, havde medvirket til SNCM's insolvens. De økonomiske konsekvenser af statens mangelfulde ledelse beløb sig til […].
(175)
I denne forbindelse mente SNCM's ekspert, at der ikke kunne være tvivl om, at den franske stat ved en retssag om statens ansvar ville blive dømt til at dække hele eller en del af underskuddet, når man betænkte statens omfattende inddragelse i SNCM's ledelse, de indlysende ledelsesmæssige fejl og størrelsen af statens finansielle ressourcer.
(176)
Med henvisning til relevant retspraksis konkluderede SNCM's ekspert, at hvis SNCM var trådt i likvidation, ville staten helt sikkert være blevet dømt til at dække SNCM's sociale gæld i fuldt omfang. Det ville have betydet, at staten som hovedaktionær skulle have dækket mellem […] og […] % af den konstaterede manko (svarende til mellem […] og […] mio. EUR). Ved at beslutte at privatisere SNCM efter at have udvidet rederiets egenkapital med 158 mio. EUR havde den franske stat derfor handlet som en fornuftig investor.
9. FRANKRIGS KOMMENTARER TIL BEMÆRKNINGERNE FRA DE INTERESSEREDE PARTER
9.1. Frankrigs kommentarer til de interesserede parters bemærkninger vedrørende beslutningen fra 2002 om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure
9.1.1. Vedrørende bemærkningerne fra Corsica Ferries (CFF)
(177)
De franske myndigheder anførte, at visse af de af CFF forelagte data om SNCM's udbud var fejlbehæftede.
(178)
Den franske stat mente, i modsætning til CFF, at omstruktureringsplanen var opbygget således, at den gjorde det muligt meget hurtigt at genoprette SNCM og skabe forudsætninger for virksomhedens overlevelse på mellemlang og lang sigt. De franske myndigheder erindrede om, at en væsentlig del af programmet for nedbringelse af omkostningerne allerede var sat i værk (110). Desuden havde SNCM i 2001 afsat 21,3 mio. EUR til finansiering af omstruktureringsforanstaltninger, bl.a. planen for sikring af beskæftigelsen.
(179)
Med hensyn til fastsættelsen af støttebeløbet fastholdt de franske myndigheder, at en samlet gearing på 0,79 var typisk for flertallet af rederiers balance, medmindre særlige forhold gjorde sig gældende (111).
9.1.2. Vedrørende bemærkningerne fra Stef-TFE
(180)
De franske myndigheder mente ikke, at Stef-TFE's beskrivelse af relationerne mellem SNCM og CMN i forbindelse med opfyldelsen af public service-kontrakten var i overensstemmelse med de faktiske forhold.
(181)
Ifølge de franske myndigheder var valget af den model for midlertidig konsortiedannelse, hvor SNCM og CMN fik tildelt public service-kontrakten i fællesskab, men uden at hæfte solidarisk for dens opfyldelse, på ingen måde »nødvendiggjort af forhandlingernes globale karakter« i modsætning til, hvad Stef-TFE hævdede. Dannelsen af konsortiet SNCM-CMN var resultatet af en analyse foretaget af de to rederier, i henhold til hvilken en fortsættelse af deres traditionelle og naturlige partnerskab inden for denne model gav dem de største fordele - især af konkurrencemæssig art - i forbindelse med udbuddet. CMN trådte ind i dette konsortium efter sit eget bevidste valg, baseret på en vurdering af rederiets egne interesser, og ikke som følge af en forpligtelse, der lå i den måde, udbuddet var udformet på.
(182)
De franske myndigheder præciserede, at de to rederier SNCM og CMN hverken var indbyrdes uafhængige eller i direkte konkurrence med hinanden, i modsætning til, hvad Stef-TFE hævdede. Det ville være i strid med selve princippet i den fælles public service-kontrakt, som de begge havde undertegnet.
(183)
De franske myndigheder fastholdt, at SNCM's aktiepost i CMN ikke kunne betragtes som et rent finansielt aktiv, således som Stef-TFE syntes at påstå. Frankrig gjorde gældende, at SNCM's aktiepost i CMN i høj grad var af strategisk betydning. Afståelse af aktierne ville ifølge de franske myndigheder ikke blot være i strid med forretningsplanen, men også en alvorlig strategisk fejltagelse.
9.1.3. Frankrigs kommentarer til bemærkningerne fra repræsentanterne for regionale og lokale forvaltninger
(184)
Frankrig kunne overordnet erklære sig enig i indholdet af brevet fra formanden for regionen Provence-Alpes-Côte d’Azur, men gjorde dog opmærksom på, at i modsætning til, hvad der var anført i punkt 2 i nævnte brev (112), var udbuddet af overfarter mellem det franske fastland og Korsika ikke »for stort i forhold til efterspørgslen«, og SNCM's takstpolitik var i overensstemmelse med rederiets tilsagn om ikke at starte en priskrig og ikke være prisførende.
9.2. Frankrigs kommentarer til de interesserede parters bemærkninger vedrørende beslutningen fra 2006
(185)
Mere generelt bemærkede Frankrig, at mange af STIM's og CFF's bemærkninger var identiske med dem, de to selskaber havde fremsat over for Kommissionen allerede i 2003. De franske myndigheder fremhævede bl.a., at CFF's bemærkninger var blevet fremsat over for Retten i Første Instans i forbindelse med sagen om annullation af Kommissionens beslutning af 9. juli 2003, og for en stor dels vedkommende var blevet afvist både af Kommissionen og af Retten.
(186)
Med hensyn til public service-kontrakten om overfarterne mellem Marseille og Korsika afviste Frankrig ethvert argument om, at udbudsproceduren og indgåelsen af kontrakten ikke var blevet gennemført korrekt. Frankrig mente desuden, at de nationale retssager ved kompetente nationale retsinstanser i disses egenskab af EF-domstole på det almenretlige område betød, at Kommissionen ikke havde nogen fællesskabsinteresse i at undersøge spørgsmålene vedrørende proceduren for indgåelse af public service-kontrakten.
9.2.1. Vedrørende den fremskyndede gennemførelse af foranstaltningerne i den første omstruktureringsplan og ændringerne af denne
(187)
Til den generelle bemærkning vedrørende Frankrigs fremskyndede gennemførelse af de foranstaltninger, der muligvis kunne betegnes som statsstøtte, svarede de franske myndigheder, at den fremskyndede gennemførelse var begrundet i de særlige omstændigheder ved proceduren, nemlig annullationen i 2005 af Kommissionens godkendelsesbeslutning af 9. juli 2003, og ikke i de franske myndigheders iver efter at tilsidesætte deres forpligtelser i medfør af EF-traktaten. I øvrigt anførte Frankrig, at man altid havde holdt Kommissionen informeret om udviklingen i sagen og om de forskellige foranstaltninger, der var vedtaget siden januar 2005, ud fra princippet om loyalt samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen.
(188)
Hvad angik de sidstnævnte foranstaltninger, mente de franske myndigheder, at eftersom ingen af dem udgjorde statsstøtte, var EF-traktatens artikel 88, stk. 3, ikke relevant, og at der derfor ikke var grund til at udskyde gennemførelsen.
9.2.2. Vedrørende rekapitaliseringen i 2002
(189)
For det første præciserede de franske myndigheder, at man ikke havde betvivlet Altmark-dommens relevans, men til gengæld havde peget på visse vanskeligheder ved at foretage den test, der forlanges ifølge dommen, eftersom det pågældende beløb var blevet udbetalt før dommen og dermed ikke havde kunnet tages med i de nye kriterier.
(190)
Frankrig anførte, at de 53,48 mio. EUR indgik i den støtte på 69,3 mio. EUR, der af Kommissionen i 2003 blev erklæret forenelig med fællesmarkedet. Den tvivl, Kommissionen havde givet udtryk for i beslutningen fra 2006 om at indlede proceduren, drejede sig således ikke om, hvorvidt disse foranstaltninger var forenelige med EF-reglerne, hvilket ikke blev anfægtet, således som STIM syntes at påstå i sine bemærkninger, men om karakteren af dette beløb, der var blevet udbetalt som kompensation for public service-forpligtelser.
(191)
Ifølge Frankrig satte CFF's og STIM's bemærkninger ikke spørgsmålstegn ved, om den første og den anden betingelse i Altmark-dommen var relevante i den foreliggende sag.
(192)
Med hensyn til den tredje betingelse i Altmark-dommen afviste de franske myndigheder CFF's og STIM's argument om, at betalingen af dette beløb nødvendigvis medførte en overkompensation, fordi Kommissionen i beslutningen af 30. oktober 2001 havde godkendt udbetalingen af 787 mio. EUR som kompensation for omkostningerne ved public service-forpligtelserne. I den henseende ønskede Frankrig at præcisere, at Kommissionen i beslutningen fra 2003 havde slået fast, at disse forpligtelser havde været underkompenseret, og at beløbet på 53,48 mio. EUR var berettiget som kompensation for public service-forpligtelser.
(193)
Med hensyn til den fjerde betingelse i Altmark-dommen understregede de franske myndigheder, at de, på trods af at der ikke fandtes en referencevirksomhed, hvorfor der ikke kunne foretages en overordnet sammenligning mellem SNCM og andre virksomheder, hvad CFF da også havde påpeget, havde bestræbt sig på at fremskaffe de nødvendige data til at kunne foretage en så præcis sammenligning som muligt med tilsvarende virksomheder, dvs. primært CMN. Frankrig anfægtede ligeledes STIM's og CFF's argument om, at SNCM's strukturelle omkostninger skulle være højere end CMN's. Selv om det havde været tilfældet, mente de franske myndigheder, at SNCM's omkostnings-effektivitetsgrad lå meget tæt på CMN's. Konklusionen var, at SNCM var lige så veldrevet som CMN, som STIM på intet tidspunkt havde betegnet som en dårligt drevet virksomhed.
(194)
Frankrig præciserede, at underskuddene i perioden fra 1991 til 2001 ikke kun skyldtes public service-kontrakten, således som CFF syntes at påstå, men at public service-forpligtelserne havde forhindret SNCM i at tilpasse sig ændringerne i konkurrenceforholdene. De franske myndigheder anførte også, at disse underskud ikke var koncentreret på perioden 2000-2001, men var accelereret i denne periode, fordi CFF havde øget antallet af overfarter.
(195)
Med hensyn til, om de 53,48 mio. EUR, der var betalt som kompensation for public service-forpligtelser var forenelige med fællesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 86, stk. 2, erindrede de franske myndigheder om, at Kommissionen allerede i beslutningen fra 2003 havde erklæret beløbet foreneligt i henhold til nævnte artikel, og at Retten ikke havde anfægtet det i sin dom af 15. juni 2005.
9.2.3. Vedrørende foranstaltningerne efter rekapitaliseringen i 2002
(196)
I relation til afståelsesprocessen præciserede Frankrig, at man helt fra starten havde fulgt de traditionelle udvælgelseskriterier, der primært var baseret på den foreslåede pris ved værdiansættelsen af SNCM's værdipapirer og sekundært på andre parametre (forretningsplan, socialplan osv.), bl.a. det beløb, som tilbudsgiverne var indstillet på at investere i rederiet i form af en rekapitalisering. Frankrig afviste blankt argumentet fra visse tredjeparter om, at afståelsesprocessen ikke havde været gennemsigtig, og erindrede om, at staten i den foreliggende sag endda var gået videre end de lovfæstede og administrativt fastsatte krav, som i forvejen var særdeles strenge, og som var gældende i tilfælde af, at staten ville afhænde aktieposter ejet af det offentlige. Frankrig gjorde opmærksom på, at udviklingen efter BCP's tilbud om at overtage 100 % af SNCM's værdipapirer, var forløbet i en meget vanskelig finansiel og social kontekst, og at VT's tilknytning til BCP's tilbud ikke havde ændret ved de forretningsmæssige og finansielle betingelser for operationen (bortset fra kapitalfordelingen).
(197)
Med hensyn til den negative pris på 158 mio. EUR erindrede de franske myndigheder om, at SNCM på grund af sin finansielle situation pr. 30. september 2005 var blevet afhændet til markedsprisen, og at salget rent økonomisk havde været mere fordelagtigt end en likvidation af virksomheden. De franske myndigheder præciserede i den forbindelse, at anvendelsen af princippet om den private investor ved afståelse af en virksomhed, der var tæt på at træde i likvidation, ikke måtte betragtes som et »forsøg på et gøre et offentligt indgreb rentabelt«, men som et forsøg på at forhindre endnu større tab for aktionæren ved en mere omkostningsfuld likvidation.
(198)
Hvad angik afståelsesprisen, afviste Frankrig, at SNCM skulle være blevet solgt til en pris, der ikke svarede til virksomhedens reelle værdi (113).
(199)
De franske myndigheder tilbageviste ligeledes CFF's argument om, at de havde sat markedsværdien af SNCM's flåde for lavt, idet CFF vurderede den til mellem 406,5 og 426,5 mio. EUR. De franske myndigheder anførte, at de skibe, der indgik i CFF's beregning, ikke svarede til dem, SNCM selv ejede pr. 30. september 2005. CFF havde ikke regnet med dekort i skibenes markedsværdi og havde således ikke taget hensyn til hele situationen omkring en eventuel likvidation af de pågældende aktiver, og endelig var det tidspunkt, der lå til grund for CFF's beregning, dvs. august 2006, ikke det relevante tidspunkt for en eventuel likvidation af SNCM, som var den 30. september 2005. I øvrigt bemærkede Frankrig, at hvis man godtog CFF's beregning, ville den negative pris være en tredjedel af den likvidationsværdi af aktiverne, der kræves i henhold til Gröditzer-dommen, hvilket altså ville have været gunstigere end de hypoteser, de franske myndigheder havde forelagt for Kommissionen.
(200)
Over for CFF's argument om, at Gröditzer-dommen ikke var relevant, idet CFF henviste til, at statens kapitaltilførsel til SNCM var bundet til salget af 75 % af dens aktier og dermed forringede udsigterne til et positivt afkast, pegede de franske myndigheder på, at den negative afståelsespris på 158 mio. EUR stort set svarede til afståelsen af hele SNCM's kapital efterfulgt af en ny investering på 25 % fra statens side med en forrentning på […] % om året. Frankrig mente derfor, at udbyttet af investeringen fortsat var sikret ved den aktiepost på 25 %, der var garanteret et meget højt afkast.
(201)
Frankrig afviste ligeledes CFF's argument om, at »ABX-modellen« ikke kunne anvendes på den foreliggende sag, fordi den især var baseret på analysen af de faktiske omkostninger ved en likvidation af SNCM og statens risiko for at blive holdt ansvarlig for virksomhedens underskud i en erstatningssag i henhold til de franske regler om kollektiv bobehandling, hvilket var bekræftet i national retspraksis (kendelse afsagt af Appelretten i Rouen den 22. marts 2005). Selv om de franske myndigheder ikke mente, at deres adfærd som øverste ansvarlige for SNCM's ledelse kunne betegnes som »forsømmelig« i en sådan retssag, fastholdt de, at der bestod en meget høj risiko for, at staten af en national ret ville blive kendt ansvarlig for SNCM's insolvens med henvisning til de fleksible kriterier for, hvornår der var tale om forsømmelig ledelse, jf. artikel L.651-2 i den franske handelslov og førnævnte retspraksis, der ville kunne anvendes på den foreliggende sag.
(202)
Med hensyn til rekapitaliseringen på 8,75 mio. EUR erindrede Frankrig om, at denne kapitaltilførsel i modsætning til, hvad CFF og STIM påstod, ikke var statsstøtte, fordi der var tale om en samtidig investering på ensartede tegningsvilkår, og fordi staten gennem CGMF opnåede et højere afkast end normalt.
(203)
De franske myndigheder præciserede især, at princippet om ligebehandling af investorer ikke var tilsidesat på grund af tilstedeværelsen af ophævelsesklausuler, eftersom de var beregnet på 100 % afståelse af SNCM og ikke på den rekapitalisering med 35 mio. EUR, der fulgte efter afståelsen.
(204)
Desuden erindrede Frankrig om, at statens investering var langt mindre end overtagernes, eftersom det kun var beløbet på 8,75 mio. EUR, der skulle sammenholdes med overtagernes investering (26,25 mio. EUR). I realiteten burde undersøgelsen af den første rekapitalisering med 142,5 mio. EUR kun baseres på en sammenligning med omkostningerne ved en likvidation.
(205)
Endelig afviste Frankrig STIM's argument om, at denne kapitaltilførsel var en garanti til de private overtagere for, at SNCM ville få tildelt public service-kontrakten om besejlingen af Korsika. De franske myndigheder gjorde gældende, at denne kapitalforøgelse var velbegrundet og uafhængig af virksomhedens resultater, og at tildelingen af public service-kontrakten til SNCM ikke gav mulighed for at forbedre det forventede afkast af denne investering.
(206)
Hvad angik de 38,5 mio. EUR til sociale foranstaltninger, gentog Frankrig, at disse foranstaltninger var støtte til enkeltpersoner, og at den kendsgerning, at de blev dækket af staten, ikke kunne anses for at give virksomheden en indirekte fordel, eftersom de pågældende foranstaltninger lå ud over SNCM's lovfæstede og overenskomstmæssige forpligtelser. Frankrig gjorde desuden opmærksom på, at disse foranstaltninger ikke tillod afskedigelse af ansatte, som, hvis foranstaltningerne ikke blev gennemført, fortsat skulle betales af SNCM.
(207)
De franske myndigheder tilbageviste CFF's påstand med henvisning til, at de 38,5 mio. EUR ikke dækkede de personalenedskæringer, der var forudset i socialplanen fra 2003, fordi disse nedskæringer på trods af forsinkelsen allerede var sat i værk. Den nye socialplan var således et supplement til de første sociale foranstaltninger fra 2003.
9.2.4. Vedrørende foreneligheden med rammebestemmelserne
(208)
Frankrig mente med henvisning til ovenstående argumentation, at det støttebeløb, der skulle vurderes på grundlag af rammebestemmelserne, lød på 15,81 mio. EUR.
(209)
I modsætning til CFF's påstande mente de franske myndigheder, at den første rekapitalisering - jf. punkt 11 i rammebestemmelserne fra 2004 - nok havde gjort det muligt for SNCM at gendanne sin egenkapital, men alligevel ikke havde betydet, at virksomheden ikke længere kunne betegnes som kriseramt, eftersom den pågældende rekapitalisering havde haft til formål at sikre opretholdelsen af aktiviteten i virksomheden.
(210)
Frankrig afviste CFF's påstand om, at staten ikke burde have tilført virksomheden ny kapital, eftersom SNCM kunne have optaget lån i bankerne. I denne forbindelse erindrede de franske myndigheder om, at bankerne den 24. august 2005 havde afvist at stille nye kreditlinjer til rådighed for SNCM, og at de eneste mulige alternativer derfor var at privatisere virksomheden eller lade den træde i likvidation.
(211)
Frankrig tilbageviste CFF's og STIM's påstande om, at det ikke var lykkedes at gennemføre omstruktureringsplanen fra 2002: Planen var - om end med en vis forsinkelse - sat i værk og havde gjort det muligt at nå målene for 2005. Den forværring af SNCM's økonomiske og finansielle situation, som var forårsaget af faktorer, der lå uden for virksomhedens kontrol, havde efterfølgende gjort det nødvendigt at forlænge den plan, der var blevet anmeldt i 2002, og at indføre nye foranstaltninger.
(212)
Frankrig mente, at SNCM havde gode udsigter til at blive rettet op, og at de foranstaltninger, de nye aktionærer havde planlagt, navnlig gennemførelsen af socialplanen, omlægning af ruter og udskiftning af visse skibe, ville kunne gøre virksomheden rentabel. I den forbindelse bemærkede Frankrig, at public service-kontrakten som følge af indtægterne herfra (ca. […] af SNCM's omsætning) og på grund af de faste omkostninger og vanskelighederne ved at anvende de seks skibe, der havde besejlet ruterne Marseille-Korsika, andre steder, var et væsentligt element i virksomhedens strategi og en vigtig faktor for dens levedygtighed.
(213)
Med hensyn til begrænsningen af støtten til et minimum mente Frankrig, at man havde begrænset omkostningerne ved omstruktureringen til, hvad der var absolut nødvendigt for at gennemføre omstruktureringsplanen. Her erindrede de franske myndigheder om, at virksomheden selv, i lighed med hvad Kommissionen havde påpeget i beslutningen fra 2003, bidrog i tilstrækkeligt omfang til omstruktureringsplanen med egne midler som følge af afståelsen af aktiver for et beløb på 30,2 mio. EUR. Hvis man desuden medregnede andre frasalg fra SNCM's side til et beløb af 12,2 mio. EUR, udgjorde virksomhedens eget bidrag 42,2 mio. EUR. Frankrig var af den opfattelse, at dette beløb var større end nødvendigt for at få godkendt omstruktureringsstøtten, som i sidste ende kun udgjorde 15,81 mio. EUR, eftersom de øvrige foranstaltninger ikke kunne betegnes som statsstøtte.
9.2.5. Vedrørende betingelserne i Kommissionens beslutning fra 2003 og eventuelle nye kompenserende modydelser
(214)
De franske myndigheder afviste STIM's og CFF's påstande og fastholdt, at man havde opfyldt alle betingelserne i beslutningen fra 2003, der havde været gældende frem til udgangen af 2006, bl.a. kravene vedrørende flåden på 11 skibe og forbud mod lavere takster end konkurrenterne.
(215)
I øvrigt mente Frankrig, at man i forbindelse med den foreliggende beslutning burde justere niveauet for de kompenserende modydelser fra SNCM, eftersom beløbet for omstruktureringsstøtten nu var 15,81 mio. EUR i stedet for 69,3 mio. EUR.
(216)
I den forbindelse anfægtede Frankrig STIM's bemærkninger vedrørende Kommissionens mulighed for at pålægge SNCM at afhænde sin aktiepost i CMN som kompenserende modydelse. Frankrig afviste STIM's argument om, at definitionen på strategiske aktiver skulle være blevet ændret i rammebestemmelserne fra 2004 i forhold til bestemmelserne fra 1999.
(217)
Med hensyn til de af CFF omtalte foranstaltninger, der skulle have til formål at begrænse SNCM's tilstedeværelse på markedet, erindrede de franske myndigheder om - hvad Kommissionen i øvrigt også havde påpeget i beslutningen fra 2003 (betragtning 87) - at der ikke var overkapacitet på de berørte markeder (Frankrig-Korsika og Maghreb), og at en indskrænkning og/eller omlægning af ruterne til Korsika i strid med, hvad der var fastsat i public service-kontrakten, kunne bringe virksomhedens levedygtighed i fare.
(218)
Over for CFF's argument om, at gennemførelsen af de ovennævnte foranstaltninger til fordel for SNCM indebar en alvorlig risiko for, at SNCM's vigtigste konkurrent, dvs. CFF, måtte trække sig ud af markedet for sejlads mellem det franske fastland og Korsika, gjorde de franske myndigheder gældende, at i betragtning af dette markeds aktuelle konfiguration, hvor CFF fremover ville være den vigtigste aktør, afhang opretholdelsen af en konkurrencebaseret struktur af, om omstruktureringsplanen for SNCM blev godkendt, og af SNCM's fortsatte tilstedeværelse på det pågældende marked.
10. VURDERING AF FORANSTALTNINGERNE
(219)
I EF-traktatens artikel 87, stk. 1, står der: »Bortset fra de i denne traktat hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelige med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(220)
For at en national foranstaltning kan betegnes som statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning, skal følgende kumulative betingelser være opfyldt: 1) den pågældende foranstaltning medfører en selektiv økonomisk fordel, 2) denne fordel finansieres med statsmidler, 3) denne fordel fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen, og 4) denne fordel påvirker samhandelen mellem medlemsstater (114).
(221)
Kommissionen konstaterer, at SNCM har modtaget statsmidler for et samlet beløb på 274,54 mio. EUR via CGMF, der ejes 100 % af den franske stat.
(222)
Eftersom SNCM opererer i sektoren for søtransport, der er åben for konkurrence på europæisk plan, vil den fordel, virksomheden har fået, kunne fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(223)
Det forhold, at markedet for cabotagesejlads på øerne i Middelhavet indtil den 1. januar 1999 var midlertidigt undtaget fra Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads) (115), betyder ikke, at det på forhånd kan udelukkes, at støtte, der er ydet til besejlingen af cabotageforbindelser med øerne i Middelhavet i forbindelse med public service-forpligtelser, har kunnet påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje konkurrencen.
(224)
Under alle omstændigheder gælder det, at selv om den støtte, der er ydet til besejling af cabotageruter, ikke har kunnet påvirke samhandelen og medføre konkurrencefordrejninger i perioden frem til den 1. januar 1999, har situationen ændret sig, eftersom alle EF-operatører siden da har kunnet udføre cabotagesejlads i overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 3577/92. Det skal desuden understreges, at SNCM ikke udelukkende driver cabotagesejlads, men også opererer på det internationale søtransportmarked, der blev liberaliseret ved Rådets forordning (EØF) nr. 4055/86 af 22. december 1986 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser på søtransportområdet (116).
(225)
Kommissionen mener derfor, at de tre sidste kriterier i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, der er nævnt under betragtning 220 ovenfor, er opfyldt i den foreliggende sag. I det følgende undersøges det for hver foranstaltnings vedkommende, hvorvidt der foreligger en selektiv økonomisk fordel, og om de foranstaltninger, der i givet fald kan betegnes som statsstøtte, er forenelige med fællesmarkedet.
10.1. Kapitaltilførslen på 53,48 mio. EUR som kompensation for public service-forpligtelser
(226)
Selv om Kommissionen i beslutningen fra 2003 anerkendte, at en del af de 76 mio. EUR, nemlig 53,48 mio. EUR, havde karakter af kompensation for public service-forpligtelser i forbindelse med besejlingen af Korsika fra 1991 til 2001, havde Kommissionen vurderet hele kapitaltilførslen, dvs. 76 mio. EUR som omstruktureringsstøtte, eftersom den af de franske myndigheder var blevet anmeldt som sådan. Retten i Første Instans havde i dommen af 15. juni 2005, der annullerede Kommissionens beslutning fra 2003, opfordret Kommissionen til at undersøge beløbet på 53,48 mio. EUR på grundlag af Domstolens dom af 24. juli 2003 i Altmark-sagen.
(227)
De franske myndigheder havde desuden anmodet Kommissionen om i lyset af Altmark-dommen at overveje, om ikke en del af omstruktureringsstøtten i 2002 på grund af dens karakter af »kompensation for public service-forpligtelser« kunne betegnes som ikke-statsstøtte.
(228)
Da de franske myndigheder havde gjort gældende, at Altmark-dommen og i givet fald den i EF-traktatens artikel 86, stk. 2, fastsatte undtagelse var relevante for den foreliggende sag, var Kommissionen forpligtet til at tage stilling til spørgsmålet, eftersom begrundelserne for dens holdning var af største betydning for Frankrigs argumentation (117).
10.1.1. Indledende bemærkninger
(229)
Kommissionen skal indledningsvis erindre om, at selv om Altmark-dommen blev afsagt efter den ovennævnte foranstaltnings gennemførelse, finder de kriterier, Retten opstillede i denne dom, anvendelse på den foreliggende sag.
(230)
Retten har da også for nylig påpeget (118), at kriterierne i Altmark-dommen ikke er tidsmæssigt begrænsede, hvorfor dommens præmisser, der er resultatet af en fortolkning af EF-traktatens artikel 87, stk. 1, finder anvendelse i fuldt omfang på de faktuelle og retlige forhold i den foreliggende sag.
(231)
Det skal allerførst understreges, at SNCM havde store underskud i 1991-2001 på alle de ruter til Korsika, der var forbundet med public service-forpligtelser, på trods af tilskud fra staten, der var godkendt i Kommissionens beslutning fra 2001 (119). Kommissionen konstaterer således i betragtning 105 i nævnte beslutning, at det kumulerede underskud før skat på Korsika-ruterne inklusive tilskuddene fra staten i perioden 1991-2001 (120) i henhold til den ekspertrapport, Kommissionen havde bestilt, lød på 217 mio. FFR svarende til 33,08 mio. EUR.
(232)
For 2000 og 2001 (121) anvendte Kommissionen samme model som førnævnte ekspertrapport og beregnede på grundlag af de analytiske regnskaber, den havde fået forelagt, resultatet før skat og ekskl. hensættelser til omstruktureringer, som jo allerede var medregnet i de anmeldte udgifter til omstrukturering. Kommissionen kunne i øvrigt på grundlag af virksomhedens årsregnskab konstatere, at der ikke var afhændet skibsmateriel i løbet af disse to år.
(233)
Kommissionen mener ikke, underskuddet i 2002 på ruterne Marseille-Korsika bør medtages i grundlaget, fordi driftstaksterne for disse ruter og størrelsen af den finansielle kompensation efter den 1. januar 2002 er blevet fastsat aftalemæssigt af de offentlige myndigheder og SNCM i modsætning til, hvad der var tilfældet i public service-kontrakterne fra 1991 og 1996.
(234)
Kommissionen kan således i henhold til beregningsmetoden og begrundelsen i beslutningen fra 2001 drage de konklusioner, der er vist i oversigtsform i nedenstående tabel:
Tabel 3
Analytisk resultatopgørelse for perioden 1991-2001
Korsikanettet
2001
2000
1991-1999 (122)
1991-2001 i alt
Mio. FFR
Mio. EUR
Mio. FFR
Mio. EUR
Mio. FFR
Mio. EUR
Mio. FFR
Mio. EUR
Resultat før skat
- 302,575
-46,127
-40,256
-6,137
- 216,98
-33,078
- 559,811
-85,343
Hensættelser/afskrivning Liamone (123)
96,895
14,771
0,000
0,000
0,000
0,000
96,895
14,771
Hensættelser/socialplan
112,110
17,091
0,000
0,000
0,000
0,000
112,110
17,091
Korrigering for salgsprovenu fra skibe
0,000
0,000
0,000
0,000
182,100
27,761
182,100
27,761
Resultat før skat og ekskl. salgsprovenu og omstrukturering
-93,571
-14,265
-40,256
-6,137
- 216,980
-33,078
- 350,807
-53,480
(235)
SNCM's samlede kumulerede underskud på ruterne Marseille-Korsika ekskl. de statstilskud, der var godkendt i beslutningen fra 2001, og korrigeret for provenuet fra de skibe, der blev solgt i denne periode, og for omstruktureringsomkostninger, udgør 53,48 mio. EUR for hele perioden 1991-2001.
(236)
Ud fra ovenstående mener Kommissionen, at af den kapitaltilførsel på 75 mio. EUR, der blev anmeldt i 2002 (124), kan 53,48 mio. EUR betragtes som kompensation for public service-forpligtelser.
10.1.2. Tilstedeværelsen af en økonomisk fordel vurderet på grundlag af Altmark-dommen
(237)
Domstolen fastslog, at såfremt et tilskud fra staten kan betragtes som kompensation for tjenesteydelser leveret af modtagervirksomheden for at opfylde public service-forpligtelser, således at virksomheden reelt ikke får en finansiel fordel, og det pågældende tilskud ikke stiller virksomheden konkurrencemæssigt gunstigere end de virksomheder, den konkurrerer med, vil tilskuddet ikke være omfattet af EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(238)
Der er dog en række kumulerede betingelser, der skal være opfyldt, for at en sådan kompensation ikke skal betragtes som statsstøtte (jf. fodnote 68).
(239)
Specielt i relation til den fjerde betingelse i Altmark-dommen kan det konstateres, at SNCM ikke blev udvalgt efter en åben udbudsprocedure, der gav mulighed for at vælge den tilbudsgiver, der var i stand til at levere de pågældende tjenesteydelser billigst.
(240)
Eftersom der ikke var tale om et åbent udbud, påhviler det efter Kommissionens opfattelse staten at bevise, at størrelsen af kompensationen til SNCM ikke oversteg, hvad det ville koste en veldrevet gennemsnitsvirksomhed med det fornødne udstyr at levere tjenesteydelserne, under hensyntagen til indtægterne og en rimelig fortjeneste fra varetagelsen af disse forpligtelser i overensstemmelse med de krav, der er fastsat i Domstolens retspraksis.
(241)
I den foreliggende sag anerkender de franske myndigheder selv i deres korrespondance af 16. november 2006, at det er praktisk taget umuligt at finde en virksomhed, der kan anvendes som sammenligningsgrundlag for varetagelsen af public service-forpligtelserne i perioden 1991-2001, eftersom SNCM var den eneste virksomhed, der var i stand til at opfylde dem. Under disse omstændigheder har de franske myndigheder bestræbt sig på at levere oplysninger og data, der giver mulighed for en så nøjagtig sammenligning som muligt med tilsvarende virksomheder, bl.a. CMN, men understreger samtidig, at de pågældende virksomheder ikke havde de samme driftsvilkår, som SNCM var underlagt i henhold til public service-kontrakterne mellem 1991 og 2001.
(242)
Ud fra de franske myndigheders argumentation mener Kommissionen ikke, de har påvist, hvordan de virksomheder, de selv har peget på, kunne sammenlignes med SNCM, således som det kræves i henhold til EF-retspraksis. Kommissionen gør opmærksom på, at det ud fra de data, de franske myndigheder har fremsendt, ikke er muligt at vurdere graden af sammenlignelighed, eller hvordan og hvor meget de påståede forskelle i driftsvilkår påvirker den sammenligning, der skal foretages, for at den nævnte fjerde betingelse kan betragtes som opfyldt.
(243)
Under disse omstændigheder vurderer Kommissionen, at de franske myndigheder ikke ud fra de oplysninger, de har fremsendt i forbindelse med den foreliggende procedure, har påvist, at den fjerde betingelse i Altmark-dommen er opfyldt.
(244)
I betragtning af ovenstående mener Kommissionen, at den omtalte foranstaltning har givet SNCM en økonomisk fordel. Da foranstaltningen kun vedrørte SNCM, er der tale om en selektiv økonomisk fordel. Den kompensation på i alt 53,48 mio. EUR, SNCM modtog i medfør af public service-kontrakterne fra 1991og 1996, udgør derfor statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning.
10.1.3. Foranstaltningens forenelighed med fællesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 86, stk. 2
(245)
Eftersom de franske myndigheder har henvist til undtagelsen i EF-traktatens artikel 86, stk. 2, vil Kommissionen benytte samme fremgangsmåde og samme begrundelse som i beslutningen fra 2001 ved vurderingen af den pågældende foranstaltning.
(246)
Ifølge den normale fortolkning af denne artikel kan statsstøtte undtages fra forbuddet i EF-traktatens artikel 87, hvis den pågældende støtte kun har til formål at kompensere for ekstra omkostninger, der kan tilskrives varetagelsen af den særlige opgave, der er pålagt en virksomhed, som skal forvalte en tjeneste af almen økonomisk interesser, og støtten er nødvendig, for at den pågældende virksomhed kan opfylde public service-forpligtelsen på økonomisk afbalancerede vilkår.
(247)
I henhold til den retspraksis, der var gældende i perioden 1991-2001 (125), skal Kommissionen, ligesom den gjorde det i beslutningen fra 2001:
-
verificere, at de tjenester, hvis forvaltning SNCM fik overdraget, kan betegnes som tjenester af almen økonomisk interesse, og
-
undersøge, om størrelsen af den støtte, der blev ydet SNCM i forbindelse med de public service-forpligtelser, der var forbundet med besejlingen af Korsika, svarede til de ekstra omkostninger, SNCM blev påført for at kunne opfylde de grundlæggende krav i public service-kontrakten.
(248)
I den foreliggende sag, hvor det drejer sig om kompensation, der, således som det også fremgår af Kommissionens beslutning fra 2001, er ydet i perioden 1991-2001, er de public service-forpligtelser, SNCM og CMN blev pålagt, baseret på to femårige kontrakter mellem de to selskaber på den ene side og Office de transport de la Corse (OTC) på den anden side. Disse kontrakter, hvis retsgrundlag er rammekontrakten for 1976-2001, fastsætter de nærmere vilkår for opfyldelsen af public service-forpligtelserne i henholdsvis 1991-1996 og1996-2001. De indeholder også bestemmelser om betaling af et fast beløb, taget fra den særlige bevilling til sikring af den territoriale enhed, som modydelse for de pålagte forpligtelser.
(249)
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt disse forpligtelser opfylder et reelt public service-behov, konstaterede Kommissionen i førnævnte beslutning fra 2001, at rammekontrakten og de femårige kontrakter er i overensstemmelse med princippet om den territoriale enhed, der tager sigte på at begrænse ulemperne for øsamfundene og sikre trafikbetjeningen af Korsika på vilkår, der ligger så tæt som muligt op ad vilkårene for trafikforbindelserne på fastlandet. Kommissionen bemærker også, at dette formål, der er baseret på en legitim almen interesse, hidtil ikke har kunnet opfyldes via markedskræfternes frie spil (126).
(250)
Kommissionen mener derfor, at den trafikbetjening, der er omhandlet i rammekontrakten og de femårige kontrakter, imødekommer et reelt public service-behov.
(251)
Som Kommissionen konstaterede i beslutningen fra 2001, modtog SNCM i perioden 1991-2001 i henhold til ovennævnte fuldt lovlige bestemmelser et årligt fast tilskud, hvis størrelse var fastsat for fem år, og som blev revideret hvert år på grundlag af udviklingen i bruttonationalproduktet og de oplysninger og det analytiske regnskab, SNCM forelagde i henhold til kontrakten.
(252)
I betragtning 30 i beslutningen fra 2001 bemærker Kommissionen, at »i henhold til artikel 4 i aftalen fra 1976 (127) udbetales det årlige beløb i 12 lige store månedlige acontobeløb. For at den endelige opgørelse af støttebeløbet kan foretages, skal SNCM senest den 1. juli hvert år fremlægge sine resultater for det foregående regnskabsår underskrevet af statsrevisoren. De eventuelle tilbagebetalinger, som SNCM skal foretage, fratrækkes acontobeløbene i det indeværende regnskabsår. Bestemmelserne om regulering af acontobeløbene åbner også mulighed for, at staten eventuelt kan udbetale supplerende beløb. De aftaler, der efterfølgende er indgået, indeholder ligeledes bestemmelser om sanktioner, hvis det antal grundlæggende forbindelser, SNCM ikke gennemfører, overstiger 2 % af det antal forbindelser, der er fastsat i aftalen. Den koncessionsgivende myndighed kan ligeledes meddele SNCM, at der vil blive foretaget tilbageholdelser i acontobeløbet til områdeprincippet i tilfælde af væsentlige hændelser, der medfører en indstilling af den offentlige tjeneste.«
(253)
I betragtning 82 i samme beslutning henviser Kommissionen til, at det i anden del af dette punkt IV bestemmes, at »såfremt de økonomiske vilkår og især de driftsomkostninger eller de trafikniveauer, der har dannet grundlag for beregningen af støtten, forringes væsentligt, mødes SNCM og OTC for sammen at undersøge, hvilke foranstaltninger der skal gennemføres med hensyn til besejling, takster eller forøgelse af bevillingsbeløbet for at genoprette selskabets finansielle ligevægt.«
(254)
På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, i lighed med sin konklusion i beslutningen fra 2001 med henvisning til den mekanisme, der gør det muligt at genoprette den finansielle ligevægt, hvis der er uoverensstemmelse mellem de faktiske driftsudgifter og de udgifter, der blev lagt til grund for beregningen af tilskuddet, at den kompensation på 53,48 mio. EUR, staten udbetalte, ikke er et fast beløb.
(255)
Som Kommissionen konstaterede i beslutningen fra 2001 (128), var SNCM ikke i stand til med den finansielle kompensation, rederiet modtog på det tidspunkt i henhold til de femårige kontrakter fra 1991 og 1996, fuldstændigt at dække underskuddene fra public service-forpligtelserne. Kommissionen anslog, at denne underkompensation beløb sig til 53,48 mio. EUR.
(256)
Kommissionen konkluderer, at det beløb på 53,48 mio. EUR, som staten betalte, svarer til den konstaterede underkompensation for perioden 1991-2001 og altså er i overensstemmelse med nettoomkostningerne ved opfyldelsen af de public service-forpligtelser, SNCM var pålagt.
10.1.4. Konklusion
(257)
På grundlag af ovenstående finder Kommissionen, at den pågældende foranstaltning udgør statsstøtte, som er forenelig med fællesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 86, stk. 2. Eftersom støtten blev iværksat den 14. november 2003, må Kommissionen konstatere, at der er tale om ulovlig statsstøtte.
(258)
I denne forbindelse udgør det støttebeløb, der skal betragtes som omstruktureringsstøtte i henhold til anmeldelsen i 2002, 22,52 mio. EUR (129). Dette beløb skal lægges til de støtteforanstaltninger, der blev anmeldt i 2006, i det omfang, disse foranstaltninger omfattede omstruktureringsstøtte (jf. afsnit 10.5 i den foreliggende beslutning).
10.2. Afståelse af SNCM til en negativ salgspris på 158 mio. EUR
(259)
I den foreliggende sag skal Kommissionen undersøge, hvorvidt kapitaltilførslen på 158 mio. EUR fra staten forud for afståelsen af SNCM til de private købere, dvs. den tilsvarende negative salgspris for virksomheden, indeholder elementer af statsstøtte.
(260)
En åben og ikke-diskriminatorisk offentlig udvælgelsesprocedure, efter hvilken staten afhænder virksomheden efter en forudgående rekapitalisering (med et beløb, der overstiger salgsprisen) er ikke i sig selv tilstrækkelig til at udelukke, at der er tale om statsstøtte, der kan indebære en fordel for såvel den privatiserede virksomhed som for køberen (130).
10.2.1. Retlig referenceramme
(261)
For at efterprøve, om en virksomhed har haft en økonomisk fordel ved en kapitaltilførsel fra staten, anvender Kommissionen i princippet kriteriet om den »private investor, der opererer på markedsøkonomiske vilkår« (herefter benævnt »kriteriet om den private investor«). Kriteriet om den private investor er afledt af det princip om ligebehandling af den offentlige og den private sektor, der udspringer af EF-traktatens artikel 295. Ifølge dette princip kan kapital, der af staten stilles direkte eller indirekte til rådighed for en virksomhed på vilkår, der svarer til normale markedsvilkår, ikke betegnes som statsstøtte (131).
(262)
Med henblik herpå kan Kommissionen bl.a. vurdere, om den, der har stillet midlerne til rådighed, har handlet som en privat investor ville gøre i forbindelse med gennemførelsen af en global eller sektorbestemt strukturpolitik, styret af mere langsigtede rentabilitetsudsigter. Det er i EF's retspraksis i adskillige tilfælde fastslået, at dette er en korrekt fremgangsmåde (132).
(263)
Ifølge fast retspraksis vil en kapitaltilførsel, der er foretaget af en offentlig investor uden hensyntagen til udsigterne til fortjeneste overhovedet, heller ikke på lang sigt, udgøre statsstøtte (133).
(264)
EF-retspraksis har også slået fast, at en privat investor, som følger en global eller sektorbestemt strukturpolitik, og som lader sig lede af mere langsigtede rentabilitetsudsigter, efter flere år med fortsat underskud ikke med rimelighed vil kunne tillade sig at foretage en kapitaltilførsel, som rent økonomisk ikke blot vil være dyrere end en likvidation af aktiverne, men som samtidig er knyttet til salget af virksomheden, hvilket udelukker alle muligheder for et afkast, selv på lidt længere sigt (134).
(265)
Domstolen fastslog mere specifikt i Gröditzer-dommen, at for at vurdere, om privatiseringen af en virksomhed til en negativ afståelsespris indebærer elementer af statsstøtte, skal der »foretages en vurdering af, om en privat investor af en størrelse, der kan sammenlignes med organer, som forestår forvaltningen af den offentlige sektor, under tilsvarende omstændigheder kunne tænkes at ville have indskudt en kapital af denne størrelse i forbindelse med salget af virksomheden eller ville have valgt en likvidation af virksomheden« (135).
10.2.2. Anvendelsen på den foreliggende sag
(266)
For at fastslå den foreliggende foranstaltnings karakter af støtte skal Kommissionen altså vurdere, »om den løsning, staten har valgt, absolut og i forhold til alle andre mulige løsninger, herunder også ikke-indgriben, er den billigste, hvilket i givet fald kunne føre til den konklusion, at staten har handlet som en privat investor« (136).
10.2.2.1. Overholdelse af princippet om den private markedsøkonomiske aktionær
(267)
Man skal i denne sammenhæng være opmærksom på, at de store virksomhedskoncerner, når de lukker anlæg og arbejdspladser eller likviderer datterselskaber, ikke i dag kan tillade sig at se bort fra de sociale konsekvenser af sådanne lukninger eller likvidationer.
(268)
De gennemfører således som regel socialplaner, der kan omfatte foranstaltninger til omskoling af medarbejderne, støtte til jobsøgning, fratrædelsesgodtgørelser og endog tiltag inden for den lokale samfundsøkonomiske struktur, som går ud over, hvad de er forpligtet til i henhold til lovgivning og overenskomster.
(269)
I den foreliggende sag kan Kommissionen konstatere, at SNCM kontrolleres af staten gennem koncernen CGMF (Compagnie Maritime Générale et Financière).
(270)
Det er Kommissionens opfattelse, at der, hvis SNCM var trådt i likvidation (137), ville være blevet gennemført sådanne foranstaltninger ud over de lovfæstede forpligtelser for ikke at skade moderselskabets eller hovedaktionærens omdømme (138).
(271)
Kommissionen erindrer om, at truslen om likvidation af virksomheden i 2004 resulterede i meget omfattende social uro. Den voldsomme arbejdskonflikt i september 2004 blokerede f.eks. SNCM's flåde i 16 dage. Kommissionen tilføjer, at de franske myndigheder med henvisning til talmateriale har påvist, at denne sociale uro i 2004 førte til en kraftig nedgang i SNCM's passagertal og dermed i rederiets omsætning. Kommissionen understreger desuden, at virksomhedens hovedaktionær på grund af det dårlige sociale klima i sommeren 2004 indførte en socialplan i foråret 2005, som blev suspenderet i april 2005 i samråd med fagforeningerne. Kommissionen mener på grundlag af ovenstående, at det står klart, at hvis SNCM's skulle træde i likvidation, og CGMF-koncernen ikke ville betale supplerende fratrædelsesgodtgørelser, ville det helt sikkert have skadet moderselskabets og hovedaktionærens omdømme.
(272)
Det er derfor Kommissionens opfattelse, at de omkostninger, der er forbundet med disse foranstaltninger, bør medtages i beregningen af omkostningerne ved en likvidation. De pågældende omkostninger skulle i givet fald være fratrukket SNCM's likvidationsværdi, hvis den havde været positiv, og/eller dækkes direkte af CGMF/staten som hovedaktionær. Kommissionen mener, at enhver anden løsning ville have ignoreret de sociale realiteter, som gør sig gældende i dag i store virksomhedskoncerner (139).
(273)
For at sætte tal på hovedaktionærens omkostninger ved en likvidation går Kommissionen ud fra en minimumsberegning baseret udelukkende på de supplerende fratrædelsesgodtgørelser.
(274)
De franske myndigheder gør gældende, at der på grundlag af socialplanen fra 2005, der i sig selv er baseret på socialplanen fra 2002, bør regnes med beløb på mellem […] og […] EUR pr. ansat svarende til i alt mellem […] mio. EUR og […] mio. EUR. De franske myndigheder præciserer, at den nedre grænse for ovenstående overslag er beregnet ud fra, at omkostningerne ved den tilgrundliggende socialplan skal forhøjes, fordi en meget stor del af de ansatte nærmer sig pensionsalderen og dermed fratræder på særligt gunstige vilkår. Der er desuden taget højde for, at situationen vedrørende likvidationen af virksomheden og afskedigelse af hele arbejdsstyrken ikke kan sammenlignes med personalenedskæringer, der ville gøre det muligt at videreføre aktiviteterne i et vist omfang, således som det var hensigten med den tilgrundliggende socialplan.
(275)
Kommissionens ekspert har foretaget en sammenlignende analyse af de tal, de franske myndigheder har fremlagt, og de socialplaner, der har været gennemført i Frankrig i de senere år. Hewlett Packards socialplan kostede i 2003 214 000 EUR pr. ansat og i 2005 mellem 50 000 og 400 000 EUR. Den socialplan, der blev gennemført i 2004 af Péchiney efter fusionen med Alcan, kostede 128 000 EUR pr. ansat. Giat Industries' socialplan i 2004 kostede i alt 162 000 EUR mod 71 000 EUR for Gemplus i 2002 og 69 000 EUR for Danone (biskuit-virksomheden) i 2001. I 2002 bebudede Yves Saint Laurent Haute Couture en socialplan til 115 000 EUR pr. ansat. Den Power 8-plan, Airbus France bebudede i februar 2007, opererede med 68 000 EUR pr. ansat (140). I 2008 beløb Michelin's socialplan sig til 157 400 EUR pr. ansat.
(276)
For havnearbejdernes vedkommende gør Kommissionen opmærksom på, at den franske revisionsret i sin beretning fra juli 2006 om de franske havne og udviklingen i søtransporten og behovet for indgreb opgjorde de samlede omkostninger pr. person ved socialplanen fra 2004 til 145 000 EUR pr. afskediget for de selvejende havne og 209 000 EUR pr. afskediget for Marseilles' havn.
(277)
Kommissionen erindrer om, at dens beslutning af 17. juli 2002 om Société Française de Production indeholder et eksempel på, hvad det koster at udvise generøsitet i forbindelse med privatisering af en kriseramt virksomhed. Det kostede således staten 43,1 mio. EUR (eller 151 000 EUR for hver af de 285 ansatte, der ifølge planen skulle afskediges), hvortil skal lægges 5,3 mio. EUR for opfyldelsen af de lovfæstede og overenskomstmæssige forpligtelser (eller i alt 169 000 EUR pr. ansat).
(278)
På grundlag af denne sammenlignende analyse mener Kommissionen, at overslaget på […] EUR i supplerende fratrædelsesgodtgørelse pr. ansat svarer meget godt til omkostningerne pr. afskediget medarbejder i de socialplaner, der har været gennemført af private virksomhedsejere i samme periode.
(279)
Endelig mener Kommissionen, at det er mest sandsynligt, at samtlige ansatte i SNCM ville blive afskediget ved en likvidation, bl.a. fordi public service-kontrakten for 2007-2013 endnu ikke var bragt i udbud, og der således ikke var truffet endelig afgørelse om den. I betragtning af SNCM's problematiske finansielle situation, er det også usandsynligt, at der ville blive udarbejdet en plan for videreførelse af aktiviteterne, således at der kunne indgås akkord, og man undgik afskedigelser.
(280)
På grundlag af ovenstående vil Kommissionen tage udgangspunkt i det samlede beløb på […] mio. EUR, som CGMF (staten) i givet fald skulle udbetale i form af supplerende fratrædelsesgodtgørelser.
(281)
Kommissionen skal på dette stadium i undersøgelsen fastslå værdien af SNCM's likvidation eksklusive supplerende fratrædelsesgodtgørelser. Det er i realiteten differencen mellem denne likvidationsværdi - såfremt den er positiv - og de supplerende fratrædelsesgodtgørelser, der skal sammenholdes med den negative pris, for at det kan fastslås, om staten har handlet på samme måde, som en privat markedsøkonomisk investor ville have gjort. Til dette formål baserer Kommissionen sig på beregningen af de opskrevne nettoaktiver. Ifølge denne beregningsmetode er virksomheden insolvent, når den økonomiske værdi af de reale aktiver (der normalt er større end den regnskabsmæssige nettoværdi) ikke dækker den økonomiske værdi af de reale passiver.
(282)
For at kunne konstatere, om der er tale om insolvens i den foreliggende sag, har Kommissionen med bistand fra sin ekspert (141) verificeret, som forklaret i det følgende, at værdien af SNCM's aktiver pr. 30. september 2005 ikke var tilstrækkelig til at fyldestgøre både de privilegerede og de efterstillede kreditorer (inkl. de ansattes fastslåede fordringer).
(283)
Kommissionen skønner, at værdiansættelse af nettoaktiverne er en metode, der normalt anvendes til at værdiansætte selskaber i sektoren for søtransport. Den mener desuden, at metoden er særligt velegnet i relation til SNCM's situation, eftersom hovedaktionæren som eneste alternativ til at afhænde virksomheden kan bringe det i betalingsstandsning og lade det træde i likvidation.
(284)
Hvad angår andre værdiansættelsesmetoder, bl.a. metoden baseret på tilbagediskonteret driftsmæssig likviditet, er det Kommissionens opfattelse, at den ikke er relevant i den foreliggende sag, eftersom den forudsætter, at virksomheden fortsætter sine aktiviteter, hvilket ikke var tilfældet for SNCM.
(285)
Kommissionen har valgt datoen den 30. september 2005 som referencedato for evalueringen af SNCM, eftersom det var på denne dato, det endelige valg blev truffet mellem at acceptere overtagelsestilbuddet eller lade rederiet træde i likvidation, efter at man den 27. september 2005 havde valgt BCP som køber.
(286)
Kommissionen bemærker bl.a., at SNCM's ejer sammen med revisionsfirmaet Ernst & Young beregnede omkostningerne ved at lade virksomheden træde i likvidation (jf. førnævnte rapport fra CGMF) pr. 30. september 2005, og denne beregning blev kontrolleret og efterprøvet af Oddo Corporate Finance og advokatfirmaet Paul Hastings. Kommissionen skal erindre om, at SNCM's aktiver blev vurderet til […] mio. EUR i Oddo-rapporten.
(287)
Bruttomarkedsværdien af den flåde, SNCM selv ejede (142), blev af det specialiserede skibsmæglerfirma BRS vurderet til […] mio. EUR pr. 30. september 2005, medens SNCM's flåde i Oddo-rapporten blev vurderet til […] mio. EUR efter dekort (143), mæglergebyr (144) og juridiske risici (145).
Tabel 4
Scenarier for værdiansættelsen af SNCM's aktiver pr. 30. september 2005
(i mio. EUR)
Aktivernes værdi
Oddo-rapporten
Aktivernes værdi
Kommissionens ekspert
Immaterielle aktiver
-
-
Materielle aktiver
-
Ejet flåde
[…]
[…]
-
Bygninger (146)
[…]
[…]
Finansielle aktiver (147)
[…]
[…]
Faste aktiver
[…]
[…]
Lager
-
-
Forudbetalinger
-
-
Tilgodehavender hos kunder
[…]
[…]
Andre fordringer (148)
[…]
[…]
Nettolikviditet
[…]
-
Periodeafgrænsningsposter
-
-
Andre aktiver
[…]
[…]
aktiver i alt
[…]
[…]
Kilder: Oddo-rapporten og rapporten fra Kommissionens ekspert.
(288)
Ud fra ovenstående tabel kan Kommissionen konstatere, at flåden udgør hovedelementet i værdiansættelsen af virksomhedens aktiver. I den forbindelse vurderede Kommissionens ekspert efter at have foretaget en sammenlignende analyse, da det blev muligt, at dekorten på bruttohandelsværdien af skibene og beløbet til dækning af juridiske risici stemte overens. På dette grundlag konkluderede han, at der ikke var anledning til at afvise den franske stats værdiansættelse af flåden.
(289)
Med hensyn til dekorten skønner Kommissionen, at niveauet er på linje med den dekort, der har været givet ved salg af skibe i forbindelse med likvidationer. Ifølge Kommissionens ekspert afhændede det nationale belgiske rederi, Régie des Transports Maritimes, der driver ruten Ostende-Ramsgate, f.eks. to bilfærger i 1997 med en anslået dekort på henholdsvis 35 og 45 %. For nylig afhændede rederiet Festival Cruises tre krydstogtfartøjer med en dekort på gennemsnitligt 20 %. Den dekort, der er ydet i lignende tilfælde, svarer således meget godt til den dekort, de franske myndigheder regnede med i den foreliggende sag.
(290)
Med hensyn til beløbet til dækning af juridiske risici har der ikke været gennemført en tilsvarende transaktion på markedet, hvorfor Kommissionen skønner, at begrundelserne for at afsætte et beløb til dækning af juridiske risici er rimelige i betragtning af det begrænsede marked for disse specielle skibe, der er bygget til en ganske bestemt anvendelse.
(291)
Kommissionen gør i øvrigt opmærksom på, at dens uafhængige ekspert reviderede værdien af de finansielle aktiver i opadgående retning, især værdien af SNCM's aktier i CMN (fra […] mio. EUR til […] mio. EUR). Kommissionen mener, at i betragtning af Stef-TFE's bud på […] mio. EUR for tilbagekøb af denne aktiepost, der blev fremsendt til Kommissionen i forbindelse med den foreliggende undersøgelse, er værdiansættelsen af SNCM's aktiepost i CMN til […] mio. EUR rimelig i relation til en likvidation af rederiet.
(292)
Med hensyn til værdiansættelsen af de øvrige aktivposter havde Kommissionens ekspert ingen indvendinger. Han var dog ikke enig i posten »nettolikviditet«, eftersom den var negativ. Kommissionen mener, at denne post i realiteten bør figurere blandt SNCM's passiver.
(293)
Under hensyn til de foretagne justeringer sætter Kommissionen værdien af SNCM's aktiver til […] mio. EUR pr. 30. september 2005.
(294)
Kommissionen konstaterer, at de franske myndigheder kvantificerer de privilegerede kreditorers fordringer til […] mio. EUR og de efterstående fordringer (ekskl. supplerende fratrædelsesgodtgørelser) til […] mio. EUR.
(295)
Specielt med hensyn til de sociale fordringer vurderer de franske myndigheder omkostningerne ved den normale socialplan til […] mio. EUR. Omkostningerne er beregnet på et individuelt grundlag afhængigt af den enkeltes ansættelseskontrakt (tidsubestemt eller tidsbegrænset kontrakt), relevante vedtægter og kollektive overenskomster (besætningsmedlemmer, administrativt personale eller stabsfunktioner), anciennitet, indplacering og løn. Beløbet dækker godtgørelse for manglende opsigelsesvarsel ([…] mio. EUR), feriepenge for varselsperioden ([…] mio. EUR), overenskomstmæssig fratrædelsesgodtgørelse ([…] mio. EUR) samt »Delalande-bidrag« ([…] mio. EUR) (149).
(296)
Omkostningerne ved den ekstraordinære socialplan blev af de franske myndigheder vurderet til […] mio. EUR. Denne socialplan omfatter samtlige ledsageforanstaltninger i forbindelse med SNCM's lovfæstede og vedtægtsbestemte forpligtelser ved afskedigelser (150) samt de indirekte omkostninger ved den normale socialplan (151).
(297)
Omkostningerne ved ophævelse af de vigtigste driftsaftaler vedrører primært realisationen af den bankgaranti på […] mio. EUR, der blev stillet for SNCM's tilfredsstillende opfyldelse af public service-forpligtelserne, hvortil skal lægges den bod, der er fastsat i public service-kontrakten, på […] % af den finansielle referencekompensation på […] mio. EUR for 2005, dvs. ca. […] mio. EUR i tilfælde af misligholdelse af forpligtelserne.
(298)
Med hensyn til nettoomkostningerne ved afståelse af leasede fartøjer (152) understreger de franske myndigheder, at skibsmæglerfirmaet BRS ud fra bestemte forudsætninger (153) har vurderet nettoprovenuet ved afståelse til […] mio. EUR pr. 30. september 2005 efter dekort, mæglergebyr og finansielle omkostninger ved salget. Skattebesparelser og bankgæld udgør […] mio. EUR, hvilket giver en restbankgæld vedrørende de leasede fartøjer på […] mio. EUR.
Tabel 5
Scenarier for værdiansættelse af SNCM's passiver pr. 30. september 2005
(i mio. EUR)
Passivernes værdi
Oddo-rapporten
Passivernes værdi
Kommissionens ekspert
Privilegerede forpligtelser, heraf:
-
sociale og fiskale forpligtelser
[…]
[…]
-
finansielle forpligtelser med sikkerhed i aktiver (154)
[…]
[…]
Omkostninger ved den normale socialplan
[…]
[…]
Sygeforsikring for pensionerede medarbejdere (155)
[…]
[…]
Omkostninger ved likvidationsprocessen
[…]
[…]
Mellemliggende driftsunderskud (156)
[…]
[…]
Fyldestgørelse af privilegerede kreditorer
[…]
[…]
Efterstående gældsforpligtelser (157)
[…]
[…]
Omkostninger ved den ekstraordinære socialplan
[…]
[…]
Omkostninger ved afbrydelse af de vigtigste driftsaftaler
[…]
[…]
Ekstraomkostninger ved afståelse af leasede fartøjer
[…]
[…]
Fyldestgørelse af efterstillede kreditorer
[…]
[…]
Kilder: Oddo-rapporten og rapporten fra Kommissionens ekspert.
(299)
Kommissionen bemærker, at de sociale gældsforpligtelser er det største element i SNCM's passiver. Hvad angår de privilegerede sociale gældsforpligtelser, dvs. udgifterne til den normale socialplan, har Kommissionens ekspert foretaget stikprøvekontrol af beregningerne af alle elementer i planen og har ikke konstateret hverken uregelmæssigheder eller fejl. Ud fra denne kontrol anser Kommissionen det beløb på […] mio. EUR, som de franske myndigheder har opgivet for omkostningerne til den normale socialplan, for rimeligt.
(300)
Med hensyn til de mellemliggende driftsunderskud skønner Kommissionen, at overslaget er forsigtigt, når man betænker lovgivningen, særlig artikel L.622-10 i handelsloven og artikel 119-2 i décret nr. 85-1388 af 27. december 1985, hvorefter SNCM efter krav fra anklagemyndigheden med henvisning til rederiets public service-forpligtelser ville kunne dømmes af den kompetente handelsret til at fortsætte driften i to måneder med mulighed for forlængelse.
(301)
Hvad angår de efterstillede gældsforpligtelser har Kommissionens ekspert ingen særlige indvendinger. Han har dog korrigeret beløbet på […] mio. EUR med […] mio. EUR efter overførslen af posten »nettolikviditet« fra aktivsiden til passivsiden. Kommissionen finder dette i overensstemmelse med de ændringer, der er foretaget i værdiansættelsen af SNCM's aktiver.
(302)
Med hensyn til den ekstraordinære socialplan (ekskl. supplerende fratrædelsesgodtgørelser) anslår Kommissionens ekspert, at tallene for udgifter til retstvister bør nedsættes til […] mio. EUR i stedet for […] mio. EUR som påstået af de franske myndigheder. Kommissionen er ganske vist overbevist om, at fagforeningerne vil forlange de tidsbegrænsede kontrakter ændret til tidsubegrænsede kontrakter (158), men den mener til gengæld, at de dermed forbundne udgifter kun kan omfatte de medarbejdere med tidsbegrænsede kontrakter, hvor det vil være oplagt (dvs. […] tidsbegrænsede kontrakter). Regner man med en bruttomånedsløn på […] EUR med en godtgørelse på ni måneders løn for de […] første tidsbegrænsede kontrakter og seks måneders løn for de resterende […], bliver beløbet […] mio. EUR.
(303)
Med hensyn til nettounderskuddet ved afståelse af de leasede skibe mener Kommissionen, at de forudsætninger, der er lagt til grund for beregningen, er rimelige, bl.a. på grund af de formelle bestemmelser i de økonomiske interessegruppers kontrakter, der indebærer, at tredjeparter ikke umiddelbart kan træde i SNCM's sted, og at de skattemæssige fordele kun gælder skibe under fransk flag. Det er i øvrigt også rimeligt, at dækningen af juridiske risici ikke gælder leasede skibe, eftersom disse sælges af de økonomiske interessegruppers kreditorbanker. På denne baggrund finder Kommissionen det berettiget, at der medregnes finansielle omkostninger ved salget mellem den 30. september 2005 og datoen for det faktiske salg af det enkelte skib.
(304)
På grundlag af ovenstående anslår Kommissionen, at SNCM's privilegerede gældsforpligtelser pr. 30. september 2005 udgør […] mio. EUR, og SNCM's efterstillede gældsforpligtelser udgør […] mio. EUR.
(305)
Med henvisning til ovenstående anslår Kommissionen, at værdien af SNCM's (aktiver pr. 30. september 2005 (dvs. […] mio. EUR) ikke var tilstrækkelig til at fyldestgøre de privilegerede kreditorer (med fordringer på […] mio. EUR) og de efterstillede kreditorer (med fordringer på […] mio. EUR).
(306)
Hvis der ikke er tale om personlig hæftelse (jf. nedenfor) og under hensyn til betragtning 273 i denne beslutning og til den konstaterede insolvens ville omkostningerne ved, at CGMF lod SNCM træde i likvidation, begrænse sig til udgifterne til de supplerende fratrædelsesgodtgørelser, dvs. […] mio. EUR.
(307)
Heraf følger, at når de franske myndigheder valgte at afhænde SNCM til en negativ pris på 158 mio. EUR sammenholdt med omkostningerne ved en likvidation på mindst […] mio. EUR, er det i tråd med, hvad en privat markedsøkonomisk koncern ville have gjort.
10.2.2.2. Konsekvenserne af en likvidation af SNCM
(308)
Kommissionen har ligeledes set nærmere på de franske myndigheders argumentation for, at staten som flertalsaktionær kunne blive dømt til at hæfte for underskuddet ved en eventuel likvidation af virksomheden (jf. nedenfor). Derfor skal der ifølge de franske myndigheder ved beregningen af statens omkostninger som aktionær ved en likvidation tages hensyn til den nationale retspraksis, hvilket Kommissionen erkendte i sin beslutning om ABX Logistics (159), og sådanne sager skal vurderes individuelt under hensyntagen til de specifikke forhold i sektoren (160) og omstændighederne i de enkelte tilfælde.
(309)
I den foreliggende sag bemærker Kommissionen, at de franske myndigheder den 28. marts 2006 fremsendte dokumentation for, at staten som SNCM's hovedaktionær havde søgt at finde den billigste løsning for staten ved sideløbende allerede fra starten at undersøge to muligheder: likvidation af virksomheden eller afståelse til en negativ pris.
(310)
På grundlag af de ovennævnte ekspertvurderinger, der var fremsendt til Kommissionen, mente de franske myndigheder, at de samlede faktiske omkostninger, som staten ville skulle bære som hovedaktionær gennem CGMF, ville udgøre mellem […] og […] mio. EUR pr. 30. september 2005. Der er heri bl.a. taget hensyn til risikoen for, at den franske stat ville komme til at hæfte for underskuddet, hvis en domstol fandt, at staten var den reelle leder af SNCM, og risikoen for, at staten ville blive dømt til at betale supplerende fratrædelsesgodtgørelser til det afskedigede personale. De franske myndigheder mente, at disse risici skulle tages med i beregningen af de faktiske omkostninger ved en eventuel likvidation af SNCM.
(311)
Spørgsmålet er så, hvordan de samlede reelle omkostninger, som staten sandsynligvis ville være kommet til at bære som hovedaktionær i tilfælde af en likvidation af SNCM, skal vurderes, for at det kan afgøres, om en fornuftig privat aktionær, i betragtning af risikoen for at komme til at hæfte for disse omkostninger og i betragtning af deres størrelse (161), ville have foretrukket at afhænde sit datterselskab omgående til en negativ pris på 158 mio. EUR frem for at løbe denne risiko.
a) Vedrørende sandsynligheden for, at staten blev dømt skyldig i forsømmelig ledelse og gjort ansvarlig for underskuddet
(312)
I fransk ret har kuratoren i boet efter et konkursramt selskab mulighed for at anlægge sag mod selskabets tidligere ledere med påstand om personlig hæftelse, hvis en redningsplan er blevet opgivet, eller selskabet er gået i betalingsstandsning eller er trådt i likvidation (162).
(313)
Et sådant sagsanlæg over for det konkursramte selskabs tidligere ledere er begrundet i behovet for at genetablere selskabets aktiver og passiver, hvilket er en af kuratorens opgaver.
(314)
De franske myndigheder har i flere skriftlige henvendelser til Kommissionen argumenteret for, at det var særdeles sandsynligt, at en national domstol ville dømme staten til at dække virksomhedens underskud, og at der burde tages hensyn hertil ved beregningen af de faktiske omkostninger ved en eventuel likvidation af SNCM.
(315)
SNCM vedlagde i sin korrespondance af 28. februar 2008 en ekspertrapport med en vurdering af de retlige konsekvenser af et sagsanlæg med krav om, at staten hæftede for underskuddet. Rapporten konkluderede, at det var højst sandsynligt, at en handelsret, der fik forelagt sagen, ville holde staten ansvarlig og dømme den til at dække hele SNCM's sociale gæld.
(316)
I den foreliggende sag mener Kommissionen, at det i betragtning af det konstaterede underskud i SNCM (jf. ovenfor) og det forhold, at kuratoren i medfør af loven fra 1985 var forpligtet til at forsøge at genoprette aktiver og passiver, og kreditorerne havde haft søgsmålsret siden 2005, var overvejende sandsynligt, at der ville blive anlagt sag mod staten med krav om dækning af en del af underskuddet, hvis SNCM trådte i likvidation (163).
(317)
Ifølge den relevante lovgivning kan et konkursramt selskabs sociale gæld forlanges dækket af dets tidligere retlige og faktiske ledere, såfremt følgende fire forudsætninger alle er til stede:
i) Anerkendelse af staten som den konkursramte virksomheds retlige og faktiske leder (164)
(318)
I den foreliggende sag bemærker Kommissionen, at SNCM's ekspert har fremlagt en detaljeret analyse, hvori det konkluderes, at den franske stat højst sandsynligt ville blive betragtet som SNCM's faktiske leder. Det fremgår af førnævnte ekspertrapport, at staten i henhold til relevant retspraksis (165) positivt havde foretaget ledelsesmæssige handlinger, som ikke entydigt faldt ind under den administrative kontrol, der er omhandlet i loven, og at det var sket over en længere periode. Ifølge ekspertens rapport skulle staten bl.a. inden for rammerne af sine kontrolbeføjelser have truffet beslutninger, som den selv havde ført ud i praksis, hvorved den havde tilsidesat sine egne kontrolbeføjelser for at træffe beslutninger vedrørende virksomheden på vegne af de ledere, hvem det rettelig tilkom at træffe de pågældende beslutninger. Det så desuden ud til, at SNCM's ledende organer i realiteten ikke kunne handle uafhængigt af staten i relation til virksomhedens ledelse. Endelig skulle staten have sat sig i SNCM's ledelsesorganers sted ved på egen hånd at træffe strategiske beslutninger uden at underrette ledelsen.
(319)
Kommissionen konstaterer, at de franske myndigheder i deres korrespondance af 28. marts 2008 ikke tog forbehold over for statens optræden som SNCM's faktiske leder. I deres korrespondance af 20. november 2006 anførte de franske myndigheder selv, at en dommer ikke ville tøve med at betegne staten som SNCM's faktiske leder. Det står dog klart, at en sådan erklæring, der er afgivet i forbindelse med en procedure om statsstøtte, ikke i sig selv er tilstrækkelig som retsgyldigt bevis på, at en dommer ville betragte de nationale myndigheder som faktisk leder af den virksomhed, der har modtaget den pågældende støtte, og især ikke som bevis for graden af sandsynlighed for en sådan eventualitet.
(320)
Under de foreliggende omstændigheder behøver Kommissionen ikke udtale sig yderligere om vurderingen af de forhold, de franske myndigheder har gjort gældende, idet den henviser til sin konklusion under afsnit 10.2.2.1 ovenfor.
ii) Tilstedeværelsen af en eller flere ledelsesfejl fra den franske stats side i dens egenskab af faktisk leder af den konkursramte virksomhed
(321)
I den foreliggende sag konstaterer Kommissionen, at der i rapporten fra SNCM's ekspert på grundlag af en ikke-udtømmende liste over faktiske forhold henvises til en række tilfælde, hvor staten som faktisk leder af SNCM skulle have begået ledelsesfejl.
(322)
Det anføres bl.a., at den franske stat skulle have begået investeringsmæssige fejltagelser […]. Staten skulle ligeledes have begået talrige ledelsesmæssige fejl i relation til […].
(323)
I denne forbindelse […] (166). De franske myndigheder betegnede i deres korrespondance af 30. april 2007 risikoen for at blive gjort ansvarlig som meget høj med henvisning til kriterierne […] for ledelsesfejl i den i handelslovens artikel L.651-2 fastsatte betydning. Det står dog klart, at en sådan erklæring, der er afgivet i forbindelse med en procedure om statsstøtte, ikke i sig selv er tilstrækkelig som retsgyldigt bevis på, at en dommer ville anse de nationale myndigheder for at have begået de påståede fejl, og især ikke som bevis for graden af sandsynlighed for en sådan eventualitet.
iii) Konstateret underskud i virksomheden
(324)
I den foreliggende sag konstaterer Kommissionen, at de franske myndigheder i deres korrespondance af 16. november 2006 medsendte en evaluering af SNCM's insolvens baseret på de førnævnte ekspertrapporter fra CGMF et Oddo-Hastings. Kommissionen noterer sig, at SNCM's ekspertvurdering fra februar 2008 af risikoen for et sagsanlæg mod staten med krav om personlig hæftelse bygger på de samme rapporter om insolvens i tilfælde af virksomhedens likvidation. I Oddo-rapporten opereres der med et underskud på […] mio. EUR pr. 30. september 2005, udregnet som differencen mellem værdien af SNCM's aktiver på den ene side ([…] mio. EUR) og værdien af virksomhedens passiver (foranstillet og efterstillet gæld vurderet til henholdsvis […] mio. EUR og […] mio. EUR).
(325)
Kommissionen forstår, at der i henhold til førnævnt fransk lovgivning er konstateret insolvens, såfremt kuratoren i et konkursbo ikke råder over tilstrækkelige aktiver til at fyldestgøre såvel privilegerede som efterstillede kreditorer. Da det mere specifikt drejer sig om virksomhedens sociale kreditorer, består virksomhedens sociale underskud som et minimum af traditionelle løntilgodehavender, dvs. fordringer, der hidrører direkte fra ansættelseskontrakter, kollektive overenskomster eller lovgivning, og som automatisk af kuratoren opføres under virksomhedens passiver (167).
(326)
Kommissionen har tidligere anslået SNCM's underskud til […] mio. EUR pr. 30. september 2005.
iv) Spørgsmålet om en årsagsforbindelse mellem ledelsesfejlene og den konstaterede insolvens
(327)
Ifølge de franske myndigheder skal sagsøgeren ifølge fransk ret i en sag om personlig hæftelse ikke fastslå størrelsen af den opståede manko som følge af ledelsesmæssige fejl. Lederen af en juridisk person kan gøres ansvarlig i medfør af artikel L. 624-3 i handelsloven, selv om hans ledelsesfejl kun er en af årsagerne til insolvensen, og kan dømmes til at hæfte for en del af eller hele virksomhedens sociale gæld, også selv om den eller de af ham begåede fejl kun ligger til grund for en del af dem (168).
(328)
I den foreliggende sag noterer Kommissionen sig, at SNCM's ekspert anser det for indlysende, at der er en sammenhæng mellem de ledelsesmæssige fejl og den konstaterede insolvens. Efter ekspertens skøn skulle de negative finansielle konsekvenser af den ikke-udtømmende liste over statens ledelsesfejl, der er omtalt i betragtning 322 i denne beslutning, beløbe sig til […] mio. EUR (169).
(329)
De franske myndigheder […] (170).
(330)
Kommissionen konstaterer desuden, at de franske myndigheder i deres korrespondance af 16. november 2006, 27. april 2007 og 28. marts 2008 […] (171). De franske myndigheder […] (172). De franske myndigheder erkendte selv i deres korrespondance af 16. november 2005, at »det stod klart, at staten, der i sin egenskab af hovedaktionær af en domstol med sikkerhed ville blive betragtet som den reelle leder af aktieselskabet SNCM, højst sandsynligt i medfør af artikel L651-2 i handelsloven ville blive dømt til at dække hele eller en del af SNCM's underskud.«
(331)
Under de foreliggende omstændigheder behøver Kommissionen ikke udtale sig yderligere om vurderingen af de forhold, de franske myndigheder har gjort gældende, idet den henviser til sin konklusion under afsnit 10.2.2.1 ovenfor.
b) Vedrørende de samlede anslåede omkostninger ved likvidation af SNCM
(332)
Med henvisning til ovenstående betragtninger skal Kommissionen ikke på indeværende stadie i sagen fastslå de faktiske økonomiske omkostninger, for hvilke hovedaktionæren ville blive holdt ansvarlig.
(333)
I denne forbindelse konstaterer Kommissionen, at et konkursramt selskabs retlige og faktiske leder i henhold til handelslovens artikel L624-3 under sådanne omstændigheder ville kunne dømmes til at dække hele eller en del af det konstaterede underskud.
(334)
Kommissionen noterer sig, at det i henhold til ovennævnte artikel er fuldstændigt overladt til retten at vurdere, om der er anledning til at dømme virksomhedens leder til at dække hele elle en del af de sociale fordringer. Ud fra gældende retspraksis ser det ud til, at retsinstanserne tager hensyn til, hvordan virksomhedslederen har handlet, og lægger de kendsgerninger, de med sikkerhed kan fastslå, til grund for deres afgørelse.
(335)
Som anført ovenfor mener de franske myndigheder, at den franske stat ville blive dømt til at dække en anslået andel på mellem […] og […] % af det konstaterede underskud, dvs. mellem […] mio. EUR og […] mio. EUR.
(336)
Kommissionen understreger, at i en situation, der ligner SNCM's, og som vedrørte selskabet Les Mines de Salsignes, der var et underliggende datterselskab under BRGM (et offentligt foretagende af industri- og forretningsmæssig karakter) (173), dømte Kassationsrettens handelsretsafdeling BRGM og dets datterselskaber i deres egenskab af faktisk leder sammen med de øvrige ledere af Les Mines de Salsignes til at dække hele underskuddet (174). Den andel af de sociale fordringer, der skulle dækkes af selskabet Coframines og BRGM og dermed i sidste ende staten, udgjorde 73,6 %. Retten fandt, at bestyrelsen stod i et afhængighedsforhold til de to selskaber.
(337)
Kommissionen mener dog ikke - med henvisning til de gældende regler om statsstøtte - at de franske myndigheder har påvist, at de anførte ledelsesmæssige fejl fra statens side, som skulle have skadet virksomheden, kan betegnes som fejl, som en hvilken som helst anden privat markedsøkonomisk aktionær kunne have begået. I denne forbindelse skal det således understreges, at det kun er sådanne klart dokumenterede fejl, der kan tages i betragtning ved vurderingen af, om en fornuftig privat aktør under hensyn til risikoen for at blive dømt til at dække disse omkostninger og under hensyn til deres størrelse (dvs. nettonutidsværdien af risikoen for senere at blive dømt til at hæfte for dem) ville have foretrukket umiddelbart at betale en negativ pris på 158 mio. EUR frem for at løbe denne risiko. Det er således vanskeligt at forestille sig, at en privat investor ville begå fejl begrundet i ikke-erhvervsmæssige hensyn, men af generel karakter (f.eks. med henblik på sociale formål eller regionaludvikling).
(338)
Kommissionen skal ikke afvise, at lovgivningen i visse lande i ganske særlige undtagelsestilfælde åbner mulighed for at tredjeparter kan gøre krav gældende over for aktionærerne i et konkursramt selskab, især hvis de pågældende aktionærer kan betragtes som retlige og faktiske ledere af virksomheden og har begået ledelsesfejl, der har skadet virksomheden. Selv om en sådan mulighed eksisterer i fransk ret, mener Kommissionen ikke, de franske myndigheder i tilstrækkelig grad har bortvejret Kommissionens tvivl i den foreliggende sag med hensyn til den reelle risiko for, at den franske stat i tilfælde af, at SNCM blev erklæret konkurs, ville blive dømt til at hæfte økonomisk for selskabets underskud. Det er imidlertid ikke nødvendigt at drage en konklusion vedrørende dette aspekt, idet Kommissionen henviser til sin konklusion under afsnit 10.2.2.1 ovenfor.
(339)
Ud over personlig hæftelse for insolvensen ville en fransk ret ifølge de franske myndigheder med henvisning til gældende retspraksis (175) helt sikkert have dømt den franske stat til at dække de supplerende fratrædelsesgodtgørelser (dvs. mellem […] og […] mio. EUR). Ifølge de franske myndigheder andrager de samlede faktiske omkostninger, som staten som hovedaktionær ville skulle dække, mellem […] mio. EUR og […] mio. EUR.
(340)
De franske myndigheder præciserer, at de franske domstole i afgørelser for nylig har dømt den retlige eller faktiske leder af en virksomhed til ud over underskuddet i virksomheden at dække supplerende fratrædelsesgodtgørelser beregnet på grundlag af en socialplan udarbejdet af virksomheden, inden den trådte i likvidation.
(341)
De franske myndigheder henviser især til Aspocomp-sagen, hvor det franske selskab Aspocomp SAS, der er et 99 % ejet datterselskab af det finske Aspocomp Group Oyj, havde indgået en firmaaftale den 18. januar 2002 indeholdende vilkårene for godtgørelser i henhold til en socialplan for 210 af i alt 550 ansatte. I aftalen var bl.a. fastsat beløbet for godtgørelser og supplerende godtgørelser samt støtte ved frivillig fratræden. Efter en ændring af koncernens strategi besluttede moderselskabet Aspocomp Group Oyj imidlertid den 21. februar 2002 at ophøre med at finansiere datterselskabet Aspocomp SAS og fremtvang dermed datterselskabets konkurs. Den pågældende beslutning forhindrede reelt datterselskabet i at opfylde sine forpligtelser i henhold til firmaaftalen og tvang det til at afskedige samtlige ansatte.
(342)
I den sag stadfæstede Appelretten i Rouen kendelsen fra Arbejdsretten i Evreux og dømte således selskabet Aspocomp Group Oyj, der kontrollerede 99 % af ledelsen i datterselskabet, til at betale: i) samtlige godtgørelser og supplerende godtgørelser i henhold til firmaaftalen plus erstatning for uberettiget afskedigelse til de lønmodtagere, der var omfattet af aftalen, og ii) tilsvarende godtgørelser til de medarbejdere, der blev afskediget i forbindelse med Aspocomp's konkurs, med henvisning til, at moderselskabet ved ikke at opfylde de indgåede forpligtelser, have handlet illoyalt og hensynsløst.
(343)
I den foreliggende sag bemærker Kommissionen, at det af sagsmaterialet fremgår, at en socialplan, der var forhandlet på plads på grundlag af socialplanen fra 2002 og sat i værk i foråret 2005, blev suspenderet den 25. april 2005 af SNCM's hovedaktionær uden samråd med virksomhedens ledelse. Kommissionen konstaterer desuden, at denne socialplan blev udarbejdet, før staten traf beslutning om at afhænde SNCM.
(344)
Kommissionen mener, at de ansatte ikke ville have undladt at gøre denne socialplans bestemmelser gældende i retten, hvis SNCM var trådt i likvidation.
(345)
Skal en sådan handling have nogen relevans for den foreliggende sag, må Kommissionen vurdere, i) om en domstol ville have dømt den franske stat for uden samråd med virksomhedens ledelse at have suspenderet den pågældende socialplan, ii) hvor meget den franske stat i så fald ville være blevet dømt til at betale, og iii) graden af sandsynlighed for, at det ville ske (176).
(346)
Kommissionen har noteret sig, at en dom afsagt af Kassationsrettens handelsretsafdeling, hvori retten anfører, at den ville være indstillet på at behandle et sagsanlæg med påstand om, at et kontrollerende selskab, hvis forsømmelige adfærd har medført datterselskabets konkurs med deraf følgende kollektive afskedigelser (177), hæfter for visse omkostninger, peger i samme retning som kendelsen i Aspocomp-sagen.
(347)
I denne sammenhæng konstaterer Kommissionen dog, at det principielle i dommen fra Appelretten i Rouen endnu ikke er blevet bekræftet af andre domme i tilsvarende sager. Kommissionen føler sig derfor ikke tilstrækkeligt overbevist af de franske myndigheders argumentation, til at konkludere, at SNCM's hovedaktionær med overvejende sandsynlighed risikerede at blive holdt ansvarlig og dømt til at betale supplerende fratrædelsesgodtgørelser med henvisning til den ovenfor omtalte retspraksis. Det er imidlertid ikke nødvendigt at drage en konklusion vedrørende dette aspekt, idet Kommissionen henviser til sin konklusion under afsnit 10.2.2.1 ovenfor.
10.2.2.3. Konklusion
(348)
Kommissionen mener på baggrund af ovenstående, at beslutningen om at afhænde SNCM til en negativ pris på 158 mio. EUR svarer til, hvad en privat markedsøkonomisk koncern ville have gjort under hensyn til de sociale omkostninger, som selskabets likvidation ville have medført.
(349)
Kommissionen har udelukkende baseret sin analyse på de hypoteser, den anså for rimelige og velbegrundede. Disse skøn peger imod, at forskellen mellem det scenario, de franske myndigheder valgte, og den alternative løsning ville udgøre mindst […] mio. EUR, hvilket er mere end tilstrækkeligt til at tage højde for eventuelle fejl i de skøn, Kommissionen er nået frem til efter en grundig analyse.
(350)
Kommissionen mener desuden, at den negative pris på 158 mio. EUR er resultatet af en forretningsmæssig forhandling mellem staten og de private overtagere efter en offentlig, åben, ikke-diskriminatorisk og direkte udvælgelsesprocedure. Det er Kommissionens opfattelse, at denne pris, der er mindst muligt negativ, er en markedspris.
(351)
På trods af de begrænsninger, der er nævnt i betragtning 284 i denne beslutning, vil Kommissionen gerne påpege, at Kommissionens ekspert på grundlag af »Discounted Free Cash Flow«-metoden har efterprøvet scenarierne for værdiansættelsen af SNCM, hentet fra en rapport fra Banque HSBC, der var bestilt af de franske myndigheder. Kommissionens ekspert er af den opfattelse, at HSBC's beregninger er udført korrekt. Det kan på grundlag af resultaterne af disse simulationer konkluderes, at den pris, der blev betalt for SNCM, var i overensstemmelse med virksomhedens værdi, anslået efter »Discounted Free Cash Flow«-metoden på tidspunktet for salget.
(352)
Det fremgår af afsnit 10.2.2.1 ovenfor, uden at det er nødvendigt at drage detaljerede konklusioner vedrørende de enkelte forhold, for hvilke der er redegjort under afsnit 10.2.2.2, at den omhandlede foranstaltning ikke gav hverken SNCM eller de private overtagere nogen økonomisk fordel. Kapitaltilførslen fra staten på 158 mio. EUR forud for salget af virksomheden til de private overtagere, dvs. den negative salgspris på 158 mio. EUR, udgør således ikke statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning.
10.3. Kapitaltilførslen fra CGMF på 8,75 mio. EUR
10.3.1. Retlig referenceramme
(353)
Hvis de offentlige myndigheders intervention gennemføres samtidigt med en større intervention fra private aktørers side og på tilsvarende vilkår, kan det umiddelbart udelukkes, at den indebærer en økonomisk fordel (178).
(354)
Kommissionens beslutningspraksis, der underbygges af EF-retspraksis, udelukker på forhånd, at en kapitaltilførsel fra staten under sådanne omstændigheder kan udgøre støtte, forudsat at følgende tre betingelser er opfyldt:
-
den private intervention skal hidrøre fra økonomiske operatører. Det er f.eks. ikke tilfældet med medarbejderes køb af aktier i virksomheden (179)
-
den private intervention skal være af et betydeligt omfang. Det er f.eks. ikke tilfældet med en privat intervention, der kun vedrører 3,3 % af det samlede beløb, der er tale om (180)
-
den private intervention skal ligeledes være tidsmæssigt sammenfaldende med den offentlige intervention. Domstolen har således bekræftet Kommissionens analyse, hvorefter kapitaltilførsler fra det offentlige kan udgøre statsstøtte, hvis de private investeringer i samme virksomhed først foretages efter, at der er tilført offentlige midler (181). Kommissionen vil dog i visse tilfælde acceptere en privat intervention, der finder sted ganske kort tid efter en offentlig intervention, især hvis den private investor allerede har underskrevet en hensigtserklæring på tidspunktet for den offentlige intervention (182).
10.3.2. EF-reglernes anvendelse på den foreliggende sag
(355)
Kommissionen kan for det første konstatere, at SNCM's aktier blev overdraget til økonomiske operatører, BCP et VT. Ved overdragelsen skulle staten samtidig tilføre virksomheden et beløb på 8,75 mio. EUR, således at statens aktiepost i SNCM forblev 25 % i overensstemmelse med statens forpligtelser over for bl.a. de ansatte.
(356)
Dernæst skal den franske stats kapitaltilførsel på 8,75 mio. EUR sammenholdes med de private overtageres indskud på 26,25 mio. EUR. Denne fordeling er som tidligere nævnt resultatet af de franske myndigheders løfte om at beholde 25 % af aktierne i virksomheden. Den private intervention udgjorde 75 % af det samlede beløb, hvilket Kommissionen anser for at være »af betydeligt omfang«. Det turde være overflødigt at fremhæve, at de private partnere har en solid finansiel struktur, at overtagelsen af SNCM passer perfekt ind i deres forretningsstrategi, og at SNCM ifølge overtagernes forretningsplan atter vil kunne være rentabelt inden udgangen af 2009.
(357)
Med hensyn til samtidigheden mellem de to kapitaltilførselstransaktioner har Kommissionens ekspert kontrolleret, at de pågældende beløb blev indbetalt af samtlige aktionærer i SNCM, herunder også CGMF.
(358)
Det er verificeret, at SNCM's bestyrelse den 31. maj 2006 konstaterede, at alle ovennævnte transaktioner var gennemført. Bl.a. fandt den fælles og samtidige kapitaludvidelse med 35 mio. EUR med deltagelse af samtlige aktionærer sted den 31. maj 2006. Den blev gennemført i to samtidige forløb: i) en første kapitaludvidelse på […] aktier blev tegnet udelukkende af overtagerne kontant og på navn ([…] EUR), og ii) yderligere en kapitaludvidelse på […] aktier (indbetalt med en fjerdedel) blev tegnet dels af overtagerne ([…] aktier for 26,25 mio. EUR), dels af den franske stat gennem CGMF ([…] aktier for 8,75 mio. EUR), på samme vilkår, dvs. tegnet kontant for et nominelt beløb på […] EUR.
(359)
Tilførslerne af offentlig og privat kapital var dermed helt samtidige.
(360)
På baggrund af ovenstående mener Kommissionen, at de ved retspraksis fastsatte kriterier for på forhånd at udelukke, at den omhandlede foranstaltning har karakter af statsstøtte, er opfyldt. Kommissionen er derfor af den opfattelse, at kapitaltilførslen fra den franske stat på 8,75 mio. EUR ikke gav SNCM en økonomisk fordel, eftersom den blev gennemført sideløbende med en tilførsel af privat kapital og på samme vilkår i den i EF-retspraksis fastsatte betydning.
(361)
Kommissionen mener under alle omstændigheder, at forrentningen af statens kapitalindskud, dvs. […] % om året, giver et afkast på lang sigt, der er rimeligt for kapital investeret af en privat investor.
(362)
Kommissionen konstaterer i den anledning, at den faste forrentning af statens kapitalinvestering i SNCM friholder den for enhver risiko vedrørende gennemførelsen af forretningsplanen, eftersom dette afkast er helt uafhængigt af virksomhedens resultater (både i positiv og negativ retning). Tildelingen af public service-kontrakten til SNCM gav således ikke staten mulighed for at forbedre det forventede afkast af investeringen.
(363)
Kommissionens ekspert konkluderede deraf, at statens kapitaltilførsel med hensyn til risici mere svarede til en fast forrentet obligation end til en aktieinvestering. Det betyder, at forrentningen på […] % skal sammenlignes med obligationsrenten i den private franske sektor på det tidspunkt, transaktionen fandt sted. Ifølge Kommissionens ekspert var denne rente 4,15 % i slutningen af maj 2006.
(364)
Kommissionen mener således, at klausulen om ophævelse af overtagelsen af SNCM er uden betydning i relation til princippet om ligebehandling af investorer. Denne klausul omfatter således hele salget af SNCM til de private overtagere og ikke kun den investering (35 mio. EUR), der skulle foretages samtidig med de private overtageres (26,25 mio. EUR) og statens (8,75 mio. EUR) investering i det privatiserede SNCM.
(365)
På baggrund af ovenstående konstaterer Kommissionen, at den omhandlede foranstaltning ikke udgør statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning.
10.4. De individuelle støtteforanstaltninger (38,5 mio. EUR)
10.4.1. Retlig referenceramme
(366)
For at kunne vurdere, om en foranstaltning medfører en økonomisk fordel for en virksomhed, må det […] fastlægges, »hvorvidt den virksomhed, foranstaltningen er rettet til, opnår en økonomisk fordel, som den ikke ville have opnået under sædvanlige markedsbetingelser« (183), eller omvendt, om virksomheden derved kan »undgå omkostninger, der normalt skulle have været afholdt af virksomhedens egen kapital; disse lån og nedsættelser har altså hindret, at markedskræfterne kom til at virke på sædvanlig måde« (184).
(367)
Ifølge fast retspraksis er en normal omkostning en omkostning, som en virksomhed normalt skal afholde i forbindelse med den daglige drift eller sine normale aktiviteter (185). Domstolen har mere specifikt påpeget, at en nedsættelse af de sociale omkostninger udgør statsstøtte, hvis den »delvis tilsigter at fritage virksomhederne for byrder, der følger af en normal anvendelse af det almindelige sociale forsorgssystem, når undtagelsen ikke berettiges ved systemets karakter eller opbygning« (186). Med denne dom viser Domstolen klart, at der skal være tale om en økonomisk fordel i forhold til det almindelige socialsikringssystem, og baserer sig således på en begrundelse, der er analog med vurderingen i skattemæssige spørgsmål.
(368)
Den 20. september 2001 bekræftede Domstolen denne praksis: »en støtte […] består i en lettelse af de byrder, som normalt belaster virksomheders budget henset til den pågældende byrdeordnings art eller opbygning […], mens en særlig byrde derimod er en yderligere byrde ud over disse normale byrder« (187).
(369)
For at kunne vurdere, hvad der udgør en fordel ifølge retspraksis i relation til statsstøtte er det helt afgørende at fastlægge, hvilken referencebestemmelse eller hvilket almindeligt socialsikringssystem der er gældende inden for en given retsorden, og hvormed den pågældende fordel skal sammenlignes (188). Domstolen har i øvrigt vurderet, at fastlæggelsen af referencerammen er endnu vigtigere, hvor det drejer sig om skattemæssige foranstaltninger, eftersom selve tilstedeværelsen af en fordel kun kan fastslås i forhold til en såkaldt »normal« beskatning, dvs. den gældende beskatningsprocent i det geografiske referenceområde (189).
(370)
Ifølge fast retspraksis gælder det i øvrigt, at »med hensyn til anvendelsen af traktatens artikel 92 er det uden betydning, om situationen for den, der formodes at være omfattet af foranstaltningen, er forbedret eller forværret i forhold til den tidligere retstilstand, eller om situationen ikke har udviklet sig med tiden […]. Der skal udelukkende tages stilling til, om en statslig foranstaltning som led i en bestemt retlig ordning kan begunstige »visse virksomheder eller visse produktioner«, jf. traktatens artikel 92, stk. 1, i forhold til andre virksomheder, der under hensyntagen til det formål, der forfølges med den pågældende foranstaltning, befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation« (190).
10.4.2. Bestemmelsens anvendelse på den foreliggende sag
(371)
Det følger af retspraksis og Kommissionens beslutningspraksis (191), at Kommissionen for at kunne udelukke, at den omhandlede foranstaltning udgør statsstøtte, skal verificere, at foranstaltningen ikke fritager SNCM for omkostninger, der vedrører den løbende drift, dvs. i dette tilfælde omkostninger, der følger af normal anvendelse af den gældende social- og arbejdsmarkedslovgivning i sektoren i forbindelse med afbrydelse af en ansættelseskontrakt.
(372)
Her kan Kommissionen konstatere, at den spærrede konto ifølge den aftaleprotokol, parterne har indgået, kun kan aktiveres til finansiering af godtgørelser til enkeltpersoner, hvis ansættelseskontrakt hos SNCM er blevet afbrudt. De pågældende foranstaltninger har således hverken til formål eller til virkning at fristille ansatte, til hvem SNCM i mangel af disse foranstaltninger fortsat skulle have betalt løn eller fratrædelsesgodtgørelse.
(373)
Kommissionen bemærker desuden, at ydelsen af disse godtgørelser til medarbejdere, der afskediges efter salget af SNCM, blev godkendt af staten og ikke af virksomheden.
(374)
Kommissionen bemærker også, at disse supplerende sociale foranstaltninger går ud over den godtgørelse, der er fastsat i social- og arbejdsmarkedslovgivningen og gældende kollektive overenskomster. De omkostninger, der er forbundet med anvendelsen disse bestemmelser skal således fortsat dækkes i fuldt omfang af SNCM.
(375)
Endelig noterer Kommissionen sig, at disse supplerende sociale foranstaltninger skal gennemføres i tilfælde af, at overtagerne iværksætter en plan for personalenedskæringer, når SNCM først er overtaget. De svarer med andre ord ikke til gennemførelsen af de planer for personalenedskæringer, der indgik i omstruktureringsplanen fra 2002.
(376)
Kommissionen mener derfor, at omkostningerne ved de supplerende sociale godtgørelser hverken er sammenfaldende med omkostningerne ved de socialplaner, der forelå før overtagelsen, og som blev dækket af staten, eller til de ovenfor anslåede sociale omkostninger ved en likvidation af SNCM.
(377)
Heraf følger, at de supplerende sociale foranstaltninger ikke udgør omkostninger, der hidrører fra normal anvendelse af den gældende social- og arbejdsmarkedslovgivning ved afbrydelse af ansættelseskontrakter.
(378)
Det turde være overflødigt for Kommissionen at påpege, at selv hvis man lægger de 38,5 mio. EUR til statens kapitaltilførsel på 142,5 mio. EUR, vil den korrigerede negative pris, dvs. 196,5 mio. EUR, stadig være langt mindre end omkostningerne ved en likvidation af SNCM (jf. betragtning 3 i denne beslutning).
(379)
Kommissionen mener på baggrund af ovenstående og i overensstemmelse med sin sædvanlige beslutningspraksis (192), at supplerende sociale foranstaltninger finansieret med offentlige midler til fordel for personer, der afskediges, uden at disse foranstaltninger fritager arbejdsgiveren for hans normale økonomiske forpligtelser, hører under medlemsstaternes social- og arbejdsmarkedspolitik og ikke udgør direkte støtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning. Det er Kommissionens opfattelse, at der heller ikke er tale om indirekte støtte i det omfang, foranstaltninger kun kommer de pågældende til gode, hvis de afskediges.
10.5. Restbeløbet på 22,52 mio. EUR, der blev anmeldt som omstruktureringsstøtte
(380)
På baggrund af ovenstående og i overensstemmelse med betragtning 258 i denne beslutning udgør det støttebeløb, hvis karakter af statsstøtte skal vurderes, og som ligger uden for kompensationen for public service-forpligtelserne, 22,52 mio. EUR (193) og repræsenterer en del af den kapitaltilførsel, de franske myndigheder anmeldte i 2002.
(381)
Det er Kommissionens opfattelse, at dette beløb giver SNCM en selektiv økonomisk fordel og dermed udgør statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning.
10.5.1. Vurdering af foranstaltningen i relation til EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder
(382)
Den omhandlede foranstaltning blev anmeldt af de franske myndigheder i 2002 med henvisning til EF-rammebestemmelserne fra 1999 for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (194).
(383)
EF-retningslinjerne for statsstøtte til søtransportsektoren (195) henviser med hensyn til vurderingen af støtte til omstrukturering af søtransportvirksomheder til ovennævnte rammebestemmelser. Ifølge punkt 19 i disse rammebestemmelser »er artikel 87, stk. 3, litra c), det eneste grundlag for at erklære støtte til redning eller omstrukturering af kriseramte virksomheder forenelig med fællesmarkedet«.
(384)
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt en statsstøtte til omstrukturering er i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fremgår det af Kommissionens beslutningspraksis, at Kommissionen skal begrunde, hvorfor den i givet fald finder støtten berettiget i relation til de betingelser, der ifølge rammebestemmelserne skal være opfyldt, især tilstedeværelsen af en omstruktureringsplan, tilstrækkeligt bevis for virksomhedens levedygtighed på længere sigt, og at støttens størrelse står i rimeligt forhold til, hvad støttemodtageren selv bidrager med.
(385)
For at være berettiget til omstruktureringsstøtte skal virksomheden kunne betegnes som kriseramt i den i rammebestemmelserne fra 1999 fastsatte betydning (196).
(386)
I den foreliggende sag skal Kommissionen erindre om, at den både i sin beslutning af 17. juli 2002 om redningsstøtten til SNCM (197) og i sin beslutning af 19. august 2002 om indledning af den formelle undersøgelsesprocedure over for rekapitaliseringsplanen, konstaterede, at dette kriterium var opfyldt med henvisning til SNCM's årsregnskab for 2001.
(387)
Med henblik på den foreliggende beslutning har Kommissionen på grundlag af virksomhedens årsregnskab for 2002 efterprøvet, om SNCM opfyldte denne betingelse. Egenkapitalen ekskl. lovfæstede hensættelser (198) var fortsat negativ: - 26,5 mio. EUR i 2002 efter - 30,7 mio. EUR i 2001. En så stor manko er udtryk for, at over halvdelen af egenkapitalen er forsvundet, og heraf er mere end en fjerdedel gået tabt inden for de seneste 12 måneder efter anmeldelsen af støtten. Den fuldt tilstrækkelige betingelse i rammebestemmelsernes punkt 5, litra b), er således opfyldt.
(388)
Ud over udviklingen i egenkapitalen konstaterer Kommissionen desuden, at:
-
fra 2001 til 2002 forværredes årets resultat fra - 5,1 mio. EUR i 2001 til - 5,8 mio. EUR i 2002, og nettounderskuddet i 2002 kunne kun begrænses yderligere ved salg af visse skibe
-
SNCM's cash flow, der var på 39,2 mio. EUR ved udgangen af 2001, var faldet til 35,7 mio. EUR ved udgangen af 2002
-
den finansielle nettogæld ekskl. leasingaftaler voksede fra 135,8 mio. EUR til 144,8 mio. EUR mellem 2000 og 2002
-
finansieringsomkostningerne (renter og tilsvarende omkostninger) voksede fra 7,0 mio. EUR i 2000 til 9,503 mio. EUR i 2002.
(389)
De franske myndigheder har desuden over for Kommissionen bekræftet, at bankerne har afvist at yde virksomheden yderligere lån med henvisning til dens gæld på trods af, at SNCM har tilbudt at stille sine sidste ubehæftede skibe som sikkerhed.
(390)
Public service-kontrakten ændrer intet ved denne analyse. Kontrakten skal ganske vist sammen med den gennemførte omstruktureringsplan gøre det muligt for SNCM på sigt at opnå positive driftsresultater, men virksomhedens akutte mangel på egenkapital, den voksende gæld og omkostningerne ved de driftsmæssige foranstaltninger i omstruktureringsplanen ville i løbet af kort tid bringe virksomheden i betalingsstandsning.
(391)
På baggrund af ovenstående mener Kommissionen, at SNCM opfylder både betingelsen i punkt 5, litra a), og betingelsen i punkt 6 i rammebestemmelserne fra 1999. Den kan derfor konstatere, at SNCM i 2002 var en kriseramt virksomhed i den i rammebestemmelserne fastsatte betydning.
(392)
I henhold til rammebestemmelserne fra 1999 skal ydelsen af støtte være betinget af, at der gennemføres en omstruktureringsplan, som skal være godkendt af Kommissionen. Som anført i betragtning 79 i beslutningen fra 2006 om at udvide den formelle undersøgelsesprocedure og eftersom Kommissionen ikke anser de støtteforanstaltninger, der er gennemført efter anmeldelsen i 2002, for at udgøre statsstøtte, mener Kommissionen, at spørgsmålet om, hvorvidt kapitaltilførslen på 22,52 mio. EUR er forenelig med rammebestemmelserne fra 1999, skal undersøges på baggrund af omstruktureringsplanen fra 2002. Det står klart, at »der skal foretages en vurdering af situationen, som den var på det tidspunkt, da de finansielle støtteforanstaltninger blev truffet […], og at der ikke må tages hensyn til omstændighederne, som de har udviklet sig sidenhen« (199).
(393)
På grundlag af oplysninger fra de franske myndigheder konstaterer Kommissionen, at på trods af at omstruktureringsplanen fra 2002 opererede med tilbagevenden til rentabel drift allerede i 2003 takket være indgreb, der primært skulle gennemføres i 2002 og 2002, er det en kendsgerning, at SNCM's egenkapital først var »tilstrækkelig« i 2005-2006. Kommissionen fastsætter derfor omstruktureringens afslutning til 31. december 2006.
(394)
Tilbagevenden til rentabel drift på ruterne mellem Marseille og Korsika forventes meget hurtigt, og Maghreb-ruterne giver allerede nu overskud. Kun driften af ruterne fra Nice er fortsat mere usikker, men de får mindre vægt i virksomhedens samlede resultater, og den fremskyndede nedskrivning af Liamone i 2001 gør det lettere at opnå positive resultater på denne rute. Kommissionen godtager i øvrigt argumentet om, at overfarter fra Nice, selv om de indskrænkes noget, fortsat vil være nødvendige for selskabets positionering på markedet. Omlægning af aktiviteterne med større vægt på Maghreb vil gøre rederiet mindre afhængigt af den traditionelle trafikbetjening og skulle ligeledes bidrage til atter at gøre rederiet økonomisk levedygtigt under hensyn til […].
(395)
Hvad angår levedygtigheden på længere sigt, dvs. efter udløbet af den eksisterende public service-kontrakt, er det Kommissionens opfattelse, at planens gennemførelse vil sætte virksomheden i stand til at konkurrere effektivt, når kontrakterne skal fornyes. Kommissionen noterer sig desuden, at selv med et scenario med delvist underskud (fra en bilfærge) skulle kontrakten gøre det muligt for rederiet at fastholde positive resultater. Hvis rederiet ved at miste kontrakten får en indtægtsnedgang på 40 % eller mere fra sit traditionelle marked, som det er forudset i et andet scenario, vil Kommissionen mene, at man kommer i en situation, som ikke ret mange omstruktureringsplaner - med eller uden offentlig støtte - ville kunne klare, og som på nuværende tidspunkt er helt uforudsigelig.
(396)
Med hensyn til et »realistisk skøn for de fremtidige driftsforhold« anser Kommissionen markedsanalysen for pålidelig og finder, at den er et udmærket grundlag for fastlæggelse af scenarier for virksomhedens udvikling.
(397)
Kommissionen konstaterer, at det for at sikre virksomhedens tilbagevenden til rentabel drift er forudset i omstruktureringsplanen, at forbedringen af resultaterne primært skal hidrøre fra interne foranstaltninger såsom bedre kontrol med produktionsomkostningerne og øget produktivitet. Hvis en forbedring af SNCM's finansielle situation forudsætter en omlægning af aktiviteterne i retning af øget sejlads på Maghreb i betragtning af udsigterne til vækst på dette marked, omfatter omstruktureringsplanen fra 2002 desuden også foranstaltninger med henblik på opgivelse af bestemte aktiviteter, især det italienske datterselskab, Corsica Marittima.
(398)
Kommissionen vurderer, at virkningen af foranstaltningerne i den anmeldte plan og planens succes ikke afhænger af markedsudviklingen, med undtagelse af den øgede sejlads på Maghreb, som især kan betragtes som en tilbagevenden til den position, SNCM havde frem til midten af 1990'erne.
(399)
Kommissionen noterer sig desuden, at omstruktureringsplanen tager højde for den aktuelle situation og den forventede udvikling med hensyn til udbud og efterspørgsel på markedet for de berørte produkter og opererer med scenarier baseret på såvel optimistiske som pessimistiske og neutrale hypoteser og på SNCM's specifikke stærke og svage sider.
(400)
Endelig mener Kommissionen, at omstruktureringsplanen indebærer en ændring af SNCM, således at virksomheden, når omstruktureringen er fuldt gennemført, selv vil kunne dække alle sine omkostninger, inkl. afdrag på gæld og finansieringsomkostninger.
(401)
Med henvisning til ovenstående konstaterer Kommissionen på grundlag af de oplysninger, der var til rådighed på det tidspunkt, hvor de finansielle støtteforanstaltninger blev gennemført, at kriteriet om virksomhedens levedygtighed er opfyldt.
(402)
Ifølge punkt 35 i ovennævnte rammebestemmelser skal der træffes foranstaltninger for i videst muligt omfang at afbøde støttens negative virkninger for konkurrenterne. I modsat fald må støtten betragtes som værende i strid med den fælles interesse og dermed uforenelig med fællesmarkedet
(403)
I den foreliggende sag må denne betingelse resultere i en begrænsning af virksomhedens tilstedeværelse på dens traditionelle marked, dvs. besejlingen af Korsika, som også er det marked, hvor den konkurrerer med rederier, der har hjemsted i EU, medens det samme ikke er tilfældet med besejlingen af Maghreb.
(404)
Det er Kommissionens opfattelse, at der ikke er overkapacitet på markedet for søtransport til Korsika i betragtning af den stærkt sæsonbestemte og kraftigt voksende trafik. Kommissionen noterer sig ligeledes, at den gennemsnitlige belægningsgrad på SNCM's vigtigste konkurrents skibe er mindre end på det offentlige rederis. Eftersom der ikke er overkapacitet på markedet i den i rammebestemmelserne fastsatte betydning, er der ikke anledning til at foreskrive markedssanerende foranstaltninger. Salget af skibe - frem for ophugning - indebærer således en i henhold til rammebestemmelserne acceptabel reduktion af kapaciteten.
(405)
Begrænsningen eller den tvungne indskrænkning af tilstedeværelsen på det eller de berørte markeder, på hvilke virksomheden opererer, udgør en reel kompenserende modydelse for konkurrenterne af en størrelse, der skal stå i rimeligt forhold til de konkurrencefordrejende virkninger, som omstruktureringsstøtten forårsager eller kan forventes at forårsage.
(406)
Omstruktureringsplanen bidrager i betydeligt omfang til at reducere virksomhedens tilstedeværelse på markedet til direkte gavn for dens konkurrenter som følge af:
-
lukningen af datterselskabet Corsica Marittima (82 000 passagerer i 2000), der sejlede mellem Italien og Korsika, og dermed SNCM-koncernens tilbagetrækning fra det pågældende marked
-
SNCM's tilbagetrækning i næsten fuldt omfang fra sejlads mellem Toulon og Korsika - et marked med ikke mindre end 460 000 passagerer i 2002
-
begrænsning af SNCM's samlede antal udbudte pladser og overfarter hvert år, især mellem Nice og Korsika, med virkning fra 2003
-
salget af fire skibe.
(407)
I hele Genova- og Toulonbugten reducerer SNCM sit udbud med mere end en million pladser om året i forhold til 2001, dvs. mere end en halvering, til direkte fordel for konkurrenterne, selv om det netop er disse overfarter, der oplever den kraftigste vækst.
(408)
Disse foranstaltninger er i sig selv ganske omfattende, men vil alligevel blive suppleret med en forpligtelse for SNCM til i hele omstruktureringsperioden at undlade at foretage nye investeringer ud over omkostningerne i forbindelse med den omlægning af aktiviteten med øget vægt på Maghreb, der indgår i omstruktureringsplanen.
(409)
På baggrund af ovenstående mener Kommissionen, at kriteriet om forhindring af urimelige konkurrencefordrejninger er opfyldt.
(410)
Støtten skal være begrænset til det strengt nødvendige minimum, så omstruktureringen gennemføres som en funktion af virksomhedens, aktionærernes eller den pågældende koncerns finansielle muligheder, uden dog at mindske chancerne for tilbagevenden til rentabel drift.
(411)
Kommissionen udtrykte i sin beslutning af 19. august 2002 tvivl om, hvorvidt den af de franske myndigheder anvendte metode til beregning af støttebeløbet var hensigtsmæssig. På trods af yderligere redegørelser fra de franske myndigheder foretog Kommissionen sin egen vurdering.
(412)
Med hensyn til de franske myndigheders beregningsmetode, der var baseret på virksomhedens finansielle gearing, har Kommissionen følgende holdning:
-
de fem referencevirksomheder, de franske myndigheder har valgt, er ikke tilstrækkeligt repræsentative for sektoren for cabotagesejlads
-
den sats på 79 %, man når frem til for den finansielle gearing på grundlag af disse fem virksomheder, er i øvrigt på ingen måde en pålidelig indikator for en virksomheds »sundhedstilstand«
-
de franske myndigheder har ikke forklaret, hvad disse fem virksomheders finansielle gæld helt præcist omfatter, og har således ikke kunnet garantere, at dataene svarer til størrelsen af SNCM's gæld, således som den fremgår af omstruktureringsplanen
-
de franske myndigheder har ikke dokumenteret, at man i perioden 2002-2007 i den finansielle model, der indgår i omstruktureringsplanen rent faktisk har overholdt satsen på 79 %, der hævdes at være gennemsnittet for de fem referencevirksomheders finansielle gearing.
(413)
Hvad angår de øvrige beregningsmetoder, Frankrig har foreslået for at påvise, at kapitaltilførslen var begrænset til et minimum, finder Kommissionen dem ikke fuldt relevante (200).
(414)
Det er således Kommissionens opfattelse, at det ikke må være det primære formål med kapitaltilførslen at forhøje virksomhedens egenkapital (simpel finansiel omstrukturering), men at hjælpe den gennem overgangen fra en monopolstilling i medfør af overenskomsten fra 1976 til konkurrence. Det er grunden til, at Kommissionen - med henvisning til vanskeligheden ved at fastslå et passende niveau for SNCM's egenkapital - er tilbageholdende med at acceptere støttens størrelse på grundlag af den af de franske myndigheder valgte metode. Kommissionen noterer sig, at ved at tilføje eller udelukke bestemte virksomheder i det »referencepanel«, de franske myndigheder har valgt, kan den gennemsnitlige finansielle gearing variere ganske betydeligt.
(415)
Kommissionen mener, at omstruktureringsstøtten kan dække omkostningerne ved de forskellige foranstaltninger, der er forudset i omstruktureringsplanen (driftsmæssig omstrukturering), og som er nødvendige som følge af selskabets retlige status og konkurrencemæssige stilling. For så vidt angår omkostningerne ved de driftsmæssige omstruktureringsforanstaltninger, godtager Kommissionen et beløb på 46 mio. EUR (jf. betragtning 55 i denne beslutning) (201).
(416)
Med hensyn til den nøjagtige beregning af SNCM's behov for støtte erindrer Kommissionen om, at »der skal foretages en vurdering af situationen, som den var på det tidspunkt, da de finansielle støtteforanstaltninger blev truffet […], og at der ikke må tages hensyn til omstændighederne, som de har udviklet sig sidenhen« (202).
(417)
I den foreliggende sag bemærker Kommissionen med henvisning til punkt 40 i rammebestemmelserne, at det omfattende frasalg af primært skibsaktiver med et nettoprovenu på 26,25 mio. EUR i forhold til den med de pågældende aktiver forbundne gæld (203) blev gennemført mellem den 18. februar 2002, dvs. datoen for de franske myndigheders anmeldelse af omstruktureringsstøtten, og den 9. juli 2003, dvs. datoen for Kommissionens beslutning om at godkende omstruktureringsstøtten.
(418)
Dette frasalg var imidlertid ikke tilstrækkeligt til at genoprette rentabiliteten i SNCM, hvis finansielle situation fortsat var præget af et stort underskud (19,75 mio. EUR) efter denne transaktion. Da SNCM ikke kunne få banklån, selv ikke med sine sidste ubehæftede skibe som sikkerhed, er det Kommissionens opfattelse, at virksomheden ikke kunne skaffe anden egenkapital til at finansiere omstruktureringen.
(419)
På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen derfor, at et beløb på 19,75 mio. EUR burde være tilstrækkeligt til atter at gøre virksomheden rentabel på kort sigt.
(420)
Kommissionen mener derfor, at af det restbeløb, der oprindeligt blev anmeldt som omstruktureringsstøtte, dvs. 22,52 mio. EUR, er kun 19,75 mio. EUR berettigede med henvisning til SNCM's likviditetsbehov og frasalget af aktiver pr. 9. juli 2003, med forbehold af medregning af provenuet fra de frasalg (jf. nedenfor), der var pålagt af Kommissionen i dennes beslutning fra 2003, og som kom oven i de frasalg, der indgik i omstruktureringsplanen.
(421)
Ifølge rammebestemmelserne (204) kan en virksomhed, der tidligere har modtaget støtte til omstrukturering, normalt ikke få ny omstruktureringsstøtte inden for de første ti år efter omstruktureringsplanens gennemførelse. I oversigten over den støtte, SNCM tidligere har modtaget, figurerer der ingen omstruktureringsstøtte. Der er således tale om SNCM's første omstrukturering siden selskabets oprettelse i 1976.
10.5.2. Vedrørende fastholdelsen af de kompenserende modydelser
(422)
Som anført af Retten i Første Instans i dennes dom fra 2005 og nævnt i betragtning 137 i beslutningen fra 2006 om at udvide undersøgelsesproceduren med henvisning til nedsættelsen af det støttebeløb, der kunne godkendes i medfør af rammebestemmelserne fra 1999, skal det undersøges, om de kompenserende modydelser, Kommissionen havde pålagt i sin beslutning fra 2003, bør fastholdes.
(423)
Til orientering godkendte Kommissionen i beslutningen fra 2003 en kapitaltilførsel på 76 mio. EUR på grundlag af rammebestemmelserne fra 1999, dog ledsaget af følgende betingelser (205):
i)
ingen køb af nye skibe og forbud mod at indgå kontrakter om bygning, bestilling eller befragtning af nye eller nyistandsatte skibe indtil den 31. december 2006
ii)
udelukkende benyttelse af de elleve skibe, som SNCM i forvejen ejede, indtil den 31. december 2006
iii)
frasalg af alle direkte og indirekte kapitalinteresser i Amadeus France, Compagnie Corse Méditerranée, Société Civile Immobilière (SCI) Schuman, Société méditerranéenne d’investissements et de participations, og Someca
iv)
afholdelse fra enhver form for takstpolitik i relation til offentliggjorte takster med det formål at tilbyde lavere priser end hver af konkurrenterne på samme destinationer, for samme transporttjenester og på identiske datoer indtil den 31. december 2006
v)
begrænsning indtil den 31. december 2006 af det årlige antal sejladser på de forskellige ruter til Korsika.
(424)
Kommissionens ekspert har efterprøvet overholdelsen af samtlige betingelser, der blev pålagt SNCM i henhold til Kommissionens beslutning fra 2003.
(425)
Han har bekræftet, at betingelserne om undladelse af at erhverve nye skibe (betingelse i) ovenfor) er overholdt. Det skal i den forbindelse understreges, at højhastighedsfartøjet, der blev omdøbt til Jean Nicoli, blev købt af rederiet VT og udlejet til SNCM med virkning fra februar 2007, altså tilsyneladende efter udløbet af den i beslutningen fra 2003 fastsatte periode (206).
(426)
Med hensyn til benyttelsen af SNCM's eksisterende flåde (betingelse ii) ovenfor) har Kommissionens ekspert bekræftet, at SNCM holdt sin flåde på ti skibe, dvs. en enhed mindre end det i beslutningen fra 2003 fastsatte maksimum på 11 skibe, efter at Aliso blev udskiftet med Asco i 2004 (207), og Asco blev solgt den 24. maj 2005.
(427)
Hvad angår udskiftningen af Aliso med Asco, bemærker Kommissionen først og fremmest, at fartøjerne Asco og Aliso er søsterskibe, dvs. ens fartøjer, bygget efter samme tegninger på samme værft. De har nøjagtigt samme dimensioner, samme form og samme kapacitet. Det er Kommissionens opfattelse, at ombytningen af de to fartøjer ikke havde til formål at øge SNCM's kapacitet. Kommissionen skal i øvrigt erindre om, at sammensætningen af SNCM's tilladte flåde kun kan ændres med henvisning til forhold, der er helt uafhængige af SNCM's egne ønsker. I den foreliggende sag er det Kommissionens opfattelse, at SNCM's problemer i forbindelse med salget af fartøjet Asco lå uden for rederiets kontrol. Kommissionen mener også, at hvis SNCM havde fundet en køber til Aliso i stedet for Asco, svarede salget af Aliso - i relation til SNCM's kapacitet - til at sælge Asco, og at de franske myndigheders tilsagn om at overholde omstruktureringsplanen blev opfyldt i relation til frasalget af fire skibe fra SNCM's operationelle flåde.
(428)
Eksperten konstaterede i øvrigt på grundlag af regnskabsbilag, at alle salg af aktiver, som var pålagt ved beslutningen fra 2003 (betingelse iii) ovenfor) er gennemført. Nettoprovenuet af disse salg andrager 5,02 mio. EUR (208). Kommissionen understreger, at ud over de frasalg, der var fastsat i omstruktureringsplanen fra 2002 eller pålagt ved beslutningen fra 2003, har SNCM gennemført frasalg af aktiver (209), som er verificeret af Kommissionens ekspert, med et nettoprovenu på 12,6 mio. EUR.
(429)
Med hensyn til betingelsen om at undlade af være prisførende (210) har Kommissionens ekspert dels efterprøvet, at SNCM har en procedure for kontrol med overholdelsen af den nævnte betingelse, dels undersøgt, hvordan SNCM har opfyldt betingelsen på de forskellige overfarter i perioden fra den 16. marts 2005 til den 31. december 2006 (211). På grundlag af sin undersøgelse konkluderer Kommissionens ekspert, at de af SNCM udstedte billetter i […] % af tilfældene har respekteret betingelse iv. Kommissionen bemærker, at SNCM på grundlag af oplysninger fra de franske myndigheder fortsat overholder betingelse iv) og v), selv om de ifølge beslutningen fra 2003 kun var gældende frem til den 31. december 2006.
(430)
Med hensyn til betingelse v) konstaterer Kommissionens ekspert, at SNCM havde overholdt kravet om et maksimalt antal overfarter i regnskabsårene 2005 og 2006. Til gengæld skulle SNCM have overskredet grænsen for det maksimale antal udbudte pladser på overfarterne fra Marseille i 2005 og 2006 og i begrænset omfang også grænserne for det udbudte antal løbende meter last på overfarterne fra Toulon i 2005 og 2006 og fra Marseille i 2006.
(431)
Hvad angår antallet af pladser, skal Kommissionen dog gøre opmærksom på, at det forhold, at man opererer med begrebet »familiekahytter«, gør det vanskeligt at vurdere nøjagtigt, med hvor mange pladser, den fastsatte grænse er overskredet. Denne omstændighed betyder, at det ikke umiddelbart kan konkluderes, at SNCM har undladt at overholde de forpligtelser, rederiet blev pålagt i henhold til beslutningen fra 2003.
(432)
På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at SNCM har leveret de kompenserende modydelser, der var pålagt virksomheden i henhold til beslutningen fra 2003.
10.5.3. Konklusion
(433)
Kommissionen bemærker, at kravene om kompenserende modydelser i beslutningen fra 2003 er blevet overholdt i næsten fuldt omfang. Eftersom det støttebeløb, der blev godkendt på grundlag af rammebestemmelserne fra 1999, er blevet væsentligt nedsat i forhold til det støttebeløb, der blev godkendt i 2003, og som foranledigede Kommissionen til at stille de pågældende betingelser, finder Kommissionen det ikke nødvendigt at fastsætte yderligere betingelser og forpligtelser for at forhindre konkurrencefordrejning i et omfang, der strider imod den fælles interesse.
(434)
På baggrund af ovenstående og under hensyn til det nøjagtige beløb for nettoprovenuet af salget af aktiver pr. datoen for vedtagelsen af beslutningen fra 2005 mener Kommissionen, at statsstøtten i form af en kapitaltilførsel på 15,81 mio. EUR (212) er i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).
11. KONKLUSION
(435)
Kommissionen konkluderer, at de foranstaltninger, der er genstanden for denne beslutning, ikke udgør statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning eller udgør statsstøtte, der er forenelig med fællesmarkedet.
(436)
Kommissionen opfordrer Frankrig til:
-
over for Kommissionen hurtigst muligt og senest inden 15 hverdage at regne fra datoen for modtagelsen af denne beslutning at præcisere, hvilke oplysninger der ønskes behandlet som forretningshemmeligheder i henhold til artikel 25 i forordning (EF) nr. 659/1999
-
hurtigst muligt at underrette støttemodtageren om denne beslutning, eventuelt med udeladelse af visse oplysninger, der efter Frankrigs opfattelse bør behandles som forretningshemmeligheder, og hvis videregivelse til støttemodtageren kan skade visse interesserede parter, samt i den fremsendte udgave af beslutningen over støttemodtageren at angive, hvilke øvrige oplysninger Frankrig har vurderet som værende forretningshemmeligheder og omfattet af tavshedspligt, men ikke har udeladt.
(437)
Kommissionen erindrer Frankrig om, at der i henhold til rammebestemmelserne normalt ikke, medmindre ekstraordinære og uforudsigelige omstændigheder, der ligger uden for virksomhedens kontrol, gør sig gældende, kan ydes ny omstruktureringsstøtte de første ti år efter datoen for omstruktureringsperiodens afslutning, som i den foreliggende sag er den 31. december 2006 -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Den af den franske stat ydede kompensation til SNCM på 53,48 mio. EUR for varetagelse af public service-forpligtelser i perioden 1991-2001 udgør ulovlig statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 88, stk. 3, fastsatte betydning, men er forenelig med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 86, stk. 2.
Den negative salgspris for SNCM på 158 mio. EUR, CGMF's overtagelse af udgifterne på 38,5 mio. EUR til sociale foranstaltninger til fordel for de ansatte og den fælles og samtidige rekapitalisering af SNCM via CGMF med 8,75 mio. EUR udgør ikke statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning.
Omstruktureringsstøtten på 15,81 mio. EUR, som Frankrig har ydet Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM), udgør ulovlig statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 88, stk. 3, fastsatte betydning, men er forenelig med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 86, stk. 2.
Artikel 2
Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 8. juli 2008.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2008. július 8.)
a C 58/02 (ex N 118/02) számú intézkedésekről, amelyeket Franciaország hozott a Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) javára
(az értesítés a C(2008) 3182. számú dokumentummal történt)
(Csak a francia nyelvű szöveg hiteles.)
(EGT-vonatkozású szöveg)
(2009/611/EK)
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 88. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
miután az említett rendelkezéseknek megfelelően (1) felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére, és ezen észrevételek figyelembevételével,
mivel:
1. ELJÁRÁS
(1)
2002. február 18-án a Francia Köztársaság a Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (a továbbiakban: az SNCM) (2) javára szóló szerkezetátalakítási támogatási tervet jelentett be a Bizottságnak, amelyet 2002. július 3-án kiegészített (3). A bejelentett szerkezetátalakítási támogatás az SNCM feltőkésítését jelenti a Compagnie Générale Maritime et Financière (a továbbiakban: CGMF)) (4) útján 76 millió EUR összeggel.
(2)
2002. augusztus 19-én kelt levelében az Európai Bizottság azon határozatáról tájékoztatta a francia hatóságokat, hogy az EK-Szerződés 88. cikke (2) bekezdésének alkalmazásával megindítja az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok (5) megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet 6. cikkében szereplő hivatalos vizsgálati eljárást.
(3)
2002. október 8-án (6) a francia hatóságok közölték az Európai Bizottsággal a 2002. augusztus 19-i (7) határozattal kapcsolatos észrevételeiket.
(4)
A francia hatóságok kérésére a Bizottság szolgálataival munkaértekezletekre került sor 2002. október 24-én, 2002. december 3-án és 2003. február 25-én.
(5)
Az eljárás megindítása során az Európai Bizottsághoz két vállalat részéről érkeztek észrevételek, nevezetesen a Corsica Ferries France (a továbbiakban: CFF) részéről 2003. január 8-án (8) és a Stef-TFE csoport részéről 2003. január 7-én, valamint különböző francia területi önkormányzatoktól 2002. december 18-án, illetve 2003. január 9-én és 10-én. Az Európai Bizottság ezeket az észrevételeket véleményezésre levélben megküldte Franciaországnak 2003. január 13-án és 16-án, valamint február 5-én és 21-én.
(6)
A francia hatóságok megtették észrevételeiket az Európai Bizottság felé a CFF és a Stef-TFE megjegyzéseire vonatkozóan 2003. február 13-án (9) és 2003. május 27-én (10).
(7)
2003. január 16-án az Európai Bizottság szolgálatai kiegészítő tájékoztatást kértek, amelyre a francia hatóságok 2003. február 21-én válaszoltak.
(8)
2003. február 10-én (11) kelt levelükben a francia hatóságok érveket sorakoztattak fel annak érdekében, hogy bizonyítsák: a támogatási tervezet teljes egészében megfelel a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentése és szerkezetátalakítása (12) érdekében nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatásoknak (a továbbiakban: 1999-es iránymutatások).
(9)
2003. február 25-én (13) a francia hatóságok az Európai Bizottság kérésére átadták az SNCM-re és a Stef-TFE csoportra nézve kötelező részvény-tulajdonosi megállapodás másolatát.
(10)
2003. július 9-i 2004/166/EK határozatában (a továbbiakban: a 2003-as határozat) (14), az Európai Bizottság bizonyos feltételek mellett jóváhagyta az SNCM javára szóló szerkezetátalakítási támogatás nyújtását, amely két részletben fizetendő, az első 66 millió EUR-s, a másik 10 millió EUR maximális összegű, és amelyet majd a 2003-as határozat elfogadása után megvalósított eszközátruházásból eredő nettó eredmények függvényében határoznak meg.
(11)
2003. október 13-án a CFF a 2003-as határozat megsemmisítése iránti keresetet nyújtott be az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságán (a továbbiakban: Elsőfokú Bíróság) (ügyszám T-349/03).
(12)
2004. szeptember 8-án a Bizottság úgy határozott, hogy a Franciaország által 2004. június 23-án kért módosítások - azaz az Aliso és Asco hajók felcserélése azon a hajólistán, amelyen szereplő hajók használatára az SNCM engedélyt kapott a 2003-as határozatot követően, és az Aliso eladása az Asco nevű hajó helyett - nem kérdőjelezik meg a 2003-as határozatban (15) engedélyezett szerkezetátalakítási támogatás összeegyeztethetőségét a közös piaccal.
(13)
A 2005. március 16-i határozattal (a továbbiakban: a 2005-ös határozat), a Bizottság jóváhagyta a szerkezetátalakítási támogatás 3,3 millió EUR-s összegű második részletének folyósítását, amellyel a szerkezetátalakítási támogatás teljes összege 69 292 400 EUR-ra emelkedett.
(14)
Az Elsőfokú Bíróság a T-349/03. sz. ügyben 2005. június 15-én megsemmisítette a 2003-as határozatot a támogatás minimális jellegének téves értékelése miatt. Az ítélet következményeként újra megindították a 2002. augusztus 19-i határozattal megindított hivatalos vizsgálati eljárást, és hatályon kívül helyezték a megsemmisített 2003-as határozat alapján hozott 2004. szeptember 8-i és a 2005. március 16-i határozatokat.
(15)
2005. október 25-én (16) a francia hatóságok átadták a Bizottságnak azon információkat, amelyek a társaságnak a 2002. február 18-án kelt szerkezetátalakítási támogatási terv közzététele utáni pénzügyi helyzetére vonatkoznak.
(16)
2005. november 17-én (17) a francia hatóságok adatokat szolgáltattak a 2002-es szerkezetátalakítási terv frissítésére és az SNCM saját tőkéjének átszervezésére vonatkozóan (18).
(17)
2006. március 15-én a francia hatóságok (19) megküldték a Bizottságnak az összefoglaló piaci jelentést, az üzleti tervet (bevételek rész) és a tervezett eredmény-kimutatást. A Bizottság szervezeti egységeinek 2006. március 28-án és 2006. április 7-én (20) további dokumentumokat adtak át. Ez utóbbi küldeményben a francia hatóságok egyébként felkérték a Bizottságot, hogy vegye figyelembe, hogy „közszolgáltatási kompenzációs” természeténél fogva a 2002-es szerkezetátalakítási támogatás egy részét, nevezetesen az 53,48 millió EUR-s összeget ne tekintsék egy szerkezetátalakítási terv keretében tett lépésnek, hanem az Altmark (21) ügyben hozott ítélet alapján támogatásnak nem minősülő intézkedésnek vagy az EK-Szerződés 86. cikkének (2) bekezdése alapján a szerkezetátalakítási tervtől független és önálló intézkedésnek.
(18)
2006. április 21-én a francia hatóságok a 139/2004/EK tanácsi rendelet (22) 4. cikke alapján egy olyan összefonódási tervről tájékoztatták a Bizottságot, amelynek keretében a Veolia Transport (a továbbiakban: VT) (23) és a Butler Capital Partners (a továbbiakban: BCP) közösen szerzik meg az SNCM (24) ellenőrzését. 2006. május 29-én (25) a Bizottság az összefonódást jóváhagyó határozatot fogadott el.
(19)
2006. június 21-én (26) a francia hatóságok átadták a Bizottságnak a gazdasági, pénzügyi és ipari minisztérium 2006. május 26-i rendeletét, amely jóváhagyja a CGMF társaság által végrehajtott pénzügyi műveleteket, a 2006. május 26-án kelt 2006-606 számú miniszteri rendeletet az SNCM magánszektorba történő átviteléről, valamint a 2006. május 26-i rendeletet az SNCF által végrehajtott pénzügyi műveletek jóváhagyásáról.
(20)
A közszolgáltatási megbízásra és a Korzika ellátásával kapcsolatos szociális jellegű támogatásokra vonatkozó tájékoztatást a Bizottság felé 2006. június 7-én továbbították (27).
(21)
2006. szeptember 13-án a Bizottság határozatot hozott az EK-Szerződés 88. cikke (2) bekezdésében meghatározott eljárás megindításáról az SNCM javára tett új intézkedésekkel kapcsolatban, mely a 2002-ben (28) bejelentett (a továbbiakban: a 2006-os határozat) szerkezetátalakítási tervet is magában foglalja.
(22)
2006. november 16-án Franciaország megküldte észrevételeit a Bizottságnak a 2006-os határozat (29) keretében.
(23)
Mivel a Bizottságtól néhány érdekelt fél az észrevételeik benyújtási határidejének egy hónappal történő meghoszszabbítását kérte (30), a Bizottság ezt a további határidőt valamennyi érdekelt fél számára engedélyezte (31).
(24)
A Bizottsághoz észrevételek érkeztek a CFF (32) és a STIM d’Orbigny (a továbbiakban: STIM) (33) részéről, melyeket 2007. február 20-án levélben megküldtek a francia hatóságoknak. Egy harmadik érdekelt fél szintén tett észrevételeket, amelyeket ugyancsak továbbítottak a francia hatóságoknak, és amelyeket 2008. május 28-án visszavont.
(25)
A francia hatóságok 2007. április 30-án (34) közölték megjegyzéseiket a harmadik érdekelt felek észrevételeire vonatkozóan.
(26)
2007. december 20-án a CFF panaszt nyújtott be az SNCM ellen állami támogatások címén, amely az adatokat 2007. június 15-én és 2007. november 30-án kelt leveleiben kiegészíti. Ez a panasz a 2007 júniusában a Korzikai Helyi Közösség és a Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM csoport között 2007-2013-ra aláírt új közszolgáltatási megbízásról szóló megállapodás 3. cikkére vonatkozik. A CFF szerint ennek a záradéknak a megvalósítása új pénzügyi forrásokat mozgósítana az SNCM számára, amely 10 millió EUR-s nagyságrendet jelent a 2007. évre. Ezen túl az SNCM számára közszolgáltatási kötelezettség címén kifizetett kompenzáció ráadásul törvénytelen állami támogatás lenne a Bizottság állásfoglalása hiányában.
(27)
Mivel az eredetileg 2007. február 13-ig kitűzött határidőt (35) követően is érkezett bizonyos számú információ a Bizottsághoz, ez utóbbi tájékoztatta az érdekelt feleket azon határozatáról, hogy a harmadik fél részéről történő észrevételek benyújtási határidejét 2008. március 14-ig meghosszabbítja.
(28)
A Bizottság 2008. március 26-án továbbította Franciaországnak az érdekelt harmadik felek észrevételeit, amelyekre Franciaország 2008. március 28-án, 2008. április 10-én és 2008. április 28-án tette közzé észrevételeit.
2. AZ E HATÁROZAT ÁLTAL LEFEDETT INTÉZKEDÉSEK KEDVEZMÉNYEZETTJÉNEK MEGNEVEZÉSE
(29)
A szóban forgó határozatban foglalt intézkedések kedvezményezettje a Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM), amely több leányvállalatot tömörít a tengeri ágazatban, és amely utasok, személygépkocsik és nehéz-tehergépkocsik tengeri szállítását végzi Franciaország kontinentális részét Korzikával, Olaszországgal (Szardínia) és a Maghreb-országokkal (Algéria és Tunézia) összekötő tengeri utakon.
(30)
Az SNCM egy részvénytársaság, amely 1969-ben jött létre két, 1850-ben létesült vállalat, a Compagnie générale transatlantique és a Compagnie de navigation mixte összeolvadásával. Annak idején Compagnie générale transméditerranéenne volt a neve, 1976-ban kapta a Société nationale maritime Corse-Méditerranée elnevezést azt követően, hogy a Société nationale des chemins de fer (SNCF) tőkerészesedést szerzett benne. A társaságot a francia kormány választotta ki a Korzikával való területi folytonosság elvének megvalósítása érdekében, azaz a tengeri szállítási díjak SNCM vasúti tarifáival történő összehangolása érdekében egy 1976. március 31-én kötött huszonöt évre szóló keretegyezmény alapján. A Compagnie générale transatlantique már előzőleg megbízást kapott a francia kormánytól egy 1948. december 23-án kötött keretegyezményben a korzikai tengeri szállítás ellátására.
(31)
A feltőkésítésről szóló hivatalos értesítés idején 2002-ben az SNCF 20, a CGMF pedig 80 %-ban volt tulajdonos az SNCM-ben. Az SNCM 2006. május 30-i (lásd ezen határozat 18. pontját) tőkeemelése következtében a BCP és a VT sorrendben az SNCM 38 %-át és 28 %-át birtokolják, a CGMF 25 % erejéig van jelen (a tőke 9 %-át a munkavállalóknak tartják fenn).
(32)
Az SNCM legjelentősebb leányvállalatai a Compagnie Méridionale de Navigation (a továbbiakban: CMN) (36), a Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (37), Aliso Voyage (38), Sud-Cargos (39), a Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (40), Ferrytour (41) és Les Comptoirs du Sud (42).
(33)
A nagy sebességű Aliso 2004 szeptemberében, illetve az Asco (43) hajó 2005 májusában történő átruházását követően az SNCM flottája tíz hajóból áll (öt komphajó (44), négy vitorlás gőzhajó (kombinált teher-és utasszállító) (45) és egy nagysebességű hajó (NGV), amely főleg Nizzából indul (46)), ebből hét saját tulajdonban van (47).
(34)
A teljesség kedvéért emlékeztetni kell arra, hogy a Franciaország kontinentális részének kikötői és Korzika közötti rendszeres tengeri szállítás közszolgáltatás keretében 1948 óta biztosított. Egy eredetileg 25 évre megkötött keretegyezmény értelmében az SNCM és CMN voltak a szolgáltatás engedményesei 1976 és 2001 között. A hatályos közösségi szabályoknak megfelelően (48) és a korzikai helyi közösség (49) által szervezett európai ajánlati felhívások után (50) az SNCM és a CMN közösen nyerték el a Korzika Marseille-ből történő kiszolgálására vonatkozó közszolgáltatási megbízásról szóló szerződést (a továbbiakban: DSP).
(35)
A közszolgáltatási megbízásról szóló szerződés (DSP) 2006 végén járt le, a fent jelzett tengeri szolgáltatásra új ajánlati felhívást tettek közzé európai szinten (51), amelyet az SNCM - CMN vállalatcsoport nyert el 2007. május 1-től2013. december 31-ig, évi körülbelül 100 millió EUR-s támogatással.
(36)
Ezzel párhuzamosan valamennyi Toulonból és Nizzából induló járat üzemeltetőjét járatsűrűségi kötelezettségek terhelik. Ezeken a vonalakon a korzikai lakosok, valamint más utaskategóriák 2002-2013-ig szociális támogatásban részesülnek, amelyet a Bizottság 2002. július 2-án (52) és 2007. április 24-én (53) hozott határozatai értelmében vezettek be.
3. A PIACI HELYZET
(37)
Az SNCM főként az utas-, illetve teherszállítás terén, egymástól elkülönülő piacokon tevékenykedik: egyrészt ellátja Korzikát és a Maghreb országokat Franciaországból, másrészt kiegészítésként ellátja Olaszországot és Spanyolországot.
3.1. Korzika ellátása
(38)
A korzikai utasszállítási szolgáltatást az erősen szezonális piaci jelleg határozza meg. Szezonális látogatottsági csúcsok jellemzik, amelyek a szezonon kívüli hónap igénybevételének tízszeresét is elérhetik, ez pedig olyan flotta kialakítását követeli meg az üzemeltetőktől, amely képes kielégíteni ezen csúcsidőszakok igényeit. Az üzleti forgalom felét júliusban és augusztusban realizálják. Ezen túlmenően egyenlőtlenség van az útvonal irányától függően is, még csúcsidőszakban is: júliusban például a szárazföldről maximális telítettséggel indulnak, míg a visszaúton szinte üresek. Így a hajók átlagos évi telítettségi szintje viszonylag alacsony.
(39)
Az SNCM a Korzikát Franciaország szárazföldi részével összekötő történelmi szereplő. Nagyjából tevékenysége kétharmadát Marseille és Korzika között végzi közszolgáltatás keretében; tevékenysége maradék harmadát más kiinduló- vagy célpontokkal történő összeköttetés képezi (Nizza-Korzika, Toulon-Korzika, nemzetközi összeköttetések Szardínia vagy a Maghreb országok felé).
(40)
Az SNCM hosszú időn keresztül monopolhelyzetet élvezett főtevékenysége terén. 1996 óta azonban egy gyorsan fejlődő konkurenciával kellett szembenéznie. Ily módon a Corsica Ferries France (CFF) társaság ma a szárazföldet Korzikával összekötő tengeri útvonal vezető szereplője, és piaci részesedése folyamatosan nő. Annak ellenére, hogy a CFF csupán 1996 óta van jelen a piacon, „utasforgalma” 2000 és 2005 között évi […] (54) százalékkal nőtt, és ez a növekedés folytatódik. Így jelenleg a tengeri utasok közel […]-a a szárazföld és Korzika közötti útvonalon CFF-hajót vesz igénybe, míg csak […]-uk száll SNCM hajóra, a fennmaradó részt, azaz […]-ot a CMN szállítja.
(41)
A CFF által az elmúlt hét évben a szóban forgó piacon megszerzett pozíció a Korzika és Franciaország szárazföldi része között szezononként szállított utasok száma terén is megmutatkozik. Az alábbi ábrából kiderül, hogy a CFF piaci részesedése a 2000-ben mért 45 %-ról […] %-ra emelkedett 2007-ben, az SNCM-é pedig 53 %-ról […] %-ra az azonos időszakban, egymillió főt meghaladó különbséggel a szállított utasok számában.
1. ábra
Szezononként szállított utasok száma (május-szeptember) Franciaország szárazföldi része és Korzika között - 2000-2007 közötti szezonok
(42)
Az SNCM többi kisebb versenytársa a korzikai ellátás piacán a Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines és TRIS.
(43)
Az utóbbi két évben az SNCM ajánlata és a korzikai tengeri útvonalon szerzett piaci részesedései csökkentek, a helykínálat […] %-kal csökkent ([…] %-kal Nizzából történő indulással és […] %-kal Marseilleből történő indulással).
(44)
Mindenesetre a piaci részesedések csökkenésének folytatódása azt mutatja, hogy az utasok bizalma - akiket széles körben érintettek a 2004-2005-ös társadalmi konfliktusok kiváltotta sztrájkok és zavargások, nevezetesen a vállalat privatizációja során - csak igen lassan tér vissza. Ez szükséges feltétele annak, hogy megálljon az SNCM piaci részesedésének az utóbbi években tapasztalt csökkenése. Ilyen feltételek között a 2007-es üzletiforgalom-növekedés a vállalat életképességét bizonyítja, annak ellenére, hogy jelentős piaci részesedésekről kellett lemondania egyetlen versenytársa javára, akinek a piaci részesedése ma jóval magasabb.
(45)
A szárazföld és Korzika közötti tengeri utasszállítás piaca az utóbbi 15 évben átlagosan 4 %-kal nőtt; a növekedés az előrejelzések szerint folytatódni fog és elérheti a […] %-ot, ez a tendencia jellemzi majd a 2008-as évet is, ezt követően pedig mérsékelt növekedésre számíthatunk. Ennek ellenére úgy tűnik, új szereplők nem szándékoznak részesedést szerezni ezen a piacon. A Korzikai Közlekedési Hivatal által a 2007-2013-as időszakra Korzika bizonyos kikötőinek közszolgáltatási megbízás keretében történő ellátására kiírt pályázati felhívás során a CFF és az SNCM-CMN pályázatán kívül egyetlen más jelentkező sem volt, noha a pályázati felhívás értelmében az adott útvonalra vonatkozó részajánlat benyújtására is volt lehetőség.
(46)
Mint az SNCM első számú versenytársa, a CFF jelentős mértékben növelte férőhely-ajánlatát, 500 000-ről […] millióra 1999 és 2007 között (ebből […] %-os növekedésre 2006 és 2007 között került sor), amely lehetővé tette számára forgalma (a 2005. évi […] millióról […] millióra 2007-ben) és piaci részesedése növelését. Ez a politika mindamellett a CFF számára az SNCM-énél alacsonyabb strukturális telítettségi szinteket jelent, az eltérés nagyságrendje 2007-ben […] százalékpont volt. Az SNCM átlagos telítettségi szintje 2007-ben […] % volt, ami érthető a piac erősen szezonális jellegére való tekintettel (lásd fentebb).
(47)
A korzikai áruszállítás terén az SNCM 2005-ben a Marseille-Toulonból Korzika felé irányuló szállítási piac mintegy […] %-át tudhatta magáénak.
(48)
Az általános (kísérő nélküli) áruforgalom vonatkozásában az SNCM és a CMN csaknem teljes monopóliumot élveznek. A közszolgáltatási szerződés keretében a két társaság biztosítja a sűrű áruforgalmat Marseille-ből Korzika valamennyi kikötőjébe.
(49)
A kísérettel utazó pótkocsik vonatkozásában, amelyeket a kompokon rakodnak meg és amely a lineáris méterben mért általános áruforgalom nagyjából 24 %-át teszi ki, valamennyi utasszállító között verseny van. Az SNCM és a CMN látja el a kísérővel bonyolított forgalom többségét is. A többi szereplő, különösen a CFF részesedése 10 %, azaz a teljes piac 2 %-a.
(50)
A vezető által kísért gépjárművek (55) terén, amelyeket a kompokon rakodnak meg (az általános áruforgalom mintegy 24 %-a 2003-ban), az SNCM és a CMN ugyancsak a szóban forgó piac többségét birtokolja. 2002 óta azonban a CFF ajánlata is megjelent, és körülbelül a piac […] %-át mondhatja magáénak.
3.2. A Maghreb országok ellátása
(51)
Tunézia és Algéria jelentős piacot képviselnek a mintegy 5 millió utassal, akik többsége repülőn utazik. Ilyen körülmények között a tengeri szállítás a forgalom mintegy 15 %-át teszi ki. Míg Algéria jelentős tengeri piacot képvisel az 560 000-re tehető utasszámmal, Tunézia piaca kevésbé jelentős a mintegy 250 000 utassal.
(52)
Franciaország Maghreb országok felé irányuló tengeri szállítási piaca jelentős növekedést könyvelt el az utóbbi években, mintegy 13 %-kal nőtt 2001 és 2005 között. Az ebbe a régióba irányuló turizmus fejlődési kilátásait figyelembe véve a tengeri szállításban 2010-re 4 % körüli éves növekedés várható.
(53)
Algériában az SNCM a második legnagyobb piaci szereplő az Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), az algériai állami vállalat mögött. Az SNCM piaci részesedése a 2001-ben elért 24 %-ról […] %-ra nőtt 2005-ben.
(54)
Az SNCM a második helyen áll a Tunézia felé irányuló piac szereplői sorában a Compagnie tunisienne de navigation (CTN) után. Bár 2001 óta az SNCM vesztett piaci részesedéséből a CTN javára, 44 %-ról […] %-ra 2004-ben, mégis javulás tapasztalható 2005-ben ([…] %).
4. AZ E HATÁROZAT ÁLTAL LEFEDETT INTÉZKEDÉSEK LEÍRÁSA
4.1. Az SNCM újratőkésítése 2002-ben
4.1.1. Leírás
(55)
A Bizottság 2002. július 17-én hozott, az SNCM (56) megmentésére szánt támogatást engedélyező határozatát követően a francia hatóságok 2002. február 18-án kelt levelükben egy, az SNCM javára szóló szerkezetátalakítási támogatási tervet jelentettek be a Bizottságnak. Ez az intézkedés az SNCM 76 millió EUR-val történő újratőkésítéséből állt anyavállalata, a CGMF útján, mely összegből 46 millió EUR szerkezetátalakítási költség címén (57) jelenik meg. A tőkeemelés célja az volt, hogy az SNCM saját tőkéjét 30 millió EUR-ról 106 millió EUR-ra emeljék.
(56)
Az 1999-es iránymutatásoknak megfelelően a francia hatóságok szerkezetátalakítási tervet (58) nyújtottak be a Bizottságnak, amely öt pontot tartalmazott:
i.
az átkelések számának csökkenése és hajóinak a különböző útvonalak közötti újraelosztása (a Korzika felé irányuló ellátás csökkenése és a Maghreb országok felé irányuló ellátás megerősítése) (59);
ii.
flottájának négy hajóval történő csökkentése, amelytől 21 millió EUR-s likviditást remélt;
iii.
bizonyos állóeszközök átruházása;
iv.
az állomány mintegy 12 %-kal történő csökkentésének (60) ésszerű bérpolitikával párosítva a személyzeti költségeket a 2001-es 61,8 millió EUR-ról átlagosan […] millió EUR-ra kellene csökkentenie 2003-tól 2006-ig, a szárazföldi kiadásokat pedig a 2001-es 50,3 millió EUR-ról […] millió EUR-ra ugyanerre az időszakra vonatkozóan;
v.
két leányvállalata, a Compagnie Maritime Toulonnaise és a Corsica Marittima megszüntetése, amelyek tevékenységeit az SNCM vette volna át.
(57)
A Bizottság 2002. augusztus 19-én hozott határozatában megfogalmazott észrevételekre válaszolva a francia hatóságok 2003. január 31-i levelükben leírták a szerkezetátalakítási tervben eszközölt változtatásokat az alábbi pontokban:
-
a bérpolitikával kapcsolatos kötelezettségvállalások és pontosítások,
-
a köztes beszerzések költségcsökkentési terve,
-
az SNCM azon kötelezettségvállalása, hogy nem robbant ki tarifaháborút versenytársai között Korzikán.
(58)
Az utolsó ponttal kapcsolatban a francia hatóságok hangsúlyozzák, hogy „az SNCM fenntartás nélkül vállalja ezt a kötelezettséget, mivel úgy ítéli meg, hogy egy általa okozott tarifaháború nem felelne meg sem stratégiai helyzetének, sem pedig érdekeinek, mivel az bevételei csökkenését eredményezné, ezen kívül nem lenne összhangban szokásos gyakorlatával és szakmaiságával”.
(59)
Szerkezetátalakítási tervükben a francia hatóságok bemutattak a Bizottságnak egy részletes pénzügyi modellt a 2002-2007 időszakra vonatkozóan, amely egy sor változóval kapcsolatban közbülső feltevéseken alapult (61). A pénzügyi előrejelzések többek között azt mutatják, hogy 2003-tól kezdődően megint nyereséges működés várható.
1. táblázat
Pénzügyi modell a 2002-2007 közötti időszakra
(millió EUR)
2000
2001
2002
2002
2003
2004
2005
2006
2007
Tény
Tény
Terv
Tény
Terv
Terv
Terv
Terv
Terv
Árbevétel
204,9
204,1
178
205,8
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Üzemeltetési támogatás
85,4
86,7
74,5
77,7
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Szokásos vállalkozási eredmény
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Nettó eredmény
-6,2
-40,4
23
4,2
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Szavatolótőke
67,5
29,7
119
33,8
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Nettó pénzügyi kötelezettségek (kölcsönbérlet nélkül)
135,8
134,5
67,7
144,8
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Pénzügyi ráták
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Szokásos vállalkozási eredmény/Üzleti forg + támogatások
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Saját tőke/költségvetési tartozások
50 %
22 %
176 %
23 %
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Az SNCM 2001-es és 2002-es üzleti jelentéséből származó 2000, 2001, 2002 évi számadatok.
(60)
A francia hatóságok szerint a 76 millió EUR-s tőkeapportnak, illetve a gazdaságos üzemeltetés 2003-tól tervezett visszaállításának lehetővé kellene tennie a 2001. év végi 30 millió EUR-s saját tőke 120 millió EUR-ra történő emelését rövid távon (2003), majd […] millió EUR-ra történő emelését a tervidőszak végére (2006-2007). Ezáltal lehetővé válhatott a 2002-es 145 millió EUR-s pénzügyi adósságállomány […]-[…] millió EUR-s szintre történő csökkentése 2003-tól 2005-ig. A tervidőszak utolsó éveiben a társaságok az adósságállomány növekedésére számítottak egy vagy két hajó teljes felújítása miatt.
(61)
A francia hatóságok egy érzékenységi tanulmányt is készítettek a tervezett eredményekről a különböző útvonalak forgalmára vonatkozó munkahipotézisekhez képest. Ennek alapján a különböző szimulációk azt bizonyítják, hogy az SNCM-nek a tervezett lépések mellett vissza kellene nyernie gazdaságos működését.
4.1.2. Az újratőkésítés összegének meghatározása
(62)
Az újratőkésítés összegének meghatározására a francia hatóságok által választott módszer (62) a finanszírozási igény kiszámításából áll, a 2000-ben megállapított pénzügyi kötelezettségek átlagos sajáttőke-rátája alapján az öt európai tengerészeti társaságnál. E vállalatok mérlegei különbségeinek ellenére a francia hatóságok által megjelölt átlag 79 %. A francia hatóságok támogatják, hogy a 2002-2007-es időszakra szóló pénzügyi előrejelzések egy átlag 77 %-os saját tőke/pénzügyi kötelezettségek rátát adjanak, 169 millió EUR-s saját tőkével 2007-ben. Egy ilyen mértékű saját tőkét egy 76 millió EUR-s újratőkésítéssel, illetve a szerkezetátalakítási tervben jelzett akciók sikere útján lehetne elérni.
4.2. A 2002-évi újratőkésítést követő intézkedések
4.2.1. Előzetes megjegyzés
(63)
Az újratőkésítés és a 2002-es szerkezetátalakítási terv nem hozták meg a várt eredményeket, és 2004-től kezdve az SNCM gazdasági és pénzügyi helyzete erőteljesen romlott. Ehhez belső tényezők (társadalmi konfliktusok, termelékenységi célkitűzések megvalósításának elégtelensége és késedelme, piaci részesedésvesztés), illetve az SNCM-en kívüli tényezők (a korzikai úti cél kisebb vonzereje, a CFF piaci részesedés szerzése, az állam gazdálkodási hibái (63)) egyaránt hozzájárultak, csakúgy, mint az üzemanyagárak emelkedése.
(64)
Így az SNCM szokásos üzleti eredménye 2004-ben - 32,6 millió EUR, 2005-ben pedig - 25,8 millió EUR volt. A nettó eredmény ugyanakkor 2004-ben - 29,7 millió EUR, 2005-ben - 28,8 millió EUR volt.
(65)
Az SNCM gazdasági és pénzügyi helyzetének romlása a francia hatóságokat arra az elhatározásra késztette, hogy a 2002-es szerkezetátalakítási tervben tervezett, és a 2003-as határozatban engedélyezett eszközökön kívül további eszközöktől váljanak meg, és magánpartner keresésébe kezdjenek.
2. táblázat
Az SNCM által 2002 óta átruházott eszközök listája (64)
Átruházások nettó jövedelme
Dátum
A 2002-es közleményben javasolt átruházások (EUR-ban)
25 165 000
Aliso (az Asco helyett, a Bizottság 2004. szeptember 8-i határozatának megfelelően)
(…)
2004.9.30.
Napoléon
(…)
2002.5.6.
Monte Rotondo
(…)
2002.7.31.
Liberté
(…)
2003.1.27.
Teljes Schuman ingatlanvagyon
(…)
2003.1.20.
A Bizottság 2003. július 9-i határozatában előírt további átruházások (EUR-ban)
5 022 600
SCI Espace Schuman
(…)
2003.6.24.
Southern Trader
(…)
2003.7.22.
Someca
(…)
2004.4.30.
Amadeus
(…)
2004.10.12.
TLC
[…] (65)
-
A 2003. júliusi határozat óta bekövetkezett kiegészítő átruházások (millió EUR-ban)
12,6
Asco
(…)
2005.5.24.
Sud Cargos
(…)
2005.9.15.
Az SNCM ingatlanparkjának részét képező lakások eladása (egykor az SNCM személyzete által lakott)
(…)
2003. szeptember-2006
Összesen (millió EUR-ban)
42,385
4.2.2. A 2002-es újratőkésítés után tett intézkedések
(66)
Egy nyílt, átlátható és diszkriminációtól mentes kiválasztási folyamat eredményeként (66), egy igen nehéz társadalmi és pénzügyi kontextusban az állam, a BCP és a VT végül megállapodtak. A VT így az SNCM ipari partnere (28 %-os részesedés), míg a BCP a főrészvényes 38 %-os részesedéssel. Az állam a munkavállalókra tekintettel kötelezettséget vállalt arra, hogy részvényeit a társaságban 25 %-os szinten tartja (67). A BCP és a VT üzleti tervet készítettek az SNCM számára, melyet 2006. április 7-én továbbítottak az Európai Bizottságnak.
(67)
A megállapodást, melynek értelmében az SNCM tőkéjének 75 %-át magánbefektetőkre ruházzák, 2006. május 16-án írták alá a felek (BCP, VT és CGMF).
(68)
A megállapodás II fejezetében az szerepel, hogy a CGMF vállalja, hogy elfogadja, jegyzi és teljes mértékben befizeti az SNCM tőkeemelését 142,5 millió EUR-s összegben.
(69)
A tőkeemelést követően az SNCM társasági tőkéjének részvény törléssel történő csökkentését tervezik, hogy azt a nyílt pályázatot nem hirdető részvénytársaság törvényben előírt minimumára hozzák.
(70)
A tőkeemelés mellett a CGMF vállalja, hogy folyószámlakölcsön formájában az SNCM rendelkezésére bocsátja a 38,5 millió EUR-s összeget. Ez a folyószámlakölcsön, melyet az SNCM fizet be bírói letétbe (CIC bank), az ún. „nagylelkűségi” költségrész finanszírozását szolgálja, amely kiegészíti a törvényes és egyezményes előírások alkalmazása fejében járó összegeket az átvevők által esetleg megvalósított létszám-leépítési terv esetén (68). A törvényben előírt és szerződéses kifizetéseken felüli térítés a vállalatot elhagyó, megszakadt munkaszerződéssel rendelkező munkavállalók számára egyénileg és névre szólóan történik.
(71)
Ezeket a műveleteket követően a megállapodás III. fejezete arról számol be, hogy a CGMF magánátvevőkre ruházza a vállalat társasági tőkéjének részét képező 75 %-os részvénycsomagját és a […] -t, mely a szerződéses és törvényben előírt kötelezettségeken felüli szociális kötelezettség rész finanszírozására szolgál.
(72)
A megállapodás III. fejezete előirányozza az átvevők és a CGMF által közösen és együttesen történő új részvényjegyzését is összesen 35 millió EUR-s összegben, és a BCP/VT által az SNCM rendelkezésére bocsátott 8,75 millió EUR-s folyószámlahitelt ez utóbbi pénzügyi szükségleteitől függően. A megállapodás III.2.7 bekezdésében az szerepel, hogy a CGMF részvényeinek értéke a mindenkor teljesen befizetett névleges értékének […] %-kal növelt eredeti névleges értékével egyenlő, beszorozva N/365-el, ahol N a megvalósítás időpontja óta eltelt napok száma, valamennyi kifizetés levonásával (például osztalékok). Ezek az eljárások nem alkalmazhatóak a társaság szanálása vagy bírósági felszámolása esetén.
(73)
A megállapodás (III.5 fejezet) tartalmaz egy SNCM átruházási bontózáradékot, melyet az átvevők együttesen gyakorolhatnak az alábbi események egyikének bekövetkezése esetén, amennyiben ezen feltevések hatására üzleti tervük hitelessége és a társaság életképességének visszatérése megkérdőjeleződne:
-
nem kapja meg a 2007. január 1-jével […] kezdődő időszakra a Korzika tengeri útvonalainak kiszolgálására szóló közszolgáltatási szerződést,
-
az Európai Bizottság bármely negatív döntése vagy az Elsőfokú Bíróság illetve a Nemzetközi Bíróság ítélete például a művelet elutasításáról vagy olyan feltételek előírása, melyek alapvetően befolyásolják a társaság értékét […].
(74)
A megállapodás VII. fejezete előirányozza, hogy a CGMF magára vállalja az SNCM szociális kötelezettségeinek egy részét nyugdíjasai nyugdíjpénztár költségei címén 15,5 millió EUR-ra becsült összegben a vállalalat tulajdon-átruházásának napjától kezdve.
(75)
A vállalatirányítási eljárásokat a megállapodás IV. fejezete tartalmazza. Az előirányzatban az szerepel, hogy az SNCM gazdálkodási módja módosításra kerül, és átalakítják igazgatótanáccsal és felügyelő bizottsággal rendelkező részvénytársasággá. Ez utóbbi 10, majd 14 tagból áll. Elnöki tisztét átmenetileg egy állami képviselő tölti be. Ha a közszolgáltatás jogát az SNCM elnyeri, a Felügyelő Bizottság Elnökét a BCP egy képviselője helyettesíti. Ami az igazgatótanácsot illeti, feladata az SNCM működőképességének biztosítása.
(76)
2006. május 26-án a francia kormány jóváhagyta az SNCM átruházását csakúgy, mint az előzőekben említett intézkedéseket.
(77)
A fentiek tükrében a megállapodás háromféle állami intézkedést tartalmaz, melyek vizsgálatot indokolnak az állami támogatások közösségi szabályozása tekintetében:
-
az SNCM 100 %-os átruházása 158 millió EUR-s negatív értéken (142,5 millió EUR-s tőkeemelés és 15,5 millió EUR összegű szociális kötelezettségátvállalás),
-
a CGMF által az SNCM elbocsátott személyzete javára befizetett 38,5 millió EUR-s folyószámlakölcsön,
-
a CGMF által jegyzett 8,75 millió EUR-s tőkeemelés a VT és a BCP által megvalósított 26,25 millió EUR-s tőkeemeléssel együttesen és kísérőleg.
5. JELEN HATÁROZAT HATÁLYA
(78)
Jelen végleges határozat a Franciaország által 2002. február 18. óta az SNCM érdekében megvalósított intézkedésekre vonatkozik, nevezetesen a következőkre:
-
a 2002-ben a CGMF által az SNCM javára jegyzett 76 millió EUR összegű tőkeemelés (ebből 53,48 millió EUR közszolgáltatási kötelezettség, a többi szerkezetátalakítási támogatások címén),
-
az SNCM CGMF által történő negatív eladási ára 158 millió EUR-ért,
-
a CGMF 8,75 millió EUR-s tőke apportja,
-
a CGMF által vállalt bizonyos kiegészítő szociális intézkedések 38,5 millió EUR összegben.
(79)
Ez a határozat nem terjed ki az SNCM számára a 2007-2013 időszakra közszolgáltatási kötelezettség címén juttatott, vagy a jövőben nyújtandó pénzügyi kompenzációk vizsgálatára, melyek külön eljárás tárgyát képezik.
6. A BIZOTTSÁG 2002-ES ÉS 2006-OS HATÁROZATAINAK ELFOGADÁSÁHOZ VEZETŐ OKOK
6.1. A 2002-es formális vizsgálati eljárás megindítása
(80)
A 2002. augusztus 19-én kelt, az eljárás megindítását kimondó határozatában a Bizottság amellett, hogy elismerte, hogy az SNCM nehézségekkel küzdő vállalkozás, kétségét fejezte ki a bejelentett intézkedéseknek az akkor hatályban lévő 1999-es iránymutatások 3.2.2. pontja követelményeivel való összeegyeztethetőségét illetően.
(81)
A Bizottság kétségeket fogalmazott meg a szerkezetátalakítási tervvel kapcsolatban, mivel a vállalat veszteségeinek okait nem elemezték. A Bizottság kérdései különösen a veszteségek és a közszolgáltatási kötelezettségek összefüggéseire, az SNCM hajóvásárlási politikájának az eredmény-kimutatásokra gyakorolt hatására, valamint a vállalat termelékenységének növelését célzó intézkedésekre vonatkoztak.
(82)
A Bizottság kiemelte továbbá a szerkezetátalakítási terv bizonyos hiányosságait is, nevezetesen a közbülső fogyasztások összegének csökkentésére irányuló konkrét intézkedések és az SNCM jövőbeli tarifa politikája megjelölésének hiányát.
(83)
A Bizottság ugyancsak vitatta a francia hatóságok által az újratőkésítés összegének meghatározására alkalmazott számítási módszerek, illetve a pénzügyi szimulációk felállításához kiválasztott bizonyos hipotézisek helyességét.
6.2. A 2006-os formális vizsgálati eljárás kiterjesztése
(84)
2006. szeptember 13-i határozatában a Bizottság úgy döntött, hogy a 2002-es formális vizsgálati eljárást kiterjeszti az SNCM magánszektorba történő átruházási folyamata keretében hozott intézkedésekre is.
(85)
Elsőként tekintettel a francia hatóságok 2006. április 7-én kelt (lásd a jelen határozat 17. pontját) azon kérésére, hogy a 2002-es tőkeemelés összegének egy részét az Altmark ítélet fényében vizsgálják meg, a Bizottság ezzel kapcsolatban kételyét fejezte ki a szóban forgó ítéletben (69) a közösségi bíró által támasztott feltételek (különösen a második és negyedik) betartását illetően.
(86)
Feltéve, hogy ez az összeg az EK-Szerződés 86. cikke (2) bekezdésével összeegyeztethető, a Bizottság úgy ítélte meg 2006-os határozatában, hogy a szerkezetátalakítási támogatások irányvonalai fényében meghatározandó új támogatási összeg 15,81 millió EUR. Abban az esetben, ha a szerkezetátalakítási támogatás összege jóval alacsonyabb lenne, mint a 2002-ben bejelentett és 2003-ban elfogadott összeg, a Bizottság kételyeinek adott hangot a 2003-as határozatban az SNCM számára előírt ellenszolgáltatás egésze fenntartásának szükségességét illetően.
(87)
A Bizottság ugyancsak kétségét fejezte ki a 2003-as határozatban előírt feltételek betartását illetően, tudniillik a price leadership elve és a Korzika felé irányuló járatok száma vonatkozásában.
(88)
Az SNCM negatív átruházási árával kapcsolatban a Bizottság kétségeinek adott hangot azt illetően, hogy az SNCM átruházását megelőzően végrehajtott állami újratőkésítés megfelelt-e a piacgazdasági magánbefektető elvének. A Bizottság kétségét fejezte ki különösen a felszámolási költségek kiszámításának érvényességét illetően, amelyeket az Államnak kellene fizetnie az SNCM felszámolása esetén.
(89)
A Bizottság megkérdőjelezte, hogy a pénzügyi intézkedések a megmentési célú és a szerkezetátalakítási támogatásokról szóló iránymutatások alapján igazolhatók lennének.
(90)
Másrészt kifejezte kétségeit a második, 8,75 millió EUR-s újratőkésítéssel kapcsolatban az együttműködés elvének tiszteletben tartására nézve a magán- és állami beruházások és a jogalkotás értelmében előírt jegyzési feltételek mibenléte között.
(91)
Végül a Bizottság kétségeket fogalmazott meg arra vonatkozóan, hogy a 38,5 millió EUR-s kiegészítő szociális intézkedések közvetett előnnyel járhatnak a vállalat számára. Ugyancsak hangsúlyozta az ellentmondás kockázatát, melyet az jelent, ha egy körültekintő befektető az elbocsátás címén fizetett kiegészítő térítéseket az általa viselt kockázatok között figyelembe veszi.
7. A FRANCIA HATÓSÁGOK ÁLLÁSPONTJA
7.1. A 2002-es újratőkésítésről
7.1.1. Az 53,48 millió EUR-s összegről az Altmark ítélet fényében
7.1.1.1. A négy Altmark kritérium tiszteletben tartása
(92)
2006. április 7-i levelükben, illetve a 2006-os határozatot követően benyújtott észrevételek keretében a francia hatóságok felkérik a Bizottságot, hogy állapítsa meg, hogy természeténél fogva az 1991-2001-es időszakra vonatkozó „közszolgáltatási ellentételezés”, a 2002-es tőkeemelés egy része, azaz 53,48 millió EUR nem jelent állami támogatást az Altmark ítélet fényében, tekintetbe véve, hogy a szóban forgó ítélet négy kritériuma adott esetben teljesült.
(93)
Ami pedig különösen a második Altmark kritériumot illeti, a francia hatóságok hangsúlyozzák, hogy az Altmark ítélet értelmében csupán a számítási paramétereket kell előzetesen objektív és átlátható módon meghatározni. E tárgyban viszont kiemelik, hogy az 53,48 millió EUR-s összeget 2003 novemberében fizették ki a szóban forgó időszak (1991-2001) előtt meghatározott számítási paraméterek alapján (70).
(94)
Ennél fogva Franciaország véleménye szerint az a tény, hogy az alulfinanszírozás átértékelésére történő kifizetés utólag történik, nem kérdőjelezi meg azt a következtetést, miszerint az 53,48 millió EUR-s ellentételezés kiszámításának alapjául szolgáló paramétereket világosan, objektív és átlátható módon határozták meg a közszolgálati feladat végrehajtását megelőzően.
(95)
A negyedik Altmark kritérium vonatkozásában a francia hatóságok véleménye az, hogy ez egy olyan közszolgáltatási feladatot ellátó vállalat jellemzőire vonatkozik, mely egy átlagosan jól gazdálkodó szervezetnek felel meg, de egyáltalán nem tesz utalást a szóban forgó vállalat minimális vagy átlagos jövedelmezőségi elvárására.
(96)
E tekintetben a francia hatóságok úgy vélik, hogy az SNCM „jól gazdálkodó vállalatnak” minősíthető az 1991-2001-ig terjedő időszakra és „rossz gazdálkodás” vélelmezése csupán az 1991-2001-es időszakban elszenvedett pénzügyi veszteségek ténye miatt nem lehetséges. A francia hatóságok szerint az SNCM veszteségei nem a rossz gazdálkodás következményei, hanem az 1991-ben és 1996-ban aláírt szerződés merevségének, illetve e társaság történelmi piaca hirtelen bekövetkező felborulásának, a monopolhelyzetből egy erős versenykörnyezetbe történő átmenetnek köszönhetőek. Az SNCM tehát vélhetően úgy viselkedett, mint egy átlagosan jól vezetett vállalat.
(97)
Franciaország hangsúlyozza, hogy a közszolgáltató volt az egyetlen olyan vállalat, amely képes volt ezen kötelezettségek ellátására az éves rendszeresség és a szolgáltatás gyakorisága terén egy olyan magánszolgáltató megjelenése ellenére 1996-ban, aki csak néhány vonalat üzemeltetett, és csak a főszezonban. Egyébként a szó szoros értelmében nem lenne olyan vállalat, amelynek költségei referenciául szolgálhatnának annak meghatározására, hogy az SNCM-nek nyújtott támogatás szintje meghaladta-e vagy sem a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítéséből szükségszerűen fakadó költségeket. A francia hatóságok véleménye szerint tehát aggályos lenne összehasonlítást végezni az SNCM és más tengeri társaságok költségszerkezete között, tekintettel ez utóbbi tevékenységének sajátosságaira, valamint annak a piacnak a sajátosságaira, amelyen tevékenykedik.
(98)
Annak ellenére, hogy gyakorlatilag lehetetlen olyan vállalatot találni, amely referenciaként szolgálhatna erre az időszakra, Franciaország úgy véli, hogy mindent elkövetett a 2005-ben és 2006-ban a Bizottsággal folytatott eszmecserék során annak érdekében, hogy objektív és bizonyítható elemekkel szolgáljon az SNCM „átlagosan jól vezetett, megfelelően felszerelt vállalat”-ként történő értékeléséhez és annak megállapításához, hogy az Altmark ítélet negyedik kritériuma teljesült (71).
(99)
Franciaország úgy véli továbbá, hogy egy, a CFF és az SNCM költségszerkezetére vonatkozó, a rendelkezésre álló elemeken alapuló összehasonlítás semmiképpen sem kérdőjelezné meg az SNCM megfelelő gazdálkodásának vélelmezését, főként azért, mert egyáltalán nem teszik lehetővé az áruszállítással kapcsolatos közszolgáltatási tevékenység költségei egy nem elhanyagolható részének figyelembevételét.
(100)
Franciaország egyébiránt kijelenti, hogy egy ilyen esetben, mint a jelenlegi, úgy tekinthető, hogy az Altmark ítélet (és nevezetesen a Ferring ítélet) meghozatalához vezető joggyakorlatot úgy kell értelmezni, mint kizárólag a túlzott ellentételezés hiányának ellenőrzését. E tekintetben a francia hatóságok bemutatják, hogy az odaítélt támogatások nem haladták meg az SNCM által a rábízott közszolgáltatási kötelezettségek címén ténylegesen viselt költségeket, amint azt a Bizottság 2001. október 30-i határozatában megállapította (72).
(101)
Végül a francia hatóságok kijelentik, hogy annak a ténynek, hogy az Altmark ítélet alkalmazható a 2002-2006-os közszolgáltatás átruházásra, hozzá kellene járulnia ahhoz, hogy eloszlassa a kételyeket az ítélet alkalmazhatóságával kapcsolatban az 1991-2001-es időszak közszolgáltatási költségének kompenzációjára vonatkozóan. Franciaország véleménye szerint ugyanis az 1991-2002 és 2002-2006 között engedélyezett ellentételezések ugyanolyan jellegűek, amennyiben meghatározásuk paraméterei - azaz a szigorú közszolgáltatási követelmények, az egyetlen olyan vállalat jelenléte, amely ezt képes ellátni, és egy üzemeltetési költségeket figyelembe vevő modell - azonosak.
(102)
Összegzésként Franciaország azon a véleményen van, hogy a közszolgáltatási kötelezettségek megléte, valamint a túlzott mértékű ellentételezés hiánya az 1991-2001 időszakra vonatkozóan igazolják a négy Altmark kritérium tiszteletben tartását.
7.1.1.2. Az 53,48 millió EUR-s összeg összeegyeztethetősége az EK-Szerződés 86. cikkének (2) bekezdése fényében
(103)
Míg a Bizottság feladata annak megállapítása volt, hogy ezek a finanszírozások az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése szerint állami támogatást képeznek-e, a francia hatóságok úgy vélik, hogy ez a 2002-es szerkezetátalakítási tervtől független önálló intézkedés összeegyeztethető az EK-Szerződés 86. cikkének (2) bekezdésével, mivel ezt az összeegyeztethetőséget a Bíróság 2005-ös ítéletében nem kifogásolta.
(104)
A francia hatóságok hangsúlyozzák, hogy ebben az esetben a szóban forgó összeg egy mérték, amelyet nem az 1999-es vagy 2004-es szerkezetátalakítási támogatás irányelvei fényében kellene értékelni, nevezetesen pedig nem kellene figyelembe venni a 2002-es tervvel szemben támasztott feltételek értékelése során. Franciaország véleménye szerint a 2004-es szerkezetátalakítási támogatás irányelvei (68. pont) valójában nem indokolhatnák az 53,48 millió EUR szerkezetátalakítási támogatásba történő beillesztését.
(105)
E tekintetben Franciaország kijelenti, hogy az 1991-2001-es időszak közszolgáltatási terheinek fedezésére szolgáló 53,48 millió EUR összeget nem a szerkezetátalakítás során használták fel, legyen szó akár a 2002-ben bejelentett szerkezetátalakítási tervről, akár annak frissített változatáról, hanem egy olyan intézkedésről van szó, amely megelőzi a szóban forgó szerkezetátalakítási tervet. Ezen túl a francia hatóságok érvényre juttatják azon véleményüket, hogy a közszolgáltatási kötelezettségeik révén a vállalatokra nehezedő terhek ellentételezését célzó intézkedés nem szerkezetátalakítási támogatás az iránymutatásokban szereplő meghatározás értelmében.
(106)
A francia hatóságok úgy vélik, hogy annak ellenére, hogy ezt az összeget egy szerkezetátalakítási támogatás címén történő globális tőkeinjekció keretében jelentették be, a Bizottságot nem kötik a Tagállamokban elfogadott minősítések, és hogy éppen ellenkezőleg, adott esetben a Bizottság feladata annak megállapítása, hogy egy intézkedés nem állami támogatás, vagy épp ellenkezőleg, egy intézkedés állami támogatásnak nyilvánítása még akkor is, ha a szóban forgó Tagállam azt nem úgy jelentette be.
7.1.2. A szerkezetátalakítási támogatás címén bejelentett egyenleg
(107)
A fentiek fényében Franciaország úgy véli, hogy az 53,48 millió EUR-s összeg nem tartalmaz támogatási elemeket, vagy ha olyan támogatásnak minősül, amely összeegyeztethető az EK-Szerződés 86. cikkének (2) bekezdésével, a 2002-es közleményben szereplő szerkezetátalakítási támogatásnak tekintendő összeg nem 76 millió EUR, hanem 15,81 millió EUR lenne.
7.2. A 2002-es újratőkésítést követő intézkedésekről
(108)
Bevezetésként Franciaország emlékeztet arra, hogy a 2004/2005-ös társadalmi megmozdulások súlyossága és az SNCM gazdasági és pénzügyi helyzetének romlása a részvényes Államot arra késztette, hogy 2005. januárban magánbefektetők keresésébe kezdjen, és sürgős intézkedéseket léptessen életbe (nevezetesen az Asco hajó és a Sud-Cargos részvények átruházását (73)).
7.2.1. Az SNCM negatív átruházási áráról
(109)
A vonatkozó közösségi joggyakorlat alkalmazásaként a francia hatóságok felkérik a Bizottságot, hogy vegye tekintetbe, hogy az SNCM 158 millió EUR-s negatív átruházási ára semmilyen, az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében támogatásnak minősíthető intézkedést nem tartalmaz, amennyiben a francia állam nem úgy járt el, mint egy piacgazdasági magánbefektető.
(110)
Bevezetőként Franciaország megjegyezte, hogy a 158 millió EUR-s végső ár, amely alacsonyabb annál a negatív árnál, amelyet az átvevők eredetileg kértek az SNCM átvilágítási eredményének megfelelően és az ellenőrzés átruházási tárgyalás eredményeként, amelyet egy nyílt, átlátható és diszkriminációtól mentes versenyfelhívás keretében folytattak, ily módon valóban piaci árnak tekinthető.
(111)
Franciaország úgy véli, hogy amennyiben ez a magánpartner-keresés az SNCM számára egy nyílt, átlátható és diszkriminációtól mentes pályáztatás keretében történt, amelynek eredményeként a legjobb ajánlatot választották, az átruházási ár egy piaci ár.
(112)
A francia hatóságok véleménye szerint a 158 millió EUR-s negatív áron történő átruházás az Állam számára legkedvezőbb feltételek mellett történt a közösségi joggyakorlatnak és a Bizottság határozathozatali gyakorlatának megfelelően, tehát semmilyen támogatási elemet nem tartalmaz. Franciaország ezért úgy véli, hogy ez a negatív ár alacsonyabb annál a felszámolási költségnél, amely az Államot terhelte volna a vállalat felszámolása esetén.
(113)
Ez a következtetés vonható le az Európai Közösségek Bíróságának ítéletében szereplő megközelítést alkalmazva (a továbbiakban: Gröditzer ítélet (74)) csakúgy, mint az SNCM tényleges felszámolási költségelemzésén (ABX határozat (75)) nyugvó megközelítéssel.
(114)
Ami a Gröditzer ítéleten alapuló első módszert illeti, Franciaország felveti, hogy ez az ítélet igazolni látszik a Bizottság 1999. július 8-i határozatának értékelését, mely szerint „csak az eszközök likvidációs értéke […] [… vehető számításba felszámolási költségként” (76).
(115)
E tekintetben a CGMF (77) és Oddo-Hastings (78) jelentések az eszközök likvidációs értékét egy minimális […] millió EUR-ra értékelik 2005. szeptember 30-án (79).
(116)
Következésképpen amennyiben a részvénytulajdonos Állam tartozásaiért csupán eszközei likvidálási értéke erejéig felel („Hytasa” ítélet (80)), Franciaország kijelenti, hogy a társaság minimális […] millió EUR-ra becsült eszközlikvidálási értéke jóval magasabb a 158 millió EUR-s negatív átruházási árnál.
(117)
A második módszerre vonatkozóan Franciaország jelzi, hogy az a Bizottságnak a Belgium által az ABX Logistics javára megvalósított állami támogatással kapcsolatos határozatából következik, amelyben a Bizottság megvizsgált egy negatív átruházási árat, mely mint jelen esetben piaci árnak bizonyult, összehasonlítva azt azzal a költséggel, amelyet a részvényes Állam ténylegesen viselt volna egy megegyezéses vagy bírósági felszámolás esetén, ahogyan azt egy független szakértő megállapította. Franciaország véleménye szerint a Bizottság elismeri ebben a határozatban nevezetesen bizonyos számú költségek érvényességét, melyek a hitelezők részéről történő forrásfelhalmozás miatt, vagy a csoport más ágazatainak leányvállalat-felszámolása miatt indított eljárásból fakadhatnak.
(118)
A fent említett CGMF és Oddo-Hastings jelentések alapján a francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy azon tényleges költségek összessége, amelyet a Francia Köztársaságnak részvényesként kellett volna viselnie, 2005. szeptember 30-án […]-[…] millió EUR-t tenne ki.
(119)
Ez a módszer figyelembe veszi azt a kockázatot, amelyet a francia államnak kellett volna viselnie „forrásfelhalmozás” miatt, ha egy bíróság az SNCM tényleges vezetőjének tekintette volna. A francia hatóságok úgy vélik, hogy a forrás-felhalmozási eljárás kockázata nem kizárható, különösen egy, a Franciaországban a legfelsőbb semmítőszék által hozott precedensértékű ítéletre való tekintettel (81). Ennek megfelelően a Bizottságnak küldött több levélben a francia hatóságok megerősítették, hogy az a feltevés, hogy egy Államot egy nemzeti bíró az általa vezetett vállalat forrásainak? feltöltésére kötelez, több, mint elfogadható, és azt az SNCM esetleges felszámolásának tényleges költségszámításánál figyelembe kellett volna venni.
(120)
2005. szeptember 30-án az SNCM eszközeinek maradványértéke (azaz […] millió EUR) lenne, a […] millió EUR-s privilegizált kötelezettségek kiegyenlítése után. A felhalmozódott passzívák címén az Állammal szemben indított eljárás során figyelembe vett egyéb költségelemek nevezetesen a legfontosabb üzemeltetési szerződések felmondási költségeit, a hajóbérletek felmondási feltételeihez kapcsolódó költségeket és a hajóbérleti okirat tartozások kifizetését tartalmazzák, mely egy […] millió EUR-ra tehető aktívahiányhoz vezetne. A francia hatóságok véleménye szerint az Államnak ezen összeg […]-[…] %-át kellett volna megfizetnie.
(121)
A francia hatóságok továbbá úgy vélik, hogy az SNCM-el meglévő függőségi viszonya révén, illetve egy másik francia ítéletnek (82) megfelelően a vállalat felszámolása a bírót arra az elhatározásra vezethette volna, hogy elrendelje a munkavállalók részére történő kártérítések kifizetését. Az ítélet alapján a francia hatóságok úgy vélik, több mint valószínű, hogy egy bíró a kiegészítő kártérítések összegét azon kártérítések alapján határozta volna meg, amelyeket a felszámolást megelőzően bemutatott szociális terv keretében fizettek ki.
(122)
Az Aspocomp ítéletet az esetjogban előfordult esetre alkalmazva Franciaország úgy véli, hogy az Államnak meg kellett volna fizetnie az elbocsátások kiegészítő kártérítéseit összesen […]-[…] millió EUR közötti összegben, mely az Állam által viselt […] és […] millió EUR közötti végösszegű felszámolási költséget eredményezett volna.
(123)
E megközelítés szerint a részvényes Államra terhelt tényleges költségek elemzése kimutatja, hogy az SNCM 158 millió EUR-s negatív áron történő eladása az Állam számára alacsonyabb annál a tényleges költségnél, amelyet annak a vállalat bírósági felszámolása esetén kellett volna viselnie.
(124)
Következtetésként a francia hatóságok megítélése szerint ezt az összeget nem lehetne állami támogatásnak minősíteni.
7.2.2. A részvényesek közös tőke-hozzájárulásáról
(125)
Franciaország úgy véli, hogy ezen részesedésszerzés során körültekintő befektetőként járt el, mivel egyrészt azt kísérőelemként hajtották végre, és a BCP és a VT mellett kisebbségi maradt, másrészt ez a részesedés évi […] [] %-os fix tőkejuttatásban részesül, mely mentesíti az Államot az üzleti terv végrehajtási kockázata alól. Franciaország kijelenti, hogy ez a hozam igen kielégítő mértékű egy magánbefektető számára (83). Ugyanakkor hangsúlyozza, hogy az SNCM szanálása vagy bírósági felszámolása, illetve a bontózáradék átvevők által történő gyakorlása esetén semmiféle ellenszolgáltatás nem jár.
7.2.3. A kiegészítő szociális intézkedésekről (személyi támogatás)
(126)
Franciaország a Bizottság határozathozatali gyakorlatára hivatkozva nevezetesen az SFP -, Société française de production (84) dossziéban kijelenti, hogy ez a finanszírozás olyan személyi támogatás, amely nem jár haszonnal a vállalkozás számára. Ennek megfelelően az elbocsátott személyek javára állami alapokból nyújtott kiegészítő szociális intézkedések megvalósítása anélkül, hogy ezek az intézkedések a munkaadó szokásos kötelezettségeit csökkentenék, a Tagállamok szociális politikájának hatáskörébe tartozik, és nem jelent állami támogatást.
7.2.4. Következtetés
(127)
Ha a Bizottságnak az új intézkedéseket egészében vagy részben mégis állami támogatásnak kellene minősítenie, Franciaország felhívja a Bizottság figyelmét arra a tényre, hogy az SNCM életképességének visszaszerzését biztosító új intézkedések a verseny fenntartását tennék lehetővé a szóban forgó, nevezetesen a Korzikát ellátó piacon. Ez az elem Franciaország véleménye szerint egy nehéz helyzetben lévő vállalat megmentési irányvonalainak egyik elve, ahogyan ebben az anyagban erre a Bizottság (megsemmisített határozatának (283) bekezdése), és 2005. június 15-i ítéletében a Bíróság emlékeztet. Különösen ez utóbbi arra emlékeztet, hogy a Bizottság széles körű értékelési hatáskörének gyakorlása közben úgy ítélte meg, hogy egy vállalat jelenléte szükséges volt a verseny jogtalan torzulásainak, az egypólusú piacok kialakulásának megelőzése érdekében a szóban forgó piacokon.
(128)
Az SNCM által esetlegesen nyújtandó ellenszolgáltatás meghatározását illetően Franciaország azt javasolja, hogy a Bizottság vegye figyelembe a piac szerkezetét. Ennélfogva az SNCM kapacitáscsökkentése megerősítené a CFF immár domináns szerepét a Korzikát ellátó piacon (85).
(129)
A francia hatóságok szerint a szerkezetátalakítási terv frissített változata megfelel a Bizottság 1999-es és 2004-es irányelveiben kiadott összeegyeztethetőségi szempontoknak. Az SNCM privatizálása keretében bemutatott intézkedések együttese lehetővé tenné 2009 végétől kezdve az SNCM hosszú távú életképességét is, és az életképesség visszaszerzéséhez szükséges minimumra korlátozódna.
7.3. A 2003-as megszüntető határozatban előírt korlátozások megszüntetéséről
(130)
A francia hatóságok emlékeztetnek arra, hogy a 2003-as határozatban előírt feltételeket maradéktalanul megvalósították és betartották a 2003-as időszakra vonatkozóan. Másrészt a francia hatóságok úgy vélik, hogy ezekre az intézkedésekre már nincs szükség a verseny torzulásainak megelőzéséhez, és hogy fenntartásuk az arányosság elvével ellentétes lenne, tekintettel a szerkezetátalakítási támogatások összegének korlátozására, amelyet 15,81 millió EUR-ra csökkentettek. Különösen pedig a francia hatóságok véleménye szerint el kell törölni azokat a feltételeket, amelyek még alkalmazhatóak lennének, tudniillik az SNCM flottájának korszerűsítési tilalmára, az árvezető szerep díjszabási elvének tiszteletben tartására, és a hajóközlekedés bizonyos számú forgalmára vonatkozóan.
8. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
8.1. A 2002-es formális vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatról
8.1.1. A Corsica Ferries (CFF) észrevételei
(131)
Először is azt vitatva, hogy az SNCM az iránymutatások (86) értelmében nehézségekkel küzdő vállalat, a CFF-nek kétségei vannak arra nézve, hogy az SNCM képes-e gazdaságosan működni ezeken a nem támogatott útvonalakon. A CFF egyébiránt megállapítja, hogy a szerkezetátalakítási tervben (87) bejelentettel ellentétben Livornó továbbra is ellátott.
(132)
A költségek csökkentésére vonatkozóan a CFF sajnálja, hogy nincs hozzáférése a szerkezetátalakítási terv bizonyos elemeihez, amelyekkel kapcsolatban képviselői kritikákat fogalmaztak meg (88).
(133)
A CFF véleménye az, hogy a francia hatóságok 76 millió EUR-s számítási eredménye egész egyszerűen fiktív, (89) a francia hatóságok által felállított 79 %-os likviditási ráta pedig túlzottnak tűnik (90). Ami az SNCM részesedéseit illeti, a CFF megjegyzi, hogy egyes leányvállalatok nem hasznosak a tengeri társaság tevékenységeihez (91).
(134)
Következtetésként a CFF szerint a támogatási terv célja a kabotázs-szabályozás megkerülése és a Korzika-Marseille útvonalak kiszolgálására kiírt versenytárgyalás értelmetlenné tétele. A CFF ragaszkodik ahhoz, hogy a tervezett támogatás eredményeként az SNCM számára ne váljon lehetővé, hogy egy agresszívabb kereskedelmi ajánlatot tegyen. Azt javasolja, hogy szerkezetátalakítási támogatást csak 2007-ben kaphassanak, és akkor is csak abban az esetben, ha az SNCM a következő versenytárgyalást elvesztené 2006-ban, amely szerinte az egyetlen olyan eshetőség, amely valóban nehéz helyzetbe sodorná az állami tengeri társaságot.
8.1.2. A Stef-TFE csoport észrevételei (92)
(135)
A Stef-TFE csoport annak a véleményének ad hangot, hogy az SNCM CMN részesedéseit tisztán pénzügyi eszközként kell elemezni. A Stef-TFE csoport, a CMN és az SNCM függetlenek, és egymással versenyben állnak a Marseilleből induló vonalakon kívüli útvonalakon, még akkor is, ha mindketten a közszolgáltatási szerződés keretében szerződőtársak.
(136)
A levélben az szerepel, hogy a Stef-TFE csoport vállalná, hogy „teljes egészében vagy részben, de lehetőleg teljes egészében visszavásárolja az SNCM által birtokolt CMN részesedéseket”, melyek értékét 15-17 millió EUR-ra becsüli, ha a Bizottság úgy értékelné végső döntésében előírandó feltételei között, hogy „egy ilyen átruházás szükséges a szerkezetátalakítási terv megfelelő egyensúlyához”.
8.1.3. A helyi önkormányzatok képviselőinek észrevételei
(137)
Marseille városának polgármestere, a Bouches-du-Rhône és a Provence-Alpes-Côte d’Azur megyei közgyűlésének elnökei hangsúlyozzák az SNCM regionális gazdaságban betöltött gazdasági szerepének jelentőségét.
(138)
A Provence-Alpes-Côte d’Azur megyei közgyűlésének elnöke hozzáteszi, számára úgy tűnik, hogy minden feltétel együtt van ahhoz, hogy az SNCM szerkezetátalakítási terve garantálja a vállalat életképességét.
(139)
A Korzikai Közgyűlés Végrehajtó Bizottságának elnöke egy, 2002. december 18-án a szóban forgó közgyűlésen hozott határozatot adott át, melynek keretében Korzika közgyűlése igent mondott az SNCM újratőkésítési tervére.
8.1.4. A Korzikai Közlekedési Hivatal (Office des Transports de Corse) észrevételei
(140)
A Korzikai Közlekedési Hivatal (OTC) (93) hangsúlyozza, hogy a közszolgáltatásra kiírt ajánlati felhívás csak egyetlen ajánlat tárgyát képezi, azaz a CMN és SNCM csoportosulásét. Korzika megyei önkormányzata attól a szándéktól vezérelve, hogy megbízható, magas színvonalú ellátást tartson fenn, szerződésébe pénzügyi kompenzációs vagy korrekciós mechanizmusokat épített be a szolgáltatások hatékonyságától és megbízhatóságától függően. Végül emlékeztetett arra, hogy Korzika megyei önkormányzata figyelembe vette a Franciaország szárazföldi kikötőiből induló ellátásokra vonatkozó ajánlatok változását 1996-óta annak érdekében, hogy a közszolgáltatási kötelezettségeket ne csupán a Marseille-ből induló kiszolgálásra korlátozza.
(141)
Az OTC azt is jelzi, hogy mivel jelenleg az SNCM az egyetlen olyan társaság, amely megfelel a szerződés követelményeinek az utasforgalom vonatkozásában, eltűnése „a szolgáltatás azonnali és jelentős csökkenésével járna”. Emlékeztet továbbá az SNCM jelentőségére Korzika gazdaságában.
8.2. Az eljárás kiterjesztéséről szóló 2006-os határozatról
8.2.1. A Corsica Ferries (CFF) észrevételei
(142)
A CFF hangsúlyozza a kérdéses pénzügyi összegek jelentőségét, azok aránytalanságát az SNCM üzleti forgalmához képest és azt a tényt, hogy azokat azelőtt fizették ki az SNCM számára, mielőtt a Bizottság nyilatkozott volna a minősítésről az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében.
(143)
A CFF felhívja a Bizottság figyelmét arra, hogy a Francia Állam SNCM-nek nyújtott támogatása stratégiai természetű a CFF fejlődése számára. Ezek a nem engedélyezett intézkedések lehetővé tennék az SNCM igen agresszív tarifapolitikáját azokon a vonalakon, amelyeken a CFF 10 éve pozícionált, és ahol tevékenysége kezdete óta először vesztene piaci részesedést.
(144)
A CFF úgy véli, hogy az SNCM jelenlétének vannak alternatív lehetőségei valamennyi szóban forgó útvonalon, a közszolgáltatási megbízásban és azon kívül, melyek számos előnnyel járnának az SNCM számára csakúgy, mint általában a konkurencia számára. A közszolgáltatás átruházását (94) illetően a CFF úgy ítéli meg, hogy az SNCM-nek csökkentenie kellene a közszolgáltatási szerződés keretében végrehajtott ellátásokra vonatkozó ajánlatát, annak érdekében, hogy megakadályozható legyen a piaci erőfölényével való visszaélés ezen a piacon, az újabb beruházások elkerülése, illetve egy 120 szezonális munkahelyre korlátozott szociális terv kidolgozása érdekében anélkül, hogy a költségesebb, határozatlan idejű munkaszerződések megszüntetésére kényszerülne. Ami a közszolgáltatási szerződésen kívüli vonalakat illeti, a CFF egy szezonálisan közlekedő hajó kivonását javasolja az SNCM számára.
8.2.1.1. A 2002-es újratőkésítésről
(145)
Az 53,48 millió EUR-s összeg vonatkozásában a CFF felveti egy esetleges kétszer történő beszámítás lehetőségét a Bizottság 2001-es határozatában engedélyezett 787 millió EUR-s ellentételezés kiszámítása során.
(146)
A CFF úgy véli, hogy annak ellenére, hogy az Altmark ítélet a közszolgáltatási szolgáltatási szerződés aláírását követően született, az ennek keretében folyósított ellentételezéseket a szóban forgó ítéletben felállított kritériumok fényében kell megvizsgálni. Ezzel kapcsolatban a CFF úgy véli, hogy az első kivételével az Altmark kritériumok nem teljesültek.
(147)
Különösen a negyedik Altmark kritérium vonatkozásában a CFF osztja a Bizottság azon kételyét, hogy az SNCM egy jól irányított és megfelelően felszerelt vállalatnak minősíthető. Ez ügyben a CFF felhívja a Bizottság figyelmét arra a tényre, hogy az SNCM veszteségének közel 50 %-a a 2000 és 2001-es évekre koncentrálódik, ami arra enged következtetni, hogy az SNCM veszteségei nem kizárólag a közszolgáltatási kötelezettségekből erednek.
(148)
Ami pedig azt a lehetőséget illeti, hogy ezt az összeget az EK-Szerződés 86. cikke (2) bekezdése fényében vizsgálják meg, a CFF úgy véli, hogy a Bíróság a Bizottságtól egy olyan értékelést kért, amely csupán ennek az összegnek mint támogatásnak, nem pedig a szóban forgó cikk címén történő indokoltságának minősítésére korlátozódna. A Bizottságnak ellenőriznie kellene, hogy ez az összeg nem túlzott mértékű-e a közszolgáltatási kötelezettségekből fakadó többletköltségekhez képest.
8.2.1.2. A 2002-es újratőkésítés után hozott intézkedésekről
(149)
A társaság átruházására kiírt pályázati eljárást illetően a CFF véleménye az, hogy ez nem volt teljesen átlátható, amennyiben a nyertes vállalat, azaz a BCP már nem áll az SNCM vezetése alatt, miután helyét átadta a VT csoportnak. Továbbá, mivel a pénzügyi feltételek olyan irányban változtak, hogy sokkal kedvezőbbé váltak a vevők számára, a CFF megkérdőjelezi a befektetőkkel szemben alkalmazott egyenlő bánásmód elvét, amelynek a teljes műveletet át kellett volna hatnia.
(150)
A 158 millió EUR-s negatív átruházási értékkel kapcsolatban a CFF kétségeit fejezi ki a tekintetben, hogy alkalmazták-e az adott esetben „a piacgazdaság körültekintő befektetője” kritériumot. Másrészt a CFF megkérdőjelezi, tekinthetjük-e úgy, hogy a szóban forgó műveletet az Állam hajtotta végre az érintett magánszereplők jelentős hozzájárulásával párhuzamosan hasonló feltételek mellett, amikor az Állam a társaságot a részvényesek által történő együttes újratőkésítés és az új szerkezetátalakítási terv előtt tőkésítette fel. Másrészt a CFF úgy véli, hogy az SNCM súlyos pénzügyi feltételeivel szemben egy körültekintő befektető inkább annak érdekében lépett volna fel, hogy ne engedje leértékelni befektetését (95).
(151)
A CFF úgy gondolja, hogy az „ABX Logistics” ügyre történő hivatkozás nem releváns. Túl azon a tényen, hogy ennek az ügynek a körülményeit nem lehet átültetni a szóban forgó esetre, a CFF hangsúlyozza az ügy támogatási kedvezményezettjének jelentős hozzájárulását, ami az SNCM esetére egyáltalán nem vonatkozik. Egyébiránt a CFF szerint a Bizottság 2006-os határozata nem vette volna számításba a bírósági eljárások kockázatához kapcsolódó költségeket az érintett vállalat felszámolása keretében. E tárgyban a CFF úgy véli, hogy a Franciaország által az SNCM felszámolásával összefüggő költségek indoklására felhozott hazai jogalkalmazás nem alkalmazható jelen esetre (96).
(152)
A CFF úgy véli, hogy a közösségi joggyakorlat „Gröditzer” és „Hytasa” ítéletének jelen esetre történő alkalmazása csak ahhoz a következtetéshez vezethet, hogy az állam nem magánbefektetőként járt el, amennyiben az említett jogalkalmazásnak megfelelően az állam tőkeapportja 75 %-os SNCM tőkerészesedésének eladásához kapcsolódott, ennyivel csökkentve a nyereség megtérülésének kilátásait.
(153)
Végül a CFF úgy véli, hogy a felszámolási költségek és egy újratőkésítés költségeinek összehasonlítása során számításba kellene venni az eszközök értékét, amely mindkét esetben a vevőhöz kerül. A CFF véleménye szerint az átvevőkre ruházott eszközérték 640 és 755 millió EUR között mozgott (97), tekintettel az SNCM által használt flotta forgalmi értékére, amelyet a CFF 644 és 664 millió EUR közötti értékre becsül 2006 augusztusában.
(154)
A 2002-es újratőkésítés után szerkezetátalakítási támogatásként hozott intézkedésekről szólva a CFF úgy véli, hogy míg az SNCM teljesíti a 2004-es iránymutatások nehéz helyzetben lévő vállalatra vonatkozó feltételeit az első 142,5 millió EUR-s újratőkésítést megelőző időszakban, ez a minősítés igencsak vitatható a második, 8,75 millió EUR-s tőkeemelést megelőző időszakban, amennyiben a vállalat saját tőkéjét újraképezték.
(155)
A vállalat életképességét illetően a CFF hangsúlyozza, hogy az SNCM átruházása csak részleges és nem viszszavonhatatlan, tekintettel az átvevőkkel megkötött bontózáradékokra. Ezek az elemek jelentős bizonytalansági tényezőket jelentenek az átvevők azon szándékára és képességére vonatkozóan, hogy az SNCM-et szanálják, következésképpen megterhelik a vállalat fenntartható életképességének kilátásait. Ezen túl a CFF jelzi, hogy a 2004-es irányelvekben előírtakkal ellentétben a francia hatóságok nem tervezték a szerkezetátalakítást követően is deficites tevékenységek megszüntetését (98). Ráadásul a CFF borúlátását fejezi ki a költségcsökkentési tervvel kapcsolatban, miközben az SNCM flottája kibővül, (99) illetve a létszámcsökkentési terv vonatkozásában nevezetesen a 2002-es szociális terv kudarcának fényében.
(156)
A CFF kételyeinek ad hangot annak kapcsán, hogy az új támogatásokat a minimumra korlátozzák egyrészt a szociális kiadások átláthatatlansága miatt, másrészt pedig az SNCM 2006. április 28-i közgyűlésének jegyzőkönyvében foglaltak miatt, amelyből kiderül, hogy ezen támogatások egy részét a társaság 2006-os és 2007-es üzemeltetési veszteségeinek fedezésére használták fel. A CFF úgy véli továbbá, hogy az SNCM átvevői alapvetően nem járulnak hozzá a vállalat szerkezetátalakításához.
(157)
A verseny jogtalan torzulásainak megelőzése érdekében a CFF szükségesnek tartja az SNCM-nek 2003-ban előírt ellenszolgáltatások meghosszabbítását és pontosítását, valamint azok kiegészítését az SNCM piaci jelenlétének csökkentésére vonatkozó újakkal (100). A CFF úgy véli továbbá, hogy az SNCM számára a 2003-as határozatban előírt intézkedések egy részét nem tartották be (101).
(158)
A második, 8,75 millió EUR-s újratőkésítés természetére vonatkozóan a CFF úgy ítéli meg, hogy az állami és magánbefektetés együttes jellegén túl ez utóbbinak jelentősnek kell lennie, és azt összehasonlítható feltételek mellett kell elvégezni oly módon, hogy az állami fellépés érvényessé váljon. Ebben az esetben úgy tűnik, hogy ez a két feltétel nem teljesült. Egyrészt a szigorúan az első, 142,5 millió EUR-s tőkeemeléshez kapcsolódó átvevők részvétele nem jelentős. Másrészt az átvevők fellépése nem az államéval összehasonlítható feltételekkel történt, nevezetesen a bontózáradékok tényéből és a CGMF kisebbségi részesedésétől elvárt hozamból fakadóan.
(159)
A 38,5 millió EUR összegű szociális intézkedéseket illetően a CFF vitatja ezen összeg személyi támogatásnak való minősítését. Bár igaz, hogy ennek az összegnek közvetlenül az SNCM alkalmazottai a kedvezményezettjei, a CFF hangsúlyozza, hogy ez az intézkedés közvetett pozitív hatást gyakorolhat az SNCM számára, nevezetesen a szociális légkör enyhülése terén.
8.2.2. A STIM d’Orbigny észrevételei (Stef-TFE Csoport)
8.2.2.1. A 2002-es újratőkésítésről
(160)
A STIM hangsúlyozza, hogy a közszolgáltatás kompenzációja címén folyósított 53,48 millió EUR összeg révén az állam kétszer kártalanította az SNCM-et ugyanazokért a közszolgáltatási kötelezettségekért. Ezenkívül a STIM úgy véli, hogy ez a kifizetés nem felel meg az Altmark joggyakorlat által felállított kritériumoknak.
(161)
Különösen a második és negyedik Altmark kritériumot illetően a STIM kifogásolja egyrészt az előzetesen objektív és átlátható módon megállapított paraméterek meglétét, másrészt az SNCM és a CMN rátáinak összehasonlíthatóságát az 1991-2001-es időszakra, (102) és ezzel kapcsolatban azt állítja, hogy a Bizottságnak benyújtott adatokat nyilvánvalóan elferdítették (103).
8.2.2.2. A 2002-es újratőkésítés után hozott intézkedésekről
(162)
A 158 millió EUR-s negatív átruházási árat illetően a STIM úgy véli, hogy ez az ár nem egy nyílt, diszkriminációmentes pályázati eljárásból származó piaci ár, mivel az újratőkésítésre más feltételek mellett került sor, mint amelyek egy magánbefektetőt szokásos esetben vezetnek. A STIM-nek az a véleménye, hogy az eszközök átértékelt nettó értéke legrosszabb esetben is költségmentes felszámolást tenne lehetővé az állam számára, sőt felszámolási többletértéket hozhatna, hogy az átruházási ár nevetséges a vállalat értékéhez képest (melyet a STIM 350 millió EUR-ra becsül) és hogy a támogatás aránytalan a vállalat szükségleteihez képest.
(163)
A STIM felhívja a Bizottság figyelmét a magánszektorba történő átruházás bontózáradékának túlzott jellegére.
(164)
A STIM végül vitatja a szociális szempontból nehéz felszámolás feltevésén nyugvó negatív áron történő értékesítés igazolását, mely kevéssé tűnik reálisnak.
(165)
A második, 8,75 milliós újratőkésítéssel kapcsolatban a STIM úgy gondolja, hogy ez a tőkeapport nem tartja tiszteletben a piacgazdasági magánbefektető elvét, tekintettel a befektetés megtérülési garanciák elégtelen voltára. A STIM vitatja az egyidejű magán- és állami befektetés tényéből vett érvet ezen apport állami támogatás jellegének tagadására. Egy ilyen egybeesés, amennyiben létrejön, csupán egy jel, és csak önmagában nem lehet a minősítés kritériuma (104). A STIM végül kijelenti, hogy ez az apport a francia állam részéről az átvevőknek adott garanciát képez arra nézve, hogy valóban az SNCM nyeri el a közszolgáltatást Korzika ellátására.
(166)
A 38,5 millió EUR-s személyi támogatást illetően a STIM úgy véli, hogy ez az összeg valójában lehetőséget kíván adni az SNCM számára, hogy a Bizottságnak benyújtott felszámolási terv bizonyos alapvető szempontjait, amelyeket még nem valósítottak meg, betartsák, nevezetesen a létszámcsökkentést.
8.2.2.3. A 2004-es iránymutatásokkal való összeegyeztethetőségről
(167)
A STIM azon a véleményen van, hogy az SNCM által kapott támogatások nem korlátozódtak a szükséges minimumra. Az SNCM és az átvevők hozzájárulása a szerkezetátalakítási tervhez elégtelennek tűnik a 2004-es iránymutatásokban meghatározott feltételek tekintetében, és nem mutatható ki, hogy az SNCM helyzete olyan mértékben kivételes lett volna, mely indokolna egy alacsonyabb saját hozzájárulást. Ezen kívül a STIM hangsúlyozza a 2006-ban odaítélt támogatások aránytalan jellegét, amennyiben ezek a jövőbeli veszteségek fedezésére szolgáló tartalékok képzését tették lehetővé az SNCM számára. Végül az a tény, hogy az SNCM nem tervezte be a vállalat túléléséhez nem feltétlenül szükséges eszközök átruházását, ellentétben áll a 2004-es iránymutatásokban felállított követelményekkel.
(168)
A STIM úgy véli, hogy a folyósított összegek megsértették a 2004-es iránymutatásokban felállított egyediség elvét. A vállalat pénzügyi helyzetének romlását, valamint a szociális konfliktusokat nem lehet úgy vizsgálni, mint kivételes, előre nem látható és a kedvezményezett vállalatból nem levezethető körülményeket.
(169)
Következésképpen a STIM a kapott támogatások felével megegyező nagyságrendű kiegészítő kompenzációkat kér, azaz 98,25 millió EUR-t egy további hajó átruházása, valamint az SNCM közvetlen vagy közvetett CMN részesedései révén. E tekintetben a STIM azt állítja, hogy részesedései a szerkezetátalakítási támogatásokra vonatkozó iránymutatások értelmében nem stratégiai jelentőségűek, mivel nem „nélkülözhetetlenek a vállalat fennmaradásához”, és nem is elidegeníthetetlen eszköz természetűek.
(170)
A STIM azt a véleményét is kifejezi, hogy az SNCM és a CMN közötti állítólagos szinergiák nem léteznek, mivel az SNCM semmilyen tényleges szerepet nem játszik a CMN vezetésében és fejlesztésében. A STIM végül hangsúlyozza, hogy a két vállalatot összefűző részvényesi megállapodás 2006. március 15. óta nem létezik, amikor is azt a CMN felmondta, ahogyan azt a Párizsi Fellebbviteli Bíróság megállapította.
8.2.3. Az SNCM megjegyzései
(171)
Az SNCM tájékoztatta a Bizottságot gazdasági és versenyhelyzetéről, mely dossziéhoz jogi véleményt csatolt, mely egy felszámolási eljárás keretében értékeli annak kockázatát, hogy a bíróság az állami beavatkozást de facto vagyonkezelőnek minősíti a privatizációt megelőző időszakban.
(172)
AZ SNCM által felkért […] ügyvédi iroda arra a következtetésre jutott, hogy a társaság levelezéseivel, az ellenőrző szervek fellépéseivel és jelentéseivel kiegészített társasági okiratok alapján a francia állam […] (105) (106) (107). A jelentés hangsúlyozza továbbá, hogy […] (108). Végül ugyanez a jelentés megállapítja, hogy […].
(173)
Ennek alapján az SNCM szakértője arra a következtetésre jutott, hogy nagyon valószínű volt, hogy a Marseille-i Cégbíróság megállapítja a francia állam tényleges gazdálkodói minősítését.
(174)
A tényekből továbbá az is kiderülni látszik, nevezetesen a Számvevőszék jelentéseiben tett megállapításokból, hogy a francia államnak, az SNCM tényleges irányítójának tulajdonítható gazdálkodási hibák (109) hozzájárultak az SNCM-ben megállapított aktívák elégtelen voltához. Az állam gazdálkodási hibáiból fakadó kár értéke […]-ra tehető.
(175)
Ilyen körülmények között az SNCM szakértője szerint kétségen kívül olyan ítélet születik, amely a francia államot az eszközhiány egy részének vagy teljes egészének megfizetésére kötelezné forrásfeltöltési ítélet keretében, tekintetbe véve az állam jelentős szerepét az SNCM irányításában, nyilvánvaló gazdálkodási hibáit és pénzügyi forrásainak terjedelmét.
(176)
A vonatkozó joggyakorlat alapján az SNCM szakértője azt a következtetést vonta le, hogy ha az SNCM-et felszámolták volna, az államnak nagy valószínűséggel át kellett volna vállalnia az SNCM üzleti tartozásainak összességét. Ez a részvényes állam részéről a megállapított aktívahiány […] és […] % közé tehető részének megfizetését eredményezte volna (azaz […] és […] millió EUR közötti összegét). Következésképpen amikor a francia állam az SNCM privatizálása mellett döntött, melyet megelőzően 158 millió EUR-val emelte saját tőkéjét, körültekintő befektetőként járt el.
9. FRANCIAORSZÁG MEGJEGYZÉSEI AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEIRE
9.1. Franciaország megjegyzései az érdekelt feleknek a 2002-es formális vizsgálat megindításáról szóló határozatra vonatkozó észrevételeire
9.1.1. A Corsica Ferries észrevételeire
(177)
A francia hatóságok jelezték, hogy a CFF által bemutatott, az SNCM ajánlatával kapcsolatos bizonyos adatok helytelenek.
(178)
A francia állam úgy véli, hogy a CFF állításaival szemben a szerkezetátalakítási tervet oly módon készítették el, hogy az lehetővé tegye az SNCM legrövidebb időn belül történő helyreállítását, és megteremtse közép- és hosszú távú életképességének feltételeit. A francia hatóságok emlékeztetnek arra, hogy a költségcsökkentési program egy jelentős része már megvalósult (110). Továbbá az SNCM 2001-ben 21,3 millió EUR-t tartalékolt a szerkezetátalakítási intézkedések finanszírozására és különösen a munkahelyek megtartásának tervére.
(179)
A támogatás összegének meghatározásával kapcsolatban a francia hatóságok megerősítik, hogy a 0,79-es saját tőke/költségvetési tartozások ráta jellemző a tengeri társaságok mérlegeinek nagy részére, a különleges helyzet esetét kivéve (111).
9.1.2. A Stef-TFE észrevételeiről
(180)
A francia hatóságok úgy vélik, hogy az a leírás, amely arról szól, hogy mit tesz a Stef-TFE az SNCM és a CMN közötti kapcsolatban a közszolgáltatási szerződés teljesítése keretében, nem felel meg a valóságnak.
(181)
A francia hatóságok szerint a meghatározott időre szóló vállalati csoportosulási forma választása, amelyben az SNCM és a CMN együttesen megbízott, egyetemleges felelősség nélküli tagok, „a konzultáció globális jellegéből nem fakadt kötelező érvénnyel”, a Stef-TFE észrevételeivel ellentétben. Az a döntés, hogy egy SNCM-CMN csoportosulást hoznak létre, egy, a két társaság által végzett elemzés eredménye, amely szerint történelmi és természetes partnerkapcsolatuk ilyen formában történő továbbvitele ütőképesebbé tenné őket - nevezetesen a versenyképesség terén - az ajánlati felhívás keretében. A CMN belépése tehát ebbe a csoportosulásba egy saját érdekein alapuló, részéről hozott döntés eredménye, nem pedig a pályázati felhívás formájából eredő kötelezettségé.
(182)
A francia hatóságok hangsúlyozzák, hogy a Stef-TFE észrevételeivel ellentétben a két társaság, az SNCM és a CMN nem függetlenek, és közvetlen versenyben sem állnak egymással. Egy ilyen helyzet ellentétes lenne magával az egységes DSP elvével is, amelynek együttes aláírói.
(183)
A francia hatóságok fenntartják azt a véleményüket, hogy az SNCM tőkerészesedése a CMN-ben nem elemezhető tisztán pénzügyi eszközként, mint ahogyan azt a Stef-TFE állítja. Franciaország kitart azon álláspontja mellett, hogy az SNCM CMN-ben meglévő részesedései igen jelentős startégiai jelleget képviselnek. Átruházásuk szerinte nem csupán ipari szempontból lenne értelmetlen, de óriási stratégiai hiba is lenne.
9.1.3. Franciaország megjegyzései az önkormányzati képviselők észrevételeire
(184)
Bár Franciaország egészét tekintve elfogadja a Provence-Alpes-Côte d’Azur régió elnöke levelének tartalmát, mindamellett jelezni kívánja, hogy azzal szemben, ami a szóban forgó levél 2. pontjában áll (112), a Franciaország szárazföldi része és Korzika közötti útvonal kiszolgálására vonatkozó ajánlat nem „túlméretezett az igényekhez képest” és, hogy az SNCM tarifapolitikája megfelel azon kötelezettség vállalásának, miszerint nem vált ki tarifaháborút és nem árvezető („price leader”).
9.2. Franciaország megjegyzései az érdekelt felek 2006-os határozattal kapcsolatos észrevételeire
(185)
Általánosságban Franciaország megjegyzi, hogy a STIM és a CFF észrevételeinek nagy része megegyezik azokkal a megjegyzésekkel, amelyeket ezek a társaságok már megfogalmaztak a Bizottság előtt 2003-ban. Különösen azt hangsúlyozzák, hogy a CFF megjegyzéseit beterjesztették az Elsőfokú Bíróság elé a Bizottság 2003. július 9-i határozata érvénytelenségének megállapítása iránt indított kereset keretében, és azok többségét a Bizottság és a Bíróság egyaránt elutasította.
(186)
A DSP Marseille és Korzika közötti útvonalak számára nyújtott juttatás kapcsán Franciaország tagad minden olyan érvet, melynek célja annak jelzése, hogy a DSP eljárása szabálytalan lett volna. Ezen túl Franciaország véleménye szerint a közösségi általános jogbíráskodásban hatáskörrel rendelkező hazai bírók előtt történő belföldi eljárások magukban foglalják, hogy a Bizottságnak nem közösségi érdeke a közszolgáltatás átruházási eljárásával kapcsolatos kérdések vizsgálata.
9.2.1. Az első szerkezetátalakítási tervben szereplő intézkedések előzetes megvalósításáról és a terv módosításairól
(187)
A Franciaország által előzetesen tett, állami támogatásnak minősülő intézkedésekkel kapcsolatos általános észrevételre vonatkozóan a francia hatóságok azt válaszolják, hogy a szóban forgó megvalósítást az eljárás kivételes volta indokolja, tudniillik a Bizottság 2003. július 9-i engedélyének törlése 2005-ben, nem pedig a francia hatóságok azon szándéka, hogy ne vegyenek tudomást az EK-Szerződésből fakadó kötelezettségeikről. Egyébiránt Franciaország hangsúlyozza, hogy a Bizottságot mindig tájékoztatta a dosszié változásáról és a 2005. január óta elfogadott különböző intézkedésekről a Tagállamok és a Bizottság közötti korrekt együttműködés elve alapján.
(188)
Ez utóbbi intézkedésekkel kapcsolatban a francia hatóságok úgy vélik, hogy mivel ezek közül egyik sem jelent támogatást, az EK-Szerződés 88. cikke (3) bekezdését végeredményben nem lehet rájuk alkalmazni, és ennélfogva semmiféle kötelezettség nincs végrehajtásuk felfüggesztésére.
9.2.2. A 2002-es újratőkésítésről
(189)
Először is a francia hatóságok hangsúlyozzák, hogy nem kérdőjelezték meg az Altmark ítélet alkalmazhatóságát, ugyanakkor viszont kiemelik a szóban forgó ítéletben javasolt teszt elvégzésének bizonyos nehézségeit, amenynyiben a kérdéses összeg azt megelőzte, tehát nem vehette figyelembe ezeket az új kritériumokat.
(190)
Franciaország leszögezi, hogy a kérdéses 53,48 millió EUR annak a 69,3 millió EUR-nak a részét képezi, amelyet a Bizottság 2003-ban összeegyeztethetőnek ítélt. A Bizottság által a 2006-os eljárás megindításról szóló határozatban kifejezett kételyek tehát nem ezen intézkedések összeegyeztethetőségére vonatkoznak, amelyeket nem kérdőjeleztek meg, ahogyan azt észrevételeiben a STIM állítani látszik, hanem ennek a közszolgáltatási terhek kompenzálása címén juttatott összegnek a támogatási jellegére vonatkoznak.
(191)
Franciaország véleménye szerint a CTF és a STIM észrevételei nem kérdőjelezik meg az első és második Altmark feltétel adott esetre történő alkalmazhatóságát.
(192)
A harmadik Altmark kritériumot illetően a francia hatóságok cáfolják a CTF és a STIM által előadott érvet, mely szerint ennek az összegnek a kifizetése szükségszerűen túlkompenzációhoz vezetne, mivel a Bizottság 2001. október 30-i határozatában engedélyezte a 787 millió EUR közszolgáltatási terhek ellentételezése címén történő kifizetését. E tekintetben Franciaország leszögezi, hogy a Bizottság 2003-as határozatában valójában azt állapította meg, hogy ezeket a kötelezettségeket alulkompenzálták, és az 53,48 millió EUR összeg indokolt volt közszolgáltatási kompenzációként.
(193)
A negyedik Altmark feltételt illetően a francia hatóságok hangsúlyozzák, hogy referenciavállalat hiánya ellenére, tehát annak ellenére, hogy nem lehet átfogó összehasonlítást végezni az SNCM és más vállalatok között, ahogyan azt a CFF is megállapította, arra törekedtek, hogy olyan elemeket szolgáltassanak, amelyek lehetővé teszik a hasonló vállalatokkal történő lehető legpontosabb összehasonlítást, azaz főként a CMN-nel. Franciaország azt a STIM és CFF által felhozott érvet is vitatja, amely szerint az SNCM strukturális költségei jelentősebbek, mint a CMN-é. Még ha ez igaz lenne is, a francia hatóságok megítélése szerint az SNCM termelékenységi rátái igen közel állnak a CMN rátáihoz. Következésképpen az SNCM gazdálkodása ugyanolyan jó volt, mint a CMN-é, melyet a STIM a vállalat működése során soha nem ítélt rossznak.
(194)
Franciaország leszögezi, hogy az 1991 és 2001 között elszenvedett veszteségek nem tulajdoníthatóak csupán a DSP-nek, mint ahogyan az a CFF kijelentéséből kitűnik, a közszolgáltatási kötelezettségek azonban meggátolták az SNCM-et abban, hogy a megváltozott versenykörnyezethez alkalmazkodjon. A francia hatóságok azt is leszögezik, hogy ezek a veszteségek nem koncentrálódtak a 2000-2001-s időszakra, ekkor csak felgyorsultak a CFF által végzett üzemfordulók növekedése miatt.
(195)
Az EK-Szerződés 86. cikkének (2) bekezdése alkalmazásaként a közszolgáltatási terhek kompenzációja címén fizetett 53,48 millió EUR összeegyeztethetőségét illetően a francia hatóságok emlékeztetnek arra, hogy egyrészt 2003-as határozatában a Bizottság már kijelentette, hogy ez az összeg összeegyeztethető a szóban forgó cikkel, másrészt, hogy a Bíróság azt nem kérdőjelezte meg 2005. június 15-i ítéletében.
9.2.3. A 2002-es újratőkésítést követő intézkedésekről
(196)
Az átruházási folyamatot illetően Franciaország leszögezi, hogy kezdettől fogva olyan hagyományos kiválasztási szempontokat tervezett, amelyek elsősorban az SNCM értékpapírjainak valorizálására ajánlott áron alapultak, és másodlagosan egyéb paramétereken (ipari projekt, szociális terv stb.), köztük azzal az összeggel, amelyet a pályázók készek voltak befektetni a társaságba újratőkésítés címén. Franciaország határozottan elutasítja harmadik felek azon érvét, amely szerint az értékesítési folyamat nem volt átlátható, valamint emlékeztet arra, hogy jelen esetben az Állam maga is túlment az állami részvények átruházására vonatkozó amúgy is nehéz és kényszerítő törvényi és rendeleti kötelezettségein. Franciaország emlékeztet arra, hogy a BCP-nek az SNCM értékpapírjai 100 %-os átvételére vonatkozó ajánlatát követően bekövetkezett változások igen nehéz pénzügyi és szociális körülmények között mentek végbe, és a VT csatlakozása a BCP ajánlatához nem változtatta meg a művelet kereskedelmi és pénzügyi feltételeit (a tőkemegoszláson kívül).
(197)
A 158 millió EUR-s negatív árral kapcsolatban a francia hatóságok emlékeztetnek arra, hogy az SNCM 2005. szeptember 30-i pénzügyi helyzetét figyelembe véve a vállalatot piaci áron értékesítették, és az eladás gazdaságosságát tekintve kedvezőbb volt, mint a vállalat felszámolása. E tekintetben a francia hatóságok leszögezik, hogy a magánbefektető kritériumának alkalmazása egy felszámoláshoz közeli vállalat átruházása esetében nem tekinthető úgy, mint „állami beavatkozás hozamának” keresése, hanem úgy, mint a még jelentősebb veszteségek megelőzése, amelyeket a részvényesnek egy költségesebb felszámolás során kellett volna elszenvednie.
(198)
A kifizetett árat illetően Franciaország tagadja azt az érvet, amely szerint az SNCM-et tényleges értékétől eltérő áron ruházták volna át (113).
(199)
A francia hatóságok a CFF azon érvét is cáfolják, hogy az SNCM flottájának forgalmi értékét alulértékelték volna, és amelyet a CFF 406,5 millió EUR és 426,5 millió EUR közé becsülne. A francia hatóságok ismertetik, hogy a CFF számításainál figyelembe vett hajók nem azonosak az SNCM által 2005. szeptember 30-án kiválasztott hajókkal. A hajók forgalmi értékére alkalmazott leértékelés hiánya nem veszi számításba azokat a viszonyokat, amelyek között eszközeinek esetleges bírósági felszámolására sor került volna, végül pedig a forgalmi érték kiszámításához választott dátum, tudniillik 2006. augusztus nem az SNCM potenciális felszámolási dátuma, amelyre hivatkozni kell, mivel ez utóbbi 2005. szeptember 30. Egyébként Franciaország megjegyzi, hogy amennyiben a CFF által javasolt számítást fogadták volna el, a negatív ár háromszor alacsonyabb lenne, mint a Gröditzer ítéletben megkívánt eszközfelszámolási érték, ami tehát kedvezőbb lenne, mint a a francia hatóságok által a Bizottságnak előterjesztett hipotézisek.
(200)
A CFF által a Gröditzer ítélet alkalmazását megkérdőjelező érvre vonatkozóan arra a tényre hivatkozva, hogy az állam tőkejuttatása az SNCM-nek 75 %-os részesedésének eladásához kapcsolódott, ugyanennyivel csökkentve a megtérülési kilátásokat, a francia hatóságok emlékeztetnek arra, hogy a 158 millió EUR-s negatív átruházási ár az SNCM teljes tőkeátruházásának felel meg, melyet egy 25 %-os új állami befektetés követett, évi […]%-os megtérüléssel. Ennélfogva Franciaország úgy véli, hogy a befektetés megtérülése továbbra is garantált, mivel a társaságban meglévő tulajdonrészesedése 25 % körüli, amennyiben ez a részesedés igen magas megtérülési garanciát élvez.
(201)
Franciaország vitatja azt a CFF által felhozott érvet is, hogy az ABX megközelítés, amely nevezetesen az SNCM tényleges felszámolási költségelemzésén és annak kockázatán nyugszik, hogy az államot tekintsék felelősnek a vállalat passzívájáért forrásfeltöltési ítélet címén, ahogy azt a francia kollektív eljárás és a hazai joggyakorlat előírja (Roueni Fellebviteli Bíróság 2005. március 22-i ítélete). Bár a francia hatóságok úgy vélik, viselkedésük az SNCM vezetőjeként nem minősíthető „helytelennek” ezen eljárás címén, hangsúlyozzák annak jelentős kockázatát, hogy az államot egy hazai bíró az SNCM aktívaelégtelensége miatt elítéljék a kereskedelmi törvénykönyv L.651-2 cikke értelmében a helytelen vagyonkezelés minősítésének rugalmas szempontjai miatt, továbbá a fent idézett ítélet miatt, amely az adott esetre áttehető.
(202)
A 8,75 millió EUR-s újratőkésítést illetően Franciaország emlékeztet arra, hogy a CFF és STIM állításaival szemben ez a tőkebevitel nem állami támogatás e befektetés kísérő jellege, jegyzési feltételeinek azonossága és az állam által a CGMF útján kapott átlagon felüli ellenszolgáltatás miatt.
(203)
A francia hatóságok különösen leszögezik, hogy a befektetők egyenlőségének elve nem kérdőjelezhető meg a bontózáradékok megléte miatt, amennyiben ezeket az SNCM 100 %-os átruházása keretében hozták, nem pedig az ezt követő 35 millió EUR-s újratőkésítés keretében.
(204)
Ezenkívül Franciaország emlékeztet arra, hogy befektetése jóval az átvevőké alatt marad, amennyiben csak a 8,75 millió EUR-s összeget kell összehasonlítani az átvevők által végzett befektetéssel (26,25 millió EUR). Valójában az első, 142,5 millió EUR-s újratőkésítés vizsgálatát csupán a felszámolási árral történő összehasonlítás keretében kellene elvégezni.
(205)
Végül Franciaország vitatja a STIM által előadott érvet azzal a ténnyel kapcsolatban, hogy ez a tőkebevitel a magánbefektetőknek adott garanciát jelentene arra nézve, hogy az SNCM-nek valóban odaítélik a Korzika ellátására szóló DSP-t. A francia hatóságok azon véleményüknek adnak hangot, hogy ez a tőkeemelés körültekintő és független a vállalat teljesítményétől és, hogy a DSP SNCM számára történő odaítélése nem teszi lehetővé az ettől a befektetéstől várt hozam növelését.
(206)
A 38,5 millió EUR-s szociális intézkedésekkel kapcsolatban Franciaország megismétli azt az érvet, amely szerint ezek az intézkedések személyi támogatások, és ezek vállalása az állam részéről nem tekinthető úgy, mint a vállalatnak nyújtott közvetett előny, amennyiben ezek a támogatások az SNCM törvényes és szerződéses kötelezettségeinek kiegészítései. Franciaország továbbá emlékeztet arra, hogy ezek az intézkedések nem teszik lehetővé a munkavállalók kilépését, akikről ezek hiányában az SNCM-nek kellene gondoskodnia.
(207)
A CFF által felhozott érvvel ellentétben a francia hatóságok leszögezik, hogy a 38,5 millió EUR nem a 2003-as szociális terv keretében tervezett létszámcsökkentés megvalósításával függ össze, mivel késedelmük ellenére ezek a leépítések már megvalósultak. Az új szociális terv tehát az első, 2003-as szociális intézkedéseket egészíti ki.
9.2.4. Az iránymutatásokkal való összeegyeztethetőségről
(208)
Franciaország úgy véli, hogy a fentiekből következően az iránymutatások fényében értékelendő támogatás összege 15,81 millió EUR.
(209)
A CFF kijelentéseivel szemben a francia hatóságok úgy vélik, hogy a 2004-es iránymutatások 11. pontjára való tekintettel az első újratőkésítés, amellett, hogy ez lehetővé tette az SNCM számára saját tőkéje helyreállítását, nem szüntette meg a nehéz helyzetben lévő vállalati jelleget, amennyiben ez az újratőkésítés a társaság tevékenysége fenntartásának biztosítását célozta.
(210)
Franciaország cáfolja a CFF azon állításait, melyek szerint nem kellett volna új tőkeinjekciókat végrehajtania a vállalatban, tekintetbe véve, hogy az SNCM bankhitelt is igénybe vehetett volna. E tekintetben a francia hatóságok emlékeztetnek arra, hogy 2005. augusztus 24-én a bankok nem járultak hozzá új államkincstári vonalak odaítéléséhez az SNCM javára, és hogy ennélfogva a lehetséges alternatívát csupán a vállalat privatizációja vagy átruházása jelentette.
(211)
Franciaország vitatja a CFF és STIM által felhozott érvet a 2002-es szerkezetátalakítási terv kudarcára vonatkozóan, amely bizonyos késéssel ugyan, de megvalósult, és lehetővé tette a 2005-ös célkitűzések elérését. Az SNCM vállalaton kívüli tényezők okozta gazdasági és pénzügyi helyzetének hanyatlása maga is szükségessé tette volna később a 2002-ben bejelentett terv meghosszabbítását, és új intézkedések bevezetését.
(212)
Franciaország úgy véli, hogy az SNCM talpraállási kilátásai jók, és az új részvénytulajdonosok által tervezett intézkedések, nevezetesen a szociális terv megvalósítása, az ellátások helyreállítása és bizonyos hajók felújítása lehetővé teszi a vállalat életképességének visszaállítását. E tekintetben Franciaország megjegyzi, hogy a DSP-ből származó jövedelem miatt (kb. az SNCM üzleti forgalmának […]-a), valamint az állandó költségek jelentőségére, illetve a Marseille-Korzika útvonalon használt 6 hajó új útvonalon történő újraelosztásának nehézségére való tekintettel a DSP a vállalat stratégiájának és életképességének alapvető elemét képezi.
(213)
A támogatás minimumra korlátozásáról szólva Franciaország úgy véli, hogy a szerkezetátalakítási költségeket szigorúan a szerkezetátalakítás megvalósításához szükséges minumumra korlátozta. E tekintetben a francia hatóságok emlékeztetnek arra, hogy amint azt a Bizottság 2003-as határozatában elismerte, a vállalat maga is kellőképpen hozzájárult a szerkezetátalakítási tervhez saját forrásain, a 30,2 millió EUR összegű eszköz átruházásán keresztül. Ráadásul, az SNCM által megvalósított egyéb, 12,2 millió EUR összegben történő átruházások figyelembevételével a vállalat saját hozzájárulása számszerűen összesen 42,4 millió EUR-t tenne ki. Franciaország úgy véli, hogy ez az összeg jóval magasabb a szerkezetátalakítási támogatás engedélyezéséhez szükséges saját hozzájárulás összegénél, amely végül is 15,81 millió EUR-t tenne ki, amennyiben a többi intézkedés nem lenne állami támogatás.
9.2.5. A Bizottság 2003-as határozatában előírt feltételekről és az esetleges új ellentételezésekről
(214)
A STIM és CFF állításaival ellentétben a francia hatóságok kijelentik, hogy a 2003-as határozatban előírt valamennyi feltételt betartották, amelyek 2006 végéig kötötték őket, különösen a 11 hajóból álló flotta fenntartása és a versenytársaknál alacsonyabb díjak alkalmazása vonatkozásában.
(215)
Egyébként Franciaország úgy véli, hogy az új, végső határozat keretében az SNCM-nek előírandó ellenszolgáltatás szintjének arányosnak kellene lennie, amennyiben a szerkezetátalakítási támogatás összege immár 15,81 millió EUR lesz 69,3 millió EUR helyett.
(216)
Ebben a tekintetben Franciaország vitatja a STIM észrevételeit azzal a lehetőséggel kapcsolatban, hogy a Bizottság az SNCM-nek ellenszolgáltatásként CMN részesedései átruházását írná elő. Franciaország vitatja a STIM azon érvét, mely szerint a stratégiai eszközök meghatározását a 2004-es iránymutatásokban megkérdőjelezték volna az 1999-es iránymutatásokhoz képest.
(217)
A CFF által említett, az SNCM piaci jelenlétének csökkentését célzó intézkedésekkel kapcsolatban a francia hatóságok emlékeztetnek arra, hogy amint azt a Bizottság egyébként 2003-as határozatában (87. pont) kiemelte, az érintett piacok (Franciaország - Korzika- és Maghreb) kapacitása nem túlzott, és a Korzikát kiszolgáló útvonalak újraelosztása a DSP keretében és azon kívül ismét veszélybe sodorná a vállalat életképességét.
(218)
A CFF által felvetett érvvel kapcsolatban, mely szerint a fent leírt intézkedések SNCM javára történő megvalósítása komoly veszélyt jelentene arra nézve, hogy a Franciaország szárazföldi része és Korzika közötti útvonalak piacáról eltűnik legfőbb versenytársa, a CFF, a francia hatóságok azon véleményüknek adnak hangot, hogy tekintettel ennek a piacnak a jelenlegi felépítésére, amelyen a CFF immár többségi részesedéssel bír, egy versenystruktúra fenntartása az SNCM szerkezetátalakítási tervének engedélyezésétől, illetve ez utóbbi szóban forgó piacon való jelenlététől függ.
10. AZ INTÉZKEDÉSEK ÉRTÉKELÉSE
(219)
A Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése szerint, ha a Szerződés másként nem rendelkezik, a közös piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(220)
Egy belföldi intézkedés állami támogatásnak történő minősítése az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében akkor lehetséges, ha az alábbi halmozott feltételek teljesülnek, azaz ha 1) a szóban forgó intézkedés megkülönböztetett gazdasági előnnyel jár; 2) ezt az előnyt állami források útján finanszírozzák; 3) ez az előny torzítja vagy torzítással fenyegeti a versenyt és végül; 4) ez az előny kihat a Tagállamok közötti kereskedelemre (114).
(221)
A Bizottság megállapítja, hogy az SNCM 274,54 millió EUR összegű állami forrást kapott a francia állam 100 %-os tulajdonában lévő CGMF-en keresztül.
(222)
A tengeri szállítási ágazatban működő SNCM nyitott az Európán belüli versenyre, az a potenciális gazdasági előny, amelyet kapott, torzíthatja a versenyt és érintheti a Tagállamok közötti kereskedelmi kapcsolatokat.
(223)
Az a körülmény, hogy a Földközi-tenger szigeteinek kabotázspiaca 1999. január 1-ig átmenetileg mentességet élvezett az 1992. december 7-i 3577/92/EGK tanácsi rendelet alkalmazása alól a szolgáltatásnyújtás szabadsága elvének a tagállamokon belüli tengeri fuvarozásra (tengeri kabotázs) való alkalmazására vonatkozóan (115), nem teszi lehetővé annak eleve kizárását, hogy a Földközi-tenger szigeteivel összeköttetésben lévő tengeri útvonalak közszolgáltatási szerződés keretében történő ellátására folyósított támogatások érinthették a Tagállamok közötti kereskedelmi forgalmat, és torzíthatták a versenyt.
(224)
Mindenesetre még abban az esetben is, ha a kabotázsútvonalak kiszolgálására odaítélt támogatások esetleg nem érintették volna a kereskedelmi forgalmat, és nem vezettek volna a verseny torzulásához 1999. január 1. előtt, a helyzet azóta megváltozott, mivel a Tanács 3577/92/EGK rendelete értelmében a kabotázstevékenységek piaca immár nyitott valamennyi közösségi szereplő számára. Ráadásul hangsúlyozni kell, hogy az SNCM nem csak kabotázsszállítást végez, hanem nemzetközi tengeri szállítást is, amelyet a Tanács 1986. december 22-i, a Tagállamok illetve a Tagállamok és azokon kívüli országok közötti tengeri szállítási szolgáltatások szabadságának elvére vonatkozó, 1986. december 22-i 4055/86/EGK rendelete liberalizált (116).
(225)
Ennélfogva a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdésének 220. pontjában idézett három utolsó kritérium adott esetben teljesült. A következő fejezetek sorrendben valamennyi intézkedésre vonatkozóan megvizsgálják egy szelektív gazdasági előny jelenlétét, és adott esetben az állami támogatásnak minősített intézkedések közös piaccal való összeegyeztethetőségét.
10.1. Az 53,48 millió EUR-s tőkeemelés a közszolgáltatás kompenzációja címén
(226)
Bár 2003-as határozatában a Bizottság elismerte a 76 millió EUR egy részének, azaz 53,48 millió EUR-nak a közszolgáltatási feladatok ellátására adott kompenzációs jellegét Korzika ellátására 1991 és 2001 között, a Bizottság a szerkezetátalakítási támogatások címén nyújtott tőkeemelés egészét, azaz a 76 millió EUR-t értékelte, amennyiben a francia hatóságok ezt az összeget ezen a címen jelentették be. 2005. június 15-i, a Bizottság 2003-as határozatát megszűntető ítéletében a közösségi bíró felkérte a Bizottságot, hogy vizsgálja meg az 53,48 millió EUR-s összeget a Bíróság 2003. július 24-én az Altmark ügyben hozott ítélete fényében.
(227)
A francia hatóságok felkérték továbbá a Bizottságot, hogy vegyék tekintetbe, hogy „közszolgáltatási kompenzáció” jellegénél fogva a 2002-es szerkezetátalakítási támogatás egy részét ne tekintsék támogatásnak az Altmark ítélet fényében.
(228)
Miután a francia hatóságok felvetették az Altmark ítélet jelen esetre történő alkalmazását és adott esetben az EK-Szerződés 86. cikke (2) bekezdésében előírt mentességét, a Bizottságnak erről állást kell foglalnia, érvei alapvető fontosságúak Franciaország érvelésében (117).
10.1.1. Előzetes megjegyzések
(229)
Bevezetésként a Bizottság emlékeztet arra, hogy annak ellenére, hogy az Altmark ítélet kihirdetése a fenti intézkedés megvalósítása után történt, a közösségi bíró által ebben az ítéletben felállított kritériumok alkalmazhatóak jelen esetre.
(230)
Valójában, ahogyan arra a közelmúltban a Bíróság (118) emlékeztetett, a Bíróság időben nem korlátozta az Altmark ítéletben tett megfogalmazások hatályát. Ilyen időbeli korlátozás hiányában ezek az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdésének értelmezéséből fakadó megfogalmazások így teljes mértékben alkalmazhatóak a jelen eset tényállási és jogi körülményeire.
(231)
Először is azt kell megemlíteni, hogy az SNCM 1991 és 2001 között jelentős veszteségeket szenvedett el közszolgáltatási kötelezettségeiből fakadóan Korzika ellátásának egészét tekintve, a Bizottság 2001-es határozatában engedélyezett állami támogatások ellenére (119). A Bizottság valójában e határozat 105. pontjában megállapította, hogy az 1991-1999-es időszakban Korzika ellátására vonatkozó adózás előtti összesített vesztesége a Bizottság által felkért szakértő jelentésének megfelelően a kapott támogatásokkal együtt (120) 217 millió francia frank, azaz 33,08 millió EUR volt.
(232)
Ami a 2000 és 2001 éveket illeti (121), a Bizottság ugyanazt a megközelítést követte, mint a fent említett szakértő jelentése, és a benyújtott analitikus eredménykimutatás alapján újra kiszámította az adózás előtti eredményt a szerkezetátalakítási előirányzatok levonásával, amelyeket már beszámítottak a bejelentett szerkezetátalakítási költségekbe. Egyébiránt a Bizottság a vállalat éves beszámolói alapján ellenőrizni tudta, hogy ez alatt a két év alatt nem került sor tengeri felszerelések átruházására.
(233)
A Bizottság véleménye az, hogy a 2002-es év Marseille-Korzika útvonal ellátásából származó veszteségét nem lehet beszámítani, tekintettel arra, hogy 2002 január 1. óta Korzika Marseille felől történő ellátásának üzemeltetési díjait és a pénzügyi kompenzáció összegeit az állami hatóságok és az SNCM szerződésben határozták meg az 1991-es és 1996-os megállapodásokkal ellentétben.
(234)
Ennélfogva a 2001-es határozatban foglalt megközelítésnek és indoklásnak megfelelően a Bizottság az alábbi következtetéseket fogalmazza meg:
3. táblázat
Az 1991-2001-es időszak analitikus eredménykimutatása
Korzika hálózat
2001
2000
1991-1999 (122)
1991-2001 között összesen
Millió FRF
Millió EUR
Millió FRF
Millió EUR
Millió FRF
Millió EUR
Millió FRF
Millió EUR
Adózás előtti eredmény
- 302,575
-46,127
-40,256
-6,137
- 216,98
-33,078
- 559,811
-85,343
Időbeli elhatárolások/Liamone értékcsökkenés (123)
96,895
14,771
0,000
0,000
0,000
0,000
96,895
14,771
Időbeli elhatárolások/Szociális terv
112,110
17,091
0,000
0,000
0,000
0,000
112,110
17,091
Hajók értéktöbblet-korrekciója (PV)
0,000
0,000
0,000
0,000
182,100
27,761
182,100
27,761
Adózás előtti, értéktöbbleten és szerkezetátalakításon kívüli eredmény
-93,571
-14,265
-40,256
-6,137
- 216,980
-33,078
- 350,807
-53,480
(235)
Az SNCM Marseille-Korzika útvonal közszolgáltatási feladatainak ellátásából származó, a 2001-es határozatban engedélyezett állami támogatáson felüli, és az eladott hajók értéktöbbletével korrigált halmozott vesztesége, illetve a szerkezetátalakítás költsége összesen 53,48 millió EUR az 1991-2001-es időszak egészére.
(236)
A fentiek fényében a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a 2002-ben bejelentett 76 millió EUR-s tőkebevitelből (124) 53,48 millió EUR tekinthető közszolgáltatási kompenzációnak.
10.1.2. Gazdasági előny megléte az Altmark ítélet fényében
(237)
A Bíróság véleménye szerint abban az esetben, ha egy állami beavatkozást olyan kompenzációnak kell tekinteni, amely a kedvezményezett vállalat által a közszolgáltatási kötelezettségek teljesítésére végzett szolgáltatások ellentételezését jelenti oly módon, hogy ez a vállalat valójában nem részesül pénzügyi előnyben, és az említett beavatkozás hatására a vállalat nem kerül kedvezőbb versenyhelyzetbe a konkurrens vállalkozásokkal szemben, ez a beavatkozás nem tartozik az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdésének hatálya alá.
(238)
Ahhoz azonban, hogy egy ilyen kompenzáció ne minősüljön állami támogatásnak, bizonyos halmozott feltételek együttes megléte szükséges (lásd a jelen határozat 68. lábjegyzetét).
(239)
Ami különösen a Bíróság által az Altmark ítéletben kiemelt negyedik kritériumot illeti, meg kell állapítani, hogy az SNCM-et nem olyan közbeszerzési eljáráson választották ki, amely lehetővé tenné a közösség számára a legkisebb költséget jelentő szolgáltatást nyújtani képes ajánlattevő kiválasztását.
(240)
Közbeszerzési eljárás hiányában a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a Tagállam kötelessége annak kimutatása, hogy az SNCM-nek kifizetett kompenzáció mértéke nem haladja meg egy átlagos, jól vezetett és a szükséges közlekedési eszközökkel rendelkező vállalkozás költségeit, figyelembe véve a kapcsolódó bevételeket és a kötelezettségek biztosításából származó ésszerű nyereséget is, a Bíróság ítéletében megfogalmazott elvárásoknak megfelelően.
(241)
Ebben az ügyben a francia hatóságok maguk ismerik el 2006. november 16-án kelt írásukban, hogy gyakorlatilag lehetetlen olyan vállalkozást találni, amely hivatkozási pontként szolgálhatna erre az 1991-2001-es időszakra az SNCM-re nehezedő közszolgáltatási kötelezettségek tényéből fakadóan, lévén az egyetlen olyan vállalkozás, amely ezeket a kötelezettségeket teljesíteni tudta. Ilyen körülmények között a francia hatóságok arra törekedtek, hogy olyan elemeket szolgáltassanak, melyek lehetővé teszik a hasonló vállalatokkal történő, lehető legpontosabb összehasonlítást, nevezetesen a CMN-nel, hangsúlyozva ugyanakkor, hogy ezek a vállalkozások nem rendelkeztek ugyanolyan üzemeltetési feltételekkel, mint amilyeneket az SNCM-nek 1991 és 2001 között a közszolgáltatási megállapodás kötelezettségei között előírtak.
(242)
E tekintetben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok érvelése ismeretében ez utóbbi nem bizonyította, hogy az általa hasonlónak ítélt vállalkozások miben jelentenének referenciapontot, ahogyan azt a közösségi jogalkalmazás megkívánja. Ebben az összefüggésben a Bizottság megállapítja, hogy a Franciaország által átadott, az ezekre a vállalkozásokra vonatkozó adatok nem teszik lehetővé számára a jelzett hasonlóság mértékének értékelését, sem pedig az összehasonlításnál idézett üzemeltetési feltételek különbségei hatásának elemzését, amelyet a fenti negyedik kritérium alkalmazása érdekében el kellene végezni.
(243)
Ilyen körülmények között a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok által a jelen eljárás keretei között benyújtott információk és adatok alapján, illetve ezek hiányában annyit lehet megállapítani, hogy a negyedik Altmark kritérium teljesült.
(244)
Az előzőekben kifejtettekre való tekintettel a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a szóban forgó intézkedés gazdasági előnyhöz juttatta az SNCM-et. Tekintetbe véve, hogy az intézkedés kedvezményezettje csak az SNCM, ez a gazdasági előny szelektív. Következésképpen az 1991 és 1996-os megállapodások keretében az SNCM-nek odaítélt 53,48 millió EUR összegű kompenzáció állami támogatás az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében.
10.1.3. A kérdéses intézkedés összeegyeztethetősége a közös piaccal az EK-Szerződés 86. cikke (2) bekezdése címén
(245)
Mivel a francia hatóságok utaltak az EK-Szerződés 86. cikke (2) bekezdésében foglalt mentességre, a Bizottság a szóban forgó intézkedés értékelésére ugyanazt a megközelítést és indoklást alkalmazza, mint a 2001-es határozatban.
(246)
E cikk ismeretében egy állami támogatás kifizetése mentesülhet az EK-Szerződés 87. cikkében foglalt tilalom hatálya alól, ha a kérdéses támogatás nem csak egy általános gazdasági érdekű szolgáltatás irányításával megbízott vállalkozás különleges feladatának végrehajtásából eredő többletköltségek kompenzálását célozza, és a támogatás odaítélése szükségesnek bizonyul annak érdekében, hogy a szóban forgó vállalkozás ezeket a közszolgáltatási feladatokat kiegyensúlyozott gazdasági feltételek mellett biztosíthassa.
(247)
Az 1991-2001-es időszakra alkalmazható jogalkalmazásra való tekintettel (125), ahogyan azt a 2001-es határozatában tette, a Bizottságra az alábbi feladatok várnak:
-
Annak ellenőrzése, hogy azok a szolgáltatások, melyek irányítását az SNCM-re bízták, általános gazdasági érdekű szolgáltatásnak minősülnek-e és.
-
Az SNCM-nek a Korzika tengeri kiszolgálásához kapcsolódó közszolgáltatási kötelezettségek keretében a közszolgáltatási szerződés alapvető követelményeinek teljesítése érdekében az SNCM által viselt többletköltségekre nyújtott támogatási összegek helyességének vizsgálata.
(248)
Ebben az esetben az 1991-2001-es időszakban kifizetett kompenzációkról lévén szó, ahogyan azt a Bizottság 2001-es határozatában megállapította, az SNCM-re és a CMN-re háruló közszolgáltatási kötelezettségek két ötévre szóló, e két utóbbi vállalat és a Korzikai Közlekedési Hivatal (OTC) által aláírt megállapodásból fakadnak. Ezek a megállapodások, melyeknek jogi alapját az 1976-2001-es keretegyezmény képezi, meghatározták a közszolgáltatás teljesítésének modalitásait sorrendben az 1991-1996 és 1996-2001-es időszakokra. Ezek ugyancsak meghatározták a területi kontinuitás javadalmazásának átalánytámogatás terhére történő kifizetésének elveit a kötelezettségek ellentételezéseként.
(249)
Ami pedig annak a kérdésnek az eldöntését illeti, hogy ezek a kötelezettségek egy valódi közszolgáltatási igényt elégítenek-e ki, a Bizottság az előzőekben idézett 2001-es határozatában megállapította, hogy a keretegyezmény és az öt évre szóló megállapodások megfelelnek a területi kontinuitás elvének, amelynek célja a szigetjellegből fakadó hátrányok csökkentése, és Korzika ellátásának biztosítása a tisztán szárazföldi útvonalakéval a lehető leginkább megegyező modalitások szerint. A Bizottság azt is megemlíti, hogy ezt a célkitűzést, amely törvényes közérdek, a történelem során nem sikerült elérni a piaci erők hatása miatt (126).
(250)
Következésképpen a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a keretegyezményben és az ötéves megállapodásokban szereplő ellátási rendszerek valódi közszolgáltatási igényt elégítenek ki.
(251)
Amint azt a Bizottság 2001-es határozatában megállapította, az SNCM az 1991-2001-es időszakban a fent leírt törvényi keret értelmében éves átalánytámogatásban részesült, melynek összegét öt évre határozták meg, és minden évben felülvizsgálták a bruttó hazai kereskedelmi érték változása, valamint az SNCM által benyújtott szerződésben előírt analitikus kimutatások adataitól függően.
(252)
2001-es határozata 30. pontjában a Bizottság megemlíti azt a tényt, hogy „az 1976-os egyezmény 4. cikke értelmében (127) az éves támogatás összegét tizenkét egyenlő havi részlet formájában folyósítják. A támogatás végleges elszámolásának lehetővé tétele érdekében az SNCM-nek legkésőbb minden év július 15-ig be kell mutatnia az előző üzleti évre vonatkozó, az állami ellenőr által hitelesített eredménykimutatást. Az SNCM-et terhelő esetleges visszafizetéseket az adott üzleti év havirészlet-folyósításá(i)ból levonják. A részlethelyesbítésre vonatkozó előírás az állam által fizetett esetleges kiegészítéseket is előírja. Az ezt követően kötött megállapodások büntetéseket is kilátásba helyeznek, ha egy év során az SNCM által nem teljesített alapútvonalak száma a megállapodásban előírt alapútvonalak számának 2 %-át meghaladja. A koncesszor hatóság hivatalos értesítést küldhet az SNCM-nek a területi kontinuitás átalányjavadalmazásának visszatartásáról is, ha olyan jelentős esemény történik, amely a közszolgáltatás megszakadását eredményezi”.
(253)
Ugyanezen határozat 82. pontjában a Bizottság jelzi, hogy e IV. pont második része úgy rendelkezik, hogy „Amennyiben a gazdasági feltételek és különösen a támogatás kiszámításához alapul szolgáló üzemeltetési költségek, valamint a forgalom mértéke számottevően csökkennének, az SNCM és az OTC kezdeményezik az ellátás, a tarifák vagy a támogatás összegének kiigazítása terén hozandó intézkedések közös vizsgálatát a társaság pénzügyi egyensúlyának helyreállítása érdekében.”
(254)
A fentiek fényében, és amint azt a Bizottság 2001-es határozatában megállapította, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az állam által folyósított 53,48 millió EUR-s kompenzáció nem átalány azon mechanizmus miatt, amely lehetővé teszi a tényleges üzemeltetési kiadások és a támogatás kiszámításához alapul szolgáló kiadások közötti eltérésből eredő pénzügyi egyensúlyhiány fedezését.
(255)
Ahogyan a Bizottság azt 2001-es határozatában (128) megállapította, az annak idején az 1991-es és 1996-os ötéves megállapodások alkalmazásával kapott pénzügyi kompenzációk nem tették lehetővé az SNCM számára a közszolgáltatási kötelezettségekhez kapcsolódó veszteségek teljes kiegyenlítését. A Bizottság úgy ítélte meg, hogy ez az alulkompenzáció 53,48 millió EUR volt.
(256)
A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az Állam által folyósított 53,48 millió EUR-s összeg az 1991-2001-es időszakban észlelt alulkompenzálás összegével egyenlő, következésképpen megfelelő, tekintettel az SNCM közszolgáltatási kötelezettségeiből fakadó nettó költségekre.
10.1.4. Következtetés
(257)
A fentiek alapján a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a szóban forgó intézkedés a közös piaccal összeegyeztethető állami támogatás az EK-Szerződés 86. cikkének (2) bekezdése értelmében. Mivel ezt az intézkedést 2003. november 14-én valósították meg, a Bizottság megállapítja, hogy ez az állami támogatás törvénytelen.
(258)
Ilyen összefüggések mellett a 2002-ben bejelentett szerkezetátalakítási támogatásnak tekintendő összeg 22,52 millió EUR (129). Ez az összeg a 2006-ban közölt intézkedésekhez adódik, ha ezek tartalmaznak szerkezetátalakítási támogatásokat (lásd a jelen határozat 10.5 fejezetét).
10.2. Az SNCM 158 millió EUR-s negatív eladási áron történő átruházása
(259)
Jelen esetben a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy az SNCM magánátvevőkre történő átruházását megelőző 158 millió EUR-s tőkejuttatás, tehát végeredményben a vállalatnak egy azonos összegű negatív áron történő értékesítése állami támogatástól mentes-e.
(260)
Egy nyílt, átlátható és diszkriminációtól mentes közbeszerzési eljárás, amelynek értelmében az állam a vállalkozást egy előzetes újratőkésítést követően átruházza (az értékesítési árnál magasabb összegben), nem feltétlenül teszi lehetővé egy állami támogatás jelenlétének kizárását, melynek a privatizált vállalkozás és annak megvásárlója egyaránt kedvezményezettje lehet (130).
10.2.1. Jogi hivatkozási keret
(261)
Annak ellenőrzésére, hogy egy vállalkozás gazdasági előnyre tett-e szert az állam tőkejuttatása révén, a Bizottság elvileg a „piacgazdaságban működő magánbefektető” (a továbbiakban „a magánbefektető kritériuma”) kritériumot alkalmazza. A magánbefektető kritériuma a magán- és állami szféra közötti egyenlő bánásmód elvéből származik az EK-Szerződés 295. cikkéből fakadóan. Ezen elv alapján az állam által közvetlenül vagy közvetve, szokásos piaci feltételeknek megfelelő körülmények között egy vállalkozás rendelkezésére bocsátott tőkejuttatások nem minősíthetők állami támogatásoknak (131).
(262)
Ebből a célból a Bizottság értékelheti nevezetesen, hogy a források szállítója magánbefektetőként viselkedett-e, strukturális, globális vagy ágazati politikát követve, a befektetett tőke hosszú távú megtérülési kilátásai reményében. E megközelítés érvényességét a közösségi bíró több ügy kapcsán elismerte (132).
(263)
Egy állandó jogalkalmazás szerint egy állami befektető által nyújtott tőkejuttatás profitkilátás teljes hiányában még hosszú távon is állami támogatást jelent (133).
(264)
A közösségi bíró azt is megállapította, hogy egy strukturális, globális vagy ágazati politikát követő, a befektetett tőke hosszú távú megtérülési kilátásai reményében befektető magánbefektető ésszerűen nem engedhetné meg magának több évnyi folyamatos veszteség után, hogy tőkejuttatást nyújtson, amely gazdasági szempontból nemcsak költségesebb, mint az eszközök felszámolása, de ezen túl a vállalkozás eladásához kötött, amely mindennemű hasznot kizár, még a későbbiekben is (134).
(265)
Pontosabban „Gröditzer” ítéletében a Bíróság úgy ítélte meg, hogy annak meghatározásához, hogy egy vállalat negatív áron történő privatizációja tartalmazott-e állami támogatási elemeket: „azt kell mérlegelni, hogy hasonló körülmények között egy magánbefektető, akinek mérete az állami ágazatot irányító szervezetéhez hasonlítható, rászánhatta volna-e magát ilyen jelentőségű tőkejuttatásokra a szóban forgó vállalkozás értékesítése keretében, vagy inkább a vállalat felszámolása mellett döntött volna” (135).
10.2.2. A jelen esetre történő alkalmazás
(266)
A fentiek fényében a szóban forgó intézkedés támogatásjellegének meghatározása érdekében a Bizottságnak „értékelnie kell, hogy az állam által választott megoldás teljesen és minden más megoldáshoz képest, a nem fellépést is beleértve a legkevésbé költséges, és ha igen, ez arra engedne következtetni, hogy az állam magánbefektetőként viselkedett” (136).
10.2.2.1. A piacgazdasági magánrészvényes elvének tiszteletben tartása
(267)
Ebben a vonatkozásban meg kell említeni, hogy a nagy vállalatcsoportok jelenleg, amikor telephelyeket zárnak be vagy leányvállalatokat számolnak fel, nem maradhatnak közönyösek az ilyen bezárások vagy felszámolások társadalmi következményei iránt.
(268)
Ezért a leggyakrabban szociális terveket dolgoznak ki, amelyek a személyzet rekonverzióját, munkahelykereséshez nyújtott segítséget, végkielégítéseket, sőt a helyi gazdasági életre ható akciókat tartalmazhatnak, amelyek túlmennek a törvényben és a kollektív szerződésekben előírt kötelezettségeken.
(269)
Jelen ügyben a Bizottság megállapítja, hogy az SNCM egy, a CGMF csoporton keresztül (Compagnie Maritime Générale et Financière) az állam által ellenőrzött társaság.
(270)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy az SNCM felszámolását feltételezve (137) a törvényi kötelezettségeken felül ilyen intézkedéseket tettek volna, hogy a holding-hovatartozás márkaképének és első számú részvényesének jó hírneve ne csorbuljon (138).
(271)
A Bizottság emlékeztet arra, hogy a vállalat felszámolásának kilátásba helyezése 2004-ben számos és jelentős társadalmi zavargást váltott ki. A 2004-es komoly szociális konfliktus például 16 napra megbénította az SNCM flottáját. A Bizottság hozzáteszi, hogy a francia hatóságok számítások alapján kimutatták, hogy ezek a 2004-es társadalmi megmozdulások az ügyfelek körében bepiszkítva a holdinghoz tartozás márkaképét, jelentős kárt okoztak az SNCM által szállított utasok számában, következésképpen pedig a vállalat üzleti forgalmában. A Bizottság hangsúlyozza továbbá, hogy a 2004-es nyári ártalmas szociális légkör következtében, amely káros hatással volt az SNCM pénzügyi helyzetére, a vállalkozás részvényese 2005 tavaszán egy szociális tervet léptetett életbe, amelyet 2005 áprilisában felfüggesztettek a szakszervezetekkel egyetértésben. A fentiek alapján a Bizottság úgy ítéli meg, hogy kiderült, hogy az SNCM felszámolását feltételezve, amennyiben a CGMF nem vállalta volna magára a kiegészítő végkielégítéseket, ez minden bizonnyal csorbította volna a holding-hovatartozás márkaképének és első számú részvényesének jó hírnevét.
(272)
Következésképpen a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az ezekhez az intézkedésekhez kapcsolódó költségeket számításba kell venni egy felszámolás költségei között. A szóban forgó költségeket tehát levonták volna az SNCM felszámolási költségeiből, ily módon ez pozitív lett volna, és azokat közvetlenül és/vagy a CGMF/állam viselte volna, mint részvényes. A Bizottság úgy véli, hogy minden más megoldás figyelmen kívül hagyná azt a társadalmi valóságot, amellyel ma a nagy vállalatcsoportoknak szembe kell nézniük (139).
(273)
Egy felszámolás költségeinek számszerűsítése érdekében a részvényes számára a Bizottság egy minimális feltevésből indul ki, amely csupán a kiegészítő végkielégítéseknek felel meg.
(274)
E tekintetben a francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy a 2005-ös szociális terv alapján, mely maga is a 2002-es szociális terven alapul, egy […]-[…] EUR-s ollóval kell számolni dolgozónként, azaz összesen egy […] millió EUR és […] millió EUR közötti összeggel. A francia hatóságok leszögezik, a fent említett árolló alsó határa azt a tényt veszi figyelembe, hogy a referenciaként szolgáló szociális terv költségét megnövelték a nyugdíjkorhatár közelében lévő munkavállalók igen nagy aránya miatt, akik távozására különösen kedvező feltételek között kerül sor. Egyébiránt azt a tényt is figyelembe vették, hogy a társaság felszámolási körülményei és teljes személyzetének elbocsátása nem hasonlítható össze egy létszám-kiigazítással, mely lehetővé teszi a tevékenységek folytatását, mint ahogyan ez a referenciaként szolgáló szociális tervben szerepel.
(275)
A Bizottság szakértője elvégezte a francia hatóságok által közölt számadatok és a Franciaországban a közelmúltban megvalósított szociális tervek összehasonlító elemzését. A Hewlett Packard szociális terve 2003-ban 214 000 EUR-ba került fejenként, 2005-ben pedig 50 000-400 000 EUR közötti összegbe. 2004-ben a Péchiney által megvalósított szociális terv az Alcannal történő összeolvadást követően fejenként 128 000 EUR-ba került. A Giat Industries 2004-es szociális terve során az egy dolgozóra jutó összköltség 162 000 EUR körül volt a Gemplus 2002-es 71 000 EUR-jával és a Danone (keksz tevékenység) 69 000 EUR-jával szemben 2001-ben. 2002-ben Yves Saint Laurent Haute Couture egy 115 000 EUR/dolgozó szociális tervet jelent be. Az Airbus France által 2007 februárban bejelentett Power 8 terv dolgozónként 68 000 EUR-t tervezett (140). 2008-ban a Michelin szociálisterv-költsége 157 400 EUR/dolgozó.
(276)
Ami a dokkmunkásokat illeti, a Bizottság leszögezi, hogy a Számvevőszék 2006-os nyilvános tematikus jelentésében „A francia kikötők a tengeri szállítás változásaival szemben: sürgősen tenni kell” címmel emlékeztet a 2004-es szociális terv egy főre jutó összköltségére, amely az önálló kikötők esetén 145 000 EUR, a marseille-i kikötő esetében pedig 209 000 EUR volt dolgozónként.
(277)
A Bizottság emlékeztet arra, hogy a Société Française de Productionra vonatkozó 2002. július 17-i határozata képet adhat a nagylelkűség költségéről egy nehéz helyzetben lévő vállalkozás privatizációja esetében. Ez a nagylelkűség az államnak 43,1 millió EUR-s költséggel (azaz 151 000 EUR/dolgozó, a tervben 285 munkavállaló távozása szerepel) járt, amely hozzáadódik a törvényi és szerződéses kötelezettségekhez (azaz összesen munkavállalónként 169 000 EUR-s összköltség).
(278)
Ennek az összehasonlító elemzésnek a fényében a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a munkavállalónként […] EUR-s kiegészítő végkielégítés feltevése megfelel az azonos időszakban magánrészvényesek által megvalósított szociális tervekben szereplő, egy elbocsátott alkalmazottra jutó költségnek.
(279)
Végül a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az a feltevés a legvalószínűbb, hogy az SNCM teljes személyzetét elbocsátják a vállalat felszámolása keretében, nevezetesen azért, mert a DSP odaítélésére még nem írtak ki ajánlati felhívást a 2007-2013-es időszakra, következésképpen végleges határozat sem született. Továbbá tekintetbe véve az SNCM aggasztó pénzügyi helyzetét, valójában kevéssé valószínű, hogy a tevékenység folytatásáról tervet dolgoztak volna ki oly módon, hogy a vállalatot bírósági felszámolás alá helyezzék, és hogy az elbocsátások elkerülhetők legyenek.
(280)
A fenti tényezők fényében a Bizottság a teljes összeget […] millió EUR-ban állapítja meg, amelyet a CGMF-nek (az államnak) kellett volna áldoznia kiegészítő végkielégítésekre.
(281)
Az elemzésnek ebben a szakaszában a Bizottságnak meg kell határoznia az SNCM felszámolási értékét a kiegészítő végkielégítéseket nem számítva. Ez valójában a különbség a felszámolási érték között, amennyiben ez pozitív, és a kiegészítő végkielégítések között, amelyet össze kell hasonlítani az értékesítésből származó negatív árral annak ellenőrzése céljából, hogy az állam piacgazdasági magánbefektetőként viselkedett-e. Ennek elvégzéséhez a Bizottság a nettóeszköz-átértékelés számítására támaszkodik. A nettóeszköz-átértékelés módszere szerint az aktívák elégtelensége akkor tapasztalható, amikor a tényleges eszközök gazdasági értéke (általában magasabb a nettó könyv szerinti értéknél) nem fedezi a tényleges kötelezettségek gazdasági értékét.
(282)
Annak megállapítása céljából, hogy jelen esetben beszélhetünk-e az eszközök elégtelenségéről, a Bizottság szakértője segítségével (141) ellenőrizte a későbbiekben leírt módon, hogy 2005. szeptember 30-án az SNCM eszközértéke nem volt elegendő az elsőbbségi jogú és elsőbbségi jogot nem élvező hitelezők kielégítéséhez (ideértve a munkavállalókat is a klasszikus hitelek címén).
(283)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a nettó aktíva értékelése egy általánosan használt módszer a társaságok értékelésére a tengeri szállítási ágazatban. Egyébiránt úgy véli, hogy ez a módszer különösen jól megfelel az SNCM helyzetének, amennyiben első részvényesének az átruházás alternatív választási lehetőségeként csupán a felszámolásra váró társaság fizetésképtelenségének bejelentése marad.
(284)
Az értékelés más módszereit, különösen a naprakész, szabad operatív cash flows kimutatást illetően a Bizottság úgy ítéli meg, hogy tekintettel arra a tényre, hogy ez feltételezi a társaság tevékenységének folytatását, amely az SNCM esetében nem áll fenn, a jelen esetre ez nem alkalmazható.
(285)
A Bizottság az SNCM értékelésének referencia-időpontjaként 2005. szeptember 30-át jelöli meg, mivel arról a dátumról van szó, amikor ténylegesen döntöttek az átvételi ajánlat elfogadása és a társaság felszámolása között, a BCP kiválasztására vonatkozó döntés pedig 2005. szeptember 27-én született.
(286)
A Bizottság külön megjegyzi, hogy az SNCM részvényese az Ernst & Young irodával együttműködésben elvégezte a vállalat felszámolási költségeinek értékelését (a fent idézett CGMF jelentés) 2005. szeptember 30-án, amelyről az Oddo Corporate Finance és a Paul Hastings iroda ellenszakvéleményt készítettek. A Bizottság emlékeztet rá, hogy az imént említett Oddo-Hastings jelentés az SNCM eszközeit […] millió EUR-ra értékelte.
(287)
Ami a saját tulajdonban lévő flotta értékelését illeti (142), mivel az SNCM hajóinak bruttó forgalmi értékét a BRS szakértő ügynök […] millió EUR-ra értékelte 2005. szeptember 5-én, az SNCM flottáját az Oddo jelentés […] millió EUR-ra becsülte értékcsökkenés (143), ügynöki jutalék (144) és jogi kockázat beszámítása után (145).
4. táblázat
Az SNCM eszköz-értékelésének forgatókönyvei 2005. szeptember 30-án
(millió EUR)
Aktívák értéke
Oddo-jelentés
Aktívák értéke
Bizottsági szakértő
Immateriális javak
-
-
Ingatlanok, gépek és berendezések
-
Saját tulajdonú flotta
(…)
(…)
-
Épületek (146)
(…)
(…)
Beruházások (147)
(…)
(…)
Befektetett eszközök
(…)
(…)
Készletek
-
-
Hitelek és törlesztések
-
-
Követelések (vevők)
(…)
(…)
Egyéb követelések (148)
(…)
(…)
Nettó pénzállomány
(…)
-
Aktív időbeli elhatárolások
-
-
Egyéb eszközök
(…)
(…)
Eszközök összesen
(…)
(…)
Forrás: Oddo-Hastings jelentés, a bizottsági szakértő jelentése.
(288)
A fenti táblázat alapján a Bizottság megállapítja, hogy a hajóflotta a vállalat eszközértékelésének fő elemét képezi. E tekintetben az összehasonlító elemzés elvégzését követően, amikor ez lehetséges volt, a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a hajók bruttó forgalmi értékére alkalmazott értékcsökkenés és a jogi kockázat megállapítása következetes volt. Ennek alapján arra a következtetésre jutott, hogy a francia állam által megállapított flottaértékbecslés elvetése nem indokolt.
(289)
Ami az értékcsökkenést illeti, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy annak mértéke megfelel a bírósági felszámolás során értékesített hajók esetében megfigyelt értékcsökkenéseknek. A Bizottság szakértőjének véleménye szerint a Régie des Transports Maritimes, az Ostende-Ramsgate vonalat üzemeltető belga állami társdaság például két járműszállító komphajót értékesített 1997-ben 35 % és 45 %-ra becsült értékcsökkenéssel. Nemrégiben pedig a Festival Cruises társaság értékesített három sétahajót átlag 20 %-os értékcsökkenéssel. A hasonló esetekben észlelt értékcsökkenések tehát a jelen esetben a francia hatóságok által alkalmazott értékcsökkenéssel megegyző nagyságrendűek.
(290)
Mivel a jogi kockázatra vonatkozóan a piacon egyetlen ehhez hasonló műveletre sem került sor, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a jogi kockázat alkalmazását indokló érvek összefüggésbe hozhatóak a tipikus, egy elég speciális üzemeltetésre tervezett hajók piacának korlátozottságával.
(291)
A Bizottság egyébiránt megjegyzi, hogy független szakértője megvizsgálta a pénzügyi befektetések emelkedésének értékelését, különösen az SNCM ([…] millió EUR-ról […] millió EUR-ra) részesedését az CMN-ben. E tekintetben figyelembe véve a Stef-TFE […] millió EUR-s részesedésvásárlási ajánlatát, amelyet a jelen vizsgálat keretében adtak át a Bizottságnak, ez utóbbi úgy ítéli meg, hogy az SNCM CMN részesedésének […] millió EUR-ra értékelt összege a társaság felszámolási kilátásai mellett ésszerű.
(292)
Ami az eszközök egyéb költséghelyeinek értékelését illeti, a Bizottság szakértője nem fogalmazott meg különösebb kifogást. Mindenesetre nem fogadta el a „nettó pénzállomány” költséghelyet, mivel ez hiányt mutat. A Bizottság úgy véli, hogy ezt a költséghelyet ténylegesen át kell csoportosítani az SNCM forrásaiba.
(293)
Az elvégzett kiigazítások figyelembevételével a Bizottság az SNCM eszközeit […] millió EUR-ra értékeli 2005. szeptember 30-án.
(294)
A Bizottság megállapítja, hogy a francia hatóságok az elsőbbségi jogot élvező követelések címén járó összeget […] millió EUR-ra, az elsőbbségi jogot nem élvező követelések címén járó összeget pedig […] millió EUR-ra teszik (kiegészítő végkielégítések nélkül).
(295)
Ami különösen a szociális forrásokat illeti, a francia hatóságok a megállapodás szerinti szociális terv költségét […] millió EUR-ra becsülik. A megállapodás szerinti szociális tervet megillető költségeket egyéni alapon határozták meg a szerződés típusának (határozatlan idejű szerződés - CDI és határozott időre szóló szerződés - CDD), az alkalmazandó alapszabály és a kollektív szerződések (hajószemélyzet, irodai személyzet és vezérkar), az eltöltött évek számának, a munkavállalók besorolásának és bérezésének figyelembevételével. Ez az összeg lefedi a felmondási kártérítéseket ([…] millió EUR), a felmondási fizetett szabadságok költségtérítéseit ([…] millió EUR), a szerződésben foglalt végkielégítéseket ([…] millió EUR) és a „Delalande” hozzájárulást ([…] millió EUR) (149).
(296)
A szociális terv szerződésen kívüli költségeit a francia hatóságok […] millió EUR-ra értékelik. Ez a szociális terv magában foglalja az SNCM elbocsátásokkal kapcsolatos törvényes és szabályszerű kötelezettségeihez kapcsolódó kísérő intézkedéseket, (150) illetve a szerződés szerinti szociális tervhez kapcsolódó közvetett költségeket (151).
(297)
A legfontosabb üzemeltetési szerződések felmondási költsége alapvetően egy […] millió EUR összegű bankgarancia lehívására vonatkozik, amelyet az SNCM közszolgáltatási kötelezettségei teljesítésének garanciájául adott, amely kiegészül az említett megállapodásban előírt […] %-os referenciaként szolgáló pénzügyi kompenzációval, melynek összege 2005-re […] millió EUR, azaz körülbelül […] millió EUR a megbízott mulasztása esetén.
(298)
Ami a hajóbérlet átruházáshoz kapcsolódó nettó forrást illeti (152), a francia hatóságok hangsúlyozzák, hogy bizonyos feltevések szerint (153) az átruházás nettó eredményét a BRS szakértő ügynök […] millió EUR-ra értékelte 2005. szeptember 30-án értékcsökkenés, ügynöki jutalék és a hajók kikötői pénzügyi költségeinek levonása után. Az adó- és bankkölcsön-megtakarítások […] millió EUR-t tesznek ki, fennmarad egy […] millió EUR-s, a hajóbérletekkel kapcsolatos banki tartozás visszafizetése.
5. táblázat
Az SNCM forrás-értékelésének forgatókönyvei 2005. szeptember 30-án
(millió EUR)
Passzívák értéke
Oddo-jelentés
Passzívák értéke
Bizottsági szakértő
Elsőbbséget élvező kötelezettségek, ebből:
-
Szociális és adókötelezettségek
(…)
(…)
-
Eszközökkel fedezett pénzügyi kötelezettségek (154)
(…)
(…)
A szerződés szociális tervének költsége
(…)
(…)
Nyugdíjasok segélyegyesületeinek költsége (155)
(…)
(…)
Felszámolási eljárás költsége
(…)
(…)
Interkaláris üzemeltetési veszteségek (156)
(…)
(…)
Elsőbbséget élvező hitelezők kielégítése
(…)
(…)
Elsőbbséget élvező hitelezők kielégítése utáni csődtartozások (157)
(…)
(…)
Szerződésen kívüli szociálisterv-költségek
(…)
(…)
Fő üzemeltetési szerződések felbontásának költsége
(…)
(…)
Lízingelt hajók átruházásának járulékos költsége
(…)
(…)
Elsőbbséget nem élvező hitelezők kielégítése
(…)
(…)
Forrás: Oddo-Hastings jelentés, Bizottság könyvvizsgálójának jelentése
(299)
A Bizottság megjegyzi, hogy a társasági passzíva az SNCM forrásának fő eleme. Az elsőbbséget élvező társasági forrást, azaz a szerződéses szociális terv költségét illetően a Bizottság szakértője próbák alapján ellenőrizte a terv valamennyi részének számítási képleteit, és sem hiányosságot, sem pedig hibát nem állapított meg. Tekintetbe véve ezt az ellenőrzést, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok által a szerződéses szociális terv címén közölt […] millió EUR-s összeg elfogadható.
(300)
Az interkaláris üzemeltetési veszteségeket illetően a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a becslés óvatos, tekintettel a jogszabályozásra, különösen pedig a Kereskedelmi Törvénykönyv L.622-10 és az 1985. december 27-i, 85-1388 számú rendelet 119-2 cikkeire, amelyek értelmében az SNCM-et az illetékes cégbíróság valószínűleg arra kötelezi, hogy tevékenységét az államügyészség kérésére meghosszabbítható két hónapos időtartamra folytassa közszolgáltatási kötelezettségei miatt.
(301)
Ami a csődtartozásokat illeti, a Bizottság szakértője nem fogalmazott meg különös észrevételt. Mindazonáltal korrigálta a […] millió EUR összeget az eszközök „Nettó pénzállomány” költséghelyének átdolgozásából származó […] millió EUR összeggel. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy ez a változtatás összhangban van az SNCM eszközei értékelése során végrehajtott módosításokkal.
(302)
A szerződésen kívüli szociális terv költségei vonatkozásában (kiegészítő végkielégítésen kívül) a Bizottság szakértője úgy ítéli meg, hogy a jogviták költségét […] millió EUR-ban kellene megállapítani a francia hatóságok által közölt […] millió helyett. Ezzel kapcsolatban a Bizottság úgy véli, hogy a szakszervezetek bizonyára a határozott időre szóló szerződések (CDD) határozatlan időre szóló szerződéssé (CDI) történő átminősítését kérik (158), viszont úgy ítéli meg, hogy a számítás csak azokat a határozott idejű szerződéssel rendelkező munkavállalókat érintheti, akik számára ez a kockázat csaknem bizonyos (azaz […] CDD). Egy bruttó […] EUR-s havi keresetet figyelembe véve 9 havi fizetés kártérítéssel az első […] CDD-k és 6 hónappal számolva a további […] esetében a végösszeg […] millió EUR.
(303)
A lízingelt hajók átruházásához kapcsolódó nettó passzívával kapcsolatban a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a számítás hátterében álló feltevések indokoltak, nevezetesen a GIE szerződéses kötöttségei miatt, amely az SNCM harmadik fél által történő mindennemű helyettesítését korlátozza, és az adókedvezményeket francia zászló alatt üzemeltetett hajók feltételéhez köti. Egyébiránt az is indokolt, hogy a jogi kockázatot nem alkalmazzák a lízingben üzemeltetett hajók esetében, mivel ezeket a hajókat a GIE hitelező bankjai értékesítik. Ilyen körülmények között a Bizottság úgy ítéli meg, hogy 2005. szeptember 30. és a hajó tényleges átruházási időpontja között indokolt kikötői pénzügyi költség figyelembevétele.
(304)
A fentiekre való tekintettel a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az SNCM elsőbbséget élvező passzívája 2005. szeptember 30-án […] millió EUR, míg az elsőbbséget nem élvező forrásainak összege […] millió EUR.
(305)
A fentiek fényében a Bizottság úgy ítéli meg, hogy 2005. szeptember 30-án az SNCM eszközeinek értéke (azaz […] millió EUR) nem volt elegendő az elsőbbséget élvező hitelezők (azaz […] millió EUR) és az elsőbbséget nem élvező hitelezők (azaz […] millió EUR) kielégítéséhez.
(306)
Ilyen körülmények között, forrásfeltöltésre kötelezés hiányában (lásd alább) és tekintettel a jelen határozat 273. pontjára, illetve az eszközök elégtelenségére, az SNCM CGM által történő felszámolásának költsége a kiegészítő végkielégítések költségére korlátozódna, azaz […] millió EUR-ra.
(307)
Ebből következik, hogy a francia hatóságok azon döntése, hogy az SNCM-et 158 millió EUR-s negatív áron átruházzák, a minimum […] millió EUR-s felszámolási költséggel összehasonlítva úgy tekinthető, hogy ez megfelel egy olyan döntésnek, mint amit egy piacgazdasági magánbefektető csoport hozott volna.
10.2.2.2. A SNCM bírósági felszámolásának következményei
(308)
A Bizottság a francia hatóságok azon érvét is megvizsgálta, amely szerint az államot, mint többségi részvényest, a vállalat felszámolása esetén forrásfeltöltésre kötelezhetnék (lásd alább). Ebben az esetben a francia hatóságok véleménye szerint a felszámolási költség kiszámítása során a részvényes állam számára a nemzeti jogot kell figyelembe venni, ahogyan azt a Bizottság ABX Logistics határozatában elfogadta (159), és esetenként kell megítélni az ágazat sajátosságainak (160), illetve az adott ügy körülményeinek figyelembevételével.
(309)
Jelen esetben a Bizottság megjegyzi, hogy a francia hatóságok 2006. március 28-án benyújtották hozzá azokat a dokumentumokat, amelyek igazolják, hogy az SNCM részvénytulajdonosa elvégezte a számára legkisebb költséggel járó megoldás keresését, párhuzamosan vizsgálva kezdettől fogva két utat, tudniillik a vállalat felszámolását és annak negatív áron történő eladását.
(310)
A fent említett, a Bizottságnak benyújtott szakértői vélemények alapján a francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy az a tényleges összköltség, amelyet a Francia Köztársaságnak, mint részvényesnek, a CGMF-en keresztül viselnie kellett volna […] és […] millió EUR közé tehető a 2005. szeptember 30-i állapot szerint. Ez a becslés számításba veszi nevezetesen a francia állam „forrásfeltöltési” kötelezettségének kockázatát, amennyiben egy bíróság az SNCM tényleges irányítójának tekintené, és azt a kockázatot, hogy az államot az elbocsájtott személyzet kiegészítő végkielégítéseinek megfizetésére kötelezik. A francia hatóságok úgy vélik, hogy ezeket a kockázatokat számításba kell venni az SNCM esetleges felszámolásával járó tényleges költségek kiszámítása során.
(311)
Ily módon felvetődik annak a tényleges költségértékelésnek a kérdése, amelyet Franciaországnak részvényesként valószínűleg viselnie kellett volna az SNCM bírósági felszámolása esetén, annak meghatározása céljából, hogy a költségek viselését kimondó ítélet lehetőségére, illetve annak nagyságára való tekintettel (161) egy körültekintő magánbefektető inkább leányvállalata azonnali értékesítését választotta volna-e egy 158 millió EUR-s negatív áron, mint e kockázat vállalását.
a) Az állam forrásfeltöltésre kötelezésének lehetőségéről
(312)
A francia jogban egy bírósági felszámolás alatt álló társaság felszámolóbiztosának joga van kártérítési keresetet kezdeményezni a társaság volt vezetői ellen, úgynevezett „forrásfeltöltési kereset”-et megmentési terv, vagy bíróság által kimondott szanálás, illetve bírósági felszámolás elhatározása esetén (162).
(313)
A csődbe ment társaság volt vezetői elleni forrásfeltöltési eljárás megindítását a társasági vagyon újraképzésének szükségessége indokolja, és az a felszámolóbiztos feladatai közé tartozik.
(314)
A Bizottságnak küldött több levelükben a francia hatóságok megerősítették, hogy az a feltevés, hogy a francia államot egy hazai bíró az általa irányított vállalat forrásfeltöltésére ítéli, több mint hihető forgatókönyv, és azt az SNCM esetleges felszámolásának tényleges költségei között szerepeltetni kellene.
(315)
Az SNCM 2008. február 28-i okirataiban szakértői jelentést nyújtott be felmérve egy, a francia állam számára történő forrásfeltöltési kötelezettség előírásának jogi következményeit. Ez a jelentés arra a következtetésre jut, hogy egy ezzel az üggyel foglalkozó cégbíróság igen nagy valószínűséggel kimondta volna az állam felelősségét ezen a jogon, és az SNCM szociális kötelezettségei egészének vállalására ítélte volna.
(316)
Ebben az esetben a Bizottságnak az a véleménye, hogy tekintettel az SNCM-ben megállapított eszközállomány elégtelenségre (ld fent), és figyelembe véve a felszámolóbiztos lehetséges polgári jogi felelősségvállalását az 1985-ös törvény értelmében a jog nem gyakorlása esetén és a hitelezők kereseti joga értelmében 2005 óta, az SNCM bírósági felszámolását feltételezve nagy valószínűséggel forrásfeltöltési keresetet indítottak volna a francia állam ellen (163).
(317)
A vonatkozó törvényi szabályozás azt mondja ki, hogy a felszámolás alatt álló társaság tartozásai a jogi vagy tényleges volt vezetők terhére írhatók négy feltétel halmozott megléte esetén.
i. Az állam mint a bírósági felszámolás alatt álló vállalat jog szerinti vagy tényleges irányítójaként történő elismerése (164)
(318)
Jelen esetben a Bizottság megjegyzi, hogy az SNCM szakértője részletes elemzést adott, amely arra enged következtetni, hogy a francia államot nagy valószínűség szerint az SNCM tényleges gazdálkodójának minősítették volna. A fent említett szakértői vélemény lényegében kimutatta a vonatkozó törvényi szabályozásnak megfelelően (165), hogy az állam olyan pozitív gazdálkodási és irányítási műveleteket hajtott végre, mégpedig hosszú időn keresztül, amelyek nyilvánvalóan nem a törvény által előírt hatósági ellenőrzés körébe tartoztak. Az SNCM szakértőjének jelentése szerint az állam különösen az ellenőrzési hatáskör keretében - amelyet maga állított fel - döntéseket hozott, ellenőrzési hatáskörével visszaélt, hogy a vállalat számlájára, a nevezett döntések meghozatalára jogosult vezetők helyett és helyében döntéseket hozzon. Továbbá az is valószínűsíthető, hogy az SNCM igazgatószervei ténylegesen semmilyen függetlenséggel nem rendelkeztek az állammal szemben a vállalat irányításában. Végül az állam az SNCM igazgatószervei helyébe lépett, amikor egyedül hozott stratégiai döntéseket, az említett vezetők tájékoztatása nélkül.
(319)
A Bizottság megállapítja, hogy a francia hatóságok 2008. március 28-i irataikban nem fogalmaztak meg fenntartást a francia államnak az SNCM tényleges gazdálkodójává minősítésével kapcsolatban. 2006. november 20-án kelt levelükben a francia hatóságok maguk jelzik, hogy a bíró bizonyára az SNCM részvénytulajdonosának minősíti majd az államot, mint a vállalat tényleges vagyonkezelőjét. Mindazonáltal nyilvánvaló, hogy egy ilyen, az állami támogatásra vonatkozó eljárás keretében tett nyilatkozat önmagában nem lehet elegendő annak jogos megállapításához, hogy egy bíró az országos hatóságokat a kérdéses intézkedések kedvezményezett vállalata tényleges vezetőinek tekintette volna-e, és főleg nem egy ilyen eshetőség valószínűségének meghatározásához.
(320)
A jelen eset körülményei között nem szükséges, hogy a Bizottság a francia hatóságok által közölt elemek értékeléséről bővebben is állást foglaljon, tekintettel a Bizottság fenti 10.2.2.1 fejezetben megfogalmazott következtetésére.
ii. A bírósági felszámolás alatt álló, a francia állam tényleges vezetése alatt működő vállalat egy vagy több gazdálkodási hibája
(321)
Jelen esetben a Bizottság kiemeli, hogy az SNCM szakértőjének jelentése egy nem kimerítő, tényszerű elemeket felsoroló lista alapján egy sor tényezőt megjelölt annak bizonyítására, hogy az állam, az SNCM tényleges vezetője gazdálkodási hibákat követett el.
(322)
Megemlítik különösen, hogy a francia állam a […] beruházások terén követett el hibákat. Az állam ugyancsak számos gazdálkodási hibát elkövetett a […] terén.
(323)
Ezzel kapcsolatban, […] (166). 2007. április 30-i levelükben a francia hatóságok igen magasra értékelték annak kockázatát, hogy az állam felelősségét megállapító ítélet születik, tekintetbe véve a Kereskedelmi Törvénykönyv L. 651-2 cikkében foglalt gazdálkodási hiba […] értékelési szempontjait. Mindazonáltal nyilvánvaló, hogy egy, az állami támogatásokra vonatkozó eljárás keretében tett ilyen kijelentés önmagában nem lehet elegendő annak jogszerű megállapításához, hogy egy bíró úgy ítélte volna-e meg, hogy az országos hatóságok a szóban forgó hibákat elkövették, és főleg nem egy ilyen eshetőség valószínűségének meghatározásához.
iii. Az eszközállomány elégtelenségének megállapítása
(324)
A jelen esetben a Bizottság megállapítja, hogy 2006. november 16-i levelükben a francia hatóságok becslést közöltek az SNCM eszközállományának elégtelenségére vonatkozóan az előzőekben említett CGMF és Oddo-Hastings szakértői jelentései alapján. A Bizottság megjegyzi, hogy az SNCM által a Bizottságnak 2008 februárjában átadott, a forrásfeltöltési eljárásról szóló szakvéleménye ugyanezeken a jelentéseken alapul, a vállalat bírósági felszámolása esetén történő eszközállomány-elégtelenség fennállásának megállapításához. Különösen az Oddo-Hastings jelentés emel ki egy […] millió EUR körüli eszközállomány-elégtelenséget a 2005. szeptember 30-i állapot szerint, amelyet egyrészt az SNCM ([…] millió EUR) eszközértékének, másrészt a vállalat forrásértékének (elsőbbséget élvező és elsőbbséget nem élvező tartozások, melyeket sorrendben […] millió EUR-ra és […] millió EUR-ra becsültek) különbségéből számoltak ki.
(325)
A Bizottság megállapítja, hogy a fent említett francia jogalkalmazás értelmében eszközállomány-elégtelenséget akkor állapítanak meg, amikor a társaság csődbiztosa nem rendelkezik elegendő eszközzel a hitelezők kielégítésére, legyen szó akár elsőbbséget élvező, akár elsőbbséget nem élvező hitelezőkről. Ami különösen a vállalat üzleti követeléseit illeti, a vállalat társasági forrását minimum a klasszikus bérkövetelések alkotják, tehát azok a követelések, amelyek forrása közvetlenül a munkaszerződésben, a kollektív szerződésben vagy a törvényben található, és amelyeket a felszámoló biztos automatikusan a vállalat passzívái közé ír (167).
(326)
A Bizottság korábban az SNCM eszközállomány elégtelenségét […] millió EUR-ra értékelte a 2005. szeptember 30-i állapot szerint.
iv. Okozati összefüggés megléte a hibák és a megállapított eszközállomány- elégtelenség között
(327)
A francia hatóságok véleménye szerint a francia jogban a forrásfeltöltési eljárást kérelmezőnek nem kell meghatároznia a vezető gazdálkodási hibájából fakadó passzívanövekedés összegét. Egy jogi személy vezetőjének felelőssége kimondható a Kereskedelmi Törvénykönyv L. 624-3 cikke alapján, még akkor is, ha az általa elkövetett gazdálkodási hiba az eszközök elégtelenségének csupán egyik oka, és kötelezhető a társaság adósságállományának teljes, vagy részleges viselésére, még akkor is, ha ennek az adósságnak csak egy része származik az ő hibájából. (168)
(328)
A jelen esetben a Bizottság megjegyzi, hogy az SNCM szakértője nyilvánvalónak minősíti az összefüggést a gazdálkodási hibák és a megállapított eszközállomány elégtelenség között. A fenti szakértő által bemutatott értékelések alapján a jelen határozat 322. pontjában nem kimerítő felsorolásban kiemelt, állami gazdálkodási hibákra visszavezethető pénzügyi kár […] millió EUR-ra tehető (169).
(329)
A francia hatóságok […] (170).
(330)
A Bizottság továbbá megállapítja, hogy a francia hatóságok, 2006. november 16-i, 2007. április 27-i és 2008. március 28-i okirataikban […] (171). A francia hatóságok […] (172). A francia hatóságok maguk is elismerték 2005. november 16-i levelükben, hogy „egyértelmű, hogy a részvényes államot, amelyet a bíró nagy valószínűséggel az SNCM korlátolt felelősségű társaság tényleges irányítójának tekint, minden bizonnyal az SNCM aktíva elégtelensége egészének viselésére kötelezik majd a Kereskedelmi Törvénykönyv L651-2 cikke értelmében”.
(331)
Jelen eset körülményei mellett nem szükséges, hogy a Bizottság a francia hatóságok által megjelölt elemek további értékelését adja, tekintetbe véve a Bizottság fenti 10.2.2.1 fejezetben hozott következtetését.
b) Az SNCM bírósági felszámolásával járó teljesköltség-értékeléséről
(332)
Az előzőekben leírtak fényében, az ügy jelenlegi állása mellett a Bizottságnak nem feladata a felvetődő részvényesi felelősség tényleges gazdasági költségének megállapítása.
(333)
E tekintetben a Bizottság kiemeli, hogy a Kereskedelmi Törvénykönyv L624-3 cikke alapján a felszámolás alatt álló társaság jogi vagy tényleges vezetője ilyen körülmények között köteles megfizetni a megállapított aktívaelégtelenség egészét, vagy annak egy részét.
(334)
A Bizottság megállapítja, hogy a fenti cikk szabad kezet ad a bíróknak annak megítélésében, hogy helyénvaló-e a vezetőt a társaság tartozása egészének, vagy annak egy részének megfizetésére ítélni. A vonatkozó joggyakorlat fényében kitűnik, hogy a semmítőszékek és a bíróságok érzékenyek az eljárásba vont vezető viselkedésére, és a büntetéseket azoktól a tényállásoktól függően változtatják, amelyeket fel tudnak venni.
(335)
A fentieknek megfelelően a francia hatóságok úgy ítélik meg, hogy a francia államnak a megállapított aktívaelégtelenség egy […] és […] % közötti részét kell majd viselnie, azaz egy […] millió EUR és […] millió EUR közé tehető árollót.
(336)
A Bizottság hangsúlyozza, hogy az SNCM-éhez hasonló, a Les Mines de Salsignes-t, a BRGM al-leányvállalatát (ipari és kereskedelmi jellegű állami létesítmény) (173) érintő helyzetben a Semmítőszék Kereskedelmi Kamarája a BRGM-et és leányvállalatait tényleges vezetői minőségben a Les Mines de Salsignes többi vezetőjével együtt egyetemlegesen az aktíva elégtelenség egészének megfizetésére ítélte. (174) A Coframines és a BRGM, így tehát végül az állam terhére írt adóssághányad 73,6 % volt. E döntés értelmében a semmítőszék kiemelte, hogy az igazgatótanácsot függő helyzetbe hozták a szóban forgó két egységgel szemben.
(337)
Mindazonáltal a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok az állami támogatásokra vonatkozó szabályok fényében nem bizonyították, hogy az állam fent említett, a vállalatot károsító gazdálkodási hibái mennyiben jelentenek olyan hibákat, amilyeneket bármelyik más piacgazdasági magánbefektető elkövethetett volna. E tekintetben valójában azt kell kiemelni, hogy csak az ilyen, szabályszerűen megállapított hibákat lehet számításba venni annak meghatározására, hogy tekintettel a költségek megfizetését kimondó ítélet veszélyére és annak nagyságára (azaz egy jövőbeli büntetés kockázatának frissített nettó értéke), egy körültekintő magánbefektető inkább egy 158 millió EUR-s negatív ár azonnali kifizetését választotta volna-e, mint ezt a kockázatot. Valójában nem ítélhető meg, hogy egy magánbefektetőt nem vállalkozói, hanem általános jellegű megfontolások késztettek-e hibák elkövetésére (például szociális vagy területfejlesztési célból).
(338)
A Bizottság nem tagadja, hogy bizonyos kivételes esetekben egyes nemzeti törvényalkotások kilátásba helyezik harmadik személyek számára azt a lehetőséget, hogy egy felszámolt társaság részvénytulajdonosai ellen forduljanak, nevezetesen, ha ezek a részvényesek olyan jogi vagy tényleges vezetőknek tekinthetők, akik a vállalatnak kárt okozó gazdálkodási hibákat követtek el. Mindazonáltal annak ellenére, hogy a francia jogban van ilyen lehetőség, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok jelen esetben nem oszlatták el kellőképpen a Bizottság kételyeit azokkal az érvekkel kapcsolatban, amelyeket annak kockázatából merítettek, hogy az SNCM bírósági felszámolása esetén a francia államot e társaság forrásfeltöltésére ítélték volna. Mindenesetre erre a szempontra vonatkozóan a jelen határozatban nem szükséges dönteni, tekintetbe véve a Bizottság fenti 10.2.2.1 fejezetében hozott következtetését.
(339)
Az eszközállomány elégtelenségén felül a francia hatóságok véleménye szerint, tekintetbe véve az ebben a tárgykörben alkalmazott joggyakorlatot (175), egy bíró bizonyára a kiegészítő kártérítések megfizetésére (azaz […] és […] millió EUR közötti összeg) ítélte volna a francia államot. A francia hatóságok véleménye szerint az a tényleges költség, amelyet a Francia Köztársaságnak részvényesként viselnie kellett volna, […] millió EUR és […] millió EUR közé tehető.
(340)
A francia hatóságok leszögezik, hogy az utóbbi időben hozott ítéletekben a francia bíróságok a jogi vagy tényleges vezetőt az eszközállomány elégtelenségén felül a kiegészítő végkielégítések viselésére ítélték, a vállalat által a felszámolásukat megelőzően készített szociális terv alapján.
(341)
A francia hatóságok jelzik különösen, hogy az Aspocomp ügyben a francia Aspocomp SAS társaság, a finn Aspocomp Group Oyj társaság 99 %-os tulajdonú leányvállalata, vállalkozási megállapodást írt alá 2002. január 18-án, melyben leírták egy szociális terv kártérítési feltételeit az összesen 550 munkavállaló közül 210 dolgozóra vonatkozóan. Ez a megállapodás meghatározta különösen a kompenzációs és kiegészítő végkielégítések, valamint az önkéntes kilépésekhez nyújtott támogatások összegét. Márpedig a csoport stratégiaváltását követően az anyavállalat Aspocomp Group Oyj 2002. február 21-én úgy döntött, hogy nem finanszírozza tovább az Aspocomp SAS leányvállalatát, ennek következtében ez utóbbi csődöt jelentett be. Ez a döntés ténylegesen megakadályozta a leányvállalatot a vállalkozási megállapodásban vállalt kötelezettségei teljesítésében, és kénytelen volt valamennyi más dolgozóját elbocsátani.
(342)
Ilyen körülmények között a Roueni Fellebviteli Bíróság megerősítette az Evreux-i Munkaügyi Bíróság tanácsának ítéletét, és a leányvállalata gazdálkodását 99 %-ban ellenőrző Aspocomp Group Oyj társaságot fizetésre kötelezte: (i) a vállalati megállapodás által érintett munkavállalók számára, továbbá ebben az egy megállapodásban előírt kompenzációs és kiegészítő végkielégítések, illetve kártérítések fizetésére a tényleges és komoly indok nélkül elbocsátott dolgozók részére, (ii) az Aspocomp csődjelentése keretében elbocsátott dolgozóknak azonos kártérítésekre, mivel a vállalati kötelzettségek nem teljesítésével az anyavállalat vislkedése tisztességtelen, könnyelműsége pedig kifogásolható volt.
(343)
Jelen esetben a Bizottság megjegyzi, hogy az ügy okirataiból kiderül, hogy a 2002-es szociális terven alapuló és 2005 tavaszán bevezetett, elfogadott szociális tervet az SNCM részvényese 2005. április 25-én a vállalat igazgatóságával történő egyeztetés nélkül felfüggesztette. A Bizottság megállapítja továbbá, hogy ezt a szociális tervet azelőtt dolgozták ki, mielőtt az állam az SNCM eladásáról döntött.
(344)
A Bizottság úgy véli, hogy feltéve, hogy az SNCM-et felszámolták volna, a vállalat munkavállalói bizonyára bíróság előtt érvényesítették volna ennek a szociális tervnek a rendelkezéseit.
(345)
Ahhoz, hogy egy ilyen lépés releváns lehessen a jelen esettel megegyező más esetben, a Bizottságnak értékelnie kell, hogy (i) egy bíró elítélt volna-e egy Tagállamot azért, mert az a kérdéses szociális tervet (ii) anélkül függesztette fel, hogy a vállalat igazgatóságával ezügyben egyeztetett volna, illetve meg kell határoznia azt az összeget, amelyet a Tagállamnak az ítélet szerint ebben az esetben fizetnie kellene, (iii) csakúgy, mint egy ilyen eshetőség valószínűségét (176).
(346)
A Bizottság megemlíti, hogy a Semmítőszék Kereskedelmi Kamarájának egy ítélete, amelyben a Bíróság jelzi, hogy kész kártérítési keresetet befogadni egy olyan domináns társaság ellen, amelynek helytelen magatartása a leányvállalat összeomlásához vezetett, és ennek következtében kollektív elbocsátásokhoz (177), ugyanúgy értelmezhető, mint az Aspocomp jogalkalmazás.
(347)
Ebben a tekintetben a Bizottság megállapítja mindazonáltal, hogy a Rouen-i Fellebbviteli Bíróság ítéletéből fakadó elvet ma még más, hasonló jellegű ítéletek nem erősítették meg. Következésképpen a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a francia hatóságok nem oszlatták el kellőképpen a Bizottság kétségeit arra vonatkozóan, hogy az SNCM részvényesének felelősségre vonása és a kiegészítő végkielégítések kifizetésére történő kötelezése felvetődhet-e ezen ítélet alapján. Mindenesetre erre a szempontra vonatkozóan a jelen határozatban nem szükséges dönteni, tekintetbe véve a Bizottság fenti 10.2.2.1 fejezetében hozott következtetését.
10.2.2.3. Következtetés
(348)
A Bizottság a fentiek alapján úgy ítéli meg, hogy az SNCM átruházása mellett történő döntés egy negatív 158 millió EUR-s áron megfelel annak a döntésnek, amelyet egy piacgazdasági magáncsoport hozott volna, azoknak a szociális költségeknek a figyelembevételével, amelyek a vállalat felszámolásával járnának.
(349)
A Bizottság ezt az elemzést csupán azokra a feltevésekre alapozta, amelyek ésszerűnek és kellőképpen indokoltnak tűntek számára. Ezek az értékelések arra engednek következtetni, hogy a francia hatóságok által választott forgatókönyv és az alternatív megoldás közötti különbség legalább […] millió EUR, mely összegnek bőven fedeznie kellene az elemzést követően elfogadott értékelések esetleges hibáját.
(350)
Továbbá a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a 158 millió EUR-s negatív ár az állam és a magánátvevők közötti tárgyalás eredményeként született meg egy nyílt, átlátható, diszkriminációtól mentes és feltétel nélküli közbeszerzési eljárás útján. Ezzel kapcsolatban a Bizottság úgy ítéli meg, hogy ez az ár, amely a lehetőségekhez képest a legkevésbé negatív piaci árat jelenti.
(351)
A jelen határozat 284. pontjában felsorolt korlátok ellenére a Bizottság jelzi, hogy a Bizottság szakértője ellenőrizte az SNCM értékesítési forgatókönyveit a szokásos tevékenységből származó (operatív) diszkontált, szabad cash flow módszere alapján, amely a francia hatóságok által a HSBC Banktól megrendelt jelentésből származik. A Bizottság szakértője úgy ítéli meg, hogy a HSBC számításai helyesek. E szimulációk eredményei alapján az a következtetés vonható le, hogy az SNCM számára fizetett ár megfelel a vállalat diszkontált operatív cash flow módszer alapján becsült értékének a művelet időpontjában.
(352)
A fenti 10.2.2.1 fejezetből kitűnik, anélkül, hogy a fenti 10.2.2.2. fejezetben bemutatott elemekre vonatkozóan következtetéseket kellett volna levonni, hogy a szóban forgó intézkedés gazdasági előnnyel sem az SNCM, sem a magánátvevők számára nem jár. Következésképpen az állam 158 millió EUR-s tőkejutattása a vállalat magánátvevőkre történő átruházását megelőzően, azaz a 158 millió EUR-s negatív eladási ár nem állami támogatás az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében.
10.3. A CGMF 8,75 millió EUR összegű tőkejuttatása
10.3.1. Jogi hivatkozási alap
(353)
Ha a szóban forgó állami hatóságok fellépése magánszereplők jelentős bevatkozásával együtt valósult meg összehasonlítható feltételek mellett, egy gazdasági előny megléte azonnal elvethető (178).
(354)
A Bizottság közösségi bíró által szentesített döntéshozatali gyakorlata eleve kizárja az állam tőkejuttatásának támogatás jellegét ilyen körülmények között, amennyiben a következő három feltétel teljesül:
-
a magánintervenciónak gazdasági szereplőktől kell származnia. Ez nincs így a munkavállalóknak az érintett vállalat tőkéjéből történő részesedésszerzése esetén (179),
-
a magánfellépésnek jelentősnek kell lennie. Ez nem teljesül például egy olyan magánintervenció esetében, amely a szóban forgó összegnek csupán 3,3 %-ára terjed ki (180),
-
a magánfellépésnek az állami intervencióval együtt kell történnie. A Bíróság ennek megfelelően igazolta a Bizottság elemzését, amely szerint az állami tőkejuttatások lehetnek állami támogatások, amikor a magánbefektetésekre ugyanabban a vállalatban csak az állami tőkejuttatások kiutalása után kerül sor (181). A Bizottság mindazonáltal időnként olyan magánfellépés figyelembevételét is elfogadja, amelyre röviddel egy állami beavatkozás után került sor, különösen, amikor a magánbefektető az állami fellépés időpontjában már szándéknyilatkozatot írt alá (182).
10.3.2. A jelen esetre történő alkalmazás
(355)
A Bizottság először megállapítja, hogy az SNCM részvényeit gazdasági szereplőkre, a BCP-re és a VT-re ruházták át. Az átruházási művelet kapcsán az államnak kísérőleg 8,75 millió EUR összegű tőkét kellett juttatnia a vállalatnak, oly módon, hogy az SNCM-ben meglévő 25 %-os részesedésését megőrizze, különösen a munkavállalóknak tett ígéretének megfelelően.
(356)
Ezután a francia állam 8,75 millió EUR-s tőkejuttatását össze kell hasonlítani a magánbefektetők tőkejuttatásával, azaz a 26,25 millió EUR-val. Ez a megoszlás, ahogyan az az előbbiekben szerepel, a francia hatóságok kötelezettségvállalásából fakad, amely szerint az érintett vállalatban megőriznek egy 25 %-os részesedést. A teljes összeg 75 %-át érintő magántőke-juttatás kapcsán a Bizottság úgy ítéli meg, hogy ez jelentős. Mellesleg a Bizottság hangsúlyozza, hogy a magánpartnerek pénzügyi helyzete szilárd, hogy az SNCM megvétele tökéletesen illeszkedik vállalkozási stratégiájukba, és hogy az említett átvevők üzleti terve a 2009-es év végétől kezdve a nyereséges gazdálkodáshoz történő visszatérést irányozza elő.
(357)
Végül pedig a két tőkejuttatási művelet kísérő jellegét illetően a Bizottság szakértője ellenőrizte, hogy a szóban forgó tőkéket az SNCM valamennyi részvényese befizette, a CGMF-et is beleértve.
(358)
Valójában azt ellenőrizték, hogy 2006. május 31-én az SNCM igazgatótanácsa megállapította, hogy az előzőekben felsorolt műveletek megtörténtek. Konkrétan a valamennyi részvényes által történő, együttes és kísérő tőke emelésére 35 millió EUR összegben 2006. május 31-én került sor. Ez két, egymást kísérő szakaszban valósult meg: i. egy első, […] részvényes tőkeemelést teljes egészében az átvevők jegyeztek készpénzben ([…] EUR) névértéken, és ii. egy második, […] részvényes (negyedrészben befizetett) tőkeemelést részben az átvevők jegyeztek ([…] részvénynyel, azaz egy 26,25 millió EUR-s összeget) és a francia állam a CGMF révén ([…] részvénnyel, azaz egy 8,75 millió EUR-s összeget), azonos feltételek mellett, tehát készpénzben történő jegyzéssel […] EUR névértékű összegben.
(359)
Az állami és magán tőkejuttatások ennélfogva szigorúan egyidejűek.
(360)
A fentiek fényében a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a jogalkalmazás által a szóban forgó intézkedés támogatás jellegének eleve kizárására felállított feltételek teljesültek. Következésképpen a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a francia állam 8,75 millió EUR nagyságú tőkebevitele nem juttatja gazdasági előnyhöz az SNCM-et, mivel ez a tőkebevitel egy magántőke-juttatással párhuzamosan valósult meg összehasonlítható feltételek mellett, a közösségi joggyakorlat értelmében.
(361)
Mindenesetre a Bizottságnak az a véleménye, hogy az állami tőkejuttatás jövedelmezőségi szintje, azaz évi […] %, a befektetett tőke megfelelő jövedelmezőségét jelenti hosszú távon egy magánbefektető számára.
(362)
Ezzel kapcsolatban a Bizottság csakugyan megállapítja, hogy az Állam SNCM javára történő tőkebefektetésének állandó hozama ez utóbbit mentesíti az üzleti terv végrehajtásának minden kockázatától, mivel ez a hozam teljes mértékben elkülönül a vállalat teljesítményétől (növekvő vagy csökkenő). Így a DSP SNCM javára történő odaítélése nem teszi majd lehetővé az állam számára részesedése várt hozamának növelését.
(363)
A Bizottság szakértője ebből azt a következtetést vonta le, hogy a kockázat szempontjából a francia állam tőkejuttatása közelebb állt egy állandó kamatozású kötvényhez, mint egy részvénybefektetéshez. Ebből az következik, hogy a […] %-os jövedelmezőségi szintet össze kell hasonlítani a francia magánszektor kötvénykamataival a művelet időpontjában. A Bizottság szakértője szerint ennek mértéke 2006. május végén 4,15 %-on állt.
(364)
Végül a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az SNCM átruházási bontózáradéka nem olyan természetű, hogy az megkérdőjelezné a befektetőkkel való egyenlő bánásmód elvét. Ez a záradék valójában az SNCM magánátvevőkre történő teljes átruházására vonatkozik, nem pedig a magánátvevők (26,25 millió EUR) és az állam (8,75 millió EUR) egyidejű befektetésére a privatizált SNCM-ben.
(365)
Az előzőek fényében a Bizottság megállapítja, hogy a szóban forgó intézkedés az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében nem állami támogatás.
10.4. A személyi támogatások intézkedései (38,5 millió EUR)
10.4.1. Jogi hivatkozási alap
(366)
Annak megállapítása érdekében, hogy egy intézkedés gazdasági előnyhöz juttat-e egy vállalkozást, „meg kell […] állapítani, hogy a kedvezményezett vállalkozás olyan előnyhöz jut-e, amelyet szokásos piaci feltételek mellett egyébként nem érhetne el” (183), vagy megfordítva, ha elkerüli „azoknak a költségeknek a viselését, amelyek rendes körülmények között a vállalkozás saját pénzügyi forrásait terhelték volna, és így megakadályozták volna, hogy a piacon jelen lévő erők a szokásos módon fejtsék ki hatásukat” (184).
(367)
Egy állandó jogalkalmazás szerint a szokásos költség olyan költség, amelyet egy vállalkozás a szokásos üzletmenete, vagy szokásos tevékenységei keretében visel (185). Pontosabban a Bíróság jelezte, hogy a szociális adóterhek csökkentése állami támogatás, ha ez az intézkedés „arra irányul, hogy egy meghatározott ágazatban mentesítse a vállalkozásokat az általános rendszer szokásos alkalmazásából eredő terhek alól, anélkül, hogy ezt a mentesítést bármi indokolná a rendszer jellege vagy általános felépítése alapján” (186). Ezzel az ítéletével a Bíróság világosan jelzi, hogy egy gazdasági előny meglétét a társadalombiztosítás általános rendszeréhez képest kell megállapítani, az adóügyek esetében használt azonos megközelítés alkalmazásával.
(368)
2001. szeptember 20-án a Bíróság megerősítette ezt a megközelítést: „egy támogatás a vállalkozások által rendes körülmények között saját költségvetésükből fedezett, a szóban forgó szokásos üzletmenet során felmerült költségek csökkentését jelenti, míg egy speciális teher épp ellenkezőleg, ezekhez a szokásos költségekhez viszonyítva jelent többletköltséget” (187).
(369)
Következésképpen annak meghatározásához, hogy az állami támogatás fogalmára vonatkozó jogalkalmazás értelmében mi jelent előnyt, feltétlenül meg kell határozni azt a referenciaszabályt vagy alkalmazandó közös rendszert egy adott jogi rendszer keretén belül, amellyel ezt az előnyt összehasonlítják majd (188). Ezzel kapcsolatban a Bíróság egyébként úgy ítélte meg, hogy a referenciakeret meghatározása nagyon fontos az adóintézkedések esetében, mivel egy előny meglétét csak egy úgynevezett „normális” adóztatáshoz képest lehet megállapítani, azaz a hivatkozott földrajzi területen hatályban lévő adó mértékéhez képest (189).
(370)
Egyébiránt egy állandó bírói gyakorlat szerint „Az EK-Szerződés 92, cikkének alkalmazása szempontjából közömbös, hogy az intézkedés vélelmezett kezvezményezettjének helyzete javul vagy romlik-e a korábbi jogállapothoz képest, vagy ellenkezőleg, az időben nem változott […]. Csak azt kell meghatározni, hogy egy adott jogi rendszerben egy állami intézkedés” bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos árukat „előnyhöz juttat-e az EK-Szerződés 92. cikkének (1) bekezdése értelmében más vállalkozásokhoz képest, amelyek az illető intézkedések célja tekintetében összehasonlítható tényállási, és jogi helyzetben vannak” (190).
10.4.2. A jelen esetre történő alkalmazás
(371)
A Bizottság jogalkamazási és határozathozatali gyakorlatából (191) következik, hogy a szóban forgó intézkedés nem támogatás jellegének kizárásához a Bizottságnak ellenőriznie kell, hogy az intézkedés nem csökkenti-e az SNCM szokásos gazdálkodásából fakadó adóterheit, azaz a jelen esetben az ágazatban a munkaszerződés felbomlása keretében általánosan alkalmazandó, szociális szabályozásból fakadó terheket.
(372)
Ezzel kapcsolatban a Bizottság megállapítja, hogy a felek között aláírt szindikátusi szerződés értelmében a zárolt számla csak azon személyeknek folyósított kompenzációk kifizetésére fordítható, akik munkaszerződése az SNCM-el előzőleg felbomlott. Így ezeknek az intézkedéseknek nem tárgya és nem is következménye, hogy lehetővé tegyék azon dolgozók távozását, akikről ezen intézkedések hiányában esetleg az SNCM-nek kellett volna gondoskodnia.
(373)
A Bizottság ugyancsak megjegyzi, hogy az SNCM átruházását követően az elbocsátott személyzetnek nyújtott kompenzációt az állam, a közhatalom engedélyezte, nem pedig a vállalat.
(374)
A Bizottság továbbá megjegyzi, hogy ezek a kiegészítő szociális intézkedések túlmennek az alkalmazandó szociális szabályozás és a kollektív megállapodások határain. Ez utóbbi megállapodások alkalmazásából származó költségeket így teljes egészében az SNCM-nek kell viselnie.
(375)
A Bizottság végül megjegyzi, hogy ezek a kiegészítő szociális intézkedések akkor valósulnak meg, ha az átvevők az SNCM eladását követően esetleg létszámcsökkentési tervet hajtanának végre. Más szóval, ezek a kompenzációk nem a 2002-es szerkezetátalakítási terv keretében tervezett létszámcsökkentés végrehajtásának felelnek meg.
(376)
Következésképpen a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a kiegészítő szociális kártérítések nem esnek egybe sem az átruházást megelőző - az állam által viselt - szociális tervek költségével, sem pedig az azt megelőzően, az SNCM bírósági felszámolása keretében megbecsült szociális költséggel.
(377)
Ebből az következik, hogy a kiegészítő szociális intézkedések nem a munkaszerződés felbontása keretében, a szokásos módon alkalmazandó szociális szabályozásból eredő terhek.
(378)
Tájékoztatás címén a Bizottság megállapítja, hogy még abban az esetben is, ha az állam 142,5 millió EUR-s tőkejuttatásához hozzáadjuk a 38,5 millió EUR-s összeget, a kiigazított negatív eladási ár, azaz 196,50 millió EUR, jóval az SNCM bírósági felszámolási költsége alatt marad (lásd a jelen határozat 3. pontját).
(379)
A fentiek fényében és határozathozatali gyakorlatának megfelelően (192) a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az elbocsátott személyek javára közpénzekből megvalósított kiegészítő szociális intézkedések - anélkül, hogy ezek az intézkedések csökkentenék a munkaadó szokásos adókötelezettségeit - a Tagállamok szociális politikájának hatáskörébe tartoznak, és nem jelentenek közvetlen támogatást az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy megvalósításuk közvetett támogatást sem jelent, amennyiben a személyzet tagjai csak elbocsátásuk során részesülnek benne.
10.5. A szerkezetátalakítási támogatások címén bejelentett 22,52 millió EUR-s egyenleg
(380)
A fentiek alapján és a jelen határozat 258. pontjának megfelelően az állami támogatások címén a közszolgáltatási kompenzáción kívül értékelendő támogatás összege 22,52 millió EUR (193), és ez a francia hatóságok által 2002-ben bejelentett tőkeinjekció egy részét képviseli.
(381)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy ez az összeg szelektív gazdasági előnyt nyújt az SNCM-nek, következésképpen pedig, hogy ez a támogatás állami támogatás az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése szerint.
10.5.1. Az intézkedés összeegyeztethetősége a megmentési célú és szerkezetátalakítási támogatásokra vonatkozó közösségi iránymutatásokkal
(382)
A szóban forgó intézkedést a francia hatóságok 2002-ben jelentették be az 1999-es megmentési célú és szerkezetátalakítási támogatásokkal kapcsolatos közösségi iránymutatások címén (194).
(383)
A tengeri szállítás állami támogatására vonatkozó közösségi iránymutatások (195) a tengeri társaságok szerkezetátalakítási támogatásainak értékeléséhez a fenti iránymutatásokra utalnak vissza. A nevezett iránymutatások 19. pontjának megfelelően „a nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak nyújtott megmentési célú és szerkezetátalakítási támogatások összeegyeztethetőségének egyetlen alapját a 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja képezi”.
(384)
Ami egy állami szerkezetátalakítási támogatás EK-Szerződés 87. cikke (3) bekezdése c) pontjában foglaltakkal való összeegyeztethetőségét illeti, a jogalkalmazásból kitűnik, hogy a Bizottságnak ismertetnie kell az okokat, amiért a támogatásokat indokoltnak ítéli az iránymutatásokban előírt feltételek tekintetében, nevezetesen egy szerkezetátalakítási terv megléte, megfelelő szemléltetés a hosszú távú életképességről, valamint arról, hogy a támogatások a kedvezményezett hozzájárulásához képest arányos jellegűek.
(385)
Egy szerkezetátalakítási támogatásra való jogosultsághoz a vállalkozás nehéz helyzetben lévő vállalattá történő minősítése szükséges, az 1999-es iránymutatások értelmében (196).
(386)
Jelen esetben a Bizottság emlékeztet arra, hogy ez a kritérium teljesült a Bizottság 2002. július 17-i, az SNCM javára történő megmentési célú támogatásról szóló határozatban (197) csakúgy, mint a 2002. augusztus 19-i, az újratőkésítési terv elleni formális vizsgálat megindításáról szóló határozatban, az SNCM 2001-es számadásai alapján.
(387)
A jelen határozat céljából a Bizottság ellenőrizte, hogy az SNCM a vállalkozás 2002-es éves elszámolásai alapján megfelelt ennek a feltételnek. Ennek megfelelően a szabályozott céltartalékokon kívüli szavatoló tőke (198) továbbra is negatív - 26,5 millió EUR 2002-ben, a 2001 évi - 30,7 millió EUR-s összeget követően. Ez a szint a vállalkozás szavatoló tőkéje több, mint felének elvesztését jelenti, mely tőke több, mint egynegyede veszett el az iránymutatások 5 a) pontjában leírt elégséges feltételt ellenőrző bejelentést követő 12 hónap során.
(388)
A szavatoló tőke változásán túl a Bizottság többek között az alábbiakat állapítja meg:
-
2001 és 2002 között a szokásos üzleti eredmény adózás előtt a 2001-es - 5,1 millió EUR-ról - 5,8 millió EUR-ra nőtt 2002-ben, a nettó veszteségeket 2002-ben csak egyes hajók eladása révén sikerült csökkenteni,
-
az SNCM önfinanszírozási képessége, amely 2001 végén 39,2 millió EUR volt, 2002 végén 35,7 millió EUR-ra csökkent,
-
a kölcsönbérletek nélkül számított nettó pénzügyi tartozások 2000 és 2002 között 135,8 millió EUR-ról 144, 8 millió EUR-ra nőttek,
-
a pénzügyi kötelezettségek (kamatok és kamatjellegű ráfordítások) a 2000-es 7,0 millió EUR-ról 9,503 millió EUR-ra nőttek 2002-ben.
(389)
A francia hatóságok egyébként megerősítették, hogy a bankok már nem kölcsönöznek pénzt számukra eladósodottságuk miatt, annak ellenére, hogy az SNCM garanciaként felajánlotta jelzálogtól mentes utolsó hajóit, vagy más hasonló szolgalmakat.
(390)
Végül a DSP szerződés ezt az elemzést semmiben sem módosítja. Igaz ugyan, hogy ez a szerződés a szerkezetátalakítási terv sikeres megvalósításával kiegészülve idővel bizonyára lehetővé teszi az SNCM számára pozitív üzleti eredmények elérését, mindennek ellenére akkut saját tőke hiánya, növekvő eladósodottsága és a szerkezetátalakítási terv működési intézkedéseinek költsége bizonyos időn belül fizetésképtelenséghez vezetnek majd.
(391)
A fentiek fényében a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az SNCM megfelel az 1999-es iránymutatások 5 a) és 6. pontjaiban előírt feltételeknek egyaránt. Következésképpen megállapítja, hogy 2002-ben az SNCM az iránymutatások értelmében nehéz helyzetben lévő vállalkozás volt.
(392)
Az 1999-es iránymutatásoknak megfelelően a támogatás odaítélése egy, a Bizottság által elfogadott szerkezetátalakítási terv megvalósításához kötött. Amint az a 2006-os formális vizsgálati eljárás kiterjesztéséről szóló határozat 79. pontjában szerepel, tekintetbe véve, hogy a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a 2002-es bejelentést követő intézkedések nem voltak állami támogatások, a Bizottság véleménye szerint a 22,52 millió EUR-s tőkejuttatás 1999-es iránymutatásokkal való összeegyeztethetőségét a 2002-es szerkezetátalakítási tervhez viszonyítva kell megvizsgálni. „Annak az időszaknak a körülményeit kell tehát figyelembe venni, amely során a pénzügyi támogatási intézkedéseket meghozták […] annak érdekében, hogy elkerülhetővé váljon mindennemű későbbi helyzetre alapozott értékelés” (199).
(393)
A francia hatóságok által szolgáltatott adatok alapján a Bizottság megállapítja, hogy azon tény ellenére, hogy a 2002-es szerkezetátalakítási terv 2003-tól kezdve ismét nyereséges gazdálkodást tesz lehetővé azoknak az intézkedéseknek köszönhetően, amelyek főleg a 2002-es és 2003-as években valósulnak meg, az SNCM szavatolótőke-szintje csak 2005-2006 körül lesz „elégséges”. A Bizottság ennek megfelelően a szerkezetátalakítási időszak végét 2006. december 31-ében határozza meg.
(394)
A Marseille és Korzika közötti ellátás rövid határidőn belül ismét nyereséges lesz, és a Maghreb országok felé irányuló forgalom már most nyereséges tevékenység. Csupán a Nizzából induló útvonal bizonytalanabb még, de ennek jelentősége csökken, és a Liamone előrehozott értékcsökkenési leírása 2001-ben megkönnyíti a pozitív eredményhez történő visszatérést ezen a vonalon. A Bizottság egyébként elfogadja azt az érvet, hogy a Nizzából induló vonalon való jelenlét továbbra is szükséges a társaság teljes piacon elfoglalt helyzetének fenntartásához, még akkor is, ha ez a jelenlét csökkent mértékű. A Maghreb országok felé irányuló útvonalak újraelosztása révén lehetővé válik a társaság történelmi ellátástól való függőségének csökkentése, és az életképesség helyreállításához is hozzájárul, tekintetbe véve a […].
(395)
A hosszú távú életképességet illetően, tudniillik a jelenlegi DSP szerződés megszűnését követően a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a terv megvalósításával a vállalkozásnak lehetősége nyílik arra, hogy hatékonyan nézzen szembe a versenytársakkal a szerződések megújítása során. A Bizottság végül megjegyzi, hogy ez a szerződés még egy részleges veszteséggel, azaz egy komphajó elvesztésével számoló forgatókönyv esetén is lehetővé teszi majd a társaság számára pozitív eredmények megőrzését. Ha a közszolgáltatási szerződés elvesztése a társaság történelmi piacán bekövetkező 40 %-os, vagy ennél nagyobb bevétel csökkenését okozná, ahogyan ezzel az eshetőséggel egy másik forgatókönyv is számol, a Bizottság úgy véli, hogy ez olyan eset lenne, amelyet akár állami támogatással, akár anélkül csak kevés szerkezetátalakítási terv lenne képes kezelni, illetve, hogy ebben a szakaszban még korai ezzel számolni.
(396)
A „jövőbeli üzemeltetési feltételekkel kapcsolatos reális feltevéseket” illetően a Bizottság a piaci tanulmányt komolynak ítéli meg, és az a véleménye, hogy az jó alapot képez a vállalkozás fejlődési kilátásainak megalapozásához.
(397)
A Bizottság megállapítja, hogy a vállalkozás életképessége visszaállításának biztosítása érdekében a szerkezetátalakítási terv előirányozza, hogy az életképesség javulását főként olyan belső intézkedések eredményezik, mint a termelési költségek jobb ellenőrzése és a nagyobb termelékenység. Ezen túl, míg az SNCM pénzügyi helyzetének javulása tevékenységeinek a Mahreb országok ellátására történő újraelosztása útján valósul meg, tekintettel e piac növekedési kilátásaira, a 2002-es szerkezetátalakítási terv olyan intézkedéseket is tartalmaz, amelyek célja bizonyos tevékenységek, különösen olasz leányvállalata, a Corsica Marittima tevékenységeinek beszüntetése.
(398)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a bejelentett tervben szereplő intézkedések hatása és a terv sikere nem függnek a piac változásától, a Maghreb országok felé irányuló ellátás növekedését kivéve, amely főleg az SNCM által az 1990-es évek közepén a piacon elfoglalt hely viszszaszerzésének felel meg.
(399)
A Bizottság megjegyzi továbbá, hogy a szerkezetátalakítási tervnek figyelembe kell vennie az érintett termékpiacon uralkodó és a jövőben várható keresleti-kínálati viszonyokat, forgatókönyveket készítve a helyzet legkedvezőbb, illetve legkedvezőtlenebb alakulására, valamint egy köztes állapotra vonatkozó feltételezések alapján, és feltüntetve az SNCM erős, illetve gyenge vonásait.
(400)
A tervnek olyan fordulatot kell eredményeznie, amely lehetővé teszi a vállalkozás számára, hogy a szerkezetátalakítást követően fedezni tudja valamennyi költségét, beleértve az amortizációt és a pénzügyi terheket is.
(401)
A fentiekre való tekintettel a Bizottság megállapítja, hogy az abban az időszakban rendelkezésre álló információk alapján, amikor a pénzügyi támogatási intézkedéseket meghozták, a vállalkozás életképességére vonatkozó kritérium teljesült.
(402)
Az említett iránymutatások 35. pontja szerint intézkedéseket kell tenni a támogatás versenytársakra nézve hátrányos következményeinek lehetőségekhez mért csökkentése érdekében. Ellenkező esetben a támogatást a „közös érdekkel ellentétesnek”, és ezért a közös piaccal összeegyeztethetetlennek kell tekinteni.
(403)
A jelen esetben ezt a feltételt a jelenlét korlátozásaként kell értelmezni, amelyet a vállalkozásnak történelmi piacán kellene viselnie, tudniillik Korzika ellátásában, amely szintén olyan piac, amelyen a Közösségben létesített társaságok közötti versennyel kell megküzdenie, ami a Maghreb országok piacára nem jellemző.
(404)
A Bizottságnak az a véleménye, hogy a Korzika felé irányuló tengeri ellátások piacán nincs kapacitásfelesleg, tekintettel a forgalom erősen szezonális jellegére és jelentős növekedésére. A Bizottság ugyancsak megjegyzi, hogy az SNCM legfontosabb versenytársa hajóinak átlagos telítettségi szintje alacsonyabb, mint az állami társaságé. Mivel az iránymutatások értelmében a piacon nincs többletkapacitás, rendbetételének elősegítésére sincs szükség. A hajók eladása - megszüntetésük helyett - tehát elfogadható kapacitáscsökkentést jelent az iránymutatások fényében.
(405)
A szóban forgó piacon, vagy azokon a piacokon való jelenlét erőltetett korlátozása vagy csökkentése, amelyeken a vállalkozás tevékenykedik, valójában ellentételezést jelent a versenytársaknak, mely ellenszolgáltatás nagyságának arányban kell lennie azokkal a versenytorzító hatásokkal, amelyeket a szerkezetátalakítási támogatás okoz, vagy okozhat.
(406)
A szerkezetátalakítási támogatás jelentősen hozzájárul a vállalkozás saját piacán való jelenlétének csökkentéséhez, versenytársai közvetlen hasznára, az alábbi elemek megvalósítása folytán:
-
a Corsica Marittima leányvállalat bezárása (82 000 utas 2000-ben), amely az Olaszország és Korzika közötti összeköttetést biztosította, és ezzel az SNCM csoport kivonulása az Olaszország és Korzika közötti ellátás piacáról,
-
az SNCM csaknem teljes kiszorulása a Toulon és Korzika közötti összeköttetések piacáról, amely 2002-ben nem kevesebb, mint 460 000 utast jelentett,
-
az SNCM által kínált férőhelyek, és az egy év alatt indított hajójáratok számának korlátozása 2003-tól kezdve, nevezetesen a Nizza és Korzika közötti ellátásban,
-
négy hajó eladása.
(407)
A Génuai-öböl és Toulon vonatkozásában az SNCM évente összesen több, mint egymillió férőhellyel csökkenti kínálatát 2001-hez képest, azaz több, mint felével, versenytársai közvetlen hasznára, pedig ezek az ellátások növekszenek a legerőteljesebben.
(408)
Annak ellenére, hogy ezek az intézkedések igen széleskörűek, kiegészültek az SNCM azon kötelezettségével, hogy a szerkezetátalakítási időszak alatt ne finanszírozzon új beruházásokat, a szerkezetátalakítási tervben foglalt, a tevékenység Maghreb országok felé történő újraelosztási költségeit kivéve.
(409)
A fentiekre való tekintettel a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a verseny indokolatlan torzulásainak megelőzésére vonatkozó kritérium teljesült.
(410)
A támogatás összegét szigorúan a vállalkozás, a részvényesek vagy a vállalkozást magában foglaló csoport meglévő pénzügyi erőforrásainak ismeretében a szerkezetátalakítás lehetővé tételéhez feltétlenül szükséges minimumra kell korlátozni anélkül, hogy ezzel életképessége helyreállítási esélyeit csökkentenék.
(411)
2002. augusztus 19-i határozatában a Bizottság kifejezte kétségeit a francia hatóságok által a támogatás összegének meghatározására bemutatott számítási módszerre vonatkozóan. A Franciaország által szolgáltatott kiegészítő magyarázatok ellenére a Bizottság saját értékelést végzett.
(412)
Valójában a francia hatóságok által választott, a szavatolótőke- és adósságállomány- rátán alapuló megközelítést illetően a Bizottság úgy ítéli meg, hogy:
-
a francia hatóságok által elfogadott öt vállalkozást tartalmazó panel nem reprezentálja kellőképpen a tengeri szállítás (kabotázs) ágazatát,
-
a vállalkozási panelből származó 79 %-os szavatoló tőke - pénzügyi kötelezettségek arány egyébként semmiképpen sem megbízható mutatója egy vállalkozás jó állapotának,
-
a francia hatóságok nem magyarázták meg, hogy mit takar pontosan az öt társaság pénzügyi kötelezettségeinek összege, nem tudták tehát garantálni, hogy ezek az adatok egybeesnek az SNCM tartozásainak összegével, amelyet a szerkezetátalakítási tervben feltüntettek,
-
a francia hatóságok nem bizonyították, hogy a vállalkozási panelből származó 79 %-os szavatoló tőke - pénzügyi kötelezettségek arányt ténylegesen betartják a 2002-2007-es időszakra vonatkozóan a szerkezetátalakítási tervben foglalt pénzügyi modellben.
(413)
A Franciaország által a tőkejuttatás minimumra szorítkozó jellegének bizonyítására javasolt többi megközelítéssel kapcsolatban a Bizottság ezek helytállóságát bírálja (200).
(414)
A Bizottság véleménye valójában az, hogy a tőkejuttatás elsődleges célja nem a vállalkozás szavatoló tőkéjének növelése (egyszerű pénzügyi átcsoportosítás), hanem annak lehetővé tétele, hogy a vállalkozás monopol helyzetéből az 1976-os egyezménynek megfelelően versenyhelyzetbe kerüljön. A Bizottság ezért tartózkodik attól, hogy a támogatás mértékét a francia hatóságok által választott módszer alapján határozza meg, tekintettel az SNCM számára történő megfelelő szintű szavatolótőke meghatározásának nehézségére. A Bizottság megjegyzi, hogy a francia hatóságok által választott panelhez hozzáadva vagy arról elvéve bizonyos vállalkozásokat, a szavatoló tőke - adósságállomány arány jelentősen változhat.
(415)
A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a szerkezetátalakítási támogatás fedezheti a társaság jogi és versenyhelyzetének változása folytán szükségessé váló, a szerkezetátalakítási tervben előirányzott különböző műveletek költségeit (működés szerkezetátalakítása). A működés szerkezetátalakítási intézkedéseihez kapcsolódó költségeket illetően a Bizottság a 46 millió EUR-s számot fogadja el (lásd a jelen határozat 55. pontját) (201).
(416)
Az SNCM támogatási szükségletének pontos kiszámításával kapcsolatban a Bizottság emlékeztet arra, hogy „annak az időszaknak a körülményeit kell tehát figyelembe venni, amely során a pénzügyi támogatási intézkedéseket meghozták […] annak érdekében, hogy elkerülhetővé váljon mindennemű későbbi helyzetre alapozott értékelés” (202).
(417)
A jelen esetben a Bizottság az iránymutatások 40. pontja fényében megjegyzi, hogy az elsősorban hajóeladásokból álló jelentős eszközértékesítésekre, melyek az egyéb pénzügyi kötelezettségek 26,25 millió EUR-s nettó eredményét (203) adják, 2002. február 18. - a szerkezetátalakítási támogatások francia hatóságok által történő bejelentésének dátuma és 2003. július 9. - a Bizottság által a szerkezetátalakítási támogatás engedélyezését kimondó határozat időpontja között került sor.
(418)
Ezek az értékesítések azonban nem elegendőek az SNCM életképességének helyreállításához, melynek pénzügyi helyzetét e műveletet követően is jelentős passzívák jellemzik (19,75 millió EUR). Mivel az SNCM nem juthat bankkölcsönhöz még jelzálogtól mentes utolsó hajói vagy más szolgalmak garanciaként történő felajánlásával sem, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a vállalkozás nem képes más saját forrásokat találni szerkezetátalakítása finanszírozásához.
(419)
A fentiekre való tekintettel a Bizottság tehát arra a következtetésre jutott, hogy egy 19,75 millió EUR-s összeg indokolt annak érdekében, hogy a vállalkozás rövid időn belül ismét életképes legyen.
(420)
A Bizottság tehát úgy ítéli meg, hogy a szerkezetátalakítási támogatás címén eredetileg bejelentett egyenlegből, azaz 22,52 millió EUR-ból csak 19,75 millió EUR igazolható az SNCM likviditási szükségletei és a 2003. július 9-én megvalósított eszköz értékesítések alapján, annak kikötésével, hogy számításba kell venni a Bizottság 2003-as határozatának, az átruházások eredményének (lásd alább) figyelembevételére vonatkozó előírását, mely átruházások a szerkezetátalakítási tervben előirányzott átruházásokat egészítik ki.
(421)
Az iránymutatások (204) úgy rendelkeznek, hogy egy társaság, amely a múltban már részesült szerkezetátalakítási támogatásban, a szerkezetátalakítási időszak végét követő tíz éven keresztül rendszerint nem kaphat egy második támogatást. Azon támogatások sorában, amelyekben az SNCM eddig részesült, egyetlen szerkezetátalakítási támogatás sem szerepel. 1976-os megalakulása óta valójában az SNCM első szerkezetátalakításáról van szó.
10.5.2. A kompenzációs intézkedések fenntartásáról
(422)
A Bíróság 2005-ös ítéletében foglalt javaslatának megfelelően, valamint a 2006-os vizsgálat-kiterjesztési határozat 137. pontjában szereplő megjelölés szerint, mivel a felülvizsgálat az 1999-es iránymutatások címén elfogadott támogatás összegénél alacsonyabb összeget állapított meg, felvetődik a Bizottság által a 2003-as határozatban előírt kompenzációs intézkedések fenntartásának kérdése.
(423)
Emlékeztetőül: a Bizottság 2003-as határozatában egy 76 millió EUR-s tőkeinjekciót hagyott jóvá az 1999-es iránymutatások címén, az alábbi feltételek előírása mellett (205):
i.
az SNCM 2006. december 31-ig nem szerezhet be új hajókat és nem írhat alá új, vagy felújított hajók építésére, megrendelésére vagy bérletbe adására vonatkozó szerződéseket;
ii.
az SNCM 2006. december 31-ig kizárólag a már tulajdonában lévő tizenegy hajót használja;
iii.
az Amadeus France, a Compagnie Corse Méditerranée, a Société Civile Immobilière (SCI) Schuman, a Société méditerranéenne d’investissements et de participations és a Someca társaságokban birtokolt valamennyi közvetett, és közvetlen részvény átruházása;
iv.
a közzétett tarifákkal kapcsolatos minden olyan politika mellőzése, amelynek célja a versenytársakénál alacsonyabb árak kínálása azonos célállomások és szolgáltatások, illetve időpontok esetén, egészen 2006. december 31-ig.;
v.
a hajók évi átkelési számának korlátozása 2006. december 31-ig a különböző korzikai tengeri összekötettések vonalán.
(424)
A Bizottság szakértője ellenőrizte a Bizottság 2003-as határozatában előírt valamennyi feltétel megvalósítását.
(425)
A szakértő megerősítette a hajóbeszerzési tilalomra vonatkozó feltételek tiszteletben tartását (lásd a fenti feltételt). Ebben a tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a Jean Nicoli névre átkeresztelt Superfast hajót a VT társaság vette, és a hajót bérlet útján bocsátották az SNCM rendelkezésére 2007 februárjától kezdve, tehát a 2003-as határozatban megjelölt időszak vége után (206).
(426)
Az SNCM meglévő flottájának használatát illetően (lásd a fenti feltételt) a Bizottság szakértője megerősítette, hogy az SNCM fenntartotta 10 hajós flottáját, azaz egy egységgel a 2003-as határozatban előírt 11 hajós határ alatt maradt, az Aliso hajó Asco hajóval történő helyettesítését követően 2004-ben (207), és az Asco hajó 2005. május 24-i átruházása után.
(427)
Ami az Aliso hajó Asco hajóval történő helyettesítését illeti, a Bizottság először is megállapítja, hogy az Asco és az Aliso hajók két ún. „sistership”, azaz olyan testvérhajók, melyeket ugyanaz a hajógyár készített, ugyanazon tervek alapján. A két hajónak azonosak a méretei, ugyanaz a formájuk és a teljesítményük. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a két hajó felcserélése nem az SNCM kapacitásának növelését célozza. Továbbá, a Bizottság emlékeztet arra, hogy az engedélyezett flotta összetételén csak az SNCM-en kívül álló okokból lehet módosítani. A jelen esetben a Bizottságnak az a véleménye, hogy azok a problémák, amelyekkel az SNCM találkozott az Asco hajó átruházása során, függetlenek a társaság akaratától. A Bizottság továbbá szintén úgy ítéli meg, hogy amennyiben az SNCM találna vevőt az Alisóra az Asco helyett, az Aliso eladásának hatása az SNCM kapacitása tekintetében megegyezne az Asco eladásának hatásával, és hogy a francia hatóságok azon kötelezettségvállalásai, miszerint megfelelnek a szerkezetátalakítási tervnek, teljesülnének a SNCM működő flottája négy hajójának eladása tekintetében.
(428)
Egyébiránt a szakértő a számviteli dokumentumok alapján megállapította, hogy a 2003-as határozatban előírt valamennyi eszközátruházás (lásd a fenti feltételt) megtörtént. Az átruházás nettó bevétele 5,02 millió EUR (208). A Bizottság hangsúlyozza, hogy a 2002-es szerkezetátalakítási tervben előirányzott, vagy a 2003-as határozatban előírt átruházásokon felül az SNCM további eszközátruházást hajtott végre (209) 12,6 millió EUR nettó átruházási eredménnyel, melynek megvalósítását a Bizottság szakértője ellenőrizte.
(429)
Az árvezető („price leadership”) szerep hiánya feltételt illetően (210) a Bizottság szakértője ellenőrizte egyrészt a szóban forgó feltétel tiszteletben tartásának ellenőrzését szolgáló eljárás meglétét az SNCM-en belül, másrészt megvizsgálta e feltétel SNCM által történő alkalmazását a különböző ellátásokra, a 2005. március 16-tól2006. december 31-ig terjedő időszakban (211). Ezen ellenőrzés alapján a Bizottság szakértője azt a következtetést vonta le, hogy az esetek […] %-ában az SNCM által kibocsátott jegyek tiszteletben tartották a iv. feltételt. A Bizottság megjegyzi, hogy a francia hatóságok által szolgáltatott információk alapján az SNCM jelenleg is alkalmazza a iv. és v. feltételeket, bár a 2003-as határozat ezek határidejét 2006. december 31-ben jelölte meg.
(430)
Az v. feltételről a szakértő megállapította, hogy az SNCM betartotta az átkelések számára vonatkozó előírást a 2005-ös és 2006-os üzleti években. Ezzel szemben túllépte a Marseille-ből induló átkelések maximális férőhely kínálatára vonatkozó szabályokat 2005-ben és 2006-ban, illetve igen korlátozott mértékben ugyan, de a maximális lineáris méterszám kínálatra vonatkozó szabályokat is a touloni átkelések esetében 2005-ben és 2006-ban, illetve a marseille-i átkelések esetében 2006-ban.
(431)
Ez utóbbi ponttal kapcsolatban a Bizottság mindenesetre megjegyzi, hogy a férőhelyek esetében az egyetlen család részére szóló külön kabinok fogalma megnehezíti a férőhelyszámok túllépésének pontos értékelését. Az értékelés elvégzése során ez az egyetlen körülmény nem elégséges annak megállapításához, hogy az SNCM nem teljesítette a 2003-as határozatban számára előírt feltételeket.
(432)
A fentiek figyelembevételével a Bizottság megállapítja, hogy az SNCM megvalósította a 2003-as határozatban előírt kompenzációs intézkedéseket.
10.5.3. Következtetés
(433)
A Bizottság megjegyzi, hogy a 2003-as határozat kompenzációs intézkedéseit teljes egészében betartották. Tekintetbe véve az 1999-es iránymutatások címén jóváhagyott támogatás összegének jelentős csökkenését a 2003-ban jóváhagyott összeghez képest, mely utóbbi összeg a Bizottságot a szóban forgó feltételek előírására késztette, a Bizottság nem tartja szükségesnek kiegészítő feltételek és kötelezettségek előírását a verseny közérdekkel ellentétes mértékű torzulásának megelőzése érdekében.
(434)
A fentiek fényében, és a 2005-ös határozat elfogadásának időpontjában meghatározott nettó átruházási érték pontos összegét figyelembe véve a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a 15,81 millió EUR-s (212) tőkeinjekció formájában juttatott állami támogatás összeegyeztethető az EK-Szerződés 87. cikkének (3) bekezdése c) pontja címén.
11. KÖVETKEZTETÉS
(435)
Következtetésként a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a jelen határozat tárgyát képező intézkedések nem támogatások az EK-Szerződés 87. cikkének (1) paragrafusa címén, vagy a közös piaccal összeegyeztethető támogatások.
(436)
A Bizottság felkéri Franciaországot, hogy
-
a lehető leghamarabb, és legkésőbb ennek a határozatnak a kézhezvételétől számított 15 munkanapon belül, pontosítsa azon elemeket, amelyekről úgy véli, hogy azokat a 659/1999/EK rendelet 25. cikkének értelmében érinti a szakmai titoktartási kötelezettség,
-
a lehető legrövidebb határidőn belül értesítse a támogatás kedvezményezettjét e határozatról, titkosítva adott esetben azon elemeket, melyekről úgy véli, hogy azok a szakmai titoktartási kötelezettség alá tartoznak, és melyeknek a támogatás kedvezményezettje számára történő közlése sértené az érdekelt felek valamelyikét, továbbá, hogy a kedvezményezett számára átadott példányban tüntesse fel azon egyéb elemeket, amelyekről úgy véli, hogy azok nem tartoznak a szakmai titoktartási kötelezettség alá, és amelyeket nem titkosít.
(437)
A Bizottság emlékezteti Franciaországot arra, hogy az iránymutatások értelmében egy második szerkezetátalakítási támogatás rendszerint nem képzelhető el a szerkezetátalakítási időszak végét követő tíz éven keresztül - kivéve a kivételes, váratlan és a vállalkozás hibáján kívül bekövetkező körülmények esetét - mely a jelen esetben 2006. december 31-nek felel meg,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A francia állam által közszolgáltatási kötelezettség címén az SNCM javára az 1991-2001 időszakra kifizetett 53,48 millió EUR-s összeg az EK-Szerződés 88. cikkének (3) bekezdése értelmében jogtalan állami támogatásnak minősül, de a közös piaccal összeegyeztethető a szóban forgó szerződés 86. cikkének (2) bekezdése címén.
Az SNCM 158 millió EUR-s negatív eladási ára, a CGMF által a munkavállalóknak fizetett 38,5 millió EUR összegű szociális intézkedések és a CGMF által az SNCM javára nyújtott 8,75 millió EUR-s együttes és kísérő újratőkésítés az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében nem jelentenek állami támogatást.
A Franciaország által a Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) javára nyújtott 15,81 millió EUR összegű szerkezetátalakítási támogatás az EK-Szerződés 88. cikkének (3) bekezdése értelmében jogtalan állami támogatásnak minősül, de a közös piaccal összeegyeztethető a szóban forgó szerződés 86. cikkének (2) bekezdése címén.
2. cikk
Ennek a határozatnak a Francia Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2008. július 8-án.