KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 12. oktober 2006
Om det Forenede Kongeriges opkrævning af ejendomsskat af udenlandsk fast ejendom i forbindelse med teleinfrastruktur i Det Forenede Kongerige (C 4/2005 (ex NN 57/2004, ex CP 26/2004))
(meddelt under nummer C(2006) 4378)
(Kun den engelske tekst er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2006/951/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at have opfordret interesserede parter til at udtale sig i sagen i overensstemmelse med ovennævnte bestemmelser (1) og under hensyntagen til deres bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Den 17. februar 2004 registrerede Kommissionen en klage fra den britiske teleoperatør Vtesse Networks Ltd (»Vtesse«) angående en påstået skattemæssig begunstigelse af BT plc (»BT«), den etablerede teleoperatør i Det Forenede Kongerige.
(2)
Ved brev af 19. januar 2005 underrettede Kommissionen de britiske myndigheder om sin beslutning om at indlede en officiel undersøgelsesprocedure efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, angående den pågældende foranstaltning (»beslutning om at indlede proceduren«). Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende af 12. marts 2005 (2). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte bemærkninger til foranstaltningen.
(3)
Efter forlængelse af fristen fremsatte de britiske myndigheder ved brev af 4. april 2005 bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren.
(4)
Kommissionen modtog bemærkninger fra følgende interesserede parter:
-
AboveNet Communications UK Ltd. (»AboveNet«) ved brev af 29. april 2005
-
Altnet Task Force (»Altnet«) ved brev af 2. maj 2005
-
Broadband Stakeholders Group ved brev af 13. maj 2005
-
BT ved brev af 18. maj 2005
-
Cable and Wireless Group plc. (»Cable and Wireless«) ved brev af 29. juni 2005
-
Communications Management Association ved brev af 30. marts 2005
-
Easynet Group Plc. (»Easynet«) ved brev af 3. maj 2005
-
Gamma Telecom Ltd. ved brev af 1. december 2005
-
Hutchinson Network Services UK Ltd. (»Geo«) ved brev af 6. maj 2005
-
Global Crossing Ltd. ved brev af 6. maj 2005
-
GVA Grimley ved brev af 27. april 2005
-
Kingston Communications Plc ved brev af 29. april 2005
-
NTL Group Ltd. ved brev af 29. april 2005
-
Telewest Broadband Ltd. ved brev af 28. april 2005
-
Thus Plc. ved brev af 4. maj 2005
-
UK Competitive Telecommunications Association (»UKCTA«) ved brev af 25. april 2005
-
Vanco Ltd. ved brev af 19. april 2005
-
Viatel (UK) Ltd. ved brev af 6. juli 2005
-
Vtesse, som fremsendte bemærkninger og yderligere oplysninger ved brev eller e-mail af 28. januar 2005, 4. februar 2005, 16. februar 2005, 22. februar 2005, 15. marts 2005, 29. marts 2005, 28. april 2005, 28. juli 2005, 17. august 2005, 2. september 2005, 4. november 2005, 23. november 2005, 30. november 2005, 1. december 2005, 11. januar 2006, 19. januar 2006, 16. marts, 20. marts 2006 og 8. juli 2006
-
anonym ved brev af 1. februar 2005.
(5)
Kommissionen fremsendte de pågældende bemærkninger til de britiske myndigheder ved brev af 20. juni 2005, 4. august 2005 og 9. august 2005 for at give dem mulighed for at kommentere dem. De fremsendte deres bemærkninger ved brev af 10. oktober 2005 og 22. november 2005.
(6)
Ved brev af 26. juli 2005 anmodede Kommissionen OFCOM, den uafhængige britiske tilsynsmyndighed for telesektoren, om at fremsætte bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren. OFCOM svarede ved brev af 21. september 2005. Den 7. december 2005, 6. januar 2006 og 21. marts 2006 fremlagde OFCOM yderligere oplysninger.
(7)
Den 14. juli 2005 og 4. oktober 2005 blev der holdt to møder med repræsentanter for BT, som fremlagde yderligere oplysninger den 23. november 2005 og 23. marts 2006.
(8)
Den 16. marts 2005, 9. september 2005 og 4. juli 2006 blev der holdt tre møder med de britiske myndigheder.
(9)
Ved brev af 26. september 2005 anmodede Kommissionen de britiske myndigheder om yderligere oplysninger, som de fremsendte ved brev af 18. november 2005. De fremlagde yderligere oplysninger den 23. november 2005, 23. januar 2006, 21. februar 2006, 13. marts 2006, 21. marts 2006, 27. marts 2006, 20. april 2006, 2. maj 2006, 4. juli 2006 og 20. juli 2006.
(10)
Den 23. november 2005 blev der holdt et møde med Vtesse, klageren.
II. DETALJERET BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN
A. Beskrivelse af foranstaltningen
(11)
»Business rates« er en britisk ejendomsskat, der opkræves af udenlandsk fast ejendom. Den skal bidrage til at dække omkostningerne ved de lokale myndigheders ydelser. Local Government Finance Act fra 1988 (»LGFA 1988«) er den vigtigste lov om udenlandsk fast ejendom i England og Wales. Anvendelsen heraf er reguleret nærmere ved Statutory Instruments (S.I.) og retspraksis.
(12)
Den faste ejendom, hvis værdi danner grundlag for beskatningen, benævnes skattepligtig ejendom og omfatter jord, bygninger og skattepligtige anlæg og maskiner. Skattepligten påhviler den person, der har råderetten, dvs. den, der har en betydelig grad af kontrol over aktiverne, hvilket i retspraksis defineres som den faktiske, eksklusive og ikke-forbigående brug af den faste ejendom, som brugeren drager kommerciel nytte af.
(13)
Skattesatsen, som finder tilsvarende anvendelse på alle erhvervsejendomme, fastsættes årligt af den ansvarlige minister og gælder tilsvarende for alle erhvervsdrivende. Satsen blev for skatteåret 2004/5 fastsat til 45,6 % i England og 45,2 % i Wales. Grundlaget for denne skat er den såkaldte skattepligtige værdi, dvs. den hypotetiske årlige lejeværdi, som det fra år til år er rimeligt at forvente for ejendommen under normale markedsvilkår på et givent værdiansættelsestidspunkt. Den fulde definition kan ses i tillæg 6 til LGFA 1988 (3).
(14)
Den hypotetiske årlige lejeværdi fastsættes af Valuation Office Agency (»VOA«), der er et udøvende organ under Inland Revenue (den britiske skatteforvaltning), som er en del af statsforvaltningen. Den reguleres hvert femte år. For perioden 1995-2000 er den skattepligtige værdi den hypotetiske årlige lejeværdi for ejendommen, hvis denne havde været på markedet den 1. april 1993, værdiansættelsestidspunktet. For perioden 2000-2005 var værdiansættelsestidspunktet den 1. april 1998, og for den indeværende periode (2005-2010) var det den 1. april 2003. Tidsrummet mellem tidspunktet for værdiansættelsen og det tidspunkt, hvor værdiansættelsen træder i kraft, skal gøre det muligt for VOA at foretage værdiansættelsen på grundlag af konkrete oplysninger på værdiansættelsestidspunktet.
(15)
VOA har fire metoder til at beregne den skattepligtige værdi - dvs. den hypotetiske årlige lejeværdi - af den faste ejendom, og de forskellige metoder kan opstilles i følgende rangorden, jf. beslutningen om at indlede proceduren:
a)
Foreligger der umiddelbare og konkrete oplysninger om lejeafgiften for ejendommen, anvendes lejemetoden (rental method).
b)
Foreligger der ingen umiddelbare lejeoplysninger, kan der foretages en sammenligning med lejeoplysningerne for andre sammenlignelige ejendomme. Denne metode benævnes markedslejemetoden (tone of the list method). For nemhedens skyld betegnes både lejemetoden og markedslejemetoden, som begge bygger på oplysninger om markedslejeværdien, som »lejemetode« i denne beslutning.
c)
Indtægts- og udgiftsmetoden (receipt and expenditure method) anvendes ved ejendomme, der sjældent udlejes, eller som det er svært at genskabe, typisk forsyningsværker. Ved denne metode forsøger man at sætte sig ind i den tankegang, en hypotetisk lejer antages at gå igennem, når han vurderer, hvor rentabelt det er at leje en ejendom. Han ville beregne sine fremtidige indtægter og fratrække sine fremtidige udgifter. Herfra ville han fratrække det udbytte, han ønsker, og restbeløbet ville være den maksimale lejeafgift, han ville være rede til at betale.
d)
Den erhvervsmæssige basismetode (contractor's basis method) er baseret på de omkostninger, der er forbundet med at genanskaffe en erhvervsejendom: En hypotetisk lejer ville ikke være rede til at betale en årlig lejeafgift, der er højere end den årlige rente af, hvad det ville koste ham at bygge en tilsvarende ejendom. Denne metode anvendes normalt ved fast ejendom, der ikke udlejes, eller som ikke giver udbytte (f.eks. sygehuse).
(16)
Ejendomsskatten opkræves af teleinfrastruktur og anden udenlandsk fast ejendom. Som det fremgår af Valuation for Rating (Plant and Machinery) (England) Regulations 2000 (4), er følgende anlæg og maskiner skattepligtige, for så vidt angår teleinfrastruktur: kabelledninger, fiber- og trådkabler, ledere eller systemer heraf, som anvendes eller er bestemt til anvendelse i forbindelse med transmission af kommunikationssignaler.
(17)
Telekommunikationsejendomme er blevet pålagt en sådan ejendomsskat siden 1855. Efter at BT blev privatiseret i 1984, blev skatten også opkrævet af BT's infrastruktur samt af Mercury Communications, BT's eneste konkurrent under duopolet i 1980'erne. For perioden 1990-1995 blev skattebeløbet indledningsvist fastsat ved hjælp af en foreskreven standardformel. Da telesektoren gradvist blev åbnet for konkurrence fra og med 1992, blev skatten opkrævet af enhver teleinfrastruktur.
(18)
For perioden 1995-2000 anvendte VOA indtægts- og udgiftsmetoden til at værdiansætte BT. Den beregnede værdiansættelse blev justeret efter aftale med BT, som havde foretaget sin egen værdiansættelse ved hjælp af den erhvervsmæssige basismetode, og som påklagede den oprindelige værdiansættelse til Central London Valuation Tribunal og efterfølgende til Lands Tribunal. BT og VOA indgik en aftale i 2000. Resultatet var, at den skattepligtige værdi af BT's netaktiver blev fastsat til 445 mio. GBP i England og 25 mio. GBP i Wales for skatteåret 1995/1996. Ved en sats på 43,2 % beløb BT's skattebyrde sig til 203 mio. GBP det pågældende skatteår svarende til 2 % af BT's berørte årsindkomst.
(19)
For perioden 2000-2005 værdiansatte VOA BT's aktiver til 467 mio. GBP i England og 26 mio. GBP i Wales. Det skete med indtægts- og udgiftsmetoden og ud fra de principper og værdier, der blev aftalt for listen for 1995. For perioden 2005-2010 anvendte VOA på ny indtægts- og udgiftsmetoden til at værdiansætte BT's net.
(20)
Værdiansættelsen reguleres i reglen hvert femte år. Kommissionen noterede sig dog i sin beslutning om at indlede proceduren, at værdien efterfølgende var blevet nedjusteret for at tage hensyn til, at selskabet havde tabt markedsandele på det britiske fastnetmarked, efter at de konkurrerende telenet var blevet udbygget. Som det blev konstateret i beslutningen om at indlede proceduren, blev der efter alt at dømme ikke foretaget nogen tilsvarende opjustering for at tage hensyn til eventuelle udbygninger eller opgraderinger af nettet.
(21)
Kingston Communications plc (»Kingston«) er den etablerede teleoperatør og ejer af det eneste lokale accessnet i Hull-området. Da de fleste offentligt ejede telenet i Det Forenede Kongerige blev privatiseret sidst i 1980'erne, forblev selskabet i kommunalt eje, indtil aktiekapitalen blev tilgængelig for offentligheden i 1999. Hull City Council er stadig den eneste storaktionær. Kingston var den eneste anden teleoperatør, der blev værdiansat ved hjælp af indtægts- og udgiftsmetoden.
(22)
Kingston ejer dog også et datterselskab, Torch Communications Ltd, der har etableret et fiberoptisk backbonenet uden for Kingstons lokale accessnet (dvs. Hull og omegn) og driver dette backbonenet som et særskilt datterselskab. Torch-backbonenettet kan derfor værdiansættes separat ved hjælp af lejemetoden.
(23)
Vtesse er klager i sagen. Selskabet tilbyder erhvervskunder fiberforbindelser i form af lejede højkapacitetskredsløb på detailbasis og har primært store erhvervskunder. Det konkurrerer direkte med de lejede kredsløb, som BT tilbyder. For at kunne tilslutte kunderne lejer Vtesse såkaldte mørke fibre af andre backboneoperatører og forbinder disse til sin egen netinfrastruktur. Den ejendom, der lejes af andre, indregnes i Vtesses skattepligtige faste ejendom. VOA har besluttet at værdiansætte Vtesse ved hjælp af markedslejemetoden, som anvendes hver gang, der lejes og anvendes et nyt fiberkabel.
(24)
Ved hjælp af referenceværdier for faktisk betalte lejeafgifter har VOA med lejemetoden fastsat den årlige skat til 1 200 GBP pr. km optisk fiberpar i hovedstadsområdet, London, og til 1 000 GBP pr. km i andre dele af Det Forenede Kongerige for perioden 2000-2005. I 2001 gav VOA desuden en række fiberleverandører, der blev vurderet efter lejemetoden, et særligt fradrag for at tage hensyn til overudbuddet, hvilket indebar, at den skattepligtige værdi blev nedsat med 15 % pr. 1. april 2001 og med 25 % pr. 1. april 2002. Dette fradrag skulle tage højde for de massive investeringer i fibre under højkonjunkturen i telesektoren sidst i 1990'erne og det efterfølgende betydelige værditab på de pågældende aktiver som følge af et fysisk overudbud. Derudover ydes der et fradrag på 10 % til net på over 3 000 km. Efter disse fradrag faldt lejeværdien for et fiberpar til 900 GBP pr. km i London-området og 750 GBP pr. km i de øvrige dele af landet i perioden 2002-2004. For perioden 2005-2010 blev lejeværdien af et fiberpar fastsat til 600 GBP pr. km i London-området og 500 GBP pr. km i resten af Det Forenede Kongerige (5). Ifølge Vtesse udgjorde selskabets skattebyrde ca. 7 % af dets løbende indtægter i 2003/04.
(25)
Ved reguleringer anvendes markedslejesatsen på hvert fiber, der lejes og tages i brug. Vtesse er forpligtet til jævnligt at underrette VOA om eventuelle udbygninger af dets net, så værdiansættelsen af selskabets faste ejendom kan blive reguleret. Vtesse har derfor gjort gældende, at det hver gang, det køber fiber til at levere ydelser til sine kunder, skal betale skatter på helt op til 20-30 % af indtægterne fra en ny aftale.
(26)
De øvrige teleoperatører på markedet værdiansættes ved hjælp af lejemetoden, bortset fra kabel-tv-operatører, der værdiansættes med en metode, der er afledt af den erhvervsmæssige basismetode (6).
B. Begrundelse for indledningen af den officielle undersøgelsesprocedure
(27)
Kommissionen fastslog i beslutningen om at indlede proceduren, at den ejendomsskat, BT og Kingston blev pålagt, kunne begunstige de to selskaber. Modsat andre konkurrenter får de efter alt at dømme reduceret deres skattegrundlag. BT betalte således ca. 2 % af de pågældende indtægter i skat, mens Vtesse og andre konkurrenter muligvis skulle betale ca. 7 % og indtil 20-30 % efter en progressivt stigende skala.
(28)
I beslutningen om at indlede proceduren blev der indtaget det standpunkt, at den pågældende tilsyneladende diskriminerende beskatning kunne skyldes, at man havde anvendt en særlig metode til at værdiansætte BT og Kingston, mens de øvrige teleoperatører værdiansættes ved hjælp af lejemetoden, igen bortset fra kabel-tv-operatører, der værdiansættes med en metode, der er afledt af den erhvervsmæssige basismetode. Systemets manglende ensartethed og de skønsbeføjelser, som VOA råder over ved anvendelsen af de almindelige bestemmelser på specifikke operatører, og som blev anvendt ved den aftale, der blev indgået med BT, kan have ført til, at BT og Kingston har opnået en særlig begunstigelse.
(29)
I beslutningen om at indlede proceduren blev det betvivlet, at lejemetoden ikke kunne anvendes på BT's og Kingstons faste ejendom. Det blev anført, at den lejeafgift, BT modtog for sin egen infrastruktur, kunne benyttes som rettesnor for nettets værdi. BT's detailafdelinger lejer desuden infrastruktur og køber netværksydelser hos BT's engrosafdeling (BT Wholesale Ltd), den afdeling, der forvalter BT's infrastruktur: De interne afregningspriser mellem BT's detail- og engrosvirksomhed kunne lægges til grund ved vurderingen af lejeværdien. Dertil kommer, at liberaliseringen og netværksadgangen på ubundtet basis har resulteret i en lang række engrosprodukter, der kunne anvendes som referencegrundlag til at værdiansætte lejeværdien af de enkelte infrastrukturelementer af BT's og Kingstons net. Med hensyn til argumentet, at intet andet net er tilnærmelsesvist så stort eller forskelligartet som BT's, så dets lejeværdi kunne bruges som referencegrundlag, blev det i beslutningen om at indlede proceduren gjort gældende, at beskatningen af kabel-tv-selskaber, der også er aktive på telemarkedet, kunne anvendes som referencegrundlag.
(30)
Med hensyn til anvendelsen af indtægts- og udgiftsmetoden anførte Kommissionen, at metoden indebar, at lejeværdien af de pågældende aktiver anslås på grundlag af de indtægter, der opnås som følge af brugen af aktiverne. Resultatet ville derfor afhænge af, hvor rentabelt aktiverne anvendes, hvilket kunne forfordele operatører, hvis aktiver værdiansættes efter en anden metode. Kommissionen fandt det tvivlsomt, at der, da indtægts- og udgiftsmetoden blev anvendt på BT og Kingston, var blevet foretaget de fornødne justeringer for at sikre, at deres aktiver anvendes effektivt og rentabelt. Kommissionen ønskede også klarlagt, hvordan der tages hensyn til forsyningspligten ved værdiansættelsen af BT.
(31)
I beslutningen om at indlede proceduren blev der desuden sat spørgsmålstegn ved den metode, der var blevet anvendt til at regulere den skattepligtige værdi. Det blev anført, at værdien efter alt at dømme nedjusteres for BT's vedkommende, mens konkurrenterne ikke synes at nyde godt af en tilsvarende systematisk justering ud fra markedsvilkårene. Der tages efter alt at dømme ikke hensyn til værditilvæksten på BT's infrastruktur mellem to femårige værdiansættelsesperioder, mens konkurrenterne beskattes højere i takt med værditilvæksten af deres net, hvilket synes at begunstige BT.
(32)
Endelig blev det påpeget i beslutningen om at indlede proceduren, at VOA efter alt at dømme har vide skønsbeføjelser, så VOA kan indgå aftaler. Det blev anført, at den aftale, der blev indgået med BT, bør overholde princippet om ikke-forskelsbehandling, og at den ikke unødigt bør forskelsbehandle operatører.
III. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
A. Bemærkninger fra andre interesserede parter end BT og Kingston
(33)
I bemærkningerne fra andre interesserede parter end BT og Kingston gives der generelt udtryk for, at BT og Kingston kan være blevet begunstiget af den ejendomsskat, de blev pålagt.
(34)
Vtesse erindrede indledningsvist om, at BT - efter at Valuation Tribunal i sin afgørelse fra marts 1998 havde bekræftet, at indtægts- og udgiftsmetoden skulle anvendes på BT's net, og at selskabets skattepligtige værdi for England og Wales beløb sig til 553 mio. GBP - påklagede den pågældende afgørelse til Lands Tribunal. Før sagen kom til behandling, fastsatte BT og VOA værdiansættelsen til 470 mio. GBP svarende til en 15 % nedsættelse i forhold til den oprindelige værdiansættelse. Vtesse gør gældende, at BT og VOA blev enige om et endeligt beløb, og at VOA justerede tallene under hensyn til det aftalte resultat.
(35)
Vtesse fremlagde ny dokumentation for, at BT's faste ejendom er værdiansat for lavt efter indtægts- og udgiftsmetoden. Antages det, at den skattepligtige værdi af hele BT's net (7) henføres til selskabets optiske fibernet (7 300 000 km i 2005), andrager den årlige skattepligtige værdi pr. km fiber således 74 GBP. Ifølge Vtesse skal dette beløb sammenholdes med den årlige skattepligtige værdi på hhv. 1 000 GBP og 1 200 GBP pr. km optisk fiberpar for teleoperatører, der værdiansættes ved hjælp af lejemetoden. Fastsættes værdien af BT's optiske fibre til nul, vil den årlige lejeafgift pr. tilslutning være 18,57 GBP, da BT har 29 millioner slutbrugertilslutninger. Dette beløb skal sammenholdes med de 122 GBP, som teleoperatører årligt betaler for at få adgang til BT's ubundtede abonnentledninger (8).
(36)
Vtesse anfører også, at BT for 2,4 mia. GBP i 2001 overdragede ejendomsretten til de fleste af de forpagtede og uforpagtede ejendomme i selskabets ejendomsportefølje til »Telereal«, en joint venture mellem Land Securities og Williams Pears Group. Handelen drejede sig om i alt 5,5 mio. m2. Efterfølgende betalte BT i 2001 190 mio. GBP i årlig lejeafgift for de uforpagtede ejendomme og 90 mio. GBP for de forpagtede ejendomme. På grundlag af denne transaktion konkluderer Vtesse, at BT betaler 35 GBP pr. m2 i lejeafgift for sine bygninger, mens andre teleoperatører ifølge Vtesse i gennemsnit betaler 115 GBP pr. m2 for deres erhvervsejendomme. Vtesse gør gældende, at den årlige lejegift, som BT reelt betalte Telereal for sine bygninger i 2001, dvs. 280 mio. GBP, udgjorde over 50 % af selskabets skattepligtige værdi det pågældende år, selv om størstedelen af den pågældende skattepligtige værdi primært bør henregnes til selskabets net og ikke dets bygninger. Vtesse synes at antyde, at det er bevis på, at BT's net er værdiansat for lavt efter indtægts- og udgiftsmetoden.
(37)
Ifølge Vtesse beviser forskellen mellem den skattepligtige værdi af de forskellige dele af BT's net og den skattepligtige værdi af andre teleoperatørers net, at indtægts- og udgiftsmetoden har ført til, at BT's faste ejendom blev værdiansat lavere end, hvis lejemetoden var blevet anvendt.
(38)
Vtesse har fremlagt yderligere materiale til at sammenligne de ejendomsskatter, BT og andre teleoperatører pålægges. Vtesse fremhævede forholdet mellem skatter og indtægter, som for dets vedkommende angiveligt var 13,46 % i 2004. Det gør gældende, at dette forhold skal justeres for at kunne foretage en direkte sammenligning med BT. Da de fleste operatører betaler høje transport- og termineringsafgifter, og da de pågældende tilslutningsafgifter ikke står i forhold til operatørernes skattepligtige aktiver, bør afgifterne ifølge Vtesse fratrækkes fra deres indtægter, når man skal beregne forholdet mellem skatter og indtægter. Gamma Telecom tilslutter sig denne opfattelse og gør af samme årsager gældende, at den respektive ejendomsskattebyrde bedst kan sammenlignes på grundlag af forholdet mellem skatter og værditilvækst.
(39)
Vtesse sammenlignede desuden priserne for BT's udvidede engrosydelser med de skatter, som en operatør, der værdiansættes efter lejemetoden, ville skulle betale, hvis han anvendte optiske fibre til at levere samme ydelse. Alt efter de udvidede engrosydelsers kapacitet og dækningsgraden kan den pågældende operatør ifølge Vtesse skulle betale skatter på indtil 87 % af den pris, BT forlanger. Det er efter Vtesses opfattelse et yderligere bevis på, at BT's optiske net er værdiansat for lavt: Hvis BT's net blev værdiansat på samme måde, burde det forlange mere for sine udvidede engrosydelser for at få dækket de reelle omkostninger i forbindelse med ejendomsskatterne.
(40)
Vtesse gør videre gældende, at forholdet mellem skatter og indtægter er særlig højt for nye selskaber som f.eks. Vtesse. Mere etablerede selskaber kan udnytte fibrene til det yderste for at amortisere leje- og skatteomkostningerne via så mange kunder som muligt. BT er ikke underlagt dette krav, da det angiveligt ikke marginalbeskattes. Det betyder, at forholdet mellem skatter og indtægter for etablerede selskaber aftager på lang sigt.
(41)
Med hensyn til spørgsmålet om marginalbeskatning gør Vtesse gældende, at den forfordeling, det udsættes for, skyldes, at BT beskattes som et samlet net, mens Vtesse beskattes pr. meter optisk fiberkabel, som selskabet tilslutter. Det mener, at det bør være den enkelte aftale på det marked, hvor Vtesse og BT konkurrerer, der er afgørende. Vtesse har anført nærmere tal for konsekvenserne af disse forskelle ved marginalbeskatningen af aftaler: Med Kent MAN's bud på levering af backbone- og accessforbindelser som eksempel gør Vtesse gældende, at der ved denne aftale skulle betales 16 % af indtægterne i skat. Ved samme aftale betalte BT ifølge Vtesse ingen marginalskat eller højst i gennemsnit 2 % af indtægterne i skat. Denne forskel var ifølge Vtesse grunden til, at det ikke selv, men et konsortium, der bl.a. består af BT, vandt aftalen.
(42)
Vtesse anfører også, at BT for nylig har lejet ca. 2 000 km optiske fibre på det net, der tilhører Geo, en af Vtesses leverandører, formentlig på samme kommercielle vilkår som Vtesse. BT bør efter Vtesses opfattelse betragtes som bruger af de pågældende fibre. Vtesse betvivler, at der blev taget hensyn til denne udbygning af BT's net ved selskabets værdiansættelse, og gør gældende, at BT burde have været vurderet på lige fod med Vtesse, når det lejer fibre hos samme operatør.
(43)
Altnet, som repræsenterer en række alternative fastnetoperatører, gør gældende, at indtægts- og udgiftsmetoden kun bør anvendes på regulerede monopoler, hvor der foreligger få sammenlignelige oplysninger om lejeafgiften. Efter Altnets opfattelse havde VOA nok dokumentation for lejeværdien til at vurdere BT efter lejemetoden, f.eks. BT's engrospriser for leje af kredsløb eller de offentliggjorte priser for ubundtet adgang til abonnentledninger, som kunne anvendes til at vurdere lejeværdien af dets kobberkabler. Altnet mener også, at lejemetoden øger operatørernes skattebyrde. Dette er ikke tilfældet ved indtægts- og udgiftsmetoden, da infrastrukturens værdi fastsættes på forhånd, og BT's beslutning om at anvende mørke fibre er derfor skatteneutral. Ifølge Altnet blev effekten af disse forvridninger forværret af, at aftalen mellem BT og VOA blev videreført i to værdiansættelsesperioder, hvilket gav den etablerede operatør en betydelig fordel i form af større vished, mens Altnet-selskaberne må føre dyre og endnu ikke afsluttede klagesager og forhandlinger. Altnet gør gældende, at BT skal betale 74 % af den samlede skattebyrde for telenet, mens det har en markedsandel på mindst 80 %.
(44)
Global Crossing bekræfter, at ekstrabeskatningen (dvs. af nye fibre) begunstiger BT, fordi der, når Global Crossing tager et nyt fiber i brug, pålægges ekstra skatter på hele kredsløbets længde fra kunden til de centrale netknudepunkter. Global Crossing gør gældende, at det har tabt omsætning til BT på grund af den ugunstige beskatning.
(45)
Thus Plc. og Viatel (UK) Ltd. gør ligeledes gældende, at de skal betale ekstra skatter, når de tilslutter nye kunder til deres net, mens BT, deres største konkurrent, ikke skal betale ekstra skatter. Dette gøres også gældende af AboveNet, der anfører, at det har mistet omsætning til BT, muligvis på grund af BT's påståede lavere beskatning.
(46)
UKCTA, en brancheforening, der repræsenterer fastnetoperatører, der konkurrerer med BT inden for tale- og datatjenester, mener, at ejendomsskattesystemet er meget uigennemsigtigt, da det er præget af fortrolige topartsaftaler mellem netoperatører og skattemyndighederne. Den aftale, BT indgik, har efter UKCTA's opfattelse givet selskabet ti års vished og stabilitet, mens andre operatører ikke har nydt godt af en tilsvarende grad af forudsigelighed. UKCTA bemærker, at ejendomsskattesystemet har styrket BT's dominerende stilling, da beskatningen var mere gunstig for BT og derfor har gjort det sværere for nye operatører at konkurrere på fair vilkår, og da BT modsat andre konkurrenter ikke umiddelbart får forhøjet sine ejendomsskatter, når det tilslutter flere fibre. Efter forespørgsel fra Kommissionen oplyste UKCTA dog, at det ikke var muligt at sige, hvor høje skatter Altnet-operatørerne skulle have betalt, hvis de var blevet værdiansat på samme grundlag som BT.
(47)
GVA Grimley, et konsulentfirma, der rådgiver teleselskaber i ejendomsskat, kritiserer, at BT nød godt af en reguleringsordning, der tager hensyn til selskabets markedsandele, og hvis anvendelse er uigennemsigtig. GVA Grimley gør gældende, at det for al anden fast ejendom, der værdiansættes med indtægts- og udgiftsmetoden, er gængs praksis, at værdiansættelsen reguleres hvert femte år uden hensyn til markedsandelen. Konsulentfirmaet stillede spørgsmålstegn ved den måde, hvorpå denne regulering under hensyn til markedsandelen skete for BT, og havde svært ved at forstå, hvorfor BT's skattepligtige værdi skulle aftage i perioden 1995-1999, når selskabets omsætning og overskud steg. Konsulentfirmaet gjorde videre gældende, at VOA havde fastslået, at et par ubundtede kobberledninger havde en skattepligtig værdi på ca. 50 GBP, mens BT's abonnentledninger værdiansættes til ca. 16 GBP (BT's samlede skattepligtige værdi divideret med antallet af abonnentledninger). Denne forskel tydede på, at BT's net var værdiansat for lavt.
(48)
En række af de interesserede parter, der allerede er nævnt, og andre, f.eks. Telewest Broadband, Cable and Wireless og Easynet, rejser andre spørgsmål vedrørende ejendomsskatterne, men disse spørgsmål synes ikke umiddelbart at hænge sammen med de forhold, der redegøres for i beslutningen om at indlede proceduren. Som eksempel kan nævnes, at en række af de pågældende selskaber er betænkelige ved muligheden for at pålægge ejendomsskatterne i forbindelse med ubundtet adgang til abonnentledninger. De klager også over, at ejendomsskatterne fastsættes for højt (9), så det er svært at foretage investeringer, og at perioden på fem år ikke stemmer overens med strukturen og tempoet i den teknologiske udvikling i telesektoren (10). Et enkelt selskab gør også gældende, at visse konkurrenter slet ikke værdiansættes (11).
B. Bemærkninger fra BT og Kingston
(49)
BT anførte indledningsvist, at der - modsat hvad der gøres gældende i beslutningen om at indlede proceduren - ikke er nogen anerkendt rangorden mellem værdiansættelsesmetoderne, og at der ikke er noget princip om, at lejemetoden er den mest velegnede metode, hvis der foreligger oplysninger om lejeafgiften. Den metode, VOA bruger, tager udgangspunkt i, hvilken form for ejendom der skal værdiansættes, og desuden i den foreliggende dokumentation. VOA har derfor ingen skønsbeføjelser med hensyn til valg af metode.
(50)
Selv om BT værdiansættes efter en anden metode, sker der ingen forskelsbehandling mellem BT og andre skatteydere: De lovmæssige betingelser er de samme, og alle metoder tjener til at vurdere den hypotetiske lejeværdi, som det fra år til år skønnes at være rimeligt at forvente for den pågældende erhvervsejendom.
(51)
BT gør gældende, at der ikke findes nogen dokumentation for, at den skattepligtige værdi, der er fastsat for BT's faste ejendom, har givet BT en fordel i form af et nedsat skattegrundlag i forhold til konkurrenterne. Den eneste dokumentation, Kommissionen har fremlagt til støtte herfor, er en sammenligning af de skattepligtige værdier og omsætningen.
(52)
BT anfører videre, at VOA med rette har fastslået, at indtægts- og udgiftsmetoden var den eneste rigtige metode til at værdiansætte BT's net, primært fordi der ikke findes lejeoplysninger til at beregne den skattepligtige værdi af BT's faste ejendom som helhed. Der fandtes hverken oplysninger om prisen for abonnentledninger (12) eller engrosprisen for andre operatører (13), da værdiansættelsen skete i 1995 og 2000.
(53)
BT anfægter, at der var nogen problemer med manglende uvildighed i forbindelse med klageordningen eller anvendelsen heraf på BT. Alle har klageadgang og mulighed for at indgå en aftale. Værdiansættelsen af BT's net blev påklaget i 1995. Der er intet usædvanligt ved den aftale, der blev indgået ved Valuation Court, og den indebærer ikke noget skøn fra VOA's side: Muligheden for at indgå aftale fritager ikke VOA for dets lovfæstede pligt til at fastsætte den årlige lejeværdi for den faste ejendom på grundlag af en hypotetisk lejeværdi. Ifølge BT er det heller ikke korrekt at hævde, at værdiansættelsen for 1995 også blev anvendt som grundlag til at fastsætte værdierne for 2000, og at den gav BT ti års vished: Aftalen om værdiansættelsen for 1995 blev først indgået i 2000 på grund af forsinkelser af retlig art. BT befandt sig derfor i uvished i fem år med hensyn til værdiansættelsen for 1995. Samtidig nåede man til enighed om listen for 2000.
(54)
BT anførte, at værdiansættelsen kan reguleres i løbet af femårsperioden, hvis omstændighederne ændrer sig væsentligt. En ordning med regulering under hensyn til markedsandelene blev anset for et effektivt middel til at afspejle de årlige nettovirkninger af sådanne væsentlige ændringer i omstændighederne (14).
(55)
BT mente derfor ikke, at det er korrekt, når det i Kommissionens beslutning om at indlede proceduren gøres gældende, at der ikke tages hensyn til nogen værditilvækst på BT's infrastruktur: BT's værdi er både blevet op- og nedjusteret, alt efter om de faktorer, der øgede selskabets værdi, vejede tungere end dem, der sænkede den (15).
(56)
Ifølge BT er den reguleringsordning, Vtesse er omfattet af, efter alt at dømme baseret på de samme principper, men den anvendes anderledes: Nye fibre henregnes til og værdiansættes som en del af selskabets faste ejendom. I Vtesses tilfælde er markedsandelene ikke egnede til at beregne ændringer i den skattepligtige værdi, fordi Vtesse har så få markedsandele, at eventuelle ændringer formentlig ikke kan mærkes.
(57)
Endelig anfører BT, at Kommissionen, hvis den skulle nå frem til, at BT har modtaget statsstøtte, ikke kan kræve støtten tilbagebetalt, da BT var berettiget til at antage, at støtten var lovlig, eller at der var tale om eksisterende støtte.
(58)
Kingston gør gældende, at Kommissionen ikke har dokumenteret, at der er tale om en begunstigelse, ved at påvise, at BT's og Kingstons skattebyrde blev reduceret selektivt, eller at andre operatører har fået øget skattebyrden ekstraordinært. Det anfører, at Kommissionen ikke ved, hvordan Kingston blev beskattet.
(59)
Kingston mener, at det eneste bevis på, at BT muligvis er blevet begunstiget, er den forskel, der er i forholdet mellem skatter og indtægter for BT og Vtesse. Dette forhold er dog irrelevant i forbindelse med ejendomsskatter, som ikke er skat af indkomst. Forholdet ville kun være relevant, hvis Vtesse og Kingston eller BT var umiddelbart sammenlignelige selskaber, og det er ikke tilfældet i betragtning af forskellene i størrelse, omsætning og erhvervsvirksomhed. Endelig anslår Kingston, at forholdet mellem skatter og indtægter er 0,39 % for Vtesse, mens det for dets eget vedkommende skulle være 4,5 % (16).
(60)
Kingston anfægter, at det har opnået en selektiv begunstigelse, fordi der er anvendt forskellige metoder. VOA har efter Kingstons opfattelse visse, dog ikke ubegrænsede, skønsbeføjelser ved værdiansættelsen: arten af den faste ejendom og arten af den foreliggende dokumentation er afgørende for valget, som indskrænkes yderligere af en omfattende retspraksis. Det er ikke muligt at påvise, at indtægts- og udgiftsmetoden begunstiger Kingston eller BT, da lejemetoden ikke finder anvendelse på dem, mens indtægts- og udgiftsmetoden ikke finder anvendelse på Vtesse, fordi selskabet ikke giver overskud.
(61)
Kingston anfører videre, at det, da der ikke er forelagt nogen oplysninger om de øvrige operatører, der konkurrerer med Kingston, ikke er påvist, at konkurrencevilkårene er blevet fordrejet. Det gør endvidere gældende, at en eventuel støtte som følge af brugen af det britiske skattesystem ville udgøre eksisterende støtte.
IV. BEMÆRKNINGER FRA DET FORENEDE KONGERIGE
(62)
De britiske myndigheder anfører, at det pågældende skattesystem er et ensartet lovfæstet system, der gælder for al udenlandsk fast ejendom i England og Wales, og som skal skabe en fælles målestok til at vurdere ejendomsværdien. Målestokken er den lejeværdi, som det vurderes, at den faste ejendom vil kunne udlejes til fra år til år, når der lægges visse lovbestemte formodninger angående den faste ejendoms tilstand og vilkårene i et hypotetisk lejeforhold til grund.
(63)
Værdien fastsættes af VOA, der beskæftiger fagligt kvalificerede og statsautoriserede bygningsinspektører, og som efter loven er forpligtet til at foretage en uvildig vurdering. VOA's afgørelser er underlagt en uafhængig kontrol af Valuation Tribunal og kan påklages til Lands Tribunal og Court of Appeal.
(64)
De britiske myndigheder anfører videre, at VOA har flere forskellige metoder til at fastsætte den pågældende hypotetiske lejeværdi. Disse værdiansættelsesmetoder har samme målsætning, nemlig at fastsætte den hypotetiske lejeværdi, og bør alle, hvis de anvendes korrekt, give samme resultat. De forskellige metoder skal tage højde for de mange forskellige situationer, hvor der pålægges skat. Valget af den rette værdiansættelsesmetode er ikke en skønsmæssig afgørelse: Hvilken metode der vælges, afhænger af arten af fast ejendom og arten af den foreliggende dokumentation. Drives en ejendom f.eks. uden gevinst for øje (sygehuse, skoler osv.), anvendes indtægts- og udgiftsmetoden ikke, og VOA vil formentlig fastslå, at den erhvervsmæssige basismetode er den mest velegnede metode.
4.1. Valg af metode til at værdiansætte BT og Kingston
(65)
De britiske myndigheder anfører, at indtægts- og udgiftsmetoden var den eneste metode, der var egnet til at værdiansætte BT's og Kingstons faste ejendom. De gør gældende, at VOA's uvildige sagkyndige (17), som vurderede selskabernes faste ejendom, for alle værdiansættelsesperioderne, herunder 2005-2010, nåede frem til, at der ikke forelå tilstrækkelig dokumentation til at beregne den skattepligtige værdi af BT's og Kingstons net efter lejemetoden. Dette resultat blev godtaget af Valuation Tribunal i den pågældende sag (18). De sagkyndige gjorde videre gældende, at indtægts- og udgiftsmetoden er den eneste metode, der kan tage hensyn til den enestående fordel, BT opnår ved at være allestedsnærværende.
(66)
De britiske myndigheder gør gældende, at lejemetoden ikke kunne anvendes på BT og Kingston. De påpeger i denne forbindelse indledningsvist, at spørgsmålet om, hvorvidt der forelå lejeoplysninger, skal vurderes ud fra det tidspunkt, hvor værdiansættelsen skete. Om det var muligt at anvende lejemetoden for perioden 1995-2000, kan således f.eks. kun vurderes ud fra de oplysninger, der forelå på »værdiansættelsestidspunktet«, dvs. 1. april 1993. De britiske myndigheder gør derfor gældende, at tredjemand og Kommissionen tager fejl, når de antager, at de markedsoplysninger, der findes i dag, er relevante for spørgsmålet om, hvorvidt listerne for 1995 og 2000 kunne have været opstillet efter lejemetoden.
(67)
For så vidt angår listerne for 1995, kunne der derfor alene tages hensyn til de oplysninger, der forelå i 1993. Kommissionen nævnte i sin beslutning om at indlede proceduren to mulige kilder til at opnå lejeoplysninger: den lejeafgift, BT fik for sin egen infrastruktur, eller afregningspriserne mellem BT's detail- og engrosvirksomhed. De britiske myndigheder gør gældende, at VOA ikke havde adgang til nogen af disse muligheder i 1993. I 1993 udlejede BT ikke nogen væsentlig del af sin infrastruktur, og dets detail- og engrosvirksomhed var adskilt fra hinanden.
(68)
For så vidt angår listen for 2000, der bygger på oplysninger, som forelå i 1998, anerkender de britiske myndigheder, at der fra dette tidspunkt forelå begrænsede lejeoplysninger for fiberoptiske net, som begyndte at blive udbudt til operatører i form af aftaler om såkaldt uanfægtelig råderet (Indefeasible Right of User). Oplysningerne var dog begrænsede og vedrørte kun fiberoptiske net til store datamængder, og de var derfor kun relevante for en yderst begrænset del af BT's faste ejendom. De britiske myndigheder anerkendte også, at der var separate detail- og engrosafdelinger i 1998, men anførte, at accesstjenesterne, som udgør en væsentlig del af BT's aktiviteter, blev drevet fra afsender til modtager uden overførsler til andre afdelinger. Overførslerne kunne derfor ikke anvendes til at værdiansætte BT's net som helhed.
(69)
For listen for 2005 gælder samme bemærkninger. De britiske myndigheder anfægter desuden, at priserne for ubundtet adgang til abonnentledninger - modsat hvad der gøres gældende af Altnet - kan bruges som lejeoplysninger, der kan lægges til grund ved vurderingen af BT's faste ejendom. Engrosprisen for andre operatører (WLR) blev f.eks. opkrævet fra august 2002. Det er et produkt, BT er forpligtet til at tilbyde andre teleoperatører, og som gør disse i stand til at tilbyde kunderne både leje af faste kredsløb og opkald via BT's lokalnet. Den pris, som teleoperatøren betaler til BT, er dog ikke en lejeafgift for lokalnettet. Den er betaling for en ydelse, fordi BT bl.a. skal sørge for vedligeholdelse af kredsløbet, formidling, fakturering og FoU, reparation, pair gain-apparater og strøm. De britiske myndigheder gør derfor gældende, at den modsat Vtesses og Altnets opfattelse ikke kan sidestilles med en lejeafgift pr. tilslutning til abonnentkredsløbet. De drager samme konklusion med hensyn til prisen for opkald og access, der var forløber til WLR-produktet og blev tilbudt fra 1998, og som omfattede samme ydelser som WLR. BT's engrospris for andre teleoperatører og prisen for ubundtet adgang til abonnentledninger er desuden reguleret af OFCOM. Der er ikke tale om frie markedslejer, og priserne kan derfor ikke tillægges nogen videre betydning som dokumentation for lejeværdien (19). VOA gør derfor gældende, at det ikke har nogen lejeoplysninger for de væsentlige dele af BT's og Kingstons net, dvs. deres accessnet.
(70)
De britiske myndigheder anførte videre, at lejeoplysninger, der anvendes til at vurdere andre teleoperatører end BT og Kingston efter lejemetoden, ikke kan bruges til at værdiansætte de to selskabers faste ejendom. BT og Kingston på den ene side og andre teleoperatører på den anden side er meget langt fra sammenlignelige. BT og Kingston har primært accessnet, der i BT's tilfælde betjener millioner af privatpersoner, mens de fleste andre teleoperatører primært har basisnet, der betjener et mindre antal særlig værdifulde kunder med stort forbrug. Værdien af fast ejendom påvirkes af flere faktorer, bl.a. funktionen, den fysiske form, størrelsen og rammebetingelserne. De forskelle, der er mellem ejendommene, og det forhold, at de ikke er sammenlignelige, gør derfor, at lejeoplysninger for teleoperatører, f.eks. om deres optiske fibernet, ikke umiddelbart kan overføres på BT/Kingston. De britiske myndigheder gør gældende, at det - modsat hvad Kommissionen anfører i sin beslutning om at indlede proceduren - af samme grunde ikke er muligt at anvende lejeoplysninger fra kabel-tv-selskaber på BT eller Kingston.
(71)
For så vidt angår forslaget om, at dele af BT's faste ejendom kunne have været værdiansat ud fra lejeoplysninger afledt af andre net og for restens vedkommende ved hjælp af indtægts- og udgiftsmetoden, gør de britiske myndigheder gældende, at dette ikke var muligt. Det ville forudsætte, at det var fysisk adskilte dele af BT's net, der bruges til BT's forskellige forretningsområder. De britiske myndigheder anfører dog, at formuegenstande, der støder op til hinanden, og som indgår i samme ejendom, f.eks. BT's og Kingstons net, skal værdiansættes som en enkelt fast ejendom ifølge britisk retspraksis om opkrævning af ejendomsskat (20). Hvis formuegenstande, der indgår i samme ejendom, blev opdelt, ville værdiansættelsen blive fordrejet, fordi summen af værdien af de enkelte dele af en ejendom sjældent svarer til værdien af ejendommen som helhed.
(72)
Det indebærer mere specifikt, at det ikke er muligt at adskille hovedstrækningerne i BT's fiberoptiske højkapacitetsnet, som konkurrerer med Vtesse, og at vurdere den skattepligtige værdi ud fra den lejeafgift, som konkurrerende teleoperatører betalte. Samme infrastruktur anvendes nemlig også til de telefonitjenester med lavt volumen, der leveres til BT's 29 millioner indenlandske kunder. Det er ikke fysisk muligt at opdele BT's eller Kingstons net i selvstændige enheder, der kan udlejes eller anvendes hver for sig, da der er tale om fysisk og funktionelt integrerede enheder.
(73)
Selv om det var muligt at værdiansætte dele af BT's og Kingstons faste ejendom særskilt og efter en anden metode end indtægts- og udgiftsmetoden, ville det dog stadig være et problem, hvordan resten skulle værdiansættes, fordi indtægts- og udgiftsmetoden kun kan anvendes på de pågældende net som helhed.
4.2. Anvendelse af indtægts- og udgiftsmetoden på BT og Kingston
(74)
De britiske myndigheder redegjorde udførligt for, hvordan indtægts- og udgiftsmetoden anvendes på BT og Kingston.
(75)
Værdiansættelserne foretages af uvildige sagkyndige efter de almindelige regler for anvendelse af indtægts- og udgiftsmetoden (21). Modellerne og beregningerne er ganske vist indviklede, men der gives alligevel i det følgende en kort oversigt over, hvordan værdiansættelsen blev foretaget for perioden 1995-2000.
(76)
Ved indtægts- og udgiftsmetoden gås der ud fra de forventede indtægter fra den skattepligtige brug af BT's faste ejendom, og herfra fratrækkes de relevante udgifter. Specialiserede konsulenter (National Economic Research Associates, NERA) fik af VOA i opdrag at udarbejde en model til at beregne de fremtidige indtægter og driftsudgifter i en femårsperiode fra brugen af den faste ejendom i BT's centrale liste i England og Wales samt resten af nettet i Skotland og Nordirland. De britiske myndigheder har forelagt en kort redegørelse for NERA-modellen og de tilhørende regneark for værdiansættelserne for 1995, 2000 og 2005.
(77)
Formålet med NERA-modellen var at forudsige, hvilke indtægter og driftsudgifter der formentlig kunne forventes fra BT's net i hele Det Forenede Kongerige ved en hypotetisk beskatning over en periode på fem år. Der gås i denne forbindelse ud fra udlejningen af den skattepligtige del af BT's net pr. 1. april 1993, men der tages samtidig hensyn til dets fysiske tilstand og den fysiske tilstand, som konkurrerende net befandt sig i, samt de øvrige fysiske betingelser pr. 1. april 1995. Ved NERA-modellen gik man ud fra de reelle indtægter og driftsudgifter i året før tidspunktet for værdiansættelsen, da interesserede lejere ville have haft disse oplysninger. Der blev set på en lang række statistikker for at udlede udviklingen på telemarkedet som helhed og BT's andel heraf over en femårsperiode.
(78)
I BT's tilfælde besluttede VOA at anvende de forventede udgifter og indtægter over en femårsperiode i stedet for den normale etårsperiode. De britiske myndigheder anførte, at der ved indtægts- og udgiftsmetoden under visse omstændigheder kan ses på rentabiliteten over en kommende årrække, hvis resultatet i et år formentlig ikke er repræsentativt for fremtiden. VOA gik i BT's tilfælde ud fra, at den fremtidige rentabilitet set fra værdiansættelsestidspunktet ville blive påvirket af udsigterne til øget konkurrence, krav om prisregulering, en kraftig udvidelse af konkurrenternes net og ændringer i typen af ydelser, der tilbydes. Det var derfor nødvendigt med en model, der bygger på den forventede rentabilitet over en femårsperiode, til at fastslå, hvilken lejeværdi en hypotetisk lejer på værdiansættelsestidspunktet ville være rede til at betale for BT's net over den pågældende periode (22).
(79)
Når de forventede indtægter og driftsudgifter er blevet fastsat for en periode på fem år, er næste skridt ved vurderingen af indtægter og udgifter at fratrække den hypotetiske lejers forventede kapitalomkostninger over femårsperioden til poster, der ikke indgår i den faste ejendom, men som er nødvendige for at opnå de forventede indtægter. Disse poster kan inddeles i to grupper: a) ikke-skattepligtige anlæg og maskiner, der skal anskaffes i femårsperioden, uanset om der er tale om udskiftning af eksisterende udstyr eller ej, og b) netudbygninger, som ikke eksisterede pr. 1. april 1995, men som forventes at blive foretaget i femårsperioden.
(80)
Næste skridt er den ventede udvikling i arbejdskapitalen i hvert af prognoseperiodens fem år. Den årlige ændring fratrækkes fra indtægterne minus ovennævnte udgifter og kapitalomkostninger. Det giver et nettooverskud, der svarer til den samlede leje og det cashflow, lejeren skal have. Derefter anslås det cashflow, lejeren skal have.
(81)
Det drejer sig om den kapitalforrentning, lejeren skal have primo året, korrigeret for ændringer i den pågældende kapital i årets løb. Lejerens kapital ved begyndelsen af det hypotetiske lejeforhold omfatter arbejdskapital og materielle anlægsaktiver, dvs. ikke-skattepligtige anlæg og maskiner. Ændringen i lejerens samlede kapital anslås for hvert år. Der vil hvert år være ændringer i værdien af de materielle anlægsaktiver som følge af ændringer i omkostningerne ved genanskaffelse af aktiverne, afskrivninger af eksisterende aktiver og anskaffelsen af nye aktiver eller erstatningsaktiver, og disse ændringer blev beregnet for en femårsperiode.
(82)
Den forrentning, lejeren skal have, blev nominelt sat til 16,2 % (23). Det er et skøn over BT's vægtede gennemsnitlige kapitalomkostninger nominelt før skat pr. 1. april 1993, værdiansættelsestidspunktet. På denne måde beregnes det cashflow, lejeren skal have ultimo året. Da der er indtægter, udgifter og kapitalomkostninger i hele årets løb, ligesom der skal betales lejeafgift i årets løb, er det cashflow, der kræves ultimo året, udtrykt i priser medio året ud fra en nutidsværdifaktor på 16,2 % for seks måneder.
(83)
Det cashflow, lejeren skal have, fratrækkes fra nettooverskuddet, hvorved der opnås et resterende cashflow for hvert år, da dette cashflow opstår som følge af transaktionerne i årets løb. Nutidsværdien af hvert års cashflow (16,2 %) lægges derefter sammen og divideres med summen af nutidsværdifaktorerne (svarende til fem års køb til 16,2 %).
(84)
Resultatet (700 636 855 GBP) er den anslåede lejeafgift, som den hypotetiske lejer ville have råd til at tilbyde, hvis han vil have en forrentning på 16,2 % af den kapital, han ville skulle investere for at opnå de indtægter, som hans tilbud er baseret på. Næstsidste skridt af værdiansættelsen er, at den samlede værdi på over 700 mio. GBP for Det Forenede Kongerige opdeles på England og Wales. Da der ikke foreligger nogen umiddelbare oplysninger om teletrafikken i de forskellige rigsområder inden for Det Forenede Kongerige, blev det antaget, at det formentlig er fordelingen af erhvervsaktivitet mellem de enkelte rigsområder inden for Det Forenede Kongerige, der giver den mest nøjagtige opdeling. På grundlag heraf blev England tilregnet 84,8 % og Wales 4,2 % af den samlede værdi for Det Forenede Kongerige.
(85)
De tal, det giver, omfatter en række ejendomme, der ejes og bruges af BT, men som ikke er opført på den centrale liste over fast ejendom. De pågældende ejendomme kunne umiddelbart vurderes efter lejemetoden og blev værdiansat til hhv. 149 167 870 GBP i England og 3 822 485 GBP i Wales. Sidste skridt af værdiansættelsen består i, at disse særskilt vurderede skattepligtige værdier fratrækkes for at nå frem til den endelige skattepligtige værdi for den centrale liste over fast ejendom, som var på 445 mio. GBP i England og 25 mio. GBP i Wales.
(86)
Samme metode blev anvendt for de følgende to værdiansættelsesperioder, idet BT's faktiske regnskaber for året 1997/98 blev lagt til grund for perioden 2000-2005, og dets faktiske regnskaber for året 2002/03 blev lagt til grund for perioden 2005-2010. VOA gik ud fra, at en lejer skulle have en kapitalforrentning på 14,25 % for perioden 2000-2005 og på 12,25 % for perioden 2005-2010, et fald, som afspejler udviklingen i inflationen.
(87)
Ved at værdiansætte BT efter indtægts- og udgiftsmetoden er der opnået følgende skattepligtige værdier siden 1995:
Liste
England
Wales
1995-2000
445 mio. GBP
25 mio. GBP
2000-2005
467 mio. GBP
26 mio. GBP
2005-2010
530 mio. GBP
24 mio. GBP
(88)
De britiske myndigheder anerkender, at brugen af indtægts- og udgiftsmetoden på BT for værdiansættelsesperioden 1995-2000 var del af en aftale, der blev indgået efter mere end fem års retstvister og efterfølgende forhandlinger. VOA er bemyndiget til at indgå sådanne aftaler, der er gængs praksis på ejendomsskatteområdet (24). Det kan kun indgå en aftale på et grundlag, der svarer til den korrekte skattepligtige værdi af den pågældende faste ejendom. De britiske myndigheder påpeger, at det blev fastslået i aftalen med BT, at selskabets faste ejendom skulle værdiansættes efter indtægts- og udgiftsmetoden og ikke den erhvervsmæssige basismetode, som BT foretrak, og at det gav en skattepligtig værdi, der var væsentligt højere end den værdi, BT gjorde gældende.
(89)
Med hensyn til Vtesses argument, at VOA og BT efter afgørelsen fra Valuation Tribunal (25) nåede til enighed om en skattepligtig værdi af BT's net, der var 15 % lavere end VOA's oprindelige værdiansættelse, anførte de britiske myndigheder, at forskellen skyldes, at værdiansættelsen efter afgørelsen fra Valuation Tribunal var baseret på en nærmere gennemgang. Da man foretog den første værdiansættelse, der blev forelagt for Valuation Tribunal, var VOA og dets økonomiske rådgiver (NERA) ikke i stand til at opnå udtømmende oplysninger om BT's historiske indtægter, priser, omsætninger og omkostninger, navnlig da de ikke kunne tvinge BT til at fremlægge de pågældende oplysninger. BT påklagede afgørelsen til Lands Tribunal. Sagen for Lands Tribunal er en nybehandling (26). På dette trin af sagsbehandlingen kunne VOA desuden påbyde udlevering af oplysninger og tvinge BT til at udlevere de relevante oplysninger. For værdiansættelsen for 2000 var VOA og NERA således navnlig i stand til at opnå vigtige oplysninger, som de ikke havde adgang til i 1997, f.eks. en fuldstændig oversigt over BT's indtægter og omkostninger i 1992/3, BT's femårsplan fra før værdiansættelsestidspunktet og historiske oplysninger om antallet af forbindelser og mængden af trafik og antallet af lejede forbindelser samt priserne. Disse nye oplysninger vedrørte alle de vigtigste dele af værdiansættelsen, herunder de forventede indtægter og driftsudgifter, de fremtidige kapitalomkostninger og den forrentning, en hypotetisk lejer skal have.
(90)
Visse af ændringerne øgede den skattepligtige værdi. Det gjaldt følgende faktorer:
-
VOA gik i sidste ende ud fra, at en lejer skulle have en forrentning på 12,27 % i faktiske priser i stedet for 12,5 % som oprindelig fastsat af Valuation Tribunal.
-
Kapitalomkostningerne på lejerens ikke-skattepligtige aktiver blev nedjusteret betydeligt, særlig på grundlag af oplysningerne i BT's forretningsplan for 1993, som ikke var disponibel i 1997.
-
Omkostningerne ved afskedigelser blev nedsat fra 50 000 GBP til 33 900 GBP i 1992/3.
(91)
Den faktor, der bidrog mest til at nedjustere den skattepligtige værdi, var ændringen i de forventede fremtidige indtægter og udgifter. I den reviderede udgave blev der forventet større overskud det første år, men mindre overskud de efterfølgende år i forhold til de skøn, der blev lagt til grund ved værdiansættelsen fra 1997. Ændringerne kan nærmere bestemt forklares med følgende:
-
X-faktoren i prisloftet (27) i 1997/8 blev ændret fra -4,5 % til -7,5 %, fordi ændringen til -4,5 % i 1997, som blev anvendt ved værdiansættelsen fra 1997, ikke var til at forudse på værdiansættelsestidspunktet.
-
Den forventede årlige reduktion af bidraget til udligning af underskud på abonnenttilslutningen pr. minut (28) blev hævet fra - 3 % til - 12 %, eftersom der ved skønnet i 1997 ikke var taget behørigt hensyn til nedbringelsen af underskuddet på abonnenttilslutningen, da prisen for adgang til abonnentkredsløbet steg hurtigere end omkostningerne.
-
Ved værdiansættelsen fra 1997 gik VOA og NERA ud fra, at priserne for nationale lejede kredsløb ville stige med inflationen. Denne antagelse blev ikke underbygget af oplysningerne om historiske priser for lejede kredsløb, som efterfølgende blev offentliggjort af BT, og disse priser blev anset for at forblive uændrede ved værdiansættelsen fra 2000.
-
I værdiansættelsen fra 2000 blev der taget hensyn til supplerende omkostninger i forbindelse med outsourcing.
(92)
Disse faktorer bevirkede tilsammen, at den endelige værdiansættelse var lavere end den, som VOA oprindelig havde beregnet i 1997.
(93)
Med hensyn til det spørgsmål, som Kommissionen rejste i sin beslutning om at indlede proceduren, dvs. om der ved indtægts- og udgiftsmetoden tages behørigt hensyn til eventuelle ineffektive forhold og lavere rentabilitet, for så vidt angår de selskaber, der blev underkastet indtægts- og udgiftsmetoden, anfører de britiske myndigheder endelig, at værdiansættelsen er baseret på en formodet gennemsnitlig effektivitet. Når der foreligger dokumentation for en effektivitet, der ligger under gennemsnittet, skal vurderingssagkyndige, der benytter indtægts- og udgiftsmetoden, justere de anslåede rimelige indtægter og udgifter. De britiske myndigheder gør gældende, at det er dokumenteret, at BT's effektivitet svarer til gennemsnittet (29), hvorfor det ikke blev anset for nødvendigt med en justering for at korrigere værdiansættelsen af selskabets faste ejendom. For så vidt angår forsyningspligten og den måde, hvorpå der tages hensyn hertil ved værdiansættelsen af BT, anførte de britiske myndigheder, at der ikke tages særskilt hensyn til forsyningspligten. Omkostningerne ved forsyningspligten indgår i de samlede forventede kapitalomkostninger, der er forbundet med at udbygge nettet, og i de samlede driftsudgifter. De større indtægter, der opstår i kraft af forsyningspligten og den øgede markedsværdi, som forsyningspligten fører med sig, indgår i givet fald i de forventede indtægter.
(94)
I Kingstons tilfælde blev der anvendt en lignende metode, som dog er langt mere enkel end indtægts- og udgiftsmetoden. Der blev ikke udarbejdet nogen model til at beregne, hvor stor en omsætning der formentlig kunne opnås på den faste ejendom i en femårsperiode. Der er nemlig ingen net, der betjener privatkunder, og som konkurrerer med Kingston i Hull og omegn, og heller ingen kabel-tv-operatører og kun meget lidt konkurrence om erhvervstilslutninger. Da forholdene var mere stabile på Kingstons marked i Hull, blev det bestemt, at det ikke var nødvendigt med en fremskrivning for en femårsperiode.
(95)
I stedet blev der for perioden 1995-2000 taget hensyn til den faktiske omsætning og de faktiske driftsudgifter i de tre år forud for værdiansættelsestidspunktet, og på grundlag heraf blev det vurderet, at en hypotetisk lejer med rimelighed kunne forvente en nettoindtægt på ca. 9,5 mio. GBP om året før lejeafgift. Det blev antaget, at lejeren skulle have en forrentning på 12,5 % på værdien af de ikke-skattepligtige aktiver (anslået til 64 mio. GBP), hvilket gav en forrentning på 8 mio. GBP, som skulle fratrækkes fra nettoindtægterne. Restbeløbet på 1,5 mio. GBP er disponibelt til lejeafgift og blev fastsat som Kingstons skattepligtige værdi for det pågældende tidsrum. De tal, der forelå i 1998 og 2003, blev underkastet samme metode, og det gav en skattepligtig værdi på hhv. 5,1 mio. GBP for 2000-2005 og 7 mio. GBP for 2005-2010.
4.3. Reguleringsordning
(96)
De britiske myndigheder redegjorde også for den reguleringsordning, der gjaldt for BT. De anførte, at BT ligesom alle andre skatteydere i henhold til tillæg 6 til LGFA 1988 har krav på at få sin skattepligtige værdi ændret, hvis omstændighederne ændrer sig væsentligt i den femårige værdiansættelsesperiode. Der tages hensyn til væsentlige ændringer i omstændighederne, som om de var sket på værdiansættelsestidspunktet. I BT's tilfælde sker der dagligt væsentlige ændringer i omstændighederne, enten fordi BT's net udbygges (stigende effekt), eller fordi de konkurrerende net udvides (faldende effekt) (30). Teoretisk set bør der hvert år foretages en værdiansættelse ved hjælp af indtægts- og udgiftsmetoden, hvor der ses på, om de væsentlige ændringer i omstændighederne kan have ændret BT's femårsplan på værdiansættelsestidspunktet. I stedet for denne indviklede metode blev de britiske myndigheder og BT enige om at bruge en alternativ reguleringsmetode, der var baseret på udviklingen i BT's markedsandel i forhold til året før listens begyndelse, og som byggede på oplysninger fra OFCOM.
(97)
Markedsandelen blev udregnet ved at dividere summen af alle kategorier af BT's relevante indtægter med summen af alle tilsvarende kategorier af indtægter fra fasttelefoni på det britiske marked. Der er tale om følgende kategorier: a) lokalopkald, b) indlandsopkald, c) udlandsopkald, d) opkald til mobiltelefon, e) andre opkald, f) tilslutning via abonnentledninger, g) leje af abonnentledninger, h) leje af private lejede nationale forbindelser (herunder det marked, hvor BT og Vtesse konkurrerer), i) tilslutning via private lejede nationale kredsløb, j) private lejede internationale kredsløb, k) samtrafik og l) telex (kun for listen for 1995).
(98)
For så vidt angår listen for 2000-2005, blev BT's markedsandel f.eks. beregnet til 68,47 % i 2000. Den skattepligtige værdi af dets faste ejendom var 467 mio. GBP i England og 26 mio. GBP i Wales i 2000. Året efter var BT's markedsandel faldet til 65,03 %. Den skattepligtige værdi for 2001 blev derfor fastsat til 467 mio. GBP x 65,03 %/68,47 % = 443 mio. GBP for England og 26 mio. GBP x 65,03 %/68,47 % = 24,7 mio. GBP for Wales. Oplysninger fra OFCOM viste, at der året efter var en mindre tilbagegang i dets markedsandel, som dog ikke førte til en nedsættelse af BT's skattepligtige værdi. I 2003/4 og 2004/5 steg BT's markedsandel til hhv. 67,6 % og 68,0 %. Sammenlignet med referencemarkedsandelen i 2000 (31) gav det en skattepligtig værdi på hhv. 447,5 mio. GBP og 450,6 mio. GBP (32).
(99)
Metoden gav følgende resultater for perioderne 1995-2000 og 2000-2005:
BT
Liste
England
Wales
1.4.1995
1995
445 mio. GBP
25 mio. GBP
1.4.1996
1995
412 mio. GBP
23 mio. GBP
1.4.1997
1995
392 mio. GBP
22 mio. GBP
1.4.1998
1995
366 mio. GBP
20 mio. GBP
1.4.1999
1995
347 mio. GBP
19 mio. GBP
1.4.2000
2000
467 mio. GBP
26 mio. GBP
1.4.2001
2000
443,5 mio. GBP
24,7 mio. GBP
1.4.2002
2000
443,5 mio. GBP
24,7 mio. GBP
1.4.2003
2000
447,5 mio. GBP
24,9 mio. GBP
1.4.2004
2000
450,6 mio. GBP
25,1 mio. GBP
(100)
For perioden 2005-2010 anførte de britiske myndigheder, at den reguleringsordning, der var blevet brugt på de første to perioder, ikke ville blive videreført på grund af utilstrækkelige oplysninger fra OFCOM (33). I stedet for den hidtidige ordning vil de britiske myndigheder bruge en fuldstændig indtægts- og udgiftsmetode for hvert år, som tager hensyn til alle fysiske ændringer, herunder nye fibre, men i forhold til de økonomiske betingelser, der var til stede på værdiansættelsestidspunktet (34). Ordningen ligger endnu ikke endeligt fast.
(101)
I Kingstons tilfælde blev der ikke anvendt nogen reguleringsordning. Ifølge de britiske myndigheder blev der ikke foretaget nogen justering af listen for 1995 og 2000, da der ikke var nogen konkurrenter, der byggede net i Kingston upon Hull og omegn, og da Kingston allerede havde en netdækning på næsten 100 % i området, og det derfor ikke udbyggede sit net.
4.4. Ydelse af en begunstigelse
(102)
De britiske myndigheder påpeger indledningsvist, at alle værdiansættelsesmetoder bør give samme resultat, nemlig den hypotetiske lejeafgift, der ville blive betalt for den faste ejendom. Det forhold, at der blev anvendt en anden værdiansættelsesmetode på BT og Kingston end på de øvrige teleoperatører, er derfor ikke udtryk for, at førstnævnte har opnået en begunstigelse.
(103)
De mener, at der er to måder at påvise, om der sker en selektiv begunstigelse:
a)
enten ved at påvise, at det ville have givet en lavere skattepligtig værdi end den, der blev opnået efter lejemetoden, hvis andre teleoperatører end BT og Kingston var blevet værdiansat efter indtægts- og udgiftsmetoden, hvilket ville bevise, at indtægts- og udgiftsmetoden er behæftet med fejl eller systematisk giver en for lav værdiansættelse
b)
eller ved at påvise på grundlag af korrekte og relevante sammenligninger, at andre teleoperatører havde en uforholdsmæssig høj skattepligtig værdi i forhold til BT og Kingston.
(104)
Litra a) kræver en vurdering af de øvrige teleoperatørers indtægter og udgifter for at se, om indtægts- og udgiftsmetoden og lejemetoden giver tilsvarende resultater. Der er ingen af teleoperatørerne, der har foretaget en sådan vurdering, og de britiske myndigheder går ud fra, at medlemmer af Altnet og Vtesse ville have påtalt det, hvis værdiansættelsen af deres net havde været lavere efter indtægts- og udgiftsmetoden (35). VOA rådede ikke over de pågældende teleoperatørers forretningsplaner. Det er derfor ikke i stand til ved hjælp af indtægts- og udgiftsmetoden at vurdere deres forventede indtægter og udgifter fra deres net eller til at bestemme, hvilken lejeafgift de var rede til at betale for det.
(105)
Med hensyn til punkt b) anfører de britiske myndigheder, at Vtesse og Kommissionen havde foreslået at sammenligne den procentdel af indtægterne, Vtesse betalte i skat, med den procentdel af indtægterne, der blev betalt af BT og Kingston. De britiske myndigheder gør indledningsvist gældende, at dette forhold er irrelevant. De gør gældende, at der er tale om skat af ejendomsværdien og ikke skat af indkomst, udbytte eller kapitalgevinster. En ejendoms værdi er ikke en funktion af den omsætning, som den, der bruger ejendommen, har: To selskaber kan bruge identiske ejendomme og alligevel have meget forskellig omsætning alt efter virksomhedens art og udbytte. Selv lejere i samme branche kan have meget forskellig omsætning, alt efter hvor effektive de er. Indtægter siger derfor intet om, hvilken lejeafgift man ville nå frem til efter en nærmere forhandling, og det er derfor forkert at tillægge en påstået forskel mellem, hvor stor en procentdel af indtægterne der går til skat, nogen betydning.
(106)
De britiske myndigheder gør i alle tilfælde gældende, at forholdet mellem skatter og indtægter (36) for BT og Kingston i Det Forenede Kongerige var som følger:
1995/96
2000/01
2005/06
BT
3,0 %
2,7 %
3,6 %
Kingston
1,0 %
4,0 %
3,4 %
(107)
De britiske myndigheder anførte, at forskellen mellem det forhold, de når frem til for BT, og det forhold, som Vtesse har beregnet for BT (2 %), skyldes, at Vtesse sammenlignede BT's indtægter i Det Forenede Kongerige med dets nets skattepligtige værdi i England og Wales. Vtesse tog ikke hensyn til særskilt vurderede ejendomme og den skattepligtige værdi af BT's faste ejendom i Skotland og Nordirland. Forskellen mellem de forhold, som Vtesse og de britiske myndigheder nåede frem til, kan tillige forklares med, at de britiske myndigheder beregnede forholdet mellem skatter og indtægter ved hjælp af reviderede indtægter for BT og Kingston, som blev justeret for at tage hensyn til ikke-relevante indtægter og derefter standardiseret for at afspejle den forventede fremtidige udvikling.
(108)
Selv om den metode, der bygger på procentdelen af indtægterne, skulle have nogen som helst gyldighed, gør de britiske myndigheder i alle tilfælde gældende, at de tal, der blev fremlagt af Vtesse, og som Kommissionen lagde til grund i beslutningen om at indlede proceduren, ikke viser, at BT opnår en begunstigelse. De anfører tværtimod, at procentdelen af indtægterne, hvis alle Altnet-teleoperatører under et sammenlignes med BT, viser, at BT ikke betaler mindre end Altnet-operatørerne. Det sidste år af listen for 2000 tegnede BT sig for ca. 70 % af den skattepligtige værdi af det samlede fasttelenet, ca. 71,6 % af opkalds- og adgangsindtægterne og en lavere procentdel af andre indtægter på fastnetområdet. Ifølge de britiske myndigheder viser disse tal, at der ikke er noget systemrelateret problem med listen for 1995 og 2000.
(109)
Med hensyn til marginalbeskatning afviser de britiske myndigheder, at den forskellige måde at beskatte nye fibre på begunstiger BT eller Kingston. Det afgørende for, hvilke skatter teleoperatørers fibre pålægges efter lejemetoden, er tilslutningen af fibrene. Det er ikke den måde, nye fibre behandles på i BT's og Kingstons tilfælde efter indtægts- og udgiftsmetoden.
(110)
Ved indtægts- og udgiftsmetoden beregnes de forventede indtægter og udgifter i de kommende fem år. De fibre, BT skal bruge i de fem år, listen dækker, lægges til grund ved vurderingen af den skattepligtige værdi, fordi indtægterne fra de pågældende fibre indgår i vurderingen af indtægter og udgifter. Der skal derfor betales ejendomsskatter for optiske fibre fra det tidspunkt, hvor listen gælder, og ikke først fra det tidspunkt, hvor fibrene tages i brug. Der tages desuden hensyn til fysiske udvidelser af BT's faste ejendom ved hjælp af ordningen med årlig regulering i forhold til udviklingen i BT's markedsandel (se betragtning 96-100).
(111)
De britiske myndigheder anerkender, at værdiansættelsesmetoderne nødvendigvis kræver, at ibrugtagningen af nye fibre behandles anderledes, men påpeger, at resultatet af værdiansættelsen i sidste ende i begge tilfælde er, at den værdi, fibrene har for brugeren, kommer til udtryk i den skattepligtige værdi.
V. BEMÆRKNINGER FRA OFCOM
(112)
OFCOM er den uafhængige tilsyns- og konkurrencemyndighed for den britiske kommunikationssektor. Bemærkningerne fra de britiske myndigheder blev fremlagt af den britiske centralforvaltning og er ikke udtryk for OFCOM's holdning. Derfor bad Kommissionen ved brev af 26. juli 2005 OFCOM om at forelægge sine bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren. OFCOM fremlagde sine bemærkninger ved brev af 21. september 2005.
(113)
OFCOM så på, hvorvidt forskellene med hensyn til metode og fremgangsmåde kan have påvirket konkurrencevilkårene. OFCOM's generelle konklusion var, at skattesystemet for udenlandsk fast ejendom ikke i øjeblikket har en negativ effekt på konkurrencevilkårene på telemarkedet.
(114)
Forholdet mellem skatter og indtægter er efter OFCOM's opfattelse ikke relevant ved vurderingen af, om skattesystemet for udenlandsk fast ejendom er fair. OFCOM anfører, at skatter fastsættes ud fra de forventede markedslejeværdier, som formentlig vil afspejle, om aktiverne udnyttes effektivt. Udnyttes et aktivt ikke effektivt af et selskab, kan skatter udgøre en stor del af indtægterne. Forholdet mellem skatter og indtægter kan for et fibernet således f.eks. afhænge af, hvor store datamængder det håndterer. De forskelle, der er i forholdet mellem skatter og indtægter for forskellige selskaber, kan således blot afspejle forskellene i værdien af de ydelser, de leverer til kunderne ved hjælp af sammenlignelige skattepligtige aktiver.
(115)
OFCOM beregnede desuden forholdet mellem skatter og indtægter for en række teleoperatører i Det Forenede Kongerige:
Skatter i 2005 (mio. GBP)
Indtægter i 2005
(mio. GBP)
Forhold mellem skatter og indtægter
( %)
BT
238,31
18 623
1,28
NTL
24,26
1 930
1,26
Telewest
15,49
1 300
1,19
C&W
16,37
1 602
1,02
Kingston
3,35
364
0,92
Energis
3,27
720
0,45
Global Crossing
3,13
270
1,16
Easynet
1,77
78
2,28
Thus
2,41
341
0,71
Your Communication
1,09
186
0,59
Fibernet
1,08
47
2,32
Gamma Telecom
0,46
72
0,63
(116)
OFCOM beregnede for Vtesses vedkommende også forholdet for 2003, som var det eneste år, myndigheden havde oplysninger om. Forholdet var 2,1 %. Tallene viser, at forholdet mellem skatter og indtægter varierer markant og uden synlig sammenhæng med omfanget af indtægter. OFCOM konkluderede ikke kun, at dette forhold ikke kan bruges til at vurdere, om skattesystemet for udenlandsk fast ejendom er fair, men nåede også frem til, at argumentet, at BT generelt betaler mindre i skat i forhold til indtægterne end sine konkurrenter, ikke synes at være korrekt.
(117)
OFCOM påpeger, at det er vanskeligt at sammenligne meget forskellige teleoperatører korrekt (den gennemsnitlige skattepligtige værdi af 1 km af et fibernet kan f.eks. variere betydeligt alt efter de forhold, der kendetegner nettet, og antallet af fibre på den pågældende strækning). OFCOM foreslog dog en række alternative metoder til at sammenligne BT's beskatning med konkurrenternes. OFCOM beregnede således f.eks. forholdet mellem skattepligtig værdi pr. tilslutning for BT og de tre selskaber, der ligner BT mest med hensyn til lokalt accessnet, dvs. Kingston, NTL og Telewest. Alle fire selskaber udbyder primært lokal access. BT og Kingston værdiansættes efter indtægts- og udgiftsmetoden, og NTL og Telewest værdiansættes efter en metode afledt af den erhvervsmæssige basismetode. Resultaterne af OFCOM's beregninger fremgår af skemaet nedenfor. De skattepligtige værdier pr. tilslutning varierer ifølge OFCOM ikke meget fra operatør til operatør.
Skattepligtig værdi pr. tilslutning
BT
21 GBP
NTL
22 GBP
Telewest
21 GBP
Kingston Communication
26 GBP
(118)
OFCOM konkluderer derfor, at der alt i alt kun ikke er lidt dokumentation, der støtter det argument, at BT betaler betydeligt mindre end fiberbackboneoperatører.
(119)
OFCOM så også på, om skattesystemet fører til en unødvendig skævhed med hensyn til marginalbeskatningen. Hvad det angår, anfører OFCOM, at indtægts- og udgiftsmetoden bygger på fremskrevne indtægter og udgifter, og at den derfor begrebsmæssigt omfatter ethvert etableret net, der etableres i forbindelse med de pågældende forretningsplaner. Ved indtægts- og udgiftsmetoden ses der ikke kun på, hvilken tilstand BT's net befandt sig i, da femårsperioden begyndte, men metoden tager hensyn til de ændringer, der skal foretages i de følgende fem år, og omfatter nyvurderinger hvert år for at identificere og beskatte væsentlige ændringer i BT's faste ejendom. Selv om de ekstra skatter mærkes mere af mindre operatører, fordi hvert fiber, der tages i brug, resulterer i en konkret ekstra byrde i form af skatter, betyder det efter OFCOM's opfattelse ikke, at BT's skattepligtige værdi ikke omfatter beløb til tilsvarende ændringer. OFCOM konkluderede, at den ikke har nogen dokumentation for, at BT modsat teleoperatører, der vurderes efter lejemetoden, ikke betaler nogen ekstra skatter, når det tager et fiber i brug. Systemet synes i alle tilfælde at give et i alt væsentligt parallelt resultat på lang sigt, selv om metoderne er forskellige, og der ikke er megen gennemsigtighed.
VI. RETLIG VURDERING
(120)
I henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, »er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.« En foranstaltning udgør derfor statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, hvis den opfylder følgende fire betingelser:
-
Den begunstiger selektivt modtageren eller modtagerne.
-
Den ydes af staten ved hjælp af statsmidler.
-
Den fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene.
-
Den vil formentlig påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(121)
For at kunne fastslå, om den ejendomsskat, der blev pålagt BT og Kingston, har begunstiget de to selskaber økonomisk, skal Kommissionen undersøge to forhold:
-
Den skal indledningsvist fastslå, om ejendomsskattereglerne er blevet anvendt korrekt på BT og Kingston, og særlig, om det var berettiget at anvende indtægts- og udgiftsmetoden, og om metoden blev anvendt korrekt.
-
Den skal dernæst undersøge, om det forhold, at indtægts- og udgiftsmetoden blev anvendt på BT og Kingston, begunstiger de to selskaber i forhold til deres konkurrenter, som værdiansættes ved hjælp af lejemetoden.
6.1. Korrekt anvendelse af ejendomsskattereglerne på BT og Kingston
6.1.1. Valg af metode til at værdiansætte BT og Kingston
(122)
Allerførst blev det undersøgt, om de britiske myndigheder gjorde ret i at anvende indtægts- og udgiftsmetoden på BT og Kingston i stedet for lejemetoden, som synes at være den metode, der generelt anvendes i telesektoren. Spørgsmålet er, om der var nok lejeoplysninger til at vurdere BT's og Kingstons net under hensyn til lejeoplysningerne for perioden 1995-2000, 2000-2005 og 2005-2010.
(123)
Kommissionen foreslog i beslutningen om at indlede proceduren, at de interne afregningspriser mellem BT's detail- og engrosvirksomhed samt de lejeafgifter, BT fik af sin egen infrastruktur, kunne lægges til grund ved lejemetoden. En af de tredjeparter, der fremsatte bemærkninger til beslutningen, nemlig Altnet, foreslog særlige kilder til at opnå lejeoplysninger, f.eks. BT's engrospriser for leje af kredsløb og de offentliggjorte priser for ubundtet adgang til abonnentledninger, som kunne anvendes til at fastslå lejeværdien af dets kobberkabler.
(124)
Med hensyn hertil har BT og de britiske myndigheder anført, at lejemetoden ikke kunne anvendes til at vurdere BT's og Kingstons faste ejendom. Det skal indledningsvist bemærkes, at de oplysninger, der ifølge Kommissionen og Altnet kunne anvendes, ikke forelå for de første to værdiansættelsesperioder (dvs. 1995-2000 og 2000-2005). Det gælder priserne for ubundtet adgang til abonnentledninger, som blev anvendt fra den 31. maj 2001, og de lovpligtige regnskaber, som viste afregningspriserne for BT's accesstjenester. Hertil kommer, at oplysningerne, selv når de forelå, f.eks. for den seneste værdiansættelsesperiode (2005-2010), ikke var relevante og ikke kunne bruges til at værdiansætte BT's og Kingstons meget specifikke net. De britiske myndigheder har således f.eks. anført, at engrosprisen for andre teleoperatører og prisen for ubundtet adgang til abonnentledninger er betaling for en ydelse og ifølge gældende retspraksis om ejendomsskat ikke kan betragtes som lejeoplysninger, der kan bruges til at værdiansætte den pågældende del af BT's net. Priserne reguleres desuden af OFCOM og er som sådan ikke frie markedslejer. De pågældende afgifter kan derfor kun tillægges beskeden betydning som bevis for den skattepligtige værdi. Der foreligger derfor ingen faktiske markedsoplysninger om accessdelen af BT's eller Kingstons net, som er det unikke ved deres net.
(125)
Selv når der findes lejeoplysninger, der er afledt af andre teleoperatører, f.eks. optiske fibre, synes forskellen mellem de pågældende operatørers brug af optiske fibre og BT's og Kingstons brug heraf desuden at indebære, at de pågældende lejeoplysninger ikke i alle henseender er relevante til at værdiansætte sidstnævnte selskabers faste ejendom. Den fiberleje, Vtesse har oplyst, bygger på markedsoplysninger for mellemcentrale fibernet, der betjener nogle få særlig værdifulde kunder med stort forbrug. BT og Kingston har primært accessnet, der i BT's tilfælde betjener millioner af privatpersoner. Deres optiske fibernet fungerer primært som backbonenet, der forbinder deres abonnentnet. Deres net er derfor enestående og kan ikke sammenlignes med noget andet net i Det Forenede Kongerige, herunder store net som f.eks. det, Cable & Wireless har. Det er korrekt, at BT kan bruge dele af sit net til at levere ydelser, der konkurrerer med Vtesse, men det er fysisk og funktionelt ikke muligt at adskille dem fra BT's net som helhed. De to former for net opfylder derfor ikke samme funktion og har formentlig ikke samme lejeværdi. Denne opfattelse bekræftes bl.a. af OFCOM, som påpegede, at den gennemsnitlige værdi af 1 km af et fibernet kan variere betydeligt alt efter de forhold, der kendetegner nettet, og at BT's basisnets topologi formentlig adskiller sig markant fra topologien hos en backboneoperatør, der betjener erhvervsmarkedet.
(126)
VOA har også fastslået, at det ikke er muligt at anvende lejemetoden på de dele af BT's eller Kingstons faste ejendom, for hvilke der muligvis forelå lejeoplysninger, og indtægts- og udgiftsmetoden på resten. Årsagen er, at indtægts- og udgiftsmetoden kun kan anvendes på den samlede faste ejendom, og det er ikke muligt at adskille dele af de pågældende selskabers faste ejendom, f.eks. deres optiske fibernet, eftersom den faste ejendom skal vurderes samlet ifølge britisk retspraksis, da de enkelte dele er fuldt integreret i resten af nettet (37).
(127)
VOA's uvildige sagkyndige konkluderede derfor, at lejemetoden ikke kan anvendes på BT og Kingston. Konklusionen, at indtægts- og udgiftsmetoden var den rette metode, blev bekræftet af Valuation Tribunal (38). Efter Kommissionens opfattelse er der intet afgørende bevis for, at det modsatte er tilfældet. Kommissionen konkluderer derfor, at der ikke forelå nok lejeoplysninger til at vurdere BT's og Kingstons net i de pågældende perioder, og at det derfor var berettiget at anvende indtægts- og udgiftsmetoden til at vurdere den skattepligtige værdi af deres net.
6.1.2. Korrekt anvendelse af indtægts- og udgiftsmetoden på BT og Kingston
(128)
Næste spørgsmål er, om indtægts- og udgiftsmetoden blev anvendt korrekt på BT og Kingston. At dømme ud fra de britiske myndigheders udførlige redegørelser, jf. betragtning 74-93, blev metoden, så vidt Kommissionen kan se, anvendt i tråd med de almindelige regler for indtægts- og udgiftsmetoden som fastsat i The Receipts and Expenditure Method of Valuation for Non-Domestic Rating, A Guidance Note, en vejledning udgivet af RICS (39). Muligheden af at lægge de forventede indtægter og udgifter i en femårsperiode til grund, som det skete i BT's tilfælde, nævnes ikke udtrykkeligt i RICS-vejledningen. Den anslåede fremtidige rentabilitet nævnes dog i vejledningen i forbindelse med, hvad en hypotetisk lejer er rede til at betale under hensyn til de konjunkturændringer, der kan forudses på værdiansættelsestidspunktet. Der blev desuden også anvendt en metode, der byggede på de forventede indtægter og udgifter over en vis årrække, til at vurdere de skattepligtige værdier af gas- og eloperatørers faste ejendom, og metoden er derfor ikke specifik for BT. Der var i telesektoren udsigt til øget konkurrence og betydelig vækst i konkurrenternes net, og i BT's tilfælde var det derfor rimeligt at anvende de forventede indtægter og udgifter over en femårsperiode til at vurdere den hypotetiske leje, som en lejer, der havde rimelig udsigt til fortsat at kunne bruge ejendommen, ville være rede til at betale for BT's net. Omvendt var stabiliteten på det marked, hvor Kingston er aktivt, og hvor der er begrænset konkurrence, grunden til, at det ikke blev anset for nødvendigt med en femårsfremskrivning.
(129)
Med hensyn til aftalen om perioden 1995-2000 har de britiske myndigheder redegjort udførligt for, hvorfor den endelige skattepligtige værdi (445 mio. GBP i England og 25 mio. GBP i Wales) var lavere end den skattepligtige værdi, som Valuation Tribunal oprindelig havde fastsat i sin afgørelse af 19. marts 1998 (523 mio. GBP for England og 30 mio. GBP for Wales). Disse redegørelser, som er sammenfattet i betragtning 88-92, viser, at den endelige lavere skattepligtige værdi af BT's net ikke blev aftalt mellem VOA og BT som hævdet af Vtesse, men blev fastsat på grundlag af reviderede og mere præcise oplysninger, som BT fremlagde efter, at Valuation Tribunal havde truffet sin afgørelse, og som ikke forelå på værdiansættelsestidspunktet i 1997, og på grundlag af mere præcise værdiansættelsesmetoder efter afgørelsen fra Valuation Tribunal.
(130)
Med hensyn til et spørgsmål, der blev rejst i beslutningen om at indlede proceduren, bør det også bemærkes, at de britiske myndigheder ved indtægts- og udgiftsmetoden tager hensyn til BT's rentabilitet. Som anført i betragtning 93 skal en værdiansættelse efter indtægts- og udgiftsmetoden bygge på en formodet gennemsnitlig effektivitet, og de britiske myndigheder har godtgjort, at BT opfylder dette kriterium. Kommissionen bemærker også, at der er taget behørigt hensyn til forsyningspligten, idet både udgifter og indtægter i forbindelse med denne pligt er taget i betragtning ved den samlede værdiansættelse.
(131)
Med hensyn til anvendelsen af en reguleringsordning, der bygger på udviklingen i markedsandele (se betragtning 96-99), og som ophørte i 2005, viser de fremlagte oplysninger, at ordningen var baseret på ad hoc-justering. Det er Kommissionens opfattelse, at VOA i henhold til tillæg 6 til LGFA er retligt forpligtet til at justere et selskabs skattepligtige værdi, hvis omstændighederne ændrer sig væsentligt, og til at tage hensyn til de ændrede omstændigheder, som om de havde været til stede på værdiansættelsestidspunktet. I betragtning af BT's nets størrelse og betingelserne på telemarkedet, hvor der er flere og flere konkurrerende net, er det klart, at der dagligt sker væsentlige ændringer i omstændighederne, og at det derfor er svært at tage hensyn hertil, særlig ved indtægts- og udgiftsmetoden. Ordningen er baseret på markedsandele og skal afspejle de fysiske udvidelser af BT's net (hvilket bør øge markedsandelen) og udbygninger af konkurrenternes net (hvilket bør mindske BT's markedsandel). Reguleringsordningen sikrer derfor efter alt at dømme en passende hensyntagen til væsentlige ændringer i omstændighederne og kan være berettiget af hensyn til de forhold, der kendetegner BT's net og telemarkederne.
(132)
Brugen af denne reguleringsordning har resulteret i udsving i udviklingen i BT's skattepligtige værdi. I 1999, dvs. sidste år af perioden 1995-2000, var BT's skattepligtige værdi i England og Wales således f.eks. 366 mio. GBP. I 2000, dvs. første år af perioden 2000-2005, blev dets skattepligtige værdi fastsat til 493 mio. GBP. Udsvingene skyldes ejendomsskattens art og den økonomiske situation i telesektoren i Det Forenede Kongerige (40).
(133)
Det skal indledningsvist påpeges, at BT's net i overensstemmelse med de retlige krav for værdiansættelsen for 1995 blev værdiansat således, som det fysisk eksisterede den 1. april 1995, men ud fra en formodning om, at det eksisterede i den pågældende tilstand under de økonomiske betingelser, der var til stede den 1. april 1993. Væsentlige ændringer i omstændighederne blev også behandlet, som om de var sket den 1. april 1993. Ved værdiansættelsen for 2000 blev der gået frem på samme måde, men ud fra en formodning om, at den faste ejendom blev udlejet under de økonomiske betingelser, der var til stede den 1. april 1998. Dette gælder også for Kingston.
(134)
Den skattepligtige værdi i 1999 er således værdien af den faste ejendom, således som den fysisk eksisterede i 1999, men under de økonomiske betingelser i 1993, dvs. til 1993-priser og på et telemarked i den størrelsesorden, det havde i 1993. For året efter, dvs. 2000, blev den skattepligtige værdi dog beregnet på grundlag af de økonomiske betingelser, priserne og telemarkedets størrelse i 1998. Tilsvarende blev den skattepligtige værdi for 2004 fastsat ud fra de økonomiske betingelser på markedet i 1998, mens værdiansættelsen for 2005 skete ud fra markedsbetingelserne i 2003 (41).
(135)
De britiske myndigheder har anført, at de økonomiske betingelser i telesektoren var meget forskellige i 1993, 1998 og 2003. For det første voksede telemarkedet kraftigt mellem 1993 og 1998 og mellem 1998 og 2003. BT's fysiske net i 2000 blev derfor vurderet ud fra et marked, der var større end det marked, BT's fysiske net blev vurderet ud fra i 1999. Det betød nødvendigvis, at dets skattepligtige værdi i 2000 formentlig var langt større end i 1999. Desuden blev der i 1993 indledt en omfattende liberalisering af telesektoren, hvilket formentlig ville have meget stor effekt på BT's markedsposition. Det bekræftes af, at BT's markedsandel faldt fra 87 % til under 70 % i det pågældende tidsrum. Denne prognose resulterede i en nedsættelse af BT's skattepligtige værdi hvert år i den pågældende periode. Omvendt blev der i 1998 forventet mindre konkurrence, hvilket også bekræftes af BT's forholdsvist stabile markedsandel på ca. 70 % i perioden 2000-2005. Denne prognose ville formentligt resultere i en forhøjelse af BT's værdiansættelse i denne periode.
(136)
Hertil kom, at de mest værdifulde dele af BT's og Kingstons net er deres lokale accessnet, hvis værdi er faldet betragtelig med brugen af DSL-bredbåndsteknologi. Denne udvikling, som ikke i fuldt omfang var til at forudse i 1993, resulterede i en forhøjelse af værdiansættelsen af BT's og Kingstons net og kan være grunden til, at deres værdiansættelse steg kraftigt i 2000 og 2005.
(137)
Kommissionen noterer sig også, at det forhold, at der kun kan tages hensyn til fysiske ændringer i de økonomiske betingelser, der forelå på værdiansættelsestidspunktet, kan være årsagen til, at BT's skattepligtige værdi faldt i de perioder, hvor listen for 1995-2000 og 2000-2005 var gældende, selv om BT's indtægter eller overskud var stabile eller steg. Faktorer som markedsfremgang, højere priser, teknologisk udvikling eller ændringer i efterspørgselsmønstret, som kan have en positiv effekt på BT's resultater, kan VOA faktisk ikke tage hensyn til ved den årlige regulering af listen.
(138)
Endelig noterer Kommissionen sig, at en ny årlig reguleringsordning, som anvendes for perioden 2005-2010, ikke mere bygger på udviklingen i markedsandele, men vil bestå i en årlig vurdering af alle indtægter og udgifter. De britiske myndigheder har anført, at den pågældende ordning vil afspejle samtlige fysiske ændringer, herunder nytilsluttede fibre. Da denne reguleringsordning imidlertid ikke ligger endelig fast, har Kommissionen ikke haft mulighed for at undersøge den, og den endelige konklusion i denne beslutning vil derfor kun omfatte perioden 1995-2005.
(139)
Kommissionen konkluderer, at de britiske myndigheder anvendte den rette værdiansættelsesmetode på BT og Kingston, og at de generelle principper for anvendelsen af indtægts- og udgiftsmetoden blev overholdt af de britiske myndigheder, da de anvendte metoden på BT og Kingston.
6.2. Indebærer indtægts- og udgiftsmetoden en begunstigelse i forhold til lejemetoden?
6.2.1. Resulterer indtægts- og udgiftsmetoden i en generel undervurdering af BT's og Kingstons net?
(140)
Det næste spørgsmål, der skal vurderes, er, om brugen af indtægts- og udgiftsmetoden på BT og Kingston begunstiger de to selskaber i forhold til deres konkurrenter, som værdiansættes efter lejemetoden. Spørgsmålet er, om det er sandsynligt, at en sådan forskellig behandling giver et andet resultat end det, man ville opnå, hvis selskaberne blev værdiansat efter samme metode. Kommissionen er enig med de britiske myndigheder i, at en eventuel begunstigelse af BT og Kingston kunne påvises således:
a)
ved at påvise, at det var muligt at bruge lejemetoden på BT og Kingston, og at dette ville resultere i en højere skattepligtig værdi end ved indtægts- og udgiftsmetoden, eller
b)
ved at påvise, at det var muligt at bruge indtægts- og udgiftsmetoden på de øvrige teleoperatører, og at dette systematisk ville give en lavere skattepligtig værdi end den, der opnås ved lejemetoden, eller
c)
ved at påvise, at teleoperatører, der værdiansættes efter lejemetoden, ville blive beskattet hårdere end BT og Kingston, hvis man anvender andre korrekte og relevante sammenligninger.
(141)
For at kunne påvise en mulig begunstigelse af BT og Kingston, jf. litra a), kræves det, at lejemetoden kan anvendes på BT og Kingston. Af de grunde, der er anført i betragtning 124-127, er der ikke nok lejeoplysninger til at vurdere deres faste ejendoms skattepligtige værdi. Kommissionen konkluderer derfor, at det ikke er muligt at konstatere, at BT's og Kingstons skattepligtige værdi havde været højere, hvis lejemetoden var blevet anvendt på dem.
(142)
For at kunne påvise en begunstigelse af BT og Kingston, jf. litra b), er det nødvendigt at anvende indtægts- og udgiftsmetoden på et repræsentativt udvalg af teleoperatører, der er værdiansat efter lejemetoden. Kommissionen er ikke selv i stand til at foretage sådanne værdiansættelser. VOA har desuden anført, at det ikke kan foretage værdiansættelserne efter indtægts- og udgiftsmetoden uden at have selskabernes forretningsplaner. Det bemærkes endvidere, at ingen af tredjeparterne har fremlagt dokumentation for, at brugen af indtægts- og udgiftsmetoden ville give en lavere værdiansættelse af deres faste ejendom: UKCTA anførte i sine bemærkninger, at det ikke var i stand til at beregne, hvor meget dets medlemmer ville have betalt i skatter ved indtægts- og udgiftsmetoden.
(143)
Ud fra disse betragtninger må Kommissionen derfor konkludere, at metoden i litra b) ikke kan anvendes til at påvise en eventuel begunstigelse af BT og Kingston.
(144)
Den metode, der er beskrevet i litra c), består i at foretage relevante sammenligninger for at fastslå, at BT og Kingston beskattes for lavt ved indtægts- og udgiftsmetoden. Metoden blev foreslået af Kommissionen i beslutningen om at indlede proceduren: Ifølge de oplysninger, der forelå på daværende tidspunkt, betalte BT 2 % af sine indtægter i ejendomsskat, mens Vtesse betalte det dobbelte eller tredobbelte.
(145)
For så vidt angår brugen af forholdet mellem skatter og indtægter, skal Kommissionen indledningsvist bemærke, at teleoperatørernes indtægter ifølge Vtesses bemærkninger bør justeres for at kunne sammenligne forholdet mellem BT's skatter og indtægter direkte med forholdet mellem andre teleoperatørers skatter og indtægter. Vtesse gør gældende, at de fleste operatører betaler høje transport- og termineringsafgifter til BT, og at disse afgifter ikke står i forhold til de pågældende operatørers skattepligtige aktiver og derfor ikke bør bruges til at sammenligne skattebyrden.
(146)
Denne argumentation kan ikke tiltrædes. Det forhold, der skal sammenlignes, bør relatere skatterne enten til bruttoindtægterne eller nettoindtægterne. Den mellemløsning, Vtesse foreslår, nemlig at fratrække en række specifikke udgifter, f.eks. til samtrafik, og ikke andre, synes ikke begrundet. For det første er det ikke korrekt at hævde som Vtesse, at transport- og termineringsafgifterne ikke står i forhold til den pågældende operatørs skattepligtige aktiver: Disse afgifter er tværtimod nødvendige for access og terminering af visse opkald over deres net, og de står derfor i umiddelbart forhold til driften af de pågældende net. For det andet har disse afgifter umiddelbar indvirkning på den hypotetiske leje, som en potentiel lejer ville være rede til at betale for det pågældende net, da de er en del af omkostningerne ved at bruge nettet. Endelig udgør disse samtrafikafgifter også en væsentlig del af BT's indtægter, og de bidrager derfor helt klart til at øge BT's skattepligtige værdi. Eftersom afgifterne har indvirkning på den hypotetiske leje og på alle de berørte teleoperatørers skattepligtige værdi, er der ingen grund til at fratrække dem fra teleoperatørernes indtægter, når forholdet mellem skatter og indtægter skal sammenlignes.
(147)
Med hensyn til, om forholdet mellem skatter og indtægter er relevant, bemærker Kommissionen, at forholdet mellem skatter og indtægter efter VOA's og OFCOM's opfattelse ikke er relevant til at vurdere skattebyrden for de enkelte operatører. På baggrund af deres bemærkninger og indvendinger kan Kommissionen tilslutte sig, at dette forhold ikke er et egnet redskab til at vurdere, om skattesystemet er fair, idet der er tale om en skat af ejendomsværdien og ikke af indkomst eller værditilvækst (42). Som det særlig gøres gældende af OFCOM, vil dette forhold efter alt at dømme variere alt efter værdien af de ydelser, operatørerne tilbyder kunderne ved hjælp af sammenlignelige skattepligtige aktiver, og alt efter hvor effektivt de udnytter deres aktiver. Kommissionen kan derfor konkludere, at dette forhold i bedste fald er retningsvisende, og at det ikke gør det muligt at drage nogen endelig konklusion.
(148)
Selv om der skulle tages hensyn til dette forhold, åbner det i øvrigt ikke mulighed for at drage nogen brugbar konklusion. Ifølge de tal, som OFCOM har fremlagt for tolv teleoperatører, varierer forholdet mellem skatter og indtægter fra 0,59 % (Your Communication) til 2,32 % (Fibernet), mens BT og Kingston ligger mellem disse tal med hhv. 1,28 % og 0,92 %. Hverken BT eller Kingston betaler efter alt at dømme en væsentligt mindre andel af deres indtægter i ejendomsskat end de fleste øvrige teleoperatører. I denne forbindelse skal det desuden bemærkes, at der ikke er enighed om, hvordan forholdet mellem skatter og indtægter skal beregnes i Vtesses tilfælde. Vtesse gør gældende, at forholdet var 13,46 % for 2004. Dette tal var baseret på en skattepligtig værdi på 429 000 GBP (hvilket gav skatter på 195 624 GBP) og »løbende indtægter« på 1 453 146 GBP. Ifølge de britiske myndigheder blev Vtesses skattepligtige værdi imidlertid efterfølgende nedsat til 145 000 GBP for 2004 (hvilket gav skatter på 66 120 GBP), da det viste sig, at selskabet ikke gjorde brug af en fast ejendom i Hounslow, som var værdiansat til 284 000 GBP. Det fremgår desuden af Vtesses årsberetning og regnskaber for det år, der sluttede den 31. december 2004, at det i 2004 havde en omsætning på i alt 4 744 228 GBP. Tages der udgangspunkt i dets samlede omsætning, som er det tal, OFCOM lagde til grund ved sammenligningen med andre teleoperatører, falder forholdet mellem skatter og indtægter for Vtesses vedkommende i 2004 til 1,4 % eller 2,2 %, hvis man medregner de skatter, Vtesse betalte for sine kontorlokaler, som er værdiansat særskilt. Disse tal svarer i højere grad til de konklusioner, der blev draget af OFCOM, som nåede frem til, at Vtesse havde betalt 2,1 % af sine indtægter i skat i 2003. At dømme ud fra disse tal er der ingen klar forskel mellem BT's og Vtesses skattebyrde.
(149)
OFCOM og de britiske myndigheder har foreslået andre metoder til at sammenligne de forskellige teleoperatørers skattebyrde. OFCOM foreslog, at forholdet mellem skattepligtig værdi og tilslutninger bør sammenlignes for BT, Kingston, NTL og Telewest. Forholdet er næsten det samme for disse fire selskaber. Kingston er faktisk værdiansat lidt højere end de øvrige operatører, hvilket kan skyldes, at det er betydeligt mindre end de øvrige og derfor muligvis ikke har samme stordriftsfordele. Den sammenligning, der foreslås af OFCOM, er særlig relevant, når man betænker lighedspunkterne mellem de pågældende fire selskaber, da lokale accessnettjenester er en vigtig del af deres samlede virksomhed. Det er dog korrekt, at NTL og Telewest værdiansættes efter en metode, der er afledt af den erhvervsmæssige basismetode. Det pågældende forhold er derfor ikke umiddelbart relevant til at vurdere den påståede forskel mellem værdiansættelserne efter lejemetoden og indtægts- og udgiftsmetoden. Det viser dog, at man når frem til lignende resultater med forskellige metoder og ved at sammenligne BT og Kingston med selskaber, der er mere direkte sammenlignelige end Vtesse, og det synes at bekræfte VOA's holdning, at alle værdiansættelsesmetoder i princippet bør føre til samme resultat.
(150)
De britiske myndigheder gjorde gældende, at BT det sidste år, hvor listen for 2000 var gældende, tegnede sig for ca. 70 % af den samlede skattepligtige værdi af fastnetsektoren og ca. 71,6 % af indtægterne fra fastnetopkald og access ifølge tal fra OFCOM (43). Kommissionen anerkender, at det kan føre til mere relevante konklusioner at sammenligne BT med alle Altnet-operatører under et end at sammenligne BT med særskilte små operatører som f.eks. Vtesse. Heraf følger, at BT betaler en andel af den samlede skattepligtige værdi af fastnetsektoren, der i vidt omfang svarer til dets andel af fastnetmarkedet. Det skal dog påpeges, at der også i dette tilfælde er tale om en sammenligning mellem skatter og indtægter, og at det kun er mindre relevant og i bedste fald kan være retningsvisende.
(151)
Det skal bemærkes, at Vtesse anbefaler, at man i stedet for BT's markedsandel af de samlede indtægter fra opkald og access lægger dets markedsandel af indtægterne fra access til grund. BT sidder på over 80 % af dette marked. Efter Vtesses opfattelse er dette et yderligere bevis på, at BT's faste ejendom er værdiansat for lavt, da BT kun tegner sig for 70 % af den samlede skattepligtige værdi af fastnetsektoren. Kommissionen er ikke enig heri. For det første er BT's andel af de samlede indtægter fra opkald og access efter alt at dømme en mere passende reference til at vurdere ejendomsskattebyrden: Indtægterne fra opkald udgør en større del af BT's samlede indtægter end indtægterne fra access (44). Indtægterne fra opkald har derfor meget stor indvirkning på den hypotetiske leje og den skattepligtige værdi af BT's net, og de bør tages i betragtning ved enhver sammenligning mellem indtægter og skattepligtig værdi. Selv om man kun tog hensyn til BT's andel af accessindtægterne, er forskellen mellem denne andel (80 %) og BT's andel af den samlede skattepligtige værdi af fastnetsektoren (70 %) på et givent tidspunkt i øvrigt ikke sådan, at man kan betvivle størrelsen af BT's skattepligtige værdi, især ikke når det betænkes, at enhver sammenligning mellem skatter og indtægter har begrænset værdi.
(152)
Vtesse foreslår en anden metode til at påvise, at BT begunstiges. Metoden går ud på at henholde sig til den påståede forskel, der er mellem de skattepligtige værdier pr. enhed af de forskellige bestanddele (f.eks. optiske fibre, tilslutninger og bygninger) af BT's net og de værdier pr. enhed, der anvendes på andre teleoperatører. Heraf konkluderer Vtesse, at indtægts- og udgiftsmetoden har ført til en lavere værdiansættelse af BT's faste ejendom end ved lejemetoden. Vtesse anfører f.eks., at BT beskattes med 34 GBP pr. m2 for bygninger (mod 115 GBP pr. m2 for andre teleoperatører) og med 74 GBP pr. km for optiske fibre (mod 1 000/1 200 GBP pr. optisk fiberpar for andre operatører) og med 19 GBP pr. tilslutning om året, hvilket skal sammenholdes med de 122 GBP, som operatørerne årligt betaler i afgift for ubundtet adgang til abonnentledninger.
(153)
Denne fremgangsmåde er ikke relevant af flere årsager. For det første har de britiske myndigheder overbevisende gjort gældende, at disse tal, hvis de var korrekte, ikke umiddelbart kan sammenlignes. Af de grunde, der allerede er anført i betragtning 125, er BT's og Kingstons optiske fibernet af en anden art end - og kan derfor ikke sammenlignes med - andre operatørers net. Det er derfor ikke muligt at anvende lejeoplysninger, der er afledt af andre operatørers optiske fibernet, på BT eller Kingston. Vtesses beregninger og sammenligninger er i alle tilfælde forkerte.
(154)
En relevant sammenligning ville for det første kræve, at der udelukkende tages hensyn til de af BT's fibre, der er i brug, da det kun er disse fibre, der beskattes. Endnu vigtigere er det dog, at Vtesse sammenlignede BT's gennemsnitlige skattepligtige værdi pr. km optisk fiber med lejeværdien af et fiberpar pr. strækning. Lejeværdien af et optisk fiber vil, som den blev anvendt af VOA, faktisk variere afhængigt af antallet af optiske fibre pr. strækning. Jo flere fibre der er pr. strækning, desto lavere vil lejeværdien være (45). Går man ud fra det lejeniveau, der blev anvendt for ibrugtagne fibre fra og med 2005, vil lejeværdien af to optiske fibre (dvs. et enkelt fiberpar) pr. strækningskilometer for net på over 3 000 km (46) efter alt at dømme være 450 GBP (47). Lejeværdien af tre optiske fibre pr. strækningskilometer vil være 540 GBP, dvs. 180 GBP pr. optisk fiber (48). I den lavere ende af skalaen vil lejeværdien af 48 optiske fibre pr. strækningskilometer være 1 728 GBP, dvs. 36 GBP pr. optisk fiber (49). VOA gør gældende, at disse værdier er markedsbaserede (50).
(155)
BT's basisnet består i gennemsnit naturligvis af flere dusin tilsluttede fibre pr. strækning. BT's skattepligtige værdi pr. km optisk fiber bør derfor sammenlignes med den lavere ende af den liste, VOA har anvendt. Modsat hvad Vtesse gør gældende, synes en sammenligning mellem BT's skattepligtige værdi pr. km optisk fiber og de lejeværdier, der blev anvendt af VOA, ikke at vise, at der er nogen væsentlig forskel, eller at BT's net er værdiansat for lavt.
(156)
Med hensyn til sammenligningen mellem prisen for ubundtet adgang til abonnentledninger og BT's skattepligtige værdi pr. tilslutning skal det indledningsvist bemærkes, at prisen for ubundtet adgang til abonnentledninger ifølge de britiske myndigheder ikke er identisk med lejen for de skattepligtige aktiver, da en væsentlig del af prisen dækker system- og vedligeholdelsesomkostninger, fakturering og omkostninger i forbindelse med brugen af BT's ikke-skattepligtige anlæg og maskiner. Den kan derfor ikke umiddelbart sammenlignes med den retlige definition af skattepligtig værdi. For det andet har de britiske myndigheder anført, at nogle abonnentledninger faktisk har en høj værdi, mens andre har en lav værdi eller endda en negativ værdi. På den anden side skal leveringen af abonnentledninger ifølge OFCOM stimulere konkurrencen på bredbåndsområdet (51). Den ubundtede adgang til abonnentledninger bliver derfor også berørt af efterspørgslen efter bredbåndsydelser, og der er ingen efterspørgsel efter bredbåndsydelser på en stor del af BT's abonnentledninger, som kun bruges til telefoni. Prisen for ubundtet adgang til abonnentledninger er derfor ikke udtryk for den gennemsnitlige værdi af alle BT's tilslutninger, og en sammenligning af BT's skattepligtige værdi pr. tilslutning og prisen for ubundtet adgang til abonnentledninger gør det ikke muligt at drage nogen konklusion. Som OFCOM godtgjorde i sine bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren, er dette forhold næsten identisk for BT, NTL og Telewest, selv om der blev anvendt en anden værdiansættelsesmetode på de to sidstnævnte selskaber. Af de grunde, der er anført ovenfor, synes forholdet for NTL's og Telewests vedkommende at være en mere relevant reference end de priser for ubundtet adgang, Vtesse har anført, og sammenligningen af de pågældende forhold viser ikke, at der er nogen forskel mellem de enkelte operatører. Det skal desuden bemærkes, at VOA ved sin vurdering overvejer at anvende en skattepligtig værdi på mellem 15 GBP og 20 GBP pr. ubundtet abonnentledning (52), hvilket også stemmer også med værdiansættelsen af BT's skattepligtige værdi pr. tilslutning.
(157)
Med hensyn til den påståede forskel i skattepligtig værdi pr. m2 for bygninger skal Kommissionen indledningsvist bemærke, at det korrekte tal, der kan udledes af Telereal-transaktionen (53), ikke er 35 GBP pr. m2 som påstået af Vtesse, men 51 GBP pr. m2, hvis man foretager en beregning svarende til den, der blev foretaget af Vtesse. Vtesse sammenligner desuden tallet med en påstået værdi på 115 GBP pr. m2 for andre teleoperatører. Grundlaget og sammenligneligheden er ikke umiddelbart til at se, og tallet afspejler ikke de udsving, der formentlig vil være, især på grund af de forskellige teleoperatørers geografiske placering. De britiske myndigheder har anført, at BT's ejendomsporteføljer omfatter hele Det Forenede Kongerige, herunder de fattigste og mest fjerntliggende områder, hvilket har en negativ effekt på den gennemsnitlige lejeværdi af selskabets ejendomme.
(158)
Det skal desuden påpeges, at BT's bygninger til almen brug, f.eks. kontor- og lagerlokaler, som ikke har nogen sammenhæng med eller forbindelse til nettet, værdiansættes lokalt og særskilt ved hjælp af lejemetoden. De havde i 2000 en skattepligtig værdi på 180 mio. GBP. Bygninger til drift og specialiserede formål, f.eks. telefoncentraler, betragtes som en del af BT's net og værdiansættes centralt af VOA ved hjælp af indtægts- og udgiftsmetoden. BT betalte 280 mio. GBP i leje til Telereal efter transaktionen. Den samlede skattepligtige værdi af BT's bygninger omfatter både den skattepligtige værdi af BT's særskilt vurderede bygninger, som udgjorde ca. 180 mio. GBP i 2000, og den skattepligtige værdi af de bygninger, der var medregnet i den samlede værdiansættelse af nettet, som det ikke er muligt at angive særskilt, men som udgør en væsentlig del af den skattepligtige værdi på 560 mio. GBP af BT's net i Det Forenede Kongerige. Det fremgår ikke af disse tal, at der skulle være en væsentlig forskel mellem den faktiske markedsværdi af BT's bygninger ifølge Telereal-transaktionen (54) og deres skattepligtige værdi som beregnet af VOA (55). Tallene kan derfor ikke anvendes som dokumentation for, at den skattepligtige værdi er sat for lavt.
(159)
Vtesse fremførte et yderligere argument i lyset af Telereal-transaktionen. Ifølge Vtesse udgjorde den leje, BT betalte til Telereal for selskabets bygninger, ca. 50 % af dets skattepligtige værdi i 2001, selv om størstedelen af den skattepligtige værdi primært bør henføres til dets net og ikke bygningerne. Heraf slutter Vtesse efter alt at dømme, at BT's net må være værdiansat for lavt. Dette argument bygger imidlertid på falske præmisser, idet en del af de ejendomme, der indgik i Telereal-handlen, er dem, der blev værdiansat særskilt til 180 mio. GBP. BT's samlede skattepligtige værdi for hele Det Forenede Kongerige på det tidspunkt, hvor handlen fandt sted, svarede derfor til 560 mio. GBP for nettet og de dermed forbundne aktiver plus 180 mio. GBP for de særskilt værdiansatte bygninger, dvs. i alt 740 mio. GBP. Lejen på 280 mio. GBP, som BT betalte til Telereal, udgør 38 % af dets samlede skattepligtige værdi. Der kan ikke drages nogen relevant konklusion på grundlag af dette tal.
(160)
En metode, hvor dele af BT's faste ejendom adskilles og værdiansættes særskilt, synes i alle tilfælde at være diskutabel. Ifølge britisk retspraksis skal VOA værdiansætte teleoperatørers faste ejendom som en helhed. Denne regel gælder for alle operatører uden forskel. Det er ved enhver ejendomsvurdering sådan, at markedslejen for en hel ejendom normalt ikke er identisk med summen af markedslejerne for de enkelte dele af ejendommen: Den er tit lavere (56), men kan under visse omstændigheder også være højere. Det er derfor sandsynligt, at markedslejen for BT's ejendomsportefølje isoleret betragtet vil være forskellig fra dens værdi, når den er medregnet i BT's faste ejendom.
(161)
Der er derfor ingen klar dokumentation for, at indtægts- og udgiftsmetoden generelt ville resultere i en lavere skattepligtig værdi end lejemetoden, eller at VOA, når det anvender indtægts- og udgiftsmetoden på BT og Kingston, begik fejl og fastsatte den skattepligtige værdi af deres faste ejendom for lavt.
6.2.2. Indebærer indtægts- og udgiftsmetoden en begunstigelse ved marginalbeskatningen?
(162)
Det bør indledningsvist bemærkes, at spørgsmålet om marginalbeskatning, dvs. beskatning af nytilsluttede fibre, kun er relevant for den skattemæssige vurdering af BT, men ikke for Kingston. Som anført i betragtning 22 ejer Kingston et datterselskab, Torch Communications Ltd, der driver et fiberoptisk backbonenet uden for Kingstons lokale accessnet, og som værdiansættes efter lejemetoden. Det betyder, at Torch Communications Ltd beskattes fuldt af nytilsluttede fibre. Indtægts- og udgiftsmetoden anvendes kun for den del af Kingstons net, der i alt væsentligt er et lokalt accessnet. Som allerede anført (57) er der ingen reguleringsordning for dets faste ejendom. Hermed tages der hensyn til, at der ifølge de britiske myndigheder ikke er nogen konkurrent, der har bygget net i Kingston upon Hull og omegn, og at Kingston allerede havde en netdækning på næsten 100 % i området, så det ikke udbyggede sit net. Der var derfor ingen væsentlig ændring i omstændighederne, som kunne have ændret den skattepligtige værdi af Kingstons net væsentligt. Kommissionen godtager dette argument og noterer sig, at der ikke er nogen tredjemand, der har gjort gældende, at Kingston blev begunstiget ved marginalbeskatningen.
(163)
I BT's tilfælde betyder den omstændighed, at der ikke er belæg for en begunstigelse ved den samlede værdiansættelse af BT's faste ejendom, ikke nødvendigvis, at marginalbeskatningen, dvs. på nytilsluttede fibre, ikke kan have begunstiget selskabet. Ifølge bemærkningerne fra flere tredjeparter kan forskellen i den måde, hvorpå BT og de øvrige teleoperatører beskattes, når de tager et nyt fiber i brug, faktisk fordreje konkurrencevilkårene, når selskaberne konkurrerer om samme aftale. Dette problem rejser det mere overordnede spørgsmål om de reguleringer af den skattepligtige værdi, der foretages årligt af VOA.
(164)
Når en teleoperatør, som værdiansættes efter lejemetoden, tilslutter og tager et nyt fiber i brug, stiger hans skattepligtige værdi som nævnt ovenfor med den skattepligtige værdi af det pågældende nye fiber. Det modsatte sker, når han slukker for og frakobler et fiber: I dette tilfælde fratrækkes fibrenes skattepligtige værdi. Teleoperatører, der værdiansættes efter indtægts- og udgiftsmetoden, er ikke omfattet af en sådan nøje regulering. I BT's tilfælde er de årlige reguleringer baseret på en ordning med justering efter markedsandelen: Ændringer i BT's markedsandele antages at afspejle ændringer i dets nets værdi. Det er derfor spørgsmålet, om det er sandsynligt, at forskellen i den måde, hvorpå der tages hensyn til ændringer i nettene, f.eks. tilslutning af nye fibre, begunstiger BT.
(165)
Det er Kommissionens opfattelse, at VOA ud fra BT's forretningsplaner vurderer, hvilken hypotetisk leje BT kan forvente at få for sin faste ejendom i betragtning af de forventede indtægter og udgifter fra brugen af de pågældende ejendomme. Værdiansættelsen vil derfor omfatte enhver udbygning af nettet, herunder tilslutningen af nye optisk fibre, som er nødvendig for at kunne dække den forventede efterspørgsel. Tilslutningen af nye optiske fibre forudberegnes og tages derfor i betragtning af VOA, uanset om BT lejer eller ejer de pågældende fibre (58). Denne værdiansættelsesmetode indebærer, at BT modsat teleoperatører, der værdiansættes efter lejemetoden, også beskattes for mørke fibre, da det formodes, at en række af disse mørke fibre tages i brug i løbet af den efterfølgende femårige værdiansættelsesperiode. Endelig er formålet med den årlige revurdering på basis af evalueringen af BT's markedsandele at identificere væsentlige ændringer i BT's net (59).
(166)
Det er derfor ikke korrekt at hævde, at BT ikke betaler nogen ekstra skatter, således som klageren og tredjeparter som Altnet har gjort gældende. Med et net i England, der i øjeblikket har en skattepligtig værdi på 530 mio. GBP, og som værdiansættes som en helhed, har en lille ændring som den yderligere tilslutning af et fiber formentlig en mindre mærkbar indvirkning på BT end på en lille operatør som Vtesse. Desuden opvejes stigninger i værdien af BT's net af faktorer, der nedsætter værdien, f.eks. kapacitetsudvidelser hos konkurrenterne. Det gør effekten af tilslutningen af nye fibre fra BT's side endnu mindre mærkbar. Det betyder dog ikke, at disse nytilsluttede fibre ikke beskattes.
(167)
Vtesse gør også gældende, at dets skattebyrde udgjorde 16 % af de forventede løbende indtægter ved et typisk bud som f.eks. buddet på levering af backbone- og accessforbindelser til Kent MAN (60). Med hensyn til samme bud gør det gældende, at BT højst blev beskattet med 2 %, hvilket svarer til BT's påståede gennemsnitlige forhold mellem skatter og indtægter. Vtesse konkluderer, at BT betaler langt mindre i skatter på en sammenlignelig - og i dette tilfælde identisk - transaktion, og at det derfor opnår en klar fordel.
(168)
Dette argument kan ikke tiltrædes. For det første er det ikke korrekt at hævde, at BT, da forholdet mellem dets skatter og indtægter i gennemsnit er 2 % (61), blev beskattet med 2 % ved dette bud. Forholdet er beregnet ud fra BT's samlede skattepligtige værdi, hvortil der blev lagt værdien af de fibre, som BT tog i brug i forlængelse af Kent MAN-aftalen, enten ved fremskrivning eller på grundlag af ordningen med regulering i forhold til markedsandelen. For at kunne foretage en passende og korrekt sammenligning med Vtesses skattebyrde ved dette bud er det nødvendigt at fastslå, hvor meget den pågældende aftale øgede den skattepligtige værdi af BT's net, enten ved fremskrivning eller på grundlag af den årlige reguleringsordning. Når værdiansættelsen sker ved fremskrivning, beregnes der en samlet værdi, som ikke gør det muligt at identificere særskilte aftaler. Det er derfor ikke muligt at fastslå, hvor meget Kent MAN-aftalen har øget den skattepligtige værdi af BT's net. Det er i alle tilfælde ikke muligt at drage nogen endelig konklusion om, hvorvidt der er tale om begunstigelse og dermed statsstøtte. Vtesses skattebyrde ved det pågældende bud kan ikke bruges referenceværdi til at vurdere, om der er tale om en begunstigelse af BT i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1. Skattebyrden vil formentlig variere alt efter den valgte tekniske løsning, omkostningsstrukturen hos de selskaber, der afgiver bud, og længden af det optiske fibernet, operatørerne agter at bruge til at levere ydelser, men frem for alt afhængigt af, om der skal tilsluttes nye fibre (62). Efter lejemetoden vil en teleoperatør, som leverer ydelsen ved hjælp af et fiber, der allerede er i brug, derfor ikke skulle betale højere skatter (63).
(169)
Dette gælder også for Vtesses argumentation angående en sammenligning mellem priserne for BT's udvidede engrosydelser og de priser, en operatør, der værdiansættes efter lejemetoden, ville skulle betale, hvis han tog optiske fibre i brug med det formål at levere samme ydelse. Vtesse gør gældende, at en sådan operatør - alt efter de udvidede engrosydelsers kapacitet og dækningsgrad - muligvis ville skulle betale skatter på indtil 87 % af BT's pris, og Vtesse betragter dette som et yderligere bevis på, at BT's optiske net er værdiansat for lavt eller ikke marginalbeskattes korrekt. Argumentet bygger imidlertid på en formodning om, at den hypotetiske operatør har et enkelt par fibre i brug på samme strækning, som BT har valgt. Hvis den pågældende operatør anvender et fiber, der allerede er i brug, til at levere udvidede engrosydelser, skal der imidlertid ikke betales nogen ekstra skatter efter lejemetoden. Hvis den berørte operatør tager nye fibre i brug på en strækning, hvor han allerede har flere optiske fibre i brug, vil marginalomkostningerne ved transaktionen desuden være meget lavere, fordi skatterne pr. fiber er lavere, jo flere optiske fibre der er pr. strækning. Også i dette tilfælde er det ikke muligt at drage nogen konklusion ud fra dette argument.
(170)
I betragtning heraf er påstanden, at BT ikke marginalbeskattes, ikke korrekt. Selv hvis man, som det gøres gældende af Vtesse, koncentrerer sig om beskatningen af de aftaler, hvor Vtesse og BT er konkurrenter, sker der efter alt at dømme ikke nogen åbenlys begunstigelse af BT: Selskabet beskattes for nytilsluttede fibre, om end det sker anderledes og mindre gennemsigtigt. Kommissionen noterer sig også, at BT, fordi indtægts- og udgiftsmetoden bygger på forventede indtægter, beskattes for mørke fibre, idet det antages, at de pågældende fibre skal tages i brug for at dække den forventede efterspørgsel. Modsat andre teleoperatører, som kun beskattes, når de tager et fiber i brug, beskattes BT derfor også for mørke fibre.
(171)
Kommissionen er derfor enig med OFCOM i, at reguleringsordningen på lang sigt synes at føre til et i alt væsentligt parallelt resultat i hvert tilfælde, selv om det sker på en forskellig og meget ugennemsigtig måde.
(172)
At der ikke er noget åbenlyst konkurrencemæssigt problem, bekræftes også, når man sammenligner markedsandelene inden for levering af hurtige bredbåndsydelser til erhvervskunder, hvor BT og Vtesse (64) er direkte konkurrenter. Ifølge tal fra BT har BT en markedsandel på 12 % på dette marked, og det er kun det fjerdestørste selskab. Ifølge tal fra OFCOM sidder BT på [10-15] (65) % af markedet for levering af traditionelle lejede forbindelser på 622 Mbit/sekund og mere (66). Selv om BT er det etablerede teleselskab, havde det efter alt at dømme en forholdsvist lille markedsandel på det pågældende marked. Man må antage, at BT, hvis det virkelig opnåede en så stor fordel i form af en fritagelse for marginalbeskatningen af nye fibre, havde haft en meget større markedsandel. De oplysninger, Kommissionen råder over, bekræfter derfor ikke den påstand, at BT har en konkurrencemæssig fordel, som gør det meget svært for andre teleoperatører at konkurrere med det på det pågældende marked (67).
(173)
Med hensyn til reguleringerne gjorde Kommissionen endelig også gældende i sin beslutning om at indlede proceduren, at den finder det betænkeligt, at der sker en nedjustering i BT's tilfælde, men at der efter alt at dømme ikke foretages en tilsvarende systematisk gennemgang af markedsvilkårene for konkurrenterne. I lyset af redegørelserne fra de britiske myndigheder og BT finder Kommissionen det godtgjort, at disse betænkeligheder er ubegrundede. Der sker ikke kun nedjusteringer i BT's tilfælde: Som allerede anført er den reguleringsordning, der anvendes på BT, baseret på udviklingen i selskabets markedsandele. Det er korrekt, at dets markedsandele og derfor dets skattepligtige værdi faldt i en årrække, hvilket afspejlede et værditab som følge af øget konkurrence. I 2003 og 2004 steg dets skattepligtige værdi dog med hhv. 4 mio. GBP og 7,1 mio. GBP. Konkurrenterne kan opnå - og har da også opnået - nedjusteringer: F.eks. fik de nedsat den skattepligtige værdi af deres optiske fibernet med 15 % pr. 1. april 2001 og med 25 % pr. 1. april 2002 for at tage hensyn til overudbuddet på markedet. Det indebar, at den skattepligtige værdi af et fiberpar faldt fra 1 000 GBP pr. km uden for London-området i 2000 til 850 GBP pr. km i 2001 og 750 GBP i perioden mellem 2002 og 2004. Ifølge listen for 2005-2010 faldt den skattepligtige værdi pr. km fiberpar yderligere til 500 GBP. Det betyder, at en operatør, hvis optiske fibernet var uændret i det pågældende tidsrum, ville have fået nedsat sin skattepligtige værdi med 50 %.
(174)
Afslutningsvist bør det fastholdes, at ejendomsskatterne er en skat, der opkræves af værdien af den pågældende ejendom. Der er ikke tale om en skat af overskud eller indtægter. Ejendomsskatterne opkræves normalt af alle udenlandske ejendomme og pålægges derfor alle telenet. Ifølge britisk retspraksis værdiansættes alle telenet i deres helhed. Der findes forskellige metoder til at værdiansætte de pågældende ejendomme. Når det er muligt at anvende alle metoder, skulle de føre til samme værdiansættelse. Hvilken værdiansættelsesmetode der bruges, afhænger af de konkrete omstændigheder.
(175)
VOA har efter alt at dømme anvendt de almindelige bestemmelser for ejendomsskat på BT og Kingston i overensstemmelse med lovgivningen og retspraksis. BT's og Kingstons faste ejendom værdiansættes tydeligvis - og de pågældende skattepligtige værdier reguleres - ved hjælp af en anden metode end den, der anvendes på deres konkurrenter. Kommissionen kan dog konkludere, at der ikke findes noget bevis for, at brugen af en anden metode ikke er berettiget i betragtning af de objektive forskelle, der er mellem de pågældende selskaber og deres konkurrenter, og i betragtning af det omfattende bevismateriale, VOA råder over.
(176)
Der foreligger intet bevis for, at den omstændighed, at der blev anvendt en anden værdiansættelsesmetode på BT og Kingston, har begunstiget disse selskaber på nogen måde i forhold til deres konkurrenter. Da der ikke er noget bevis for, at der er sket en begunstigelse, konkluderer Kommissionen, at skattesystemet for udenlandsk fast ejendom ikke har ført til, at BT og/eller Kingston har opnået statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, i det tidsrum, Kommissionen har undersøgt, dvs. 1995-2005 -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Det Forenede Kongeriges opkrævning af skat af udenlandsk ejendom fra BT plc og Kingston Communications plc fra 1995 og indtil udgangen af 2005 udgør ikke støtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
Artikel 2
Denne beslutning er rettet til Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 12. oktober 2006.
A BIZO HATÁROZATA
2006. október 12.
az üzleti vagyonra kivetett adónak az Egyesült Királyság által az egyesült királyságbeli távközlési infrastruktúrára történő alkalmazásáról (C 4/2005 [ex NN 57/2004, ex CP 26/2004])
(az értesítés a C(2006) 4378. számú dokumentummal történt)
(Csak az angol nyelvű szöveg hiteles)
(EGT vonatkozású szöveg)
(2006/951/EK)
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 88. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra, és különösen annak 62. cikke (1) a) bekezdésére,
miután felkérte az érdekelt feleket, hogy a fent említett rendelkezések alapján nyújtsák be észrevételeiket (1) és tekintettel észrevételeikre,
mivel:
I. ELJÁRÁS
(1)
2004. február 17-én a Bizottság nyilvántartásba vette a Vtesse Networks Ltd („Vtesse”), egy egyesült királyságbeli távközlési szolgáltató panaszát, amely a BT plc („BT”), az Egyesült Királyság inkumbens távközlési szolgáltatója számára előnyös, állítólagos kedvezményes adóelbánással kapcsolatos.
(2)
A Bizottság a 2005. január 19-i levelében tájékoztatta az Egyesült Királyság hatóságait arról, hogy a szóban forgó intézkedés tekintetében határozatot hozott az EK-Szerződés 88. cikkének (2) bekezdésében megállapított hivatalos eljárás megindításáról („az eljárás megindítására vonatkozó határozat”). Az eljárás megindítására vonatkozó bizottsági határozatot 2005. március 12-én tették közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában. (2) A Bizottság felkérte az érdekelt feleket, hogy nyújtsák be az intézkedéssel kapcsolatos észrevételeiket.
(3)
A határidő meghosszabbítását követően az Egyesült Királyság hatóságai a 2005. április 4-i levelükben válaszoltak az eljárás megindítására vonatkozó határozat észrevételek megtételével kapcsolatos felkérésére.
(4)
A Bizottsághoz a következő érdekelt felektől érkeztek észrevételek:
-
AboveNet Communications UK Ltd. („AboveNet”), a 2005. április 29-i levélben
-
Altnet Task Force („Altnet”), a 2005. május 2-i levélben
-
Broadband Stakeholders Group, a 2005. május 13-i levélben
-
BT, a 2005. május 18-i levélben
-
Cable and Wireless Group plc. („Cable and Wireless”), a 2005. június 29-i levélben
-
Communications Management Association, a 2005. március 30-i levélben
-
Easynet Group Plc. („Easynet”), a 2005. május 3-i levélben
-
Gamma Telecom Ltd., a 2005. december 1-jei levélben
-
Hutchinson Network Services UK Ltd. („Geo”), a 2005. május 6-i levélben
-
Global Crossing Ltd., a 2005. május 6-i levélben
-
GVA Grimley, a 2005. április 27-i levélben
-
Kingston Communications Plc, a 2005. április 29-i levélben
-
NTL Group Ltd., a 2005. április 29-i levélben
-
Telewest Broadband Ltd., a 2005. április 28-i levélben
-
Thus Plc., a 2005. május 4-i levélben
-
UK Competitive Telecommunications Association („UKCTA”), a 2005. április 25-i levélben
-
Vanco Ltd., a 2005. április 19-i levélben
-
Viatel (UK) Ltd., a 2005. július 6-i levélben
-
Vtesse, amely a 2005. január 28-i, 2005. február 4-i, 2005. február 16-i, 2005. február 22-i, 2005. március 15-i, 2005. március 29-i, 2005. április 28-i, 2005. július 28-i, 2005. augusztus 17-i, 2005. szeptember 2-i, 2005. november 4-i, 2005. november 23-i, november 30-i, 2005. december 1-jei, 2006. január 11-i, 2006. január 19-i, 2006. március 16-i, 2006. március 20-i és 2006. július 8-i levélben, illetve e-mailben továbbította észrevételeit és nyújtott további tájékoztatást
-
Név nélkül, a 2005. február 1-jei levélben
(5)
A Bizottság a 2005. június 20-i, 2005. augusztus 4-i és 2005. augusztus 9-i levelében továbbította ezeket az észrevételeket az Egyesült Királyság hatóságaihoz, hogy reagálni tudjanak azokra. A hatóságok a 2005. október 10-i és 2005. november 22-i levelükben fejtették ki észrevételeiket.
(6)
A Bizottság a 2005. július 26-i levelében felkérte az OFCOM-ot, az Egyesült Királyság független távközlési szabályozó hatóságát, hogy nyújtsa be észrevételeit az eljárás megindítására vonatkozó határozattal kapcsolatban. Az OFCOM a 2005. szeptember 21-i levelében adott választ. Az OFCOM 2005. december 7-én, 2006. január 6-án és 2006. március 21-én további tájékoztatást nyújtott.
(7)
2005. július 14-én és október 4-én két találkozóra került sor a BT képviselőivel, amely 2005. november 23-án és 2006. március 23-án további tájékoztatást nyújtott.
(8)
Az Egyesült Királyság hatóságaival három találkozóra került sor, 2005. március 16-án, 2005. szeptember 9-én és 2006. július 4-én.
(9)
A Bizottság a 2005. szeptember 26-i levelében további tájékoztatást kért az Egyesült Királyság hatóságaitól, amelyre a hatóságok a 2005. november 18-i levélben válaszoltak. 2005. november 23-án, 2006. január 23-án, 2006. február 21-én, 2006. március 13-án, 2006. március 21-án, 2006. március 27-én, 2006. április 20-án, 2006. május 2-án, 2006. július 4-én és 2006. július 20-án adtak további tájékoztatást.
(10)
2005. november 23-án találkozóra került sor a Vtessével, a panaszossal.
II. AZ INTÉZKEDÉS RÉSZLETES ISMERTETÉSE
A. Az intézkedés ismertetése
(11)
Az iparűzési adó az Egyesült Királyságban az üzleti vagyonra kivetett vagyonadó. Célja a helyi hatóságok által biztosított szolgáltatások költségeihez való hozzájárulás. Angliában és Walesben az üzleti vagyonra kivetendő adó összegének megállapításával kapcsolatos alapvető jogszabály az 1988. évi Önkormányzati Finanszírozási Törvény (Local Government Finance Act, „az 1988. évi LGFA”). A rendszer végrehajtásának további szabályozását törvényi eszközök és az esetjog biztosítják.
(12)
Az adó összegének megállapítása céljából felértékelendő vagyonrész, az úgynevezett „adóköteles vagyon”, földterületeket, épületeket és megadóztatható berendezéseket, illetve gépeket foglal magában. Az adófizetési kötelezettség az adóköteles vagyon bérlőjét terheli, azaz azt a személyt, aki a „legfőbb ellenőrzést” gyakorolja a vagyontárgy felett, amelyet az esetjog az ingatlan tényleges, kizárólagos és nem ideiglenes jellegű, a bérlőnek üzleti hasznot hozó birtoklásaként határoz meg.
(13)
Az adókulcsot, amely valamennyi üzleti vagyonra egyaránt érvényes, évente állapítja meg a miniszter, és az minden szolgáltatóra egyformán vonatkozik. A 2004/5-ös adóévre vonatkozóan az adókulcsot Angliában 45,6 %-ban, Walesben pedig 45,2 %-ban állapították meg. Az adóalap, az úgynevezett adóköteles érték, az a hipotetikus éves bérleti díj, amelyért az adott ingatlan nyíltpiaci művelet során ésszerűen évről évre kiadható a vagyonértékelés bizonyos időpontjában. A teljes törvényi meghatározást az 1988. évi LGFA 6. jegyzéke tartalmazza. (3)
(14)
A hipotetikus éves bérleti díj értékét a Valuation Office Agency („VOA”) a számvevő ügynökség becsüli fel, amely a Brit Adóhatóság végrehajtó testülete, a központi kormányzat része. Újraértékelésre ötévente kerül sor. Az 1995-2000-es időszakban az adóköteles érték a vagyontárgy hipotetikus éves bérleti díja, amennyiben 1993. április 1-jén, az úgynevezett „korábbi értékbecslési nap”-on hozzáférhető a piacon. A 2000-2005-ös időszak vonatkozásában a korábbi értékbecslési nap 1998. április 1. volt, a jelenlegi, 2005-2010-es időszak esetében pedig 2003. április 1. A korábbi értékbecslési nap és az értékmegállapítás hatálybalépésének napja közötti idő arra szolgál, hogy a VOA a korábbi értékbecslési napon rendelkezésre álló tényleges bizonyítékok alapján elvégezhesse az értékelést.
(15)
A VOA az „adóköteles érték”, azaz a vagyoneszköz hipotetikus éves bérleti díjának kiszámításához négy módszer közül választhat, amelyek között az eljárás megindítására vonatkozó határozatnak megfelelő rangsort kell kialakítani:
(a)
ha közvetlen és tényleges bizonyíték áll rendelkezésre az ingatlan bérleti díjára vonatkozóan, a bérleti díj módszerét („rental method”) kell alkalmazni.
(b)
ha a bérleti díjra vonatozóan nem áll rendelkezésre közvetlen bizonyíték, más hasonló vagyontárgy bérleti díjával kapcsolatos bizonyítékkal lehet összehasonlítást végezni. Ez az úgynevezett „Tone of the list method” (vagyonjegyzék alapján történő összehangolás). A határozat kényelmi okokból mindkét módszert, a bérleti díj módszerét és a lista alapján történő összehangolás módszerét is, amelyek mindegyike a piaci bérleti díjra vonatkozó bizonyítékra támaszkodik, „a bérleti díj módszer”-eként említi.
(c)
a bevétel és kiadás („R&E”) módszerét (Receipt and Expenditure („R&E”) method) olyan vagyontárgyakra kell alkalmazni, amelyeket ritkán adnak bérbe, vagy amelyeket nehéz pótolni, általában közművekre. Annak a gondolkodási folyamatnak a rekonstruálására törekszik, amely a vélelmezett bérlőben végbemehet, amikor egy ingatlan bérlését magában foglaló kereskedelmi ügylet jövedelmezőségét vizsgálja. Felbecsülné a jövőbeni bevételeit, és azokból levonná a jövőbeni költségeit. Ebből levonná a várt hozamot, a fennmaradó összeg alkotja azt a legmagasabb bérleti díjat, amelyet hajlandó lenne kifizetni.
(d)
a vállalkozó szempontjain alapuló módszer (Contractor's basis method) az üzleti ingatlan helyettesítési költségén alapul: a vélelmezett bérlő a vagyoneszközért éves bérleti díjként legfeljebb egy hasonló vagyoneszköz létrehozásához szükséges tőkeösszeg éves kamatának megfelelő összeget lenni hajlandó kifizetni. Ezt a módszert rendszerint olyan vagyoneszközökre alkalmazzák, amelyeket nem adnak bérbe, illetve amelyek nem termelnek nyereséget (pl. kórházak).
(16)
Más üzleti tulajdonhoz hasonlóan a távközlési infrastruktúrára is iparűzési adót vetnek ki. Az adó összegének megállapítása céljából történő értékbecslésre a (berendezések és gépek) (Anglia) vonatkozó 2000. évi előírások (Valuation for Rating (Plant and Machinery) (England) Regulations 2000) (4) megállapítják, hogy a távközlési infrastruktúra tekintetében adóköteles berendezések és gépek közé tartoznak a „kábelek, vezetékek, huzalok, drótok vagy ezek által alkotott rendszerek …, amelyeket távközlési jelek továbbításával kapcsolatban használnak vagy szándékoznak használni”.
(17)
A távközlési vagyonra 1855 óta vetnek ki iparűzési adót. Az iparűzési adót a BT 1984. évi privatizációját követően annak infrastruktúrájára is kivetették, valamint a Mercury Communications-re, amely a duopólium időszakában, az 1980-as években a BT egyetlen versenytársa volt. Az adó összegét kezdetben, az 1990-1995-ös időszakra vonatkozóan egy előírt „általános minta” alkalmazásával határozták meg. Amikor a távközlési ágazatban 1992-től kezdődően fokozatosan megjelent a verseny, az adót valamennyi távközlési infrastruktúrára kivetették.
(18)
Az 1995-2000-es időszakra vonatkozóan a VOA az R&E módszert alkalmazta a BT-re. Ezt az értékelést a BT-vel történő tárgyalásos megegyezést követően kiigazították, és a BT a vállalkozó szempontjain alapuló módszer szerint elvégezte saját vagyonértékelését, majd az eredeti értékbecslés ellen fellebbezést nyújtott be a Londoni Központi Értékbecslési Döntőbírósághoz (Central London Valuation Tribunal), ezt követően pedig az ingatlanügyekkel foglalkozó döntőbírósághoz (Lands Tribunal). A BT és a VOA 2000-ben jutott megegyezésre. Ennek eredményeként létrejött egy megállapodás, amely szerint a BT hálózati eszközeinek adóköteles értékét az 1995/1996-os adóévre vonatkozóan Angliában 445, Walesben pedig 25 millió GBP-ben állapították meg. A 43,2 %-os szorzóval számítva a BT adókötelezettsége az említett adóévben 203 millió GBP-t tett ki, amely a BT éves bevételének 2 %-ának felelt meg.
(19)
A 2000-2005-ös időszakra vonatkozóan a VOA a BT vagyonértékét Angliában 467, Walesben pedig 26 millió GBP-ben állapította meg. Az értékelést az R&E módszer alapján végezték el és az 1995-ös vagyonjegyzék létrehozásával egy időben elfogadott elvekre és értékekre alapozták. A 2005-2010-es időszakra vonatkozóan a VOA ismét az R&E módszert alkalmazta a BT hálózatára.
(20)
Az értékelés felülvizsgálatára elvileg ötévente kerül sor. Az eljárás megindítására vonatkozó határozatában a Bizottság azonban megjegyezte, hogy az azt követő, lefelé történő módosításokra a vállalatnak a versengő távközlési hálózatok fizikai kiépítése eredményeképpen az Egyesült Királyság rögzített távközlési piacán való piaci részesedése csökkenésének következtében került sor. Az eljárás megindítására vonatkozó határozat megállapította, hogy a hálózat esetleges bővítésére vagy korszerűsítésére vonatkozóan látszólag nem került sor hasonló, felfelé történő kiigazításra.
(21)
A Kingston Communications plc („Kingston”) Hull régió inkumbens távközlési szolgáltatója és a régió egyetlen helyi hozzáférési hálózatának tulajdonosa. Az Egyesült Királyságban a túlnyomórészt állami tulajdonban lévő távközlési hálózatoknak az 1980-as évek végén történő privatizációja során a vállalat az önkormányzat tulajdonában maradt az 1999-es nyilvános részvénykibocsátásig. A Hulli Városi Tanács továbbra is az egyetlen jelentős részvényes. A BT-n kívül a Kingston volt az egyetlen olyan távközlési szolgáltató, amely esetében az R&E értékbecslési módszert alkalmazták.
(22)
A Kingstonnak azonban van egy leányvállalata is, a Torch Communications Ltd, amely a Kingston helyi hozzáférési hálózatának területén (azaz a hulli konurbáción) kívül kiépített egy száloptikás gerinchálózatot, és azt külön leányvállalatként működteti. Következésképpen a Torch gerinchálózatával kapcsolatban külön értékbecslést lehet végezni a bérleti díj módszere alapján.
(23)
A Vtesse a panaszos. Ez a szolgáltató száloptikai elérési infrastruktúrát biztosít vállalkozások számára („fibre to the business” szolgáltató), nagykapacitású kiskereskedelmi bérelt vonalakat kínál főleg vállalati nagyfelhasználók számára. Közvetlen versenyben van a BT bérelt vonali szolgáltatásaival. A fogyasztók közötti összeköttetés biztosítása érdekében a Vtesse „sötétszálat” lízingel más gerinchálózati szolgáltatóktól és ezt saját kiépítésű infrastruktúrájával egészíti ki. A más szolgáltatóktól bérelt vagyontárgyakat beszámították a Vtesse adóköteles vagyonába. A VOA úgy döntött, hogy a Vtesse esetében a „vagyonjegyzék alapján történő összehangolás” módszere alapján állapítja meg az adó összegét, amely aztán minden egyes új optikai szál bérbevételekor és üzembe helyezésekor alkalmazandó.
(24)
A ténylegesen kifizetett bérleti díjak összehasonlítása alapján a VOA a bérleti díj módszerének felhasználásával az éves adót Nagy-Londonban egy optikai szálpár kilométere után 1 200 GBP-ben, az Egyesült Királyság más részein pedig 1 000 GBP-ben állapította meg a 2000-2005-ös időszakra vonatkozóan. Ezenkívül 2001-ben a VOA egy úgynevezett „túlkínálati engedményt” biztosított azon száloptikai szolgáltatók számára, amelyek esetében az értékbecslést a bérleti díj módszere alapján végezték el, ami azt jelenti, hogy az adóköteles értékből 2001. április 1-jétől 15 %-ot, 2002. április 1-jétől pedig 25 %-ot engednek el. Ezt az engedményt az 1990-es évek végén bekövetkezett távközlési konjunktúra idején a száloptika terén végrehajtott túlzott mértékű befektetések, illetve ezen eszközöknek a fizikai túlkínálat által előidézett későbbi drasztikus értékcsökkenése miatt vezették be. A 3 000 kilométert meghaladó hálózatok esetében érvényes egy további 10 %-os engedmény. Az említett engedmények következtében egy pár száloptika bérleti értéke 2002-2004-ben Nagy-Londonban kilométerenként 900 GBP-re csökkent, az ország más részein pedig 750 GBP-re. A 2005-2010-es időszakra vonatkozóan egy optikai szálpár bérleti értékét Nagy-Londonban kilométerenként 600 GBP-ben, az Egyesült Királyság többi részén pedig 500 GBP-ben állapították meg. (5) A Vtesse szerint 2003/04-ben az által fizetendő adó a bevételének körülbelül 7 %-át tette ki.
(25)
Ami a módosításokat illeti, minden egyes bérelt és üzembe helyezett optika szál esetében a jegyzék alapján történő összehangoláson alapuló adókulcsot alkalmazták. A Vtesse köteles rendszeresen tájékoztatni a VOA-t a hálózatbővítéseiről, hogy vagyoneszközeinek értékelése kiigazítható legyen. Következésképpen, a Vtesse állítása szerint valahányszor optikai kábelt szerez be a fogyasztóinak történő szolgáltatásnyújtás céljából, minden egyes új szerződésből származó bevétel 20-30 %-ának megfelelő adót kell fizetnie.
(26)
A távközlési piac többi szolgáltatójával kapcsolatos értékbecslést a bérleti díj módszere alapján végezték el, a kábeltelevíziós szolgáltatók kivételével, amelyek esetében az értékbecslésre a vállalkozó szempontjain alapuló módszer szerint került sor (6).
B. A hivatalos vizsgálati eljárás megindításának okai
(27)
A Bizottság az eljárás megindítására vonatkozó határozatában azt a véleményt fogalmazta meg, hogy a vagyonadónak a BT-re és a Kingstonra történő alkalmazása előnyt biztosítana ennek a két társaságnak. Úgy tűnik, hogy a versenytársaikhoz képest az adóalap-csökkentés előnyét élvezik. Ezt bizonyítja az a tény, hogy a BT az adott bevétel körülbelül 2 %-ának megfelelő adót fizetett, míg a Vtesse és más versenytársak esetében előfordulhatott, hogy 7 % körülit, és növekményi alapon 20-30 %-ig terjedő adót fizettek.
(28)
Az eljárás megindítására vonatkozó határozatban az a vélemény fogalmazódott meg, hogy ez a nyilvánvalóan diszkriminatív adózás annak következtében alakulhatott ki, hogy a BT-re és a Kingstonra egy bizonyos vagyonértékelési módszert alkalmaztak, míg a többi távközlési szolgáltatóra a bérleti díj módszerét, a kábeltelevíziós szolgáltatók kivételével, amelyek esetében az értékbecslésre a vállalkozó szempontjain alapuló módszer szerint került sor. Az, hogy nem egységes a rendszer, és a VOA-nak az általános rendelkezések bizonyos szolgáltatókra történő alkalmazása céljából biztosított, valamint a BT-vel kötött egyezséggel kapcsolatban alkalmazott mérlegelési jogkör eredményezhetett bizonyos előnyt a BT és a Kingston számára.
(29)
Az eljárás megindítására vonatkozó határozat megkérdőjelezte azt a véleményt, miszerint a bérleti díj módszerét nem lehetett volna alkalmazni a BT és a Kingston vagyontárgyaira. A határozat javaslatot tartalmazott arra vonatkozóan, hogy a BT által a saját infrastruktúrájának bérbeadása után kézhez vett bérleti díj szolgálhatna iránymutatásul a hálózat értéke szempontjából. Továbbá a BT kiskereskedelmi üzletágai ténylegesen bérelnek infrastruktúrát és vásárolnak hálózati szolgáltatásokat a BT nagykereskedelmi üzletágától, a BT Wholesale Ltd-től. („BT Wholesale”), attól az üzletágtól, amelyik intézi a BT infrastruktúrájával kapcsolatos ügyeket: a BT kis- és nagykereskedelmi üzletága közötti belső elszámolási árak alapul szolgálhatnak a bérleti érték megállapítására. Ezenkívül a liberalizáció és a hálózat elemeinek átengedése számos olyan nagykereskedelmi terméket eredményezett, amelyeket viszonyítási alapnak lehet tekinteni a BT és a Kingston hálózatai különböző infrastrukturális elemei bérleti értékének megállapításához. Azzal az állítással kapcsolatban, miszerint egyetlen olyan hálózat sincs, amely megközelítőleg olyan nagy és változatos lenne, mint a BT hálózata, és amelynek a bérleti értéke viszonyítási alapul szolgálhatna, az eljárás megindítására vonatkozó határozat azt ajánlotta, hogy a távközlési piacon is aktív kábeltelevíziós szolgáltatók adózását lehetne viszonyítási alapnak tekinteni.
(30)
Magával az R&E módszer alkalmazásával kapcsolatban a Bizottság megjegyezte, hogy ez a módszer az érintett eszközök bérleti értékét az azok használatából származó bevételek alapján állapítja meg. Az eredmény tehát ezen eszközök használatának jövedelmezősége szintjétől függne, ami olyan eredményekhez vezethetne, amelyek azon szolgáltatókat sújtanák, amelyek vagyontárgyait más módszer alapján értékelik. A Bizottság megkérdőjelezte, hogy az R&E módszernek a BT-re és a Kingstonra történő alkalmazásakor megtörténtek-e a szükséges kiigazítások annak feltételezése érdekében, hogy eszközeiket maximálisan és nyereségesen használják ki. A Bizottság arról is felvilágosítást kért, hogyan veszik figyelembe az egyetemes szolgáltatási kötelezettségeket a BT értékelése során.
(31)
Az eljárás megindítására vonatkozó határozat továbbá megkérdőjelezte az adóköteles érték módosításaira alkalmazott módszert. Megállapította, hogy úgy tűnik, hogy a BT esetében a lefelé történő módosítás mechanizmusát alkalmazzák, míg a versenytársak piaci helyzetével kapcsolatban nem került sor hasonló szisztematikus módosításra. Úgy látszik, hogy az a nyilvánvaló tény, hogy a BT infrastruktúrája értékének a két ötéves felülvizsgálati időszak közötti növekedését nem vették figyelembe, miközben a versenytársakat a hálózatuk értékének növekedésével arányosan egyre nagyobb mértékű adóval terhelik, előnyt biztosít a BT számára.
(32)
Végezetül, az eljárás megindítására vonatkozó határozat hangsúlyozta, hogy a VOA kétségtelenül tág mérlegelési jogkörrel rendelkezett, ami lehetővé tette, hogy megegyezést eszközöljön ki. A határozat kiemelte, hogy a BT-vel kötött megegyezésnek tiszteletben kell tartania a megkülönböztetésmentesség elvét, és nem tartalmazhat indokolatlan megkülönböztetést a szolgáltatók között.
III. AZ ÉRDEKELT FELEK ÉSZREVÉTELEI
A. A BT-től és a Kingstontól eltérő érdekelt felek észrevételei
(33)
A BT-től és a Kingstontól eltérő érdekelt felek által benyújtott észrevételek általában azt a nézetet támasztják alá, hogy a vagyonadó BT-re és Kingstonra történő alkalmazása előnyös lehet azok számára.
(34)
A Vtesse először arra mutatott rá, hogy az értékbecslési ügyekkel foglalkozó döntőbíróság 1998. márciusi határozatát követően, amely megerősítette, hogy az R&E módszert kellett alkalmazni a BT hálózatára, és hogy annak adóköteles értéke Angliában és Walesben 553 000 000 GBP, a BT megfellebbezte a határozatot az ingatlanügyekkel foglalkozó döntőbíróságnál. A fellebbezési tárgyalást megelőzően a BT és a VOA 470 000 000 adóköteles értéket állapított meg, ami az első értékeléshez viszonyítva 15 %-os csökkenést jelent. A Vtesse azt sugallja, hogy a BT és a VOA megállapodott egy végleges összegben, és a VOA ehhez igazította a számokat.
(35)
A Vtesse újabb tényezőket terjesztett elő, amelyekkel azt igyekszik bizonyítani, hogy a BT vagyona alulértékelt az R&E módszer szerint. Ilyen módon feltételezve, hogy a BT tejes hálózatának adóköteles értékét (7) a száloptikás hálózathoz rendelték (2005-ben 7 300 000 km), az optikai szál kilométerenkénti éves adóköteles értéke 74 GBP lenne. A Vtesse szerint csak össze kell hasonlítani ezt a számadatot a bérleti díj módszere alapján értékelt távközlési szolgáltatók esetében megállapított, az optikai szál kilométerenkénti 1 000 és 1 200 GBP éves adóköteles értékével. Ehhez hasonlóan, azáltal, hogy a BT száloptikás hálózata értékét nullának veszik, és tekintettel arra, hogy a BT 29 millió végfelhasználói csatlakozással rendelkezik, a vonalankénti éves bérleti díj 18,57 GBP lenne. Ezt a számadatot össze kell hasonlítani a távközlési szolgáltatók által a BT által átengedett előfizetői hurkokhoz való hozzáférésért fizetett évi 122 GBP-vel (8).
(36)
A Vtesse azt is megjegyzi, hogy 2001-ben a BT az ingatlanállománya nagy részének haszonbérletét és korlátlan tulajdonát 2,4 milliárd GBP-ért átadta a „Telereal”-nak, a Land Securities és a Williams Pears Group közös vállalatának. Az ügylet összesen 5,5 millió négyzetkilométert érintett. Az ügylet megkötését követően a BT 190 millió GBP éves bérleti díjat fizetett a korlátlan tulajdonért, plusz 90 millió GBP-t a haszonbérletért 2001-ben. Ennek az ügyletnek az alapján a Vtesse arra a következtetésre jutott, hogy a BT négyzetméterenként 35 GBP bérleti díjat fizet az épületeiért, miközben a Vtesse szerint más távközlési szolgáltatók esetében üzleti ingatlanukra négyzetkilométerenként átlagosan 115 GBP-t állapítottak meg. A Vtesse azt állítja, hogy 2001-ben a BT által az épületeiért a Telerealnak fizetett tényleges bérleti díj, azaz 280 millió GBP, az évi adóköteles értékének több mint 50 %-át teszi ki annak ellenére, hogy az adóköteles érték nagy részét főleg a hálózatának és nem az épületeinek kellene tulajdonítani. Úgy tűnik, hogy a Vtesse arra céloz, hogy nyilvánvaló, hogy a BT hálózata az R&E módszer alapján alulértékelt.
(37)
A Vtesse előterjesztésében szereplő, a BT, illetve más távközlési szolgáltatók hálózata különböző összetevőinek adóköteles értéke közötti eltérés bizonyítja, hogy az R&E módszer alkalmazásával alacsonyabbra értékelték a BT vagyonát, mint ahogy az a bérleti díj módszere alapján történt volna.
(38)
A Vtesse további tényezőket hoz fel a BT-re, illetve más távközlési szolgáltatókra háruló iparűzési adó összehasonlítása céljából. A Vtesse a helyi adó/bevétel arány alkalmazását támogatja, amely az ő esetében 2004-ben állítólag 13,46 %-ot tett ki. Azt állítja, hogy ezt az arányt a BT-vel való közvetlen összehasonlítás érdekében ki kell igazítani. A Vtesse szerint mivel a szolgáltatók többsége jelentős díjat fizet a forgalomtovábbításért és -végződtetésért, és mivel ezek az összekapcsolási díjak nincsenek összefüggésben az adóköteles vagyoneszközeikkel, a díjakat a helyi adó/bevétel arány kiszámításakor le kellene vonni a bevételükből. Ezt a nézetet támogatja a Gamma Telecom, amely ugyanazon okokból azt állítja, hogy az iparűzési adóterhek összehasonlításához a helyi adó/hozzáadott érték arány lenne a legmegfelelőbb.
(39)
Ezenkívül a Vtesse összehasonlította a BT nagykereskedelmi alközponti szolgáltatásait (Wholesale Extension Services („WES”)) árait azzal a helyi adóval, amelyet egy, a bérleti díj módszere alapján értékelt szolgáltatónak kellene fizetnie, ha ugyanolyan szolgáltatás biztosítása céljából optikai szálakat helyezne üzembe. A Vtesse azt állítja, hogy a WES teljesítményétől és távolságaitól függően az ilyen szolgáltatónak a BT által felszámított ár 87 %-ának megfelelő helyi adót kellene fizetnie. A Vtesse úgy véli, hogy ez egy újabb bizonyíték arra, hogy a BT száloptikás hálózata alulértékelt: ha a hálózatát ugyanúgy értékelnék, a BT-nek többet kellene felszámítania a WES-ért az iparűzési adó tényleges költségének fedezése érdekében.
(40)
Ezenkívül a Vtesse azt állítja, hogy a helyi adó/bevétel arány különösen magas a hozzá hasonló új piaci szereplők esetében. Az ismertebb társaságok a lehető legnagyobb forgalommal terhelhetik az optikai szálakat annak érdekében, hogy minél több fogyasztón keresztül írják le a bérleti és adóköltségeket. A BT-re nem vonatkozik ez a kényszer, mivel állítólag nem fizet marginális adót. Ez azt jelenti, hogy az ismertebb társaságok esetében a helyi adó/bevétel arány hosszú távon csökkeni fog.
(41)
A marginális adózás kérdésével kapcsolatban a Vtesse hangsúlyozza, hogy a hátránya abból származik, hogy az adómegállapításhoz a BT-t osztatlan hálózatként kezelik, míg a Vtesse esetében az általa üzembe helyezett optikai kábel minden egyes métere után állapítják meg az adó összegét. Úgy véli, hogy a vizsgálat alapjának azt az egyedi piaci szerződést kellene tekinteni, amelyért a Vtesse és a BT versenyez. A Vtesse további pontosabb adatokat szolgáltat a szerződések marginális adózásával kapcsolatos eltérések hatásairól: a Vtesse példaként a kenti MAN vállalat által a gerinchálózati és hozzáférési távközlési kapcsolatok biztosítására meghirdetett ajánlati felhívást hozza fel, és azt állítja, hogy az ajánlattal kapcsolatos adófizetési kötelezettsége a bevételének 16 %-át tette ki. Ugyanezen ajánlattal kapcsolatban a Vtesse azt állítja, hogy a BT nem fizetett marginális adót, illetve, hogy legfeljebb a bevétel átlag 2 %-ának megfelelő adót vetettek ki rá, amit a BT állítólag helyi adóban fizet. Ez a különbség megmagyarázná, miért veszítette el az ajánlatot a Vtesse a BT-t is magában foglaló konzorciummal szemben.
(42)
A Vtesse azt is megjegyzi, hogy a BT nemrég bérelt mintegy 2 000 útvonal-kilométer optikai szálat a Geo hálózatán, a Vtesse egyik beszállítójának, valószínűleg ugyanolyan üzleti feltételek mellett, mint amelyek a Vtessére érvényesek. A Vtesse véleménye szerint a BT-t ezen optikai szálak bérlőjének kellene tekinteni. A Vtesse megkérdőjelezi, hogy a BT hálózatának e kiterjesztését figyelembe vették-e az értékeléskor, és azt sugallja, hogy a BT-t ugyanolyan feltételek mellett kellett volna értékelni, mint a Vtessét, amikor ugyanattól a szolgáltatótól bérel optikai szálakat.
(43)
Az Altnet Task Force, amely számos alternatív vezetékes távközlési szolgáltatót képvisel, azt állítja, hogy az R&E módszert csak olyan szabályozott monopóliumokra kellene alkalmazni, amelyek kevés összehasonlítható, bérleti díjra vonatkozó bizonyítékkal rendelkeznek. Úgy véli, hogy a VOA elegendő bizonyítékokkal rendelkezett a bérleti érték vonatkozásában a BT-nek a bérleti díj módszere alapján történő értékeléséhez, ezek közé tartoznak például a BT nagykereskedelmi üzletágának bérleti díjai vagy az előfizetői hurok átengedésének biztosítására szolgáló termékek közzétett árai, amelyeket fel lehetne használni a rézkábelek bérleti értékének megállapításához. Ezenkívül úgy véli, hogy a bérleti díj módszerének alkalmazása növeli a szolgáltatók adófizetési kötelezettségét. Az R&E módszer alkalmazása nem idéz elő ilyen hatást, mivel az infrastruktúra értékét előzetesen állapítják meg, és így a BT sötétszál üzembe helyezésére vonatkozó döntése adóügyi szempontból semleges. Az Altnet szerint az ilyen torzulások hatásait még súlyosbította az, hogy a BT és a VOA közötti megegyezést fenntartották két értékelési időszakban, ami jelentős előnyt biztosított az inkumbens szolgáltató számára a fokozott kiszámíthatóság tekintetében, míg az Altnet vállalatai költséges és rendezetlen fellebbezések és tárgyalások elé néznek. Az Altnet azt állítja, hogy a BT a teljes adóteher 74 %-át viseli a távközlési hálózatok tekintetében, miközben a piaci részesedése legalább 80 %.
(44)
A Global Crossing megerősíti, hogy az értéknövekedési adózás (azaz az újonnan üzembe helyezett optikai szálak után fizetendő adó) kedvez a BT-nek, mivel valahányszor a Global Crossing egy új optikai szálat helyez üzembe, a fogyasztói helytől a maghálózati csomópontokig vezető áramkör teljes hosszát az értéknövekedési adó terheli. A Global Crossing azt állítja, hogy a kedvezőtlen adóelbánás miatt üzlettől esett el a BT-vel szemben.
(45)
A Thus plc és a Viatel (Egyesült Királyság) Ltd. szintén azt állítják, hogy őket értéknövekedési adó terheli újabb ügyfelek létesítményeinek hálózatukhoz történő csatlakoztatása következtében, miközben a BT-re, a legfőbb versenytársukra, ez nem vonatkozik. Az Above Net is ugyanezt állítja, és közli, hogy lehetséges, hogy a BT állítólagos alacsonyabb adózása miatt üzlettől esett el a BT-vel szemben.
(46)
Az UKCTA, a BT-vel a hang- és adatszolgáltatásokért versengő vezetékes távközlési szolgáltatók érdekeit képviselő szakmai szövetség, annak a véleményének adott hangot, miszerint a vagyonadórendszernek komoly hiányosságai vannak az átláthatóság tekintetében, mivel azt a hálózati szolgáltatók és az adóhatóságok között létrejött bizalmas kétoldalú megállapodások jellemzik. Az UKCTA úgy véli, hogy a BT által elért megegyezés tíz évre szóló kiszámíthatóságot és stabilitást biztosított a számára, míg más szolgáltatók nem részesültek hasonló előnyben a kiszámíthatóság tekintetében. Megjegyzi, hogy a vagyonadórendszer megerősítette a BT domináns pozícióját, mivel az adó könnyebben kifizethető volt a BT számára, és ezért hátrányosan befolyásolta az új piaci szereplők tisztességes versenyre való képességét, és mivel a BT-t, a versenytársaival ellentétben, több optikai szál üzembe helyezése esetén nem terheli az iparűzési adó összegének közvetlen növekedése. A Bizottság kérését követően azonban az UKCTA kijelentette, hogy lehetetlen kimutatni, hogy az Altnet szolgáltatóinak mennyi helyi adót kellett volna fizetni, ha ugyanolyan alapon értékelték volna őket, mint a BT-t.
(47)
A GVA Grimley, amely a távközlési vállalatokra vonatkozó iparűzési adóval foglalkozó tanácsadó cég, kifogásolja, hogy a BT-re egy olyan kiigazítási mechanizmust alkalmaztak, amely tekintetbe veszi a piaci részesedésének változását, és amelynek nem világos az alkalmazása. A GVA Grimley azt állítja, hogy az R&E módszer alapján értékelt minden más vagyon esetében az a szokásos gyakorlat, hogy ötévente újraértékelést kell végezni a piaci részesedésen alapuló mechanizmus alkalmazása nélkül. Ezenkívül kifogásolja a piaci részesedésen alapuló kiigazítási mechanizmus BT-re történő alkalmazásának módját, és megjegyzi, hogy nehezen érthető, hogy miért kellett a BT adóköteles értékének csökkennie 1995 és 1999 között, miközben a forgalom és a nyereség növekedett. Továbbá azt állították, hogy a VOA kijelentette, hogy egy szétfejtett rézvezetékpár adóköteles értéke körülbelül 50 GBP, miközben a BT előfizetői hurkainak értékét hozzávetőleg GBP 16 GBP-re becsülik (a BT teljes adóköteles értékét az előfizetői hurkok számával elosztva). Az eltérés jelzi, hogy a BT hálózata alulértékelt.
(48)
Egyes, már említett válaszadók és mások pedig - például a Telewest Broadband, a Cable and Wireless vagy az Easynet - az iparűzési adót érintő egyéb kérdéseket vetnek fel, amelyek azonban úgy tűnik, hogy nem kapcsolódnak közvetlenül az eljárás megindítására vonatkozó határozatban ismertetett tényekhez. Például néhány társaságot a vagyonadónak az előfizetői hurok átengedése terén történő lehetséges alkalmazása aggaszt. Azt is kifogásolják, hogy az iparűzési adónak túl magas az összege, (9) ami akadályozza a beruházásokat, valamint hogy az ötéves időtartam összeegyeztethetetlen a távközlési ágazatban végbemenő technológiai változás struktúrájával és ütemével. (10) Ezenkívül az egyik társaság azt állítja, hogy egyes versenytársak nem fizetnek adót. (11)
B. A BT és a Kingston észrevételei
(49)
A BT először azt fejtette ki, hogy az első határozatban állítottakkal ellentétben nincs elfogadott hierarchia az értékelési módszerek között, és nincs olyan alapelv, miszerint ha rendelkezésre állnak a bérleti díjra vonatkozó bizonyítékok, a bérleti díj módszerének alkalmazása a legmegfelelőbb. Azt, hogy a VOA milyen módszert alkalmaz, a felértékelendő vagyon jellege és a rendelkezésre álló bizonyítékok szabják meg. Ilyen módon a VOA nem a saját megítélése alapján választja ki az adott módszert.
(50)
Annak ellenére, hogy a BT esetében más értékelési módszert alkalmaztak, nincs szó arról, hogy a BT és más adófizetők között megkülönböztető elbánást alkalmaztak volna: a törvényben előírt vizsgálat ugyanaz, és minden módszer annak a hipotetikus bérleti díjnak a megállapítására irányul, amelyért az adott üzleti vagyon ésszerűen kiadható évről évre.
(51)
A BT azt állítja, hogy nincs bizonyíték arra, hogy a BT vagyonára vonatkozóan megállapított adóköteles érték a versenytársakéhoz viszonyítva csökkentett adóalap formájában előnyt biztosított volna a BT számára. A Bizottság által ezen állítás alátámasztására szolgáltatott egyetlen bizonyíték az adóköteles értékeknek a forgalom tekintetében történő összehasonlítása.
(52)
A BT továbbá kijelenti, hogy a VOA helyesen döntött úgy, hogy az R&E módszer az egyetlen megfelelő módszer a BT hálózatának értékeléséhez, főleg azért, mert nem állnak rendelkezésre bérleti díjra vonatkozó bizonyítékok a BT teljes vagyona adóköteles értékének megállapításához. Az 1995-ös és a 2000-es értékelések során sem az előfizetői hurok bérleti díjára (12), sem a nagykereskedelmi bérleti díjra (13) vonatkozóan nem álltak rendelkezésre bizonyítékok.
(53)
A BT tagadja, hogy bármilyen részrehajlás lenne tapasztalható a fellebbezési rendszerben, illetve annak a BT-re történő alkalmazásában. Mindenkinek joga van a fellebbezéshez és lehetősége a rendezésre. A BT hálózatának értékelése képezte egy 1995-ös fellebbezés tárgyát. Ennek a vagyonértékelési ügyekkel foglalkozó bíróság előtti rendezése nem volt szokatlan, és nem utal arra, hogy a VOA önkényesen cselekedett volna: a rendezés lehetősége nem mentesíti a VOA-t a törvényben arra vonatkozóan előírt kötelezettsége alól, hogy a hipotetikus bérleti jog alapján megállapítsa a vagyontárgyak éves bérleti értékét. A BT szerint az is téves állítás, hogy az 1995-ös értékelés a 2000. évi értékek megállapításának alapjául is szolgált, és tíz év időtartamra kiszámíthatóságot biztosított a BT számára: az 1995-ös értékeléssel kapcsolatos rendezésre a jogi eljárások késedelmes lefolytatása miatt csak 2000-ben került sor. Ilyen formán a BT öt évig bizonytalanságban volt az 1995-ös értékelést illetően. A 2000-es jegyzéket ugyanakkor állapították meg.
(54)
A BT kifejtette, hogy az ötéves időtartam folyamán csak „a körülmények lényeges megváltozása” („MCCs”) esetén kerülhet sor az értékelés módosítására. A piaci részesedésen alapuló kiigazítási mechanizmust úgy tekintették, mint amely hatékony eszköz arra, hogy az említett, a körülmények lényeges megváltozásának nettó hatását évente figyelembe vegye. (14)
(55)
Ennélfogva a BT kifejtette, hogy a Bizottságnak az eljárás megindítására vonatkozó határozata tévesen állította azt, hogy nem veszik figyelembe a BT infrastruktúrája értékének növekedését: a BT esetében valójában felfelé és lefelé történő módosításokat is alkalmaztak attól függően, hogy a BT értékét növelő vagy csökkentő tényezők voltak-e túlsúlyban. (15)
(56)
A BT szerint úgy tűnik, hogy a Vtessére alkalmazandó módosítási rendszer ugyanolyan elveken alapul, bár más módon: az újonnan birtokba vett optikai szálak a vagyoneszközeinek kiegészítő részévé válnak, és azokat annak részeként értékelik. A Vtesse esetében a piaci részesedés nem megfelelő eszköz az adóköteles értékben bekövetkező változások értékeléséhez, mivel a Vtesse csekély piaci részesedése miatt a változások valószínűleg alig észrevehetőek.
(57)
Végezetül, ha a Bizottság úgy határozna, hogy a BT állami támogatásban részesült, a BT kijelenti, hogy a Bizottság nem tudná elrendelni a visszatérítést amiatt, mert a BT jogosan gondolja azt, hogy a támogatás jogszerű volt, vagy meglévő támogatásnak minősül.
(58)
A Kingston azt állítja, hogy a Bizottság nem állapította meg az előny meglétét, sem azt nem bizonyította, hogy a BT és a Kingston az adóteher szelektív csökkentésének előnyét élvezte, sem azt, hogy más szolgáltatókat rendkívüli adóemelkedés terhel. Megjegyzi, hogy a Kingston esetében a Bizottságnak fogalma sincs arról, hogyan állapították meg a fizetendő adó összegét.
(59)
A Kingston úgy véli, hogy a BT és a Vtesse között a helyi adó/bevétel arányában megmutatkozó különbség az egyetlen bizonyíték arra vonatkozóan, hogy a BT előnyben részesülhetett. Ez az arány azonban irreleváns a vagyonadó esetében, amelyet nem a bevétel alapján állapítanak meg. Ahhoz, hogy ez az arány releváns legyen, a Vtessének és a Kingtsonnak, illetve a BT-nek közvetlenül összehasonlítható cégeknek kellene lenniük, de nem ez a helyzet, mivel különböznek a méret, a forgalom és a gazdasági tevékenységek tekintetében. Végezetül a Vtesse arányát 0,39 %-ra becsüli, míg a saját helyi adó/bevétel arányát 4,5 %-ra (16).
(60)
Tagadja, hogy a különböző módszerek megléte szelektív előnyt nyújt a Kingston számára. Véleménye szerint a VOA-nak van némi mérlegelési joga az értékelési eljárás során, de ez nem jelent korlátlan mérlegelést: a vagyoneszköz és a bizonyíték jellege a meghatározó a választásában, amit a jelentős mennyiségű esetjog tovább korlátoz. Nem lehet bebizonyítani, hogy az R&E módszer kedvez a Kingstonnak, illetve a BT-nek, mivel a bérleti díj módszere nem alkalmazható rájuk, ugyanakkor az R&E módszer nem alkalmazható a Vtessére, mivel nem nyereséges.
(61)
Továbbá azt állítja, hogy nem bizonyított a verseny torzulása, nincs utalás a Kingstonnal versengő egyéb szolgáltatókra. Kiegészítő jogi beadványban arra céloz, hogy az Egyesült Királyság adómegállapítási rendszerének alkalmazása révén nyújtott potenciális támogatás létező támogatásnak minősül.
IV. AZ EGYESÜLT KIRÁLYSÁG ÉSZREVÉTELEI
(62)
Az Egyesült Királyság hatóságai azt állítják, hogy az adórendszer egy egységes, törvényes rendszer, amely minden angliai és walesi üzleti vagyonra alkalmazható, és amely egy olyan közös mérce létrehozására törekszik, amellyel megállapítható az ingatlanok értéke. Ez a mérce az a bérleti díj, amelyért az adott ingatlan várhatóan évről évre kiadható, az ingatlan helyreállításával kapcsolatos bizonyos törvényes követelmények és a hipotetikus bérleti jog feltételei mellett.
(63)
Ezt az értéket a VOA állapította meg, amely szakképzett bejegyzett ellenőröket alkalmaz, és a törvény előírja számára, hogy szakmai tevékenységét függetlenül gyakorolja. Határozatai az értékbecslési ügyekkel foglalkozó döntőbíróság, valamint felsőbb szinten az ingatlanügyekkel foglalkozó döntőbíróság és a Fellebbviteli Bíróság független vizsgálatának vannak alárendelve.
(64)
Az Egyesült Királyság hatóságai továbbá kifejtik azt, hogy a hipotetikus bérleti érték megállapításához a VOA különböző módszereket alkalmazhat. Ezeknek az értékelési módszereknek ugyanaz a célja, azaz a hipotetikus bérleti jog megállapítása, és helyes alkalmazás esetén mindegyik ugyanarra az eredményre vezet. A különböző módszerek arra szolgálnak, hogy minden olyan körülményhez találjanak egy megfelelő módszert, amelyre adót alkalmaznak. A megfelelő értékelési módszer kiválasztása nem önkényes döntés: az adott ingatlan és a rendelkezésre álló bizonyítékok jellegétől függ. Így például, ha a nyereség nem indíték (kórházak, iskolák) a birtokba vételre, az R&E módszer nem alkalmazható, és a VOA valószínűleg úgy ítéli meg, hogy a vállalkozó szempontjain alapuló módszer a legmegfelelőbb.
4.1 A BT-re és a Kingstonra alkalmazott módszer kiválasztása
(65)
Az Egyesült Királyság hatóságai kifejtik, hogy az R&E módszer volt az egyetlen alkalmas módszer a BT és a Kingston vagyonának felértékeléséhez. Azt állítják, hogy a VOA független szakértői csapata (17), amely a vagyonértékeléssel foglalkozott, minden értékelési időszakra a 2005-2010-ösre vonatkozóan is, arra a következtetésre jutott, hogy nem állt rendelkezésre elegendő bizonyíték a BT és a Kingston hálózata adóköteles értékének a bérleti díj módszere alapján történő megállapításához. Az értékbecslési ügyekkel foglalkozó döntőbíróság elfogadta ezt a megállapítást a szóban forgó ügyben. (18) A hatóságok továbbá azt állítják, hogy az R&E módszer az egyetlen, amely figyelembe tudta venni azt a különleges előnyt, amit a BT amiatt élvez, hogy mindenütt jelen van.
(66)
Az Egyesült Királyság hatóságai azt állítják, hogy a bérleti díj módszere nem volt alkalmazható a BT-re és a Kingstonra. Ezzel kapcsolatban először azt hangsúlyozzák, hogy a bérleti díjra vonatkozó bizonyítékok meglétének kérdését az értékelés elvégzésekor kell megvizsgálni. Ilyen módon például a bérleti díj módszere 1995-2000-es időszakra történő alkalmazásának lehetőségét csak a „korábbi értékbecslési napon”, azaz 1993. április 1-jén rendelkezésre álló információk alapján lehet mérlegelni. Ezért az Egyesült Királyság hatóságai azt állítják, hogy a harmadik felek és a Bizottság tévednek, mikor azt feltételezik, hogy a jelenleg rendelkezésre álló piaci bizonyítékok relevánsnak tekinthetők annak a kérdésnek a szempontjából, hogy az 1995-ös és 2000-es jegyzékeket össze lehetett-e volna állítani a bérleti díj módszere alapján.
(67)
Következésképpen az 1995-ös jegyzékek vonatkozásában csak az 1993-ban rendelkezésre álló információkat lehetett figyelembe venni. A Bizottság az eljárás megindítására vonatkozó határozatában a bérleti díjra vonatkozó bizonyítékok két lehetséges forrását vetette fel: vagy a BT által a saját infrastruktúrája kiadásáért kézhez vett bérleti díj, vagy a BT kiskereskedelmi és nagykereskedelmi üzletága közötti transzferárak. Az Egyesült Királyság hatóságai azt állítják, hogy 1993-ban egyik megközelítés sem volt alkalmazható a VOA-ra. 1993-ban a BT nem adta ki az infrastruktúrájának jelentős részét, és felépítésében nem különült el a kiskereskedelmi és nagykereskedelmi üzletág.
(68)
A 2000-es jegyzék vonatkozásában, amely az 1998-ban rendelkezésre álló információkon alapul, az Egyesült Királyság hatóságai elismerik, hogy akkor a bérleti díjra vonatkozóan korlátozott bizonyítékok álltak rendelkezésre a száloptikai hálózatokról, amelyeket úgynevezett elévülhetetlen használati jogokról (IRU) szóló szerződések alapján kezdtek el biztosítani a szolgáltatók számára. Ezek a bizonyítékok azonban korlátozottak voltak, és azokat csak azokra a száloptikai hálózatokra alkalmazták, amelyeket nagy mennyiségű szolgáltatások továbbítására használtak, és így csak a BT vagyonának rendkívül korlátozott hányadára vonatkoztak. A hatóságok azt is elismerik, hogy 1998-ban elkülönült a kis- és nagykereskedelmi üzletág, de a hozzáférési üzletág, amely a BT tevékenységeinek lényeges részét képezi, „végpontok közötti összeköttetések” alapján működött, a többi üzletághoz történő transzferek nélkül. Tehát a pénzátutalásokat nem lehetett felhasználni a BT teljes hálózatának értékeléséhez.
(69)
A 2005-ös jegyzékre is a fenti megjegyzések vonatkoznak. Ezenkívül az Egyesült Királyság hatóságai az Altnet javaslatával ellentétben cáfolják azt, hogy az előfizetői hurok átengedésének díjai bármilyen, bérleti díjra vonatkozó bizonyítékkal szolgálnak, amely alapján a BT vagyona felbecsülhető lett volna. Például a nagykereskedelmi vonalbérlet (WLR) díja 2002 augusztusától állt rendelkezésre. Ez egy olyan termék, amelyet a BT-nek biztosítania kell más távközlési szolgáltatók számára, és amely lehetővé teszi e szolgáltatók számára, hogy vonalbérletet és hívásokat is biztosítsanak a fogyasztók számára a BT helyi hálózatán. A távközlési szolgáltató által a BT részére kifizetett díj azonban nem egyenlő értékű a helyi hálózat bérleti díjával. Ez a szolgáltatásért járó díj, mivel a BT-nek többek között biztosítania kell a vonalak karbantartását, a telefonközpont beszerelését, számlázást és K + F-t, hibajavítást, vonaltársító készüléket és áramellátást. Ezért az Egyesült Királyság hatóságai a Vtesse és az Altnet feltételezésével szemben azt állítják, hogy ez nem tekinthető azonosnak az előfizetői hurkok vonalankénti bérleti díjával. Ugyanezt a következtetést vonták le a hívási és hozzáférési díj tekintetében, amely a WLR termék elődje volt, 1998-tól volt elérhető és ugyanazokat a szolgáltatásokat fedte le, mint a WLR. Továbbá a BT nagykereskedelmi vonalbérleti tarifáját és az előfizetői hurok átengedésének díját az OFCOM szabályozza. Ezek nem nyíltpiaci bérleti díjak, és így kevéssé vehetők figyelembe a bérleti érték bizonyítékaként. (19) Következésképpen a VOA azt állítja, hogy nem áll rendelkezésre bérleti díjra vonatkozó bizonyíték a BT és a Kingston hálózatának jelentős része - azaz helyi hozzáférési hálózataik - tekintetében.
(70)
Ezenkívül az Egyesült Királyság hatóságai kifejtették, hogy a bérleti díj módszerének a BT-től és a Kingstontól eltérő távközlési szolgáltatókra történő alkalmazása során felhasznált, bérleti díjra vonatkozó bizonyíték nem használható fel az említett két társaság vagyonának értékeléséhez. A BT és a Kingston, illetve a többi távközlési szolgáltató távolról sem hasonlítható össze. A BT és a Kingston hálózatai főleg helyi hozzáférési hálózatok, amelyek a BT esetében több millió egyéni fogyasztót szolgálnak ki, míg a legtöbb távközlési szolgáltató hálózatai elsősorban maghálózatok, amelyek kisszámú jelentős, nagy volumenű fogyasztót szolgálnak ki. Egy vagyoneszköz értékét számos tényező befolyásolja, többek között a funkciója, fizikai elrendezése, kiterjedése és a működésének szabályozói környezete. Ennélfogva, tekintettel a vagyoneszközök különbségeire és arra, hogy nem hasonlíthatóak össze, a távközlési szolgáltatóktól származó, például a száloptikai hálózatukkal kapcsolatos, bérleti díjra vonatkozó bizonyíték nem alkalmazható közvetlenül a BT-re/Kingstonra. Ugyanezen okokból az Egyesült Királyság hatóságai a Bizottság által az eljárás megindítására vonatkozó határozatában javasoltakkal szemben azt állítják, hogy a kábeltelevíziós szolgáltatóktól származó, bérleti díjra vonatkozó bizonyíték nem alkalmazható a BT-re vagy a Kingstonra.
(71)
Azzal a javaslattal kapcsolatban, miszerint a BT vagyonának egyes részeinek értékelését el lehetett volna végezni a más hálózatoktól származó, bérleti díjra vonatkozó bizonyíték figyelembevételével, a fennmaradó rész esetében pedig az R&E módszer alapján, az Egyesült Királyság hatóságai azt állítják, hogy ez a megközelítés nem volt megfelelő. Egy ilyen megközelítés előre feltételezné, hogy a BT hálózata minden egyes olyan ügylethez külön fizikai résszel rendelkezik, amelyben a BT részt vesz. Az Egyesült Királyság hatóságai megjegyzik azonban, hogy az iparűzési adó alkalmazásával kapcsolatos brit esetjognak (20) megfelelően az ugyanazon cég által birtokolt összefüggő vagyont, például a BT és a Kingston hálózatait, egységes tulajdonként kell értékelni. Ha az ugyanazon cég által birtokolt összefüggő vagyont részekre bontják, torzulások következnek be az értékelésben, mivel a vagyonrész értékének összege ritkán egyezik meg a vagyon egészének értékével.
(72)
Konkrétabban, nem lehetséges részekre bontani a BT távolsági, nagy volumenű száloptikai maghálózatát, amely a Vtesse üzleti tevékenységével versenyez, és annak adóköteles értékét a versengő távközlési szolgáltatók által fizetett bérleti díjak figyelembevételével megállapítani. Ennek az az oka, hogy ugyanazt az infrastruktúrát a BT 29 millió lakossági fogyasztói számára biztosítandó kis volumenű telefonszolgáltatások is használják. A BT vagy a Kingston hálózatait fizikailag képtelenség önálló egységekre bontani, amelyeket külön ki lehet adni vagy birtokolni, mivel azok fizikai és funkcionális szempontból integráltak.
(73)
Mindenesetre, még akkor is, ha külön lehetne értékelni a BT és Kingston vagyonának egyes részeit, és az értékelést az R&E módszertől eltérő módon lehetne elvégezni, az a probléma továbbra is fennállna, hogy hogyan értékelhető a többi rész, mivel az R&E módszer csak az említett vállalkozások hálózatának egésze tekintetében alkalmazható.
4.2 Az R&E módszer alkalmazása a BT-re és a Kingstonra.
(74)
Az Egyesült Királyság hatóságai részletes magyarázatot adtak az R&E módszernek a BT-re és a Kingstonra történő alkalmazására.
(75)
Az értékeléseket az R & E módszer alkalmazására vonatkozó általános szabályoknak (21) megfelelően független szakértők végzik. Bár a modellezés és az ebből származó számítások bonyolultak, a következő bekezdések rövid áttekintést adnak az 1995-2000-es időszakra vonatkozó értékelés elvégzéséről.
(76)
Az R & E értékelés a BT vagyoneszközeinek adóköteles birtoklásával kapcsolatos várható bevételekből levonja a vonatkozó költségeket. A VOA szakértő tanácsadókat (Nemzeti Gazdasági Kutatási Társaság - National Economic Research Associates - NERA) bízott meg azzal, hogy készítsék el a központi jegyzékben szereplő angliai és walesi vagyoneszközeinek, valamint a hálózat többi, Skóciában és Észak-Írországban található részeinek birtoklásából származó jövőbeni bevételeinek és működési költségeinek öt évre vonatkozó becslését tartalmazó modellt. Az Egyesült Királyság hatóságai benyújtották a NERA modelljének összefoglaló ismertetését, valamint az 1995-ös, a 2000-es és a 2005-ös értékelés alapjául szolgáló táblázatokat.
(77)
A NERA modell célja az volt, hogy egy ötéves időszakra vonatkozó adómegállapítási hipotézis alapján előre jelezze a BT egyesült királyságbeli hálózatával kapcsolatos várható bevételeket és költségeket. Ez a hipotézis a Bt hálózata adóköteles részének 1993. április 1-jei kiadásával számol, de tekintetbe veszi annak és a versengő hálózatok fizikai állapotát, valamint a fizikai környezet többi részét az 1995. április 1-jei helyzetnek megfelelően. A NERA modell a tényleges bevételekből és működési költségekből indult ki, amelyek a korábbi értékbecslési napot megelőző évben keletkeztek, mivel ezek ismertek lennének a hipotetikus bérleti jogra ajánlatot tevők számára. Számos korábbi statisztikai adatot megvizsgáltak, hogy olyan rugalmasságok megállapítására jussanak, amelyeket a teljes távközlési piacon bekövetkező fejlemények és a BT piaci részesedésének öt évre vonatkozó előrejelzésére használtak.
(78)
A BT esetében a VOA úgy döntött, hogy a szokásos egy év helyett öt évre szóló költség- és bevételprognózist alkalmaz. Az Egyesült Királyság hatóságai elmagyarázták, hogy az R&E módszer alkalmazása bizonyos körülmények között kiterjedhet a jövedelmezőségi szint több elkövetkező évre vonatkozó vizsgálatára, ha az egyéves teljesítmény nem tekinthető általánosnak a jövőre nézve. A BT esetében a VOA a korábbi értékbecslési naptól („AVD”) nézve előre jelezte, hogy a jövedelmezőség jövőbeni szerkezetét a fokozódó verseny, a szabályozóiár-ellenőrzés a versenytársak hálózatainak jelentős növekedése és a szolgáltatástípusokban bekövetkező változások fogják befolyásolni. Az említett okokból a jövedelmezőség öt évre történő előre jelzésén alapuló megközelítésre volt szükség azon bérleti díj értékének megállapításához, amelyet a feltételezett bérlő, az AVD-t tekintve, hajlandó lenne fizetni a BT hálózatáért az adott időszak alatt. (22)
(79)
Miután öt évre előre jelezték a bevételeket és a működési költségeket, az R&E értékelés következő szakaszában sor kerül a hipotetikus bérlő által az ötéves előrejelzési időszak során azokkal a tételekkel kapcsolatban végrehajtott becsült tőkeberuházás levonására, amelyek nem képezik a vagyoneszköz részét, de amelyek szükségesek a prognosztizált bevételek megszerzéséhez. Ezek a tételek két kategóriába sorolhatók: (a) nem adóköteles berendezések és gépek, amelyeket az ötéves időszak során be kell szerezni, akár a meglévő felszerelések lecserélése, akár más miatt; és (b) a hálózat kiegészítései, amelyek 1995. április 1-jén még nem valósultak meg, de amelyeket az előrejelzés szerint megvalósítanak az ötéves időszak során.
(80)
A következő lépés a működő tőkének az ötéves előrejelzési időszak minden egyes évére előre jelzett változása. Az éves változást leszámítják a költségek levonása utáni tiszta bevételből és a fent említett tőkeberuházásból. Ennek eredményeként egy osztható egyenleget kapunk, amely a teljes bérleti díjat és a bérlő elvárt készpénzforgalmát fejezi ki. A következő lépés a bérlő elvárt készpénzforgalmának megállapítása.
(81)
Ez a bérlő elvárt tőkehozama az év kezdetekor, amelyet a tőkének az év során bekövetkező változásához igazítanak. A bérlő tőkéje a hipotetikus bérleti jog kezdetén a működő tőkéből és a tárgyi eszközökből, azaz nem adóköteles berendezésekből és gépekből áll. A bérlő össztőkéjének változását minden egyes évre vonatkozóan megállapítják. A tárgyi eszközök értéke minden évben változik az eszközpótlási költségek változása, a meglévő eszközök értékcsökkenése, valamint új és csereeszközök beszerzése következtében, és ezeket a változásokat öt évre előre jelezték.
(82)
A bérlő elvárt hozamát 16,2 %-nak vették névértéken. (23) Ez a BT súlyozott átlagos tőkeköltségének becsült összege („WACC”) adózás előtt névértéken 1993. április 1-jén - a vonatkozó korábbi értékbecslési napon. Ilyen módon számítják ki a bérlő év végén elvárt készpénzforgalmát. Mivel bevétel, kiadás és tőkeberuházás egész évben keletkezik, éppúgy, ahogy a bérleti díj is egész évben fizetendő, az év végi elvárt készpénzforgalmat félévre vonatkozóan fejezik ki a jelenlegi értékfaktor 6 hónapra történő alkalmazásával 16,2 %-on.
(83)
A bérlő elvárt készpénzforgalmát levonják az osztható egyenlegből, minden egyes évre meghagyva egy maradvány készpénzforgalmat, mivel ez a készpénzforgalom az év során sorra kerülő ügyletekből származik. Ezt követően az egyes évek készpénzforgalmának jelenlegi értékét (16,2 %-on) összeadják és elosztják a jelenlegi értékfaktorok összegével (ami az 5 év beszerzéseinek felel meg 16,2 %-on).
(84)
Az eredmény, 700 636 855 GBP, azt a becsült bérletidíj-ajánlatot képviseli, amelyet a hipotetikus bérlő meg tudna tenni annak érdekében, hogy megtartsa a 16,2 %-os tőkehozamot, amit szükségszerűen el kell érnie, hogy olyan bevételt termeljen, amelyen az ajánlata alapul. Az értékelés utolsó előtti szakasza magában foglalja a több mint 700 millió GBP-s egyesült királyságbeli „cumulo” érték Angliára és Walesre történő felosztását. Az Egyesült Királyság egyes országainak távközlési forgalmára vonatkozó közvetlen bizonyítékok hiányában feltételezték, hogy a felosztás valószínűleg pontos, tekintettel a gazdasági tevékenységnek az Egyesült Királyság egyes részei közötti megoszlására. E bizonyíték alapján az egyesült királyságbeli „cumulo” érték 84,8 %-át Angliának, 4,2 %-át pedig Walesnek osztották ki.
(85)
Az így kapott számadatok számos olyan vagyoneszközt magukban foglalnak, amelyeknek a BT a tulajdonosa, és amelyeket a BT birtokol, de amelyek nem szerepelnek a központi vagyonjegyzékben (Central List hereditaments). Ezeket az vagyoneszközöket a bérleti díj módszere alapján közvetlenül lehetett értékelni, és azok értékét külön, Angliában 149 167 870 GBP-ben, Walesben pedig 3 822 485 GBP-ben állapították meg. Az értékelés utolsó szakasza magában foglalja az említett, külön megállapított adóköteles értékek levonását annak érdekében, hogy megkapjuk a központi vagyonjegyzékben szereplő végleges adóköteles értéket, ami Angliában 445 millió GBP volt, Walesben pedig 25 millió GBP.
(86)
Ugyanezt a módszert alkalmazták a következő két értékelési időszakra, a 2000-2005-ösre a BT 1997/98-as, a 2005-2010-esre a 2002/03-as tényleges elszámolását vették alapul. A VOA a 2000-2005-ös időszakra a bérlő elvárt 14,25 %-os tőkehozamát alkalmazta, a 2005-2010-esre pedig 12,25 %-osat, a csökkenés az infláció alakulását tükrözi.
(87)
Az R&E módszernek a BT-re történő alkalmazása 1995-től a következő adóköteles értékeket eredményezte:
Jegyzék
Anglia
Wales
1995-2000
445 millió GBP
25 millió GBP
2000-2005
467 millió GBP
26 millió GBP
2005-2010
530 millió GBP
24 millió GBP
(88)
Konkrétan az 1995-2000-es értékeléssel kapcsolatban az Egyesült Királyság hatóságai megerősítik, hogy az R&E módszernek az említett időszak tekintetében a BT-re történő alkalmazása volt a tárgya annak a megegyezésnek, amely több mint ötéves pereskedés és azt követő tárgyalások után született meg. A VOA-nak joga van a rendezésre, ami általános gyakorlat a vagyonadó alkalmazásában. (24) Nem érhet el megegyezést olyan alapon, amely nem fejezi ki az adott vagyon helyes adóköteles értékét. Az Egyesült Királyság hatóságai hangsúlyozzák, hogy a BT-vel kötött egyezség megerősítette, hogy vagyonát az R&E módszer alapján kellett értékelni, nem pedig a vállalkozó szempontjain alapuló módszer szerint, amelyet a BT támogatott, és hogy ez lényegesen magasabb adóköteles értéket eredményezett, mint amelynek az eléréséért a BT küzdött.
(89)
A Vtesse állításával kapcsolatban, miszerint az értékbecslési ügyekkel foglalkozó döntőbíróság határozatát követően (25) a VOA és a BT a BT hálózatának olyan adóköteles értékében állapodott meg, amely 15 %-kal alacsonyabb volt a VOA első értékelésekor megállapított értéknél, az Egyesült Királyság hatóságai kifejtették, hogy a különbség annak tulajdonítható, hogy az értékbecslési ügyekkel foglalkozó döntőbíróság határozatát követően végrehajtott értékelés egy alaposabb elemzés eredménye volt. Az első értékelés elkészítésekor, amelyet benyújtottak az értékbecslési ügyekkel foglalkozó döntőbíróság elé, a VOA és a gazdasági tanácsadója, a NERA elsősorban azért nem tudták megszerezni a BT tényleges bevételére, áraira, volumeneire és költségeire vonatkozó teljes körű adatokat, mert nem voltak meg az eszközeik ahhoz, hogy a BT-t rávegyék az említett információk felfedésére. A BT az ingatlanügyekkel foglalkozó döntőbíróságnál fellebbezett a határozat ellen. Az ingatlanügyekkel foglalkozó döntőbíróság tárgyalása de-novo tárgyalás. (26) Továbbá az eljárás e szakaszában a VOA kiadhatott tájékoztatásra vonatkozó rendelkezéseket és elérhette, hogy a BT felfedje a vonatkozó információkat. A VOA és a NERA különösen a 2000-es értékelésre vonatkozóan tudott lényeges adatokat beszerezni, amelyek 1997-ben nem álltak a rendelkezésükre, például a BT 1992/3-as bevételének és költségeinek teljes lebontását, a BT-nek az AVD-t megelőzően elkészített ötéves tervét, valamint a vonalak és hívások volumenére és árára, valamint a bérelt vonalak volumenére és árára vonatkozó tényleges adatokat. Ezek az új információk befolyásolták az értékelés minden fontosabb részét, többek között a bevétel és a működési költségek, a tőkeberuházás előrejelzését és a hipotetikus bérlő elvárt hozamát.
(90)
Bizonyos változások növelhetik az adóköteles értéket. Ez volt a helyzet a következő tényezőkkel:
-
a VOA végül a bérlő reálértéken számított 12,27 %-os elvárt hozamát alkalmazta a 12,5 %-os helyett, amelyet az értékbecslési ügyekkel foglalkozó döntőbíróság kezdetben elfogadott.
-
a bérlő nem adóköteles eszközeivel kapcsolatos tőkeberuházást lényegesen csökkentették, főleg a BT 1993-as üzleti tervében szereplő információknak köszönhetően, amelyek 1997-ben nem álltak rendelkezésre.
-
az elbocsátás költsége 50 000 GBP-ről 33 900 GBP-re csökkent 1992/3-ban.
(91)
Az adóköteles értéket leginkább csökkentő tényezőnek a jövőbeni bevételek és költségek változása bizonyult. A módosított változatban az 1997-es értékelésnél használt előrejelzésekhez képest az első évre nagyobb, a következő évekre viszont kisebb nyereséget jeleztek előre. Pontosabban ezek a változások a következő tényezőknek tulajdoníthatók:
-
az ársapka X tényezője (27) 1997/8-ban -4,5 %-ről -7,5 %-ra változott, mivel a -4,5 %-ra történő elmozdulást, amely 1997-ben következett be, és amelyet az 1997-es értékelésnél alkalmaztak, az AVD-kor ésszerűen nem lehetett előre jelezni.
-
a hozzáférési hiányhoz való percenkénti hozzájárulás (28) éves csökkenésére vonatkozó előrejelzés - 3 %-ról - 12 %-ra nőtt, mivel az 1997-es előrejelzés nem vette kellő mértékben figyelembe a hozzáférési hiány nagyságában bekövetkező csökkenést, mivel a fővonali árak gyorsabban növekedtek, mint a költségek.
-
Az 1997-es értékelésben a VOA és a NERA azt feltételezte, hogy a belföldi bérelt vonali árak az inflációval emelkedni fognak. Ezt a feltételezést nem támasztották alá a BT által a későbbiekben közzétett tényleges bérelt vonali árak, amelyekről azt feltételezték, hogy változatlanok maradnak a 2000-es értékelés összefüggésében.
-
a 2000-es értékelés során figyelembe vették a tevékenység-kihelyezési többletköltségeket.
(92)
Az említett tényezők együttes hatása azt jelentette, hogy a végleges értékelés alacsonyabb volt, mint a VOA által eredetileg 1997-ben kiszámított érték.
(93)
Végezetül, a Bizottság által az eljárás megindítására vonatkozó határozatában azzal kapcsolatban felvetett kérdést illetően, hogy az R&E módszer pontosan figyelembe veszi-e azon társaságok esetleges veszteségeit és alacsonyabb jövedelmezőségi szintjét, amelyekre az R&E módszer alkalmazzák, az Egyesült Királyság hatóságai azt válaszolták, hogy az értékelést egy átlagos hatékonysági szint feltételezése alapján végzik. Ha bizonyíték van az átlagosnál kisebb hatékonyságra, az R&E módszert alkalmazó vagyonértékelőnek kiigazításokat kell elvégeznie a becsült méltányos bevételek és kiadások tekintetében. Az Egyesült Királyság hatóságai azt állítják, hogy bizonyíték áll rendelkezésre arra vonatkozóan, hogy a BT hatékonysági szintje átlagos (29), és a BT vagyonának helyes értékeléséhez nem tartottak szükségesnek semmilyen kiigazítást. Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek („USO”) kérdésével, valamint azzal kapcsolatban, hogy azokat hogyan vették figyelembe a BT értékelése során, az Egyesült Királyság hatóságai közölték, hogy az egyetemes szolgáltatási kötelezettségekre nem fordítottak különösebb figyelmet. Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek költsége a hálózat fejlesztésével kapcsolatosan előre jelzett teljes tőkeberuházás és a működési összköltségek között szerepel. A fogyasztók számára az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek keretében nyújtott szolgáltatásból, valamint az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek miatti gyártmányfejlesztésből származó nagyobb bevétel adott esetben szerepel a várható bevételek között.
(94)
A Kingstonra az R&E módszer hasonló, de sokkal egyszerűbb szakaszos megközelítését alkalmazták. Nem készült olyan modell, amely öt évre előrejelzi a vagyoneszköz birtoklásából valószínűség szerint származó forgalmat. Ennek az az oka, hogy nincsenek olyan, lakossági fogyasztókat kiszolgáló hálózatok, amelyek a Kingstonnal versenyeznek a hulli konurbációban, nincs kábeltelevízió, és csekély a verseny az üzleti vonalak terén. Mivel a Kingston hulli piacán stabilabb a helyzet, úgy döntöttek, hogy nincs szükség ötéves előrejelzésre.
(95)
Ehelyett az 1995-2000-es időszak vonatkozásában az AVD-t megelőző három év tényleges forgalmát és működési költségét vették figyelembe, és ez alapján feltételezték, hogy a hipotetikus bérlő a bérleti díj kifizetése előtt ésszerűen körülbelül évi 9,5 millió GBP nettó bevételre számíthat. A bérlő elvárt hozamát 12,5 %-nak vették a nem adóköteles eszközök értéke alapján (feltehetően 64 millió GBP), a nettó bevételből 8 millió GBP hozamot levonva. A fennmaradó 1,5 millió GBP vehető igénybe a bérleti díjra, és ezt az összeget állapították meg a Kingston adott időszakra vonatkozó adóköteles értékeként. Ugyanezzel a módszerrel, az 1998-ban és 2003-ban rendelkezésre álló számadatok felhasználásával, a 2000-2005-ös időszakra 5,1 millió GBP adóköteles érték jött ki, a 2005-2010-es időszakra pedig 7 millió GBP.
4.3 Kiigazítási mechanizmus
(96)
Az Egyesült Királyság hatóságai a BT esetében alkalmazott kiigazítási mechanizmussal kapcsolatban is magyarázattal szolgáltak. Kifejtették, hogy az 1988. évi LGFA 6. jegyzéke alapján a BT-nek, a többi adófizetőhöz hasonlóan, joga van az adóköteles értéke módosítására, ha az ötéves értékelési időszak során a körülmények lényegesen megváltoznak („MCC”). A körülmények lényeges megváltozását akkor veszik figyelembe, ha arra a korábbi értékbecslési napon kerül sor. A BT esetében körülmények lényeges megváltozása mindennapos, vagy a BT hálózatának bővítése (értéknövelő hatás), vagy a versengő hálózatok megjelenése (értékcsökkentő hatás) miatt. (30) Az R&E módszert alkalmazó értékelést elvileg évente kellene elvégezni, figyelembe véve, hogy a körülményekben bekövetkező lényeges változások hogyan módosíthatták a BT korábbi értékbecslési napon érvényes ötéves tervét. Ezzel a bonyolult módszerrel szemben az Egyesült Királyság hatóságai és a BT egy helyettesítő kiigazítási módszerben állapodtak meg, amely a BT piaci részesedésének a vagyonértékelési jegyzék elkészülését megelőző évi piaci részesedéséhez viszonyított alakulásán alapul, és amely az OFCOM által közzétett adatokat használja fel.
(97)
Ezt a piaci részesedést úgy számították ki, hogy a BT vonatkozó bevételei valamennyi kategóriájának teljes összegét elosztották az Egyesült Királyság vezetékestelefon-piaca bevételei megfelelő kategóriáinak teljes összegével. A következő kategóriák tartoznak ide: (a) helyi hívások; (b) országon belüli hívások, (c) nemzetközi hívások, (d) mobiltelefonra irányuló hívások; (e) egyéb hívások, (f) fővonali csatlakozások, (g) fővonalbérlet, (h) belföldi bérelt magánvonalak bérleti díja (ebbe a kategóriába tartozik az a piac, ahol a BT és a Vtesse versenytársak), (i) belföldi bérelt magáncsatlakozások, (j) nemzetközi bérelt magánáramkörök, (k) összekapcsolás és (l) telex (csak az 1995-ös jegyzékben szerepel).
(98)
Vegyük például a 2000-2005-ös jegyzéket, a BT így kiszámított piaci részesedése 2000-ben 68,47 % volt. Vagyonának adóköteles értéke 2000-ben Angliában 467 millió GBP, Walesben pedig 26 millió GBP volt. A rákövetkező évben a BT piaci részesedése 65,03 %-ra csökkent. A 2001-re vonatkozó adóköteles érték ezért Anglia esetében 467 millió GBP x 65,03 % /68,47 % = 443 millió GBP, Wales esetében pedig 26 millió GBP x 65,03 % / 68,47 % = 24,7 millió GBP. A következő évben az OFCOM adatai a piaci részesedés kismértékű csökkenését jelezték előre, ami azonban nem vezetett a BT adóköteles értékének csökkenéséhez. A 2003/4-es és a 2004/5-ös adóévben a BT piaci részesedése 67,6 %-ra, illetve 68,0 %-ra nőtt. A viszonyítási alapként használt 2000-es piaci részesedéshez képest (31)447,5 millió GBP, illetve 450,6 millió GBP adóköteles értéket eredményezett (32)
(99)
Ezzel a módszerrel a következő eredmények jöttek ki az 1995-2000-es és a 2000-2005-ös időszakra vonatkozóan:
BT
Jegyzék
Anglia
Wales
1995.04.01.
1995
445 millió GBP
25 millió GBP
1996.04.01.
1995
412 millió GBP
23 millió GBP
1997.04.01.
1995
392 millió GBP
22 millió GBP
1998.04.01.
1995
366 millió GBP
20 millió GBP
1999.04.01.
1995
347 millió GBP
19 millió GBP
2000.04.01.
2000
467 millió GBP
26 millió GBP
2001.04.01.
2000
443,5 millió GBP
24,7 millió GBP
2002.04.01.
2000
443,5 millió GBP
24,7 millió GBP
2003.04.01.
2000
447,5 millió GBP
24,9 millió GBP
2004.04.01.
2000
450,6 millió GBP
25,1 millió GBP
(100)
A 2005-2010-es időszak vonatkozásában az Egyesült Királyság hatóságai jelezték, hogy, mivel nem állnak rendelkezésre az OFCOM adatai, az első két időszakra alkalmazott kiigazítási mechanizmus megszűnik. (33) Az Egyesült Királyság hatóságai a korábbi rendszer helyett évente teljes körű R&E módszert kívánnak alkalmazni, ami figyelembe fogja venni az összes fizikai változást, többek között az újonnan üzembe helyezett optikai szálakat, de a korábbi értékbecslési napon érvényes gazdasági helyzet összefüggésében. (34) E rendszer véglegesítése még tart.
(101)
A Kingston esetében nem került sor kiigazítási mechanizmus alkalmazására. Az Egyesült Királyság hatóságai szerint az 1995-ös és a 2000-es vagyonértékelési jegyzék tekintetében nem végeztek kiigazítást abból kiindulva, hogy egyetlen versenytárs sem épített ki hálózatot a hulli konurbációban, és hogy a Kingston már 100 %-os hálózati lefedettséggel rendelkezett ebben a térségben, így nem bővítette hálózatát.
4.4 Az előny megléte
(102)
Az Egyesült Királyság hatóságai először azt hangsúlyozták, hogy mindegyik értékelési módszernek ugyanahhoz az eredményre kell vezetnie: a vagyoneszközért fizetendő hipotetikus bérleti díj megállapításához. Ezért az a tény, hogy a BT-re és a Kingstonra, illetve a többi távközlési szolgáltatóra eltérő értékelési módszert alkalmaztak, nem utal arra, hogy az előzőek előnyben részesülhettek.
(103)
A hatóságoknak az a véleménye, hogy kétféleképpen bizonyítható a szelektív előny megléte:
a)
vagy annak kimutatásával, hogy a BT-től és a Kingstontól eltérő távközlési szolgáltatók R&E módszerrel végzett értékelése alacsonyabb adóköteles értéket eredményezett volna, mint a bérleti díj módszere alapján megállapított érték, hogy bebizonyosodjon, hogy az R&E módszer hibás vagy szisztematikusan kevesebbnek tünteti fel az adóköteles értéket;
b)
vagy annak helyes és megfelelő összehasonlítások alkalmazásával történő bizonyítása révén, hogy más távközlési szolgáltatók esetében a BT-hez és a Kingstonhoz képest aránytalanul magas adóköteles értéket állapítottak meg.
(104)
Az a) pont igazolásához el kellene végezni a többi távközlési szolgáltató R&E értékelését annak megállapítása érdekében, hogy az R&E módszer és a bérleti díj módszere alapján hasonló eredmények születtek-e. Ezt egyetlen távközlési szolgáltató sem végezte el, és az Egyesült Királyság hatóságai feltételezik, hogy ha a hálózatukat az R&E módszer alapján valóban alacsonyabb összegre értékelték volna, az Altnet tagjai és a Vtesse felvetette volna ezt a kérdést. (35) Ami a VOA-t illeti, nem rendelkezik az említett távközlési szolgáltatók üzleti tervével. Ezért nincs abban a helyzetben, hogy megvizsgálhassa a hálózatuk birtoklásából származó várható bevételeket és kiadásokat, és az R&E módszer alapján megállapítsa azt a bérleti díjat, amelyet készek lennének azért kifizetni.
(105)
A b) ponttal kapcsolatban az Egyesült Királyság hatóságai megjegyzik, hogy a Vtesse és a Bizottság javasolta a Vtesse által a bevétel adóban befizetett százalékos arányának összehasonlítását a BT és a Kingston által befizetett százalékos aránnyal. Az Egyesült Királyság hatóságai először is kijelentik, hogy ez az arány irreleváns. Azt állítják, hogy a helyi adót a vagyon értéke alapján, nem pedig bevétel, nyereség vagy tőkehaszon alapján állapítják meg. A vagyon értéke nem az adott bérlő forgalmának funkcióját fejezi ki: két vállalkozás birtokolhat ugyanolyan vagyoneszközöket, a forgalmuk mégis nagyon eltérő lehet a vállalkozás jellegétől és sikerétől függően. Még az azonos üzleti tevékenységet folytató bérlők esetében is lényegesen különböző lehet a forgalom a hatékonyságtól függően. Következésképpen a bevétel nem utal a bérleti díjra, amely „piaci alkudozás” eredménye lenne, és nem számít abból a szempontból, hogy a bevétel adóban befizetett százalékos arányai közötti eltérés nem megfelelő.
(106)
Az Egyesült Királyság hatóságai mindenesetre azt állítják, hogy a BT és a Kingston esetében a helyes helyi adó/bevétel (36) arány az Egyesült Királyságban a következő:
1995/96
2000/01
2005/06
BT
3,0 %
2,7 %
3,6 %
Kingston
1,0 %
4,0 %
3,4 %
(107)
Az Egyesült Királyság hatóságai elmagyarázták, hogy a BT esetében az általuk megállapított, illetve a Vtesse által számított arány (2 %) közötti eltérés azzal magyarázható, hogy a Vtesse a BT egyesült királyságbeli bevételeit az angliai és walesi hálózatának adóköteles értékével vetette össze. A Vtesse nem vette figyelembe a külön felértékelt vagyonrészeket és a BT skóciai és észak-írországi vagyoneszközeinek adóköteles értékét. Ezenkívül a Vtesse és az Egyesült Királyság hatóságai által kiszámított arányok közötti eltérés azzal magyarázható, hogy az Egyesült Királyság hatóságai a helyi adó/bevétel arányt a BT és a Kingston helyesbített bevételeit felhasználva számították ki, amelyeket a nem releváns bevételek tekintetbe vétele céljából igazítottak ki, és amelyeket az előre jelzett jövőbeni tendenciák figyelembevétele céljából normalizáltak.
(108)
Az Egyesült Királyság hatóságai mindenesetre, még akkor is, ha a bevétel százalékos arányát alkalmazó megközelítésnek volt is valamilyen alapja, azt állítják, hogy a Vtesse által szolgáltatott és a Bizottság által az eljárás megindítására vonatkozó határozatban felhasznált számadatok nem bizonyítják azt, hogy a BT bármilyen előnyben részesült. Ezzel szemben megjegyzik, hogy ha az Altnet összes távközlési szolgáltatóját együtt hasonlítjuk össze a BT-vel, a bevétel százalékos aránya azt mutatja, hogy a BT nem fizet kevesebbet az Altnet szolgáltatóinál. A 2000-es jegyzék utolsó évében a BT a vezetékes távközlési szolgáltatások teljes adóköteles értékének körülbelül 70 %-ával rendelkezett, valamint a hívásokból és a hozzáférés biztosításából származó bevételek hozzávetőleg 71,6 %-ával és egyéb rögzített piaci bevételek kisebb százalékarányával. Az Egyesült Királyság hatóságai szerint ezek a számadatok azt bizonyítják, hogy nem lelhető fel szisztematikus probléma az 1995-ös és a 2000-es jegyzékek értékelésében.
(109)
A marginális adózás kérdésével kapcsolatban az Egyesült Királyság hatóságai cáfolják azt, hogy a további optikai szálak értékelésének eltérő módja bármilyen előnyt jelent a BT vagy a Kingston számára. A bérleti díj módszere alapján a távközlési szolgáltatók optikai szálaira az üzembe helyezés esetén lehet adót kivetni. Az R&E módszer alapján a BT és a Kingston esetében nem így kezelik az új optikai szálakat.
(110)
Az R&E módszer a következő öt évre előre jelzi a bevételeket és a kiadásokat. Azokat az optikai szálakat, amelyek szükségesek a BT-nek a jegyzék ötéves időtartama alatti üzleti tevékenységéhez, figyelembe veszik az adóköteles érték megállapításánál, mivel az ezen optikai szálakból származó bevételek szerepelnek az R&E értékelésben. Következésképpen az iparűzési adó az optikai szálak tekintetében a vagyonértékelési jegyzék hatálybalépésétől fizetendő, nem egyszerűen attól a naptól, amikor azokat üzembe helyezik. Ezenkívül a BT vagyonának fizikai kiegészítéseit az éves kiigazítási mechanizmus veszi figyelembe, amely a BT (96)-(100) preambulumbekezdésben ismertetett piaci részesedésének alakulásán alapul.
(111)
Az Egyesült Királyság hatóságai elismerik, hogy az értékbecslési módszerek szükségszerűen más megközelítést kívánnak meg az újabb optikai szálak üzembe helyezésének kezelése tekintetében, hangsúlyozzák azonban, hogy az értékelési gyakorlat végeredménye mindegyik esetben az, hogy a bérlő számára az optikai szál értéke az adóköteles értékben tükröződik.
V. AZ OFCOM ÉSZREVÉTELEI
(112)
Az OFCOM az Egyesült Királyság távközlési iparágainak független szabályozó és versenyhatósága. Az Egyesült Királyság hatóságainak észrevételei az Egyesült Királyság központi kormányzatától származnak, és nem tükrözik az OFCOM nézeteit. Ennek következtében a Bizottság a 2005. július 26-i levélben felkérte az OFCOM-ot, hogy tegye meg észrevételeit az eljárás megindítására vonatkozó határozattal kapcsolatban. Az OFCOM a 2005. szeptember 21-i levélében közölte észrevételeit.
(113)
Az OFCOM megvizsgálta, hogy a módszer és a gyakorlat közötti különbségek milyen mértékben befolyásolhatják a versenyfeltételeket. Azt az általános következtetést vonta le, hogy az üzleti vagyon értékelésének rendszere jelenleg nem befolyásolja hátrányosan a távközlési piac versenyfeltételeit.
(114)
A helyi adó/bevétel aránnyal kapcsolatban az OFCOM-nak az a véleménye, hogy ez nem megfelelő eszköz annak megállapításához, hogy méltányos-e az üzleti vagyon értékelésének rendszere. Rámutat arra, hogy a helyi adó a várható piaci bérleti díjakhoz kapcsolódik, amelyek valószínűleg kifejezik az eszközök hatékony kihasználását. Ha egy vállalkozás eszközkihasználása nem hatékony, a helyi adók a bevételének jelentős hányadát tehetik ki. Például egy száloptikai hálózat helyi adó/bevétel aránya az általa továbbított adatok mennyiségétől függhet. A különböző vállalatok helyi adó/bevétel arányainak eltérése ilyen módon egyszerűen az általuk a hasonló adóköteles eszközökön keresztül a fogyasztóknak nyújtott szolgáltatások értékében megmutatkozó különbségeket tükrözi.
(115)
Ezenkívül az OFCOM számos egyesült királyságbeli távközlési szolgáltatóra vonatkozóan kiszámolta a helyi adó/bevétel arányt:
2005-ös adókötelezettség (millió GBP)
2005-ös bevétel
(millió GBP)
helyi adó/bevétel
( %)
BT
238,31
18 623
1,28
NTL
24,26
1 930
1,26
Telewest
15,49
1 300
1,19
C&W
16,37
1 602
1,02
Kingston
3,35
364
0,92
Energis
3,27
720
0,45
Global Crossing
3,13
270
1,16
Easynet
1,77
78
2,28
Thus
2,41
341
0,71
Your Communication
1,09
186
0,59
Fibernet
1,08
47
2,32
Gamma Telecom
0,46
72
0,63
(116)
Az OFCOM a Vtesse 2003-ra - az egyetlen évre, amellyel kapcsolatban számadatokkal rendelkezett - vonatkozó helyi adó/bevétel arányát is kiszámította. Ez az arány 2,1 %. Az említett számadatok azt mutatják, hogy a helyi adó/bevétel arány jelentősen eltérő, és nem egyértelműen követi a bevétel volumenét. Az OFCOM azt a következtetést vonta le, hogy nemcsak ennek az aránynak az alkalmazása bizonyult helytelen módszernek annak megállapításához, hogy méltányos-e az üzleti vagyon értékelésének rendszere, hanem az az állítás is téves, miszerint a BT a bevételéhez viszonyítva általánosságban kevesebb adót fizet, mint a versenytársai.
(117)
Az OFCOM kiemeli, hogy az igen különböző távközlési szolgáltatók között nehéz megfelelő összehasonlításokat tenni (pl. a száloptikai hálózat útvonal kilométere adóköteles átlagértéke nagyon eltérő lehet azon hálózat jellemzőitől függően, amelyikhez tartozik, illetve az azon az útvonalon működtetett optikai szálak számától függően). Mindamellett az OFCOM javasolt néhány alternatív módszert a BT, illetve versenytársai adózásának összehasonlítására. Például kiszámolta az adóköteles érték/csatlakozás arányt BT, illetve a hozzá a helyi hozzáférési hálózat tekintetében leginkább hasonló három vállalat, a Kingston, az NTL és a Telewest esetében. Mind a négyen elsősorban helyi hozzáférési szolgáltatók. A BT-t és a Kingstont az R&E módszer alapján, az NTL-t és a Telewestet a vállalkozó szempontjain alapuló módszer szerint értékelték. Az OFCOM számítási eredményeit az alábbi táblázat tartalmazza. Az OFCOM véleménye szerint ezek az adóköteles érték/csatlakozás arányok szolgáltatónként nem nagyon különböznek.
Adóköteles érték/csatlakozás
BT
21 GBP
NTL
22 GBP
Telewest
21 GBP
Kingston Communication
26 GBP
(118)
Következésképpen az OFCOM azt az általános következtetést vonta le, hogy csekély bizonyíték van azon állítás alátámasztására vonatkozóan, miszerint a BT lényegesen kevesebb adót fizet, mint a száloptikai gerinchálózati szolgáltatók.
(119)
Ezenkívül az OFCOM megvizsgálta, hogy a vagyonértékelési rendszer előidéz-e túlzott aszimmetriákat a határadókulcs tekintetében. Ezzel kapcsolatban az OFCOM megjegyzi, hogy az R&E módszer a bevételekkel és a költségekkel kapcsolatosan előre jelzett számadatokat használja fel, így tehát elvileg minden, az üzleti tervek teljesítéséhez szükséges kiépített hálózatra kiterjed. Az R&E kiindulópont nem korlátozódik a BT hálózatának az ötéves időszak kezdetén jellemző állapotára, hanem azokat a szükséges változtatásokat is tükrözi, amelyeket a következő öt év során végre fognak hajtani, ugyanakkor a BT vagyoneszközeiben bekövetkező változások ellenőrzésére és értékelésére irányuló évenkénti újraértékelést is magában foglalja. Az OFCOM véleménye szerint, jóllehet a díjak növekménye szemmel láthatóbb a kisebb szolgáltatók esetében, mivel minden egyes üzembe helyezett optikai szál után meghatározott kiegészítő adót kell fizetni, ez nem jelenti azt, hogy a BT adóköteles értéke nem tartalmaz hasonló változtatások után fizetendő összegeket. Az OFCOM azt a következtetést vonta le, hogy nincs bizonyítéka annak kimondásához, hogy a bérleti díj módszere alapján értékelt távközlési szolgáltatóktól eltérően a BT nem fizet további adót egy optikai szál üzembe helyezésekor. Úgy tűnik, hogy a rendszer hosszú távon minden esetben lényegesen szimmetrikus végeredményt szolgáltat, jóllehet különböző útvonalakon és kevésbé átláthatóan.
VI. JOGI MEGÁLLAPÍTÁS
(120)
Az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése szerint „a közös piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja, vagy azzal fenyegeti a versenyt, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti versenyt.” Következésképpen egy intézkedés akkor minősül állami támogatásnak az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdésének értelmében, ha teljesíti a következő négy kritériumot:
-
szelektív előnyben részesíti a kedvezményezette(ke)t
-
az állam állami forrásból nyújtja
-
torzítja, vagy azzal fenyegeti a versenyt
-
valószínűleg érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.
(121)
Annak megállapítása érdekében, hogy a vagyonadónak a BT-re és a Kingstonra történő alkalmazása gazdasági előnyt jelentett-e a két vállalkozás számára, a Bizottság vizsgálatának kettős cél elérésére kell törekednie:
-
Először is meg kell állapítania, hogy a vagyonadóra vonatkozó szabályokat helyesen alkalmazták-e a BT-re és a Kingstonra, és különösen azt, hogy az R&E módszer alkalmazása indokolt volt-e, és a módszert helyesen alkalmazták-e.
-
Azt is meg kell vizsgálnia, hogy az R&E módszernek a BT-re és a Kingstonra történő alkalmazása jelent-e bármilyen előnyt a két vállalat számára a bérleti díj módszere alapján értékelt versenytársaikkal összehasonlítva.
6.1 A vagyonadóra vonatkozó szabályoknak a BT-re és a Kingstonra történő helyes alkalmazása
6.1.1 A BT-re és a Kingstonra alkalmazott módszer kiválasztása
(122)
Először azt a kérdést vizsgálták meg, hogy helyénvaló volt-e az, hogy az Egyesült Királyság hatóságai az R&E módszert alkalmazták a BT-re és a Kingstonra a bérleti díj módszere helyett, amely általánosan alkalmazott módszernek tűnik a távközlési ágazatban. A kérdés az, hogy rendelkezésre állt-e elegendő, bérleti díjra vonatkozó bizonyíték ahhoz, hogy a BT és a Kingston hálózatait az 1995-2000-es, a 2000-2005-ös és a 2005-2010-es időszakkal kapcsolatos, bérleti díjra vonatkozó bizonyíték figyelembevételével értékeljék.
(123)
A Bizottság az eljárás megindítására vonatkozó határozatában azt állította, hogy a BT kis- és nagykereskedelmi üzletága közötti belső elszámolási árak, valamint a BT-nek a saját infrastruktúrája bérbe adásáért fizetett bérleti díj alapul szolgálhatnak a bérleti díj módszerének alkalmazására. Azon harmadik felek közül, amelyek észrevételeket tettek a határozattal kapcsolatban, az Altnet Task Force sajátos forrásokat javasolt a bérleti díjra vonatkozó bizonyíték tekintetében, például a BT nagykereskedelmi vonalbérleti díjait vagy a megosztott előfizetői hurkok közzétett árait, amelyek felhasználhatóak a rézkábelek bérleti értékének megállapításához.
(124)
Ezekkel kapcsolatban a BT és az Egyesült Királyság hatóságai kifejtették, hogy a bérleti díj módszere nem alkalmazható a BT és a Kingston vagyoneszközeinek értékéléséhez. Először is, az a bizonyíték, amelynek a felhasználását a Bizottság, illetve az Altnet javasolta, az első két értékelési időszakra (azaz az 1995-2000-esre és a 2000-2005-ösre) vonatkozóan nem állt rendelkezésre. Ez vonatkozik a megosztott előfizetői hurkok bérleti díjára, amelyet 2001. május 31-től alkalmaztak, illetve az szabályozói célú számviteli kimutatásokra, amelyek tükrözték a BT hozzáférési szolgáltatásaira vonatkozó transzferárakat. Ezenkívül, még ha rendelkezésre is álltak ezek az információk, például a legutolsó, 2005-2010-es értékelési időszakra vonatkozóan, nem voltak relevánsak, és azokat nem lehetett felhasználni a BT és a Kingston igen egyedi hálózatainak értékeléséhez. Például az Egyesült Királyság hatóságai kijelentették, hogy a nagykereskedelmi vonalbérleti díj és a megosztott előfizetői hurkok bérleti díja szolgáltatásért fizetendő díjnak minősül, és a vagyonadóval kapcsolatos esetjog értelmében nem tekinthető a BT hálózata adott részének értékeléséhez szükséges, bérleti díjra vonatkozó bizonyítéknak. Ezenkívül a tarifákat az OFCOM szabályozza, így azok nem „nyíltpiaci bérleti díjak”. Ilyen módon az említett díjakat kevéssé lehet figyelembe venni az adóköteles érték bizonyítékaként. Ezen okok miatt nem áll rendelkezésre tényleges piaci alapú bizonyíték a BT, illetve a Kingston hálózatának hozzáférési részére vonatkozóan, ami hálózatuk egyedi jellegzetessége.
(125)
Ezenkívül úgy tűnik, hogy ha rendelkezésre is áll más távközlési szolgáltatótól származó, bérleti díjra vonatkozó bizonyíték, például optikai szálak tekintetében, az optikai szálak alkalmazásában azon szolgáltatók és a BT, illetve a Kingston között megmutatkozó különbség azt jelenti, hogy ez a bérleti díjra vonatkozó bizonyíték nem tekinthető teljesen meghatározónak az utóbbi vállalkozások vagyoneszközeinek értéke szempontjából. Az optikai szál bérleti díja, amelyre a Vtesse hivatkozott, a kisszámú jelentős, nagy volumenű fogyasztót kiszolgáló száloptikai távolsági hálózatokra vonatkozó piaci bizonyítékon alapul. A BT és a Kingston hálózata főleg helyi hozzáférési hálózat, amely a BT esetében több millió egyéni fogyasztót szolgál ki. Száloptikai hálózatuk főleg gerinchálózati funkciót tölt be, az előfizetői hurkokat kapcsolja össze. Hálózatuk emiatt egyedi és nem hasonlítható egyetlen egyesült királyságbeli hálózathoz sem, beleértve a nagy hálózatokat, például a Cable & Wireless hálózatát. Az igaz, hogy a BT hálózatának egyes részeit a BT felhasználhatja olyan szolgáltatások nyújtásához, amelyek versenyben állnak a Vtessével, de ezek fizikailag és funkcionális szempontból továbbra sem választhatók el a BT teljes hálózatától. Következésképpen a hálózat két típusa összességében nem ugyanazt a funkciót tölti be, és valószínűtlen, hogy megegyezne a bérleti értékük. Ezt a véleményt erősíti meg az OFCOM, amely rámutatott arra, hogy a száloptikai hálózat útvonal kilométerenkénti átlagértéke nagyon eltérő lehet azon hálózat jellemzőitől függően, amelyikhez tartozik, és hogy a BT maghálózatának struktúrája nagyon eltérhet a vállalati piacot kiszolgáló gerinchálózati szolgáltatóétól.
(126)
Azt a lehetőséget, hogy bérleti díj módszerét alkalmazzák a BT, illetve a Kingston azon vagyoneszközeire, amelyek tekintetében rendelkezésre állhat bérleti díjra vonatkozó bizonyíték, a többi vagyoneszközre pedig az R&E módszert, szintén elvetette a VOA. Ennek az az oka, hogy az R&E módszer csak a vagyoneszköz egészére alkalmazható, és nincs lehetőség az említett társaságok vagyoneszközeinek, például a száloptikai hálózatuk, részekre bontására, mivel a brit esetjog alapján a vagyoneszköz csak egészében értékelhető fel, mert ezek a részek szervesen kapcsolódnak a hálózat többi részéhez. (37)
(127)
A VOA független szakértői ezért azt a következtetést vonták le, hogy a bérleti díj módszere nem alkalmazható a BT-re és a Kingstonra. Azt a következtetést, miszerint az R&E módszer alkalmazása volt helyes, megerősítette az értékbecslési ügyekkel foglalkozó döntőbíróság. (38) A Bizottság úgy véli, hogy nincs olyan vizsgálati bizonyíték, amely ennek az ellenkezőjét bizonyítaná. Következésképpen a Bizottság arra a megállapításra jutott, hogy a vizsgált időszakokban a BT és a Kingston hálózatának értékeléséhez nem állt rendelkezésre elegendő, bérleti díjra vonatkozó bizonyíték, és hogy ezért indokolt volt az R&E módszer alkalmazása a hálózatuk adóköteles értékének megállapítása céljából.
6.1.2 Az R&E módszer helyes alkalmazása a BT-re és a Kingstonra
(128)
A következő kérdés az, hogy az R&E módszert helyesen alkalmazták-e a BT-re és a Kingstonra. Az Egyesült Királyság hatóságai által adott bőséges és a (74)-(93) preambulumbekezdésben ismertetett magyarázat alapján a Bizottságnak úgy tűnik, hogy a módszert az R&E módszerre vonatkozó általános szabályoknak megfelelően alkalmazták, amelyeket az üzleti vagyon R&E értékelési módszeréről szóló RICS Útmutató állapít meg. (39) A RICS Útmutatóban nincs kifejezetten szó az ötéves időszak folyamán várható bevételeknek és költségeknek a BT esetében történő alkalmazásáról. Az útmutató mindamellett hivatkozik a becsült jövőbeni jövedelmezőségre, amikor az AVD-kor előre jelezhető ciklikus gazdasági változások figyelembevételével mérlegeli a hipotetikus bérlő ajánlatát. Továbbá a bizonyos időszak folyamán várható bevételeken és költségeken alapuló módszert a gáz- és villamosenergia-szolgáltatók vagyona adóköteles értékének megállapítása során alkalmazták, így ez nem meghatározó a BT szempontjából. A BT esetében - tekintettel a fokozódó versenyre és a versenytársak hálózatának jelentős növekedésére, ami jellemző a távközlési ágazatra - az öt évre előre jelzett bevételek és költségek ésszerű módszer azon hipotetikus bérleti díj megállapítására, amelyet a bérlő - aki ésszerűen belátható ideig folyamatosan birtokolja az adott vagyoneszközt - kész lenne fizetni a BT hálózatáért. Ezzel szemben annak a piacnak a stabilitása, ahol a Kingston jelen van, amelyet a korlátozott verseny jellemez, igazolta, hogy az ötéves előrejelzést nem tartották szükségesnek.
(129)
Konkrétan az 1995-2000-es időszakra vonatkozó megegyezés kérdésével kapcsolatban az Egyesült Királyság hatóságai részletes magyarázattal szolgáltak arra vonatkozóan, hogy a végleges adóköteles érték (Angliában 445 millió GBP, Walesben pedig 25 millió GBP) miért lett alacsonyabb, mint az értékbecslési ügyekkel foglalkozó döntőbíróság által az 1998. március 19-i határozatában eredetileg megállapított adóköteles érték (Angliában 523 millió GBP, Walesben pedig 30 millió GBP). Ezek a magyarázatok, amelyeket a (88)-(92) preambulumbekezdés foglal össze, bizonyítják, hogy a BT hálózatának végleges alacsonyabb adóköteles értéke nem a VOA és a BT közötti tárgyalás eredménye volt, ahogy azt a Vtesse állítja, hanem a módosított és pontosabb adatok felhasználásának, amelyeket a BT az értékbecslési ügyekkel foglalkozó döntőbíróság határozatát követően hozott nyilvánosságra, és amelyek az 1997-es értékelés idején nem álltak rendelkezésre, valamint az értékbecslési ügyekkel foglalkozó döntőbíróság határozatát követő precízebb értékelési módszerek alkalmazásának.
(130)
Az eljárás megindítására vonatkozó határozatban felvetett kérdéssel kapcsolatban azt is meg kell jegyezni, hogy az R&E módszer alkalmazásakor az Egyesült Királyság hatóságai igenis figyelembe veszik a BT jövedelmezőségi szintjét. Ahogy azt a (93) preambulumbekezdés már ismertette, az R&E módszer szerinti értékelésnek az átlagos hatékonysági szint feltételezésén kell alapulnia, és az Egyesült Királyság hatóságai megállapították, hogy a BT megfelel ennek a követelménynek. A Bizottság azt is megjegyzi, hogy az egyetemes szolgáltatási kötelezettségeket megfelelően figyelembe vették, mivel az ilyen kötelezettségekkel kapcsolatos költségek és bevételek is szerepelnek az átfogó értékelésben.
(131)
A piaci részesedés alakulásán alapuló kiigazítási mechanizmus alkalmazásával kapcsolatban, amelyet a (96)-(99) preambulumbekezdés ismertet, és amely 2005-ben megszűnt, a kapott információk arra mutatnak, hogy ez egy ad-hoc jellegű kiigazítási mechanizmus volt. A Bizottság úgy értelmezi, hogy az LGFA 6. jegyzéke alapján a VOA-nak törvényi kötelezettsége, hogy módosítsa egy vállalkozás adóköteles értékét, ha a körülményekben lényeges változás (MCC) következik be, és hogy úgy vegye ezt figyelembe, mintha az a korábbi értékbecslési napon történt volna meg. Tekintettel a BT hálózatának méretére, valamint a távközlési piac helyzetére, a versengő hálózatok fokozódó kiépítésére, elfogadott, hogy a körülmények lényeges változása mindennapos, és ezért nehezen vehető figyelembe, különösen az R&E módszer alkalmazásával kapcsolatban. Ez a piaci részesedésen alapuló mechanizmus feltehetően figyelembe veszi a BT hálózatának fizikai bővítéseit (aminek következtében a BT piaci részesedésének növekednie kell) és a versenytársak hálózatainak kiépülését (aminek következtében a BT piaci részesedésének csökkennie kell). Ezért úgy tűnik, hogy ez a kiigazítási mechanizmus ésszerű módszer a körülmények lényeges változásának figyelembevételére, és alkalmazása a BT hálózatának és a távközlési piacok jellegzetességeivel igazolható.
(132)
A kiigazítási mechanizmus alkalmazása oda vezetett, hogy a BT adóköteles értékei ingadoztak. Például 1999-ben, az 1995-2000-es időszak utolsó évében a BT angliai és walesi adóköteles értéke 366 millió GBP volt. 2000-ben, a 2000-2005-ös időszak első évében pedig 493 millió GBP. Ez az ingadozás a vagyonadó sajátosságaival és az egyesült királyságbeli távközlési ágazat gazdasági helyzetével magyarázható. (40)
(133)
Először arra kell emlékeztetni, hogy a törvényi előírások értelmében az 1995-ös értékbecslés vonatkozásában a BT hálózatának értéket az 1995. április 1-jei fizikai állapotának megfelelően állapították meg, azt feltételezték azonban, hogy az 1993. április 1-jei gazdasági helyzetben is ebben az állapotban volt. Ezenkívül úgy tekintették, hogy a körülményekben is 1993. április 1-jén következett be lényeges változás. A 2000-es értékbecsléskor ugyanezt a gyakorlatot követték, de azt a feltevést vették tekintetbe, miszerint a vagyoneszközt az 1998. április 1-jei gazdasági helyzetnek megfelelően adták bérbe. Ez a Kingston esetében is így van.
(134)
Ez azt jelenti, hogy az 1999-es adóköteles érték az 1999-es fizikai állapotnak, de az 1993-as gazdasági helyzetnek - azaz az 1993. évi árszintnek és a távközlési piac 1993-as nagyságának - megfelelő vagyoneszköz értékével egyezik meg. A következő évben, azaz 2000-ben azonban az adóköteles értéket az 1998-as gazdasági helyzet, árszintek és a távközlési piac akkori nagysága figyelembevételével számították ki. A 2004-es adóköteles értéket is az 1998-as piac gazdasági helyzete alapján állapították meg, míg a 2005-ös értékbecslés a 2003-as piaci helyzetet vette alapul. (41)
(135)
Az Egyesült Királyság hatóságai rámutattak arra, hogy a távközlési ágazat gazdasági helyzete lényegesen eltérő volt 1993-ban, 1998-ban és 2003-ban. Először is, a távközlési piac jelentős fejlődésen ment keresztül 1993 és 1998 között, illetve 1998 és 2003 között. Így a BT fizikai hálózatát 2000-ben egy olyan piacon vizsgálták, amely nagyobb volt annál, amelyben a BT fizikai hálózatát 1999-ben vizsgálták. Ez szükségképpen azt jelentette, hogy a 2000-es adóköteles értéke nagy valószínűséggel nagyobb, mint az 1999-es. Ezenkívül 1993-ban a távközlési ágazatban példátlan verseny indult meg és ez jelentősen kihathatott a BT kereskedelmi pozíciójára. Ezt az a tény igazolja, hogy ebben az időszakban a BT piaci részesedése 87 %-ról 70 % alá csökkent. Ez a számítás csökkentette a BT adóköteles értékét ezen időszak minden egyes évében. Ezzel szemben 1998-ban kisebb verseny volt várható, amit igazolt is a BT viszonylag stabil, 70 % körüli piaci részesedése a 2000-2005-ös időszakban. Valószínűsíthető volt, hogy ez a várakozás növekedést fog eredményezni a BT ezen időszakban történő értékbecslése tekintetében.
(136)
Továbbá a BT és a Kingston hálózatainak legértékesebb részeit a helyi hozzáférési hálózatok alkotják, amelyeknek az értéke jelentős mértékben megnőtt a szélessávú DSL technológia felhasználásával. Ez a fejlemény, amely 1993-ban még nem volt teljesen előrelátható, növelte a BT és a Kingston hálózatainak értékét, és magyarázatul szolgálhat arra, hogy 2000-ben és 2005-ben miért növekedett meg a hálózatok értéke.
(137)
Ezenkívül a Bizottság megjegyzi, hogy az a tény, hogy csak fizikai változások vehetők figyelembe az AVD-nek megfelelő gazdasági környezetben, megmagyarázhatja azt, hogy miért csökkent a BT adóköteles értéke az 1995-2000-es és a 2000-2005-ös vagyonértékelési jegyzék idején annak ellenére, hogy bevétele és nyeresége változatlan volt, vagy növekedett. Valóban az olyan tényezőket, mint a piac növekedése, az árszintek emelkedése, a technológiai változások, illetve a kereslet szerkezetében bekövetkező változások, amelyek kedvező hatást gyakorolhatnak a BT eredményeire, a VOA nem vehet figyelembe a vagyonértékelési jegyzékek éves módosításainak elvégzésekor.
(138)
Végezetül a Bizottság megjegyzi, hogy az új éves kiigazítási rendszer, amelyet a 2005-2010-es időszakra fognak alkalmazni, már nem a piaci részesedés alakulásán alapul, hanem a teljes éves R&E értékelés alkalmazásából fog állni. Az Egyesült Királyság hatóságai jelezték, hogy ez a rendszer teljes mértékben tükrözni fogja az összes fizikai változást, beleértve az újonnan üzembe helyezett optikai szálakat. Mivel azonban a kiigazítási rendszer még nem nyerte el a végleges formáját, a Bizottságnak eddig még nem volt lehetősége tanulmányozni azt, és ezért az e határozat cikkeiben szereplő végleges következtetése az 1995-2005-ös időszakra korlátozódik.
(139)
A bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az Egyesült Királyság hatóságai a megfelelő értékelési módszert alkalmazták a BT-re és a Kingstonra, és hogy az R&E módszer alkalmazásával kapcsolatos általános elveket betartották a módszernek a BT-re és a Kingstonra történő alkalmazásakor.
6.2 Jár-e az R&E módszer bármilyen előnnyel a bérleti díj módszeréhez viszonyítva?
6.2.1 Eredményezi-e az R&E módszer a BT és a Kingston hálózatainak általános alulértékelését?
(140)
A következő vizsgálandó kérdés, hogy az R&E módszernek a BT-re és a Kingstonra történő alkalmazása jár-e bármilyen előnnyel a két társaság számára a bérleti díj módszere alapján értékelt versenytársakhoz viszonyítva. A kérdés az, hogy ez az eltérő elbánás vezethet-e más eredményhez, mint amelyet akkor kapnánk, ha az említett társaság értékelését ugyanazon módszer alkalmazásával értékelnék. Az Egyesült Királyság hatóságainak észrevételeivel megegyezően a Bizottságnak az a véleménye, hogy a BT és a Kingston előnye a következőképpen mutatható ki:
(a)
annak bebizonyításával, hogy a bérleti díj módszerét lehetséges a BT-re és a Kingstonra alkalmazni, és az magasabb adóköteles értéket eredményezne, mint az R&E módszer, vagy
(b)
annak bebizonyításával, hogy az R&E módszert lehetséges a többi távközlési szolgáltatóra alkalmazni, és az szisztematikusan alacsonyabb adóköteles értéket eredményezne, mint a bérleti díj módszere, vagy
(c)
egyéb helyes és releváns összehasonlításokat felhasználva annak bebizonyításával, hogy a bérleti díj módszere alapján értékelt távközlési szolgáltatókat nagyobb adó terheli, mint a BT-t és a Kingstont.
(141)
Ha az a) pont szerinti okfejtést követve bizonyítható a BT és a Kingston előnye, feltételezhető, hogy a bérleti díj módszere alkalmazható a BT-re és a Kingstonra. A (124)-(127) preambulumbekezdésben kifejtett okok miatt nem áll rendelkezésre elegendő, bérleti díjra vonatkozó bizonyíték a vagyoneszközeik adóköteles értékének megállapításához. Ezért a Bizottság azt a következtetést vonta le, hogy nem erősíthető meg az, hogy a BT és a Kingston adóköteles értéke nagyobb lett volna, ha a bérleti díj módszerét alkalmazták volna rájuk.
(142)
A BT és a Kingston előnyének a b) pont szerinti okfejtés alapján történő bizonyítása magában foglalná az R&E módszernek a bérleti díj módszere alapján értékelt távközlési szolgáltatók reprezentatív mintájára történő alkalmazását. A Bizottság nincs abban a helyzetben, hogy saját maga végezze el ezeket az értékeléseket. A VOA is érthetővé tette, hogy a társaságok üzleti tervének ismerete nélkül nem tudja elvégezni ezeket az értékeléseket az R&E módszer alapján. Azt is megjegyezte, hogy a harmadik felek közül egyik sem nyújtott be bizonyítékot arra vonatkozóan, hogy az R&E módszer alkalmazása következtében a vagyoneszközeik értékét kevesebbre becsülnék: az UKCTA a beadványában jelezte, hogy nem tudja kiszámítani, hogy tagjainak mennyi adót kellett volna fizetni az R&E módszer alapján.
(143)
Ezen szempontok alapján a Bizottságnak azt a következtetést kell levonnia, hogy a b) pontban szereplő módszer nem alkalmazható a BT és a Kingston esetleges előnyének bizonyítására.
(144)
A c) pontban javasolt módszer azt jelentené, hogy releváns összehasonlítások alkalmazásával állapítják meg, hogy a BT és a Kingston esetében a ténylegesnél alacsonyabb adót határoztak meg az R&E módszer alapján. Ezt a módszert a Bizottság javasolta az eljárás megindítására vonatkozó határozatban: az akkor rendelkezésre álló információk szerint a BT a bevétele 2 %-ának megfelelő összegű vagyonadót fizetett, míg a Vtesse kétszer-háromszor annyit.
(145)
A helyi adó/bevétel arány felhasználásával és alkalmazásával kapcsolatos előzetes megjegyzésként a Bizottság megjegyzi, hogy a Vtesse észrevételei szerint a távközlési szolgáltatók bevételét ki kell igazítani, annak érdekében, hogy közvetlenül össze lehessen vetni a BT és a többi távközlési szolgáltató helyi adó/bevétel arányait. A Vtesse azt állítja, hogy a szolgáltatók többsége jelentős díjakat fizet a BT-nek a forgalomszolgáltatásért és -végződtetésért, és hogy ezek a díjak nem kapcsolódnak a szolgáltatók adóköteles értékéhez, és ezért nem használhatók fel az adóterhek összehasonlítása során.
(146)
Ez az érvelés elfogadhatatlan. Az összehasonlítandó arányoknak a helyi adó és a bruttó bevétel vagy a helyi adó és a nettó bevétel közötti összefüggést kell kifejezniük. A Vtesse által javasolt „köztes” megközelítés, amelynek a lényege abban áll, hogy bizonyos meghatározott költségeket, például az összekapcsolási díjakat, levonják, míg más költségeket nem, helytelennek tűnik. Először is, helytelen a Vtesse azon állítása, miszerint a forgalomszolgáltatásért és -végződtetésért járó díjak nincsenek összefüggésben az érintett szolgáltató adóköteles eszközeivel: éppen ellenkezőleg, ezek a díjak a hálózatukon átmenő forgalom bizonyos részének kezdeményezéséhez és végződtetéséhez szükségesek, és ezért közvetlenül kapcsolódnak a hálózatok üzemeltetéséhez. Másodsorban, az említett díjak közvetlen hatást gyakorolnak arra a hipotetikus bérleti díjra, amelyet a vélelmezett bérlő hajlandó lenne fizetni az érintett hálózatért, mivel ezek a díjak a hálózat használatával kapcsolatos költségek részét képezik. Végezetül az említett összekapcsolási díjak a BT bevételének is jelentős részét teszik ki, következésképpen egyértelműen növelik a BT adóköteles értékét. Mivel a díjak befolyásolják a hipotetikus bérleti díjat és az összes érintett távközlési szolgáltató adóköteles értékét, nem indokolható, hogy azokat a helyi adó/bevétel arányok megfelelő összehasonlításakor levonják a távközlési szolgáltató által termelt bevételből.
(147)
A helyi adó/bevétel arány alkalmazhatóságának kérdésével kapcsolatban a Bizottság megjegyzi, hogy a VOA és az OFCOM véleménye szerint a helyi adó/bevétel arány alkalmazása nem megfelelő a különböző szolgáltatók adóterhének megállapításához. Az észrevételeik és az ellenvetéseik figyelembevételével a Bizottság egyet tud érteni abban, hogy ez az arány nem tekinthető megfelelő eszköznek a helyiadó-rendszer helyességének vizsgálatához, mert a helyi adó a vagyon értéke, nem pedig a bevétel vagy a hozzáadott érték után fizetendő adó (42). Különösen az OFCOM érvelt azzal, hogy ez az arány a szolgáltatók által hasonló adóköteles eszközök segítségével a fogyasztóknak nyújtott szolgáltatások értékének, valamint az eszközkihasználás hatékonyságának megfelelően fog változni. A Bizottság ezért arra a következtetésre jutott, hogy ez az arány a legfeljebb egy mutatónak tekinthető, és az alapján nem vonható le határozott következtetés.
(148)
Ezenkívül, még ha figyelembe is veszik ezt az arányt, abból semmilyen hasznos következtetés nem vonható le. Az OFCOM által tizenkét távközlési szolgáltatóval kapcsolatban szolgáltatott számadatok szerint a helyi adó/bevétel arány a Your Communication 0,59 %-ától a Fibernet 2,32 %-áig terjed, miközben ez az arány a BT esetében 1,28 %, a Kingston esetében pedig 0,92 %. Ebből úgy tűnik, hogy a BT és a Kingston sem fizet lényegesen kevesebb iparűzési adót a bevételéből, mint a távközlési szolgáltatók többsége. Ezzel a kérdéssel kapcsolatban meg kell jegyezni továbbá, hogy van bizonyos ellentmondás abban, ahogyan a Vtesse számítja a helyi adó/bevétel arányt. A Vtesse azt állítja, hogy 2004 vonatkozásában ez az arány 13,46 % volt. Ez a számadat a 429 000 GBP adóköteles értéken (amely 195 624 GBP helyi adót von maga után) és 1 453 146 GBP „rendszeres bevételen” alapul. Az Egyesült Királyság hatóságai szerint azonban a Vtesse 2004-es adóköteles értékét később 145 000 GBP-re csökkentették (amely 66 120 GBP helyi adót von maga után), mivel úgy tűnt, hogy valójában nem használta a 284 000 GBP értékű hounslow-i ingatlant. Továbbá a Vtesse 2004. december 31-én záruló évre vonatkozó jelentéséből és pénzügyi kimutatásaiból úgy tűnik, hogy a 2004-es összforgalma 4 744 228 GBP olt. Az összforgalom alapján, amelyet az OFCOM a többi távközlési szolgáltató esetében az összevetéshez használt, a Vtesse helyi adó/forgalom aránya 2004-ben 1,4 %-ra csökken, illetve 2,2 %-ra, ha beszámítjuk a Vtesse által a külön felértékelt irodaépületek után fizetett helyi adókat is. Ezek a számadatok inkább összhangban vannak az OFCOM következtetéseivel, amely megállapította, hogy a Vtesse 2003-ban a bevételének 2,1 %-át fizette be helyi adóban. Ezen adatok alapján nincs nyilvánvaló különbség a BT-re és a Vtessére háruló adó tekintetében.
(149)
Az OFCOM és az Egyesült Királyság hatóságai más módszereket javasoltak a különböző távközlési szolgáltatókra kivetett adóteher összevetésére. Az OFCOM azt javasolta, hogy össze kellene hasonlítani a BT, a Kingston, az NTL és a Telewest adóköteles érték/csatlakozás arányát. Ez az arány nagyon hasonló a négy vállalkozás esetében. Jobban mondva a Kingstont egy kissé magasabbra értékelték, mint a többi szolgáltatót, ami azzal magyarázható, hogy - mivel a mérete lényegesen kisebb - a méretgazdaságossági szempontból különbözhet a többiektől. Az OFCOM által javasolt összehasonlítás - tekintettel a négy vállalkozás közötti hasonlóságokra - annál inkább megfelelő, mivel a helyi hozzáférési hálózati szolgáltatások üzleti tevékenységük fontos részét teszik ki. Mindamellett igaz az, hogy az NTL-t és a Telewestet a vállalkozó szempontjain alapuló módszer szerint értékelik. Ezért ez az arány nem egyértelműen megfelelő a bérleti díj módszere és az R&E módszer alapján elvégzett értékelések közötti eltérés vizsgálatához. Mindazonáltal bizonyítja azt, hogy a különböző módszerek használata, valamint a BT-nek és a Kingstonnak a Vtesséhez viszonyítva inkább hasonlóbb társaságokkal való összevetése hasonló eredményekhez vetet, ami a VOA megállapítását tűnik megerősíteni, miszerint elvileg minden értékelési módszernek ugyanarra az eredményre kell vezetnie.
(150)
Ami az Egyesült Királyság hatóságait illeti, jelezték, hogy az OFCOM adatai szerint a 2000-es jegyzék utolsó évében a BT a vezetékes távközlési ágazat teljes adóköteles értékének körülbelül 70 %-át, a vezetékes vonali hívásokból és hozzáférés biztosításából származó bevételeknek pedig hozzávetőleg a 71,6 %-át képviselte. (43) A Bizottság egyet tud érteni abban, hogy a BT, illetve az összes Altnet szolgáltató összevetése helyesebb következtetésekre vezethet, mint ha a BT-t külön-külön hasonlítjuk össze a kisebb szolgáltatókkal, például a Vtessével. Ennek alapján úgy tűnik, hogy a BT a vezetékes távközlési ágazat teljes adóköteles értékének a vezetékes távközlési piaci részesedéséhez nagyon hasonló arányát fizeti be. Emlékeztetni kell azonban arra, hogy ez ismét a helyi adók és a bevétel összehasonlítását jelenti, amely kevésbé meghatározó és legfeljebb egy mutatónak tekinthető.
(151)
Meg kell jegyezni, hogy a BT-nek a hívásokból és a hozzáférés biztosításából származó teljes bevételből való piaci részesedése helyett a Vtesse azt ajánlja, hogy a BT hozzáférés biztosításából származó bevételekből való piaci részesedését vegyék figyelembe. Ezen a piacon a BT 80 % fölötti részesedéssel rendelkezik. A Vtesse szerint ez újabb bizonyítéknak tekinthető arra, hogy a BT vagyona alulértékelt, mivel a BT a vezetékes távközlési ágazat teljes adóköteles értékének csak körülbelül 70 %-át képviseli. A Bizottság nem tudja elfogadni ezt az érvelést. Először is, a BT-nek a hívásokból és a hozzáférés biztosításából származó teljes bevételből való piaci részesedése megfelelőbb viszonyítási alapnak tűnik az iparűzési adóteher megállapításához: hívásokból származó bevételek nagyobb részt tesznek ki a BT teljes bevételében, mint a hozzáférés biztosításából származó bevételek. (44) Ezért a hívásokból származó bevételek igen jelentősen befolyásolják a hipotetikus bérleti díjat és a BT hálózatának adóköteles értékét, és azokat figyelembe kell venni a bevétel és az adóköteles érték összehasonlításakor. Másodszor, még akkor is, ha csak a BT hozzáférés biztosításából származó bevételekből való részesedését használjuk fel, e részesedés (80 %) és a BT-nek a vezetékes távközlési ágazat teljes adóköteles értékéből való részesedése (70 %) között különbség egy meghatározott időpontban nem olyan mértékű, hogy az megkérdőjelezhetné a BT adóköteles értékének szintjét, különös tekintettel a helyi adók és a bevétel közötti bármilyen összehasonlítás korlátozott értékét.
(152)
A Vtesse egy másik módszert javasol a BT előnyének bizonyítására. Ennek az a lényege, hogy rámutat a BT hálózata különböző alkotóelemeinek (pl. optikai szálak, csatlakozások, épületek) egységenkénti adóköteles értékei és a többi távközlési szolgáltató adóköteles értékei közötti állítólagos eltérésre. Ennek alapján a Vtesse azt a következtetést vonta le, hogy az R&E módszer alkalmazásával a BT vagyonának értékét kevesebbre becsülték, mint amennyi a bérleti módszer alapján lett volna. A Vtesse rámutat arra például, hogy a BT épületeinek négyzetméterenkénti értékét 34 GBP-ben állapították meg, míg más szolgáltatók esetében ugyanez 115 GBP, az optikai szál értéke a BT esetében kilométerenként 74 GBP, más szolgáltatóknál az optikai szálpár 1 000/1 200 GBP, évente csatlakozásonként 19 GBP a BT esetében, összehasonlítva az átengedett előfizetői hurkokért a szolgáltatók által ténylegesen fizetett 122 GBP-s éves díjjal.
(153)
Ez a megközelítés több ok miatt nem megfelelő. Először is az Egyesült Királyság hatóságai meggyőzően érveltek amellett, hogy ezek a számadatok, amennyiben helyesek, nem hasonlíthatóak össze közvetlenül. A (125) preambulumbekezdésben már megállapított okok miatt, a BT és a Kingston száloptikai hálózatai más jellegűek és nem hasonlíthatóak össze a többi szolgáltatóéval. Ezért nem lehet a többi szolgáltató száloptikai hálózatával kapcsolatos, bérleti díjra vonatkozó bizonyítékokat a BT-re vagy a Kingstonra alkalmazni. Mindenesetre a Vtesse számításai és összehasonlításai tévesek.
(154)
Először is, a megfelelő összehasonlítás érdekében csak a BT üzembe helyezett optikai szálait kellene figyelembe venni, mivel csak azok után számítanak fel adót. Ennél is lényegesebb, hogy a Vtesse a BT optikai szál kilométerenkénti átlagos adóköteles értékét vetette össze az útvonalankénti optikai szálpár bérleti értékével. Valójában egy optikai szál bérleti értéke, ahogy azt a VOA alkalmazta, az útvonalankénti optikai szálak számának megfelelően fog változni. Útvonalanként minél több az optikai szál, annál alacsonyabb lesz a bérleti értékük. (45) Ilyen formán a 2005-től alkalmazott, az üzembe helyezett optikai szál bérleti díja alapján úgy tűnik, hogy két optikai szál (azaz egy optikai szálpár útvonal kilométerenkénti bérleti értéke a 3 000 kilométernél hosszabb hálózatok esetében (46) 450 GBP lesz (47). Három optikai szál útvonal-kilométerenkénti bérleti értéke 540 GBP, azaz optikai szálanként 180 GBP (48). A táblázat alsó részében 48 optikai szál útvonal-kilométerenkénti bérleti értéke 1 728 GBP, azaz optikai szálanként 36 GBP. (49) A VOA azt állítja, hogy ezek az értékek piaci alapúak. (50)
(155)
Egyértelmű, hogy a BT maghálózata útvonalanként átlagosan egy tucat üzembe helyezett optikai szállal rendelkezik. Ez azt jelenti, hogy a BT optikai szálának kilométerenkénti adóköteles értékét a VOA által használt értékbecslési jegyzék alsó részével kellene összehasonlítani. Ez alapján úgy tűnik, hogy a Vtesse állításával ellentétben a BT optikai szálának kilométerenkénti adóköteles értéke és VOA által használt bérleti értékek összehasonlítása nem mutat ki semmilyen jelentős eltérést, illetve nem utal a BT hálózatának alulértékeltségére.
(156)
Az előfizetői hurok átengedésének díja és a BT csatlakozásonkénti adóköteles értéke közötti összehasonlítással kapcsolatban először is azt jegyezték meg, hogy az Egyesült Királyság hatóságai szerint az előfizetői hurok átengedésének díja nem egyezik meg az adóköteles eszköz bérleti díjával, mivel a tarifa jelentős része a rendszer költségeihez és karbantartási költségekhez, a számlázáshoz, valamint a BT nem adóköteles berendezéseinek és gépeinek használati költségéhez kapcsolódik. Ezért közvetlenül nem hasonlítható össze az adóköteles érték jogi meghatározásával. Másodsorban, az Egyesült Királyság hatóságai megemlítették, hogy az előfizetői hurkok értéke alapjában véve magas lesz, bizonyos esetekben alacsony, máskor pedig egyenesen negatív. Másrészről az OFCOM szerint az előfizetői hurok átengedési szolgáltatások biztosítása a szélessávú szolgáltatásokkal kapcsolatos verseny ösztönzésére irányul. (51) Az előfizetői hurok átengedését ezért a szélessávú szolgáltatások iránti kereslet is befolyásolja, és a BT előfizetői hurkainak nagy részénél, amelyek csak a telefonáláshoz szükségesek, nincs igény a szélessávú szolgáltatások iránt. Következésképpen az előfizetői hurok átengedésének díja nem tükrözi a BT valamennyi csatlakozásának átlagértékét, és semmiféle következtetés nem vonható le a BT csatlakozásonkénti adóköteles értéke és az előfizetői hurok átengedésének díja közötti összehasonlításból. Az OFCOM által az eljárás megindítására vonatkozó határozattal kapcsolatos észrevételeiben feltártak szerint ez az arány szinte azonos a BT, az NTL és a Telewest esetében annak ellenére, a két utóbbi vállalkozásra eltérő értékelési módszert alkalmaztak. A fentiekben kifejtett okok miatt az NTL-re és a Telewestre vonatkozó arány megfelelőbb viszonyítási alapnak tűnik, mint a Vtesse által felhozott, az előfizetői hurok átengedésének díjai, és ezen arányok összevetése nem mutat semmilyen eltérést a két szolgáltató között. Meg kell jegyezni továbbá, hogy a VOA az általa végzett értékelés keretében figyelembe veszi az egy megosztott előfizetői hurokra jutó, 15-20 GBP közötti adóköteles érték alkalmazását, (52) ami szintén összhangban van a BT csatlakozásonkénti adóköteles értékének megállapításával.
(157)
Az épületek négyzetméterenkénti adóköteles értéke terén meglévő állítólagos különbséggel kapcsolatban a Bizottság először is megjegyzi, hogy a Telereal ügylete alapján a helyes számadat (53) nem a négyzetméterenkénti 35 GBP, ahogy azt a Vtesse állította, hanem -a Vtesse számítási módszeréhez hasonló módszer alkalmazásával - a négyzetméterenkénti 51 GBP. Ezenkívül a Vtesse ezt a számadatot a többi távközlési szolgáltatóra vonatkozó, állítólagos négyzetméterenkénti 115 GBP-vel vetette össze. Az adat alapja és összehasonlíthatósága nem egyértelmű, és nem tükrözi azokat az eltéréseket, amelyek a távközlési szolgáltatók földrajzi elhelyezkedéséből származhatnak. Az Egyesült Királyság hatóságai rámutattak arra, hogy a BT ingatlanállománya az Egyesült Királyság egészére kiterjed, beleértve a legrosszabb helyzetben lévő és legelszigeteltebb térségeket, ami csökkenti a vagyonának az átlagos bérleti értékét.
(158)
Még fontosabb emlékeztetni arra, hogy a BT általános célokat szolgáló, a hálózathoz nem kapcsolódó épületeinek, például az irodaépületeknek, raktáraknak, az értékét helyileg és külön állapítják meg a bérleti díj módszere alapján. Adóköteles értékük 2000-ben 180 millió GBP volt. Az üzemeltetéssel kapcsolatos és a speciális épületeket, például a telefonközpontokat, a BT hálózata részének tekintik, és azokat az R&E módszer alkalmazásával központilag a VOA értékeli. A BT által az ügyletet követően a Telerealnak fizetett bérleti díj 280 millió GBP volt. A BT épületeinek teljes adóköteles értéke magában foglalja a BT külön értékelt épületeinek adóköteles értékét, ami 2000-ben körülbelül 180 millió GBP volt, és a hálózatának általános értékelésébe bevont épületek adóköteles értékét is, amelyet nem lehet konkrétan meghatározni, de amely a BT egyesült királyságbeli hálózata 560 millió GBP-s adóköteles értékének jelentős részét teszi ki. Ezek a számadatok nem mutatnak arra, hogy lényeges eltérés lenne a BT épületeinek tényleges piaci értéke, amely a Telereal-ügyletben tükröződött, (54) és azoknak a VOA által kiszámított adóköteles értéke között. (55) Következésképpen ezek az adatok nem bizonyítják azt, hogy ezt az adóköteles értéket a ténylegesnél alacsonyabb szinten állapították meg.
(159)
A Vtesse a Teleral érvelése alapján előterjesztett egy másodlagos érvelést. A Vtesse azt állítja, hogy a BT által az épületeiért a Telerealnak fizetett bérleti díj a 2001-es adóköteles értékének hozzávetőleg 50 %-át teszi ki, annak ellenére, hogy az adóköteles érték nagy részét főleg a hálózatának és nem az épületeinek kell tulajdonítani. Ebből kiindulva a Vtesse azt a következtetést vonja le, hogy a BT hálózata nyilvánvalóan alulértékelt. Ez az érvelés azonban nem a megfelelő épületek figyelembevételén alapul, mert a Telereal-ügyletben érintett vagyon egy részét azok az épületek alkotják, amelyeket külön 180 millió GBP-re értékeltek. Az ügylet idején a BT teljes, az Egyesült Királyság egészére vonatkozó adóköteles értéke a hálózat és a kapcsolódó ingatlanok esetében 560 millió GBP volt, ehhez jött hozzá a külön értékelt épületekre megállapított 180 millió GBP, azaz összesen 740 millió GBP. A BT által a Telerealnak fizetett 280 millió GBP összegű bérleti díj a teljes adóköteles érték 38 %-át teszi ki. E számadat alapján semmilyen hasznos következtetés nem vonható le.
(160)
Mindenesetre egy olyan módszer, amely elkülöníti a BT vagyonának részeit, és azokat egymástól külön értékeli, megkérdőjelezhetőnek tűnik. Ahogy azt a brit esetjog alátámasztja, a VOA-nak a távközlési szolgáltatók vagyonának egészét kell értékelnie. Ez a szabály megkülönböztetés nélkül minden szolgáltatóra vonatkozik. Mindenféle vagyonértékelés elválaszthatatlan jellemzője, hogy a teljes vagyon piaci bérleti díja rendszerint különbözik a vagyonrészek piaci bérleti díjainak összegétől: gyakran alacsonyabb, (56) de bizonyos körülmények között magasabb is lehet. Ezért valószínű, hogy ha BT ingatlanállományának piaci bérleti díját külön vesszük, az eltér a BT vagyonán belüli értékétől.
(161)
Ennélfogva nincs egyértelmű bizonyíték arra, hogy az R&E módszer általánosságban alacsonyabb adóköteles értéket eredményezne, mint a bérleti díj módszere, illetve hogy a VOA az R&E módszernek a BT-re a Kingstonra történő alkalmazásakor hibázott és a vagyonuk adóköteles értékét alulértékelte.
6.2.2 Jár-e előnnyel az R&E módszer alkalmazása a marginális adó tekintetében?
(162)
Előzetesen meg kell jegyezni, hogy a marginális adózás, azaz az újonnan üzembe helyezett optikai szálak utáni adózás, kérdése csak a BT értékbecslése szempontjából meghatározó, de a Kingston tekintetében nem. A (22) preambulumbekezdésben megállapítottak szerint a Kingstonnak van egy leányvállalata, a Torch Communications Ltd, amely a Kingston helyi hozzáférési hálózatán kívül üzemeltett egy száloptikai gerinchálózatot, és amelyet a bérleti díj módszere alapján értékeltek. Ennek következtében a Torch Communications Ltd-re teljes összegű adót vetettek ki az újonnan üzembe helyezett optikai szálak után. Az R&E módszert csak a Kingston hálózatának e részére alkalmazták, amely alapvetően helyi hozzáférési hálózat. A korábban már kifejtettek szerint, (57) vagyonára nem vonatkozik kiigazítási mechanizmus. Ez azt tükrözi, hogy az Egyesült Királyság hatóságai szerint egyetlen versenytárs sem épített ki hálózatot a Kingston upon Hull konurbációban, és a Kingston már közel 100 %-os hálózati lefedettséggel rendelkezett a térségben, így nem bővítette a hálózatát. Ezért nem merült fel a körülmények lényeges változásával kapcsolatos állítás, ami jelentősen megváltoztathatta volna a Kingston hálózatának adóköteles értékét. A Bizottság elfogadja ezt az érvelést, és megjegyzi, hogy egyetlen harmadik fél sem állította, hogy a Kingston előnyben részesült a marginális adózás tekintetében.
(163)
A BT esetében azonban az a tény, hogy a vagyona általános értékelésének szintjén meglévő előnyre nincs bizonyíték, nem feltétlenül zárja ki azt a lehetőséget, hogy a marginális adózás, azaz az újonnan üzembe helyezett optikai szálak értékének megállapítása utáni adózás, előnyt jelent a társaság számára. Sőt, több harmadik fél az észrevételeiben arra mutat rá, hogy az a tény, hogy a BT és a többi távközlési szolgáltató esetében eltérő adókivetési módszert alkalmaznak egy új optikai szál üzembe helyezésekor, a verseny torzulásához vezethet, amikor ezek a társaságok ugyanazon szerződés elnyeréséért versenyeznek. Ez a probléma az adóköteles értékek módosításának általánosabb kérdését veti fel, amely módosításokat évente a VOA végzi el.
(164)
A fentiekben kifejtettek szerint, ha egy távközlési szolgáltató, amelyre a bérleti díj módszerét alkalmazzák, beköt és üzembe helyez egy új optikai szálat, az adóköteles értéke az új optikai szál adóköteles értékével nő. Ennek az ellenkezője történik, amikor kikapcsol és szétkapcsol egy optikai szálat: ezt követően levonják az optikai szál értékét. Azokra a távközlési szolgáltatókra, amelyeket az R&E módszer alapján értékelnek, nem vonatkozik ez a pontos kiigazítás. A BT esetében az éves módosítások a piaci kiigazítási mechanizmuson alapulnak: a BT piaci részesedésének változásai feltehetően tükrözik a hálózat értékében bekövetkezett változásokat. A kérdés tehát az, hogy a hálózatban bekövetkező változások figyelembevételének eltérő módja, például új optikai szálak üzembe helyezése, jelenthet-e bármilyen előnyt a BT számára.
(165)
A Bizottság úgy értelmezi, hogy a BT üzleti tervei alapján a VOA a BT vagyoneszközéből várható a hipotetikus bérleti díjat állapítja meg a vagyoneszköz birtoklásából származó várt bevételek és kiadások alapján. Ilyen módon az értékelés magában foglalja a hálózat kibővítését, többek között új optikai szálak üzembe helyezését, amire a várható kereslet kielégítéséhez szükség lesz. Így tehát a VOA előre jelzi és tekintetbe veszi az új optikai szálak üzembe helyezését, akár lízingeli azokat a BT, akár a tényleges tulajdonában vannak (58). Valójában az értékelési módszer miatt, és a bérleti díj módszere alapján értékelt távközlési szolgáltatóktól eltérően, a BT adóköteles értékébe a sötétszálakat is beszámítják azon feltevés alapján, hogy ezek közül néhányat üzembe fognak helyezni a következő ötéves értékelési időszak során. Végezetül, a BT piaci részesedésének alakulásán alapuló évenkénti újraértékelésnek az a célja, hogy figyelembe vegye a BT hálózatában bekövetkezett lényeges változásokat. (59)
(166)
Ezért nem helyes a panaszos, illetve harmadik felek, például az Altnet által megfogalmazott állítás, miszerint a BT-t nem terheli az értéknövekedési adó fizetésének kötelezettsége. Természetesen, mivel az angliai hálózatának, amelyet egyben értékeltek, jelenleg 530 000 000 GBP az adóköteles értéke, egy kisebb növekedés, például egy újabb optikai szál üzembe helyezése, kevésbé valószínű, hogy észrevehető változást idéz elő a BT esetében, mint egy kisebb szolgáltató, például a Vtesse esetében. Ezenkívül a BT hálózata értékének növekedését ellensúlyozzák az értékcsökkenést előidéző tényezők, például a versenytársak kapacitásának kiépülése. Ez még kevésbé észrevehetővé teszi az új optikai szálak BT általi üzembe helyezésének hatását. Ez azonban nem jelenti azt, hogy ezeket az újonnan üzembe helyezett optikai szálakat nem számítják be az adóköteles értékbe.
(167)
Ezenkívül a Vtesse azt állítja, hogy egy olyan tipikus ajánlatban, mint amely gerinchálózati és hozzáférési távközlési kapcsolatoknak a kenti MAN vállalat számára történő biztosítására vonatkozik, (60) adókötelezettsége a várható rendszeres bevétel 16 %-át tette ki. Ugyanezzel az ajánlattal kapcsolatban azt állítja, hogy a BT-t legfeljebb 2 % adó terhelte, ami a BT állítólagos átlagos helyi adó/bevétel arányának felel meg. A Vtesse azt a következtetést vonta le, hogy a BT-t sokkal kevesebb adó terhelte egy hasonló és ez esetben ugyanazon ügyletben, és ezért egyértelmű előnyt élvez.
(168)
Ez a megközelítés nem tartható fenn. Először is, helytelen az a feltételezés, hogy mivel a BT átlagos helyi adó/bevétel aránya 2 %, (61) az ajánlattal kapcsolatban 2 % adót vetettek ki rá. Ezt az arányt a BT általános adóköteles értéke alapján számították ki, amelyhez hozzáadták a kenti MAN-nal kötött szerződést követően a BT által üzembe helyezett optikai szálak értékét, vagy előre jelzés, vagy a piaci részesedésen alapuló kiigazítási mechanizmus alapján. A Vtessének az ajánlattal kapcsolatos adókötelezettségével való megfelelő és helyes összevetés érdekében, vagy előre jelzés, vagy az éves kiigazítási mechanizmus alapján meg kellene állapítani, hogy az érintett szerződés mennyivel növelte a BT hálózatának adóköteles értékét. A várható értékelés egy átfogó értékmegállapítást eredményez, amelyből nem lehet meghatározni az egyedi szerződéseket. Ezért nem lehetséges annak megállapítása, hogy a kenti MAN-nal kötött szerződés mennyivel növelte a BT hálózatának adóköteles értékét. Mindenesetre ez vezetne végleges következtetések levonására az előny esetleges meglétével és ilyen módon az állami támogatás meglétével kapcsolatban. A Vtessének az említett ajánlattal kapcsolatos adókötelezettsége nem tekinthető viszonyítási alapnak, amelyből kiindulva meg lehet állapítani azt, hogy az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdésének értelmében a BT előnyben részesül-e. Az adókötelezettség valószínűleg változik a választott technikai megoldástól, az ajánlatot benyújtó társaságok költségszerkezetétől, valamint a szolgáltatók által a szolgáltatásnyújtáshoz felhasználandó száloptikai hálózatok hosszától, és leginkább attól függően, hogy milyen mértékben kell új optikai szálakat üzembe helyezniük. (62) Ilyen módon a bérleti díj módszere alapján annak a szolgáltatónak az esetében, amely egy már üzembe helyezett optikai szál felhasználásával biztosította a szolgáltatást, nem növekedne az adó. (63)
(169)
Ugyanez az indoklás alkalmazható arra az állításra, amelyet a Vtesse a BT nagykereskedelmi alközponti szolgáltatásai (Wholesale Extension Services („WES”)) árainak és azon adó összevetésére alapozott, amelyet egy, a bérleti díj módszere alapján értékelt szolgáltatónak kellene fizetnie, ha ugyanolyan szolgáltatás biztosítása céljából optikai szálakat helyezne üzembe. A Vtesse azt állítja, hogy a WES teljesítményétől és távolságaitól függően az ilyen szolgáltatónak a BT által felszámított ár 87 %-ának megfelelő helyi adót kellene fizetnie, és úgy véli, hogy ez egy újabb bizonyíték arra, hogy a BT száloptikás hálózata alulértékelt, illetve hogy nem megfelelő marginális adót vetnek ki rá. Az állítás azonban azon a feltevésen alapul, hogy a hipotetikus szolgáltató egy üzembe helyezett optikai szálpárral rendelkezik azon az útvonalon, amelyet a BT is választott. Ha azonban ez a szolgáltató már üzembe helyezett optikai szálat használ nagykereskedelmi alközponti szolgáltatásai (WES) biztosításához, a bérleti díj módszere alapján az adóval kapcsolatos többletköltsége nulla lesz. Továbbá, ha egy olyan útvonalon helyez üzembe új optikai szálakat, amelyen már rendelkezik több üzembe helyezett optikai szállal, a működtetés határköltsége sokkal alacsonyabb lesz, mivel minél több optikai szál van egy útvonalon, annál kisebb a szálankénti adó. Ebből az állításból sem lehet következtetést levonni.
(170)
Az említett tények figyelembevételével helytelen az az állítás, hogy a BT nem fizet marginális adót. Még akkor is, ha a Vtesse által ajánlottak szerint a vizsgálat alapjának az azon szerződésekkel kapcsolatos adózást tekintjük, amelyekért a Vtesse és a BT versenyez, úgy tűnik, hogy a BT nem részesül nyilvánvaló előnyben: adóznia kell az újonnan üzembe helyezett optikai szálak után, jóllehet másképpen és kevésbé átláthatóan. A bizottság azt is megjegyzi, hogy mivel az R&E módszer a várható bevételen alapul, a BT adót fizet a sötétszálak után azon feltételezés alapján, hogy ezeket üzembe kell majd helyeznie a várható kereslet kielégítése céljából. Következésképpen a többi távközlési szolgáltatóval ellentétben, amelyeknek csak akkor kell adót fizetniük, ha üzembe helyeznek egy optikai szálat, a BT-nek a sötétszálak után is adót kell fizetnie.
(171)
A Bizottság ezért egyetért az OFCOM-mal a következőkben: „a [kiigazítási] rendszer hosszú távon minden egyes esetben lényegesen szimmetrikus eredményt biztosítana, jóllehet különböző utakon és kevésbé átláthatóan.”
(172)
A versennyel kapcsolatos nyilvánvaló probléma hiányát erősíti meg a vállalati fogyasztóknak szóló szélessávú szolgáltatások piacából - ahol a BT és a Vtesse közvetlen versenytársak - való részesedés vizsgálata. (64) A BT által szolgáltatott számadatok alapján a BT piaci részesedése 12 %, amivel csak a negyedik legnagyobb piaci szereplő. Az OFCOM adatai szerint a BT [10-15]* (65) %-os részesedéssel rendelkezik a 622 Mbit/s és nagyobb sebességű, hagyományos felhasználói felülettel rendelkező bérelt vonalak piacán. (66) Annak ellenére, hogy a távközlési ágazat inkumbens szolgáltatója, úgy tűnik, hogy a BT viszonylag kis részesedéssel rendelkezett ezen a bizonyos piacon. Feltehető, hogy amennyiben a BT valóban olyan jelentős előnyben részesült az új optikai szálak utáni marginális adózás aluli mentesség formájában, a piaci részesedése jóval nagyobb lenne. Tehát a Bizottság rendelkezésére álló adatok nem igazolják azt az állítást, hogy a BT versenyelőnyben részesül, amely nagyon megnehezítené a többi távközlési szolgáltató számára, hogy vele versenyezhessenek ezen a piacon. (67)
(173)
A módosítások kérdésének utolsó pontjával kapcsolatban a Bizottság az eljárás megindítására vonatkozó határozatában amiatt is aggodalmát fejezte ki, hogy „miközben a BT esetében a lefelé módosító mechanizmus érvényesül, úgy tűnik, hogy a versenytársak piaci helyzete tekintetében nem kerül sor hasonló szisztematikus felülvizsgálatra”. Figyelembe véve az Egyesült Királyság hatóságai és BT által adott magyarázatokat, a Bizottság meg van győződve arról, hogy ez az aggodalom alaptalan. A BT-re nem kizárólag a lefelé módosító mechanizmus vonatkozik: az előzőekben kifejtettek szerint a BT-re alkalmazott kiigazítási mechanizmus a piaci részesedésének alakulásán alapul. Az igaz, hogy a piaci részesedése és ennek következtében az adóköteles értéke is évekig csökkent, ami a fokozódó verseny miatti értékcsökkenést tükrözte. 2003-ban és 2004-ben azonban 4, illetve 7,1 millió GBP-vel nőtt az adóköteles értéke. Ami a versenytársakat illeti, részesülhetnek és ténylegesen részesültek a lefelé történő kiigazítások előnyéből: például 2001. április 1-jétől a száloptikai hálózataik adóköteles értékére 15 % engedményt kaptak, illetve 2002. április 1-jétől 25 %-ot az ágazatban jelentkező túlkínálat miatt. Ennek következtében a londoni térségen kívül egy szálpár adóköteles értéke a 2000. évi kilométerenkénti 1 000 GBP-ről 2001-ben 850 GBP-re, 2002 és 2004 között pedig 750 GBP-re csökkent. A 2005-2010-es jegyzék alapján az egy kilométer optikai szálpár adóköteles értéke tovább csökken 500 GBP-re. Ez azt jelenti, hogy egy szolgáltató száloptikai hálózata változatlan lett volna ebben az időszakban, az adóköteles értéke 50 %-os csökkenésében részesült volna.
(174)
Végezetül emlékeztetni kell arra, hogy az iparűzési adó az érintett vagyon értéke után kivetett adó. Ezt az adófajtát nem a nyereségre vagy a bevételre vetik ki. Rendszerint valamennyi üzleti vagyonra, következésképpen minden távközlési hálózatra alkalmazandó. A brit esetjognak megfelelően minden távközlési hálózat esetében annak egészét értékelik. Az ilyen vagyon értékeléséhez több módszer alkalmazható. Ha mindegyik módszer alkalmazható, azoknak egyező értékmegállapítást kell eredményezniük. Az eset körülményeitől függ, hogy melyik értékelési módszert alkalmazzák.
(175)
Az adott esetben úgy tűnik, hogy a VOA a jogszabályokban és az esetjogban megállapított, az iparűzési adóra vonatkozó általános szabályokat alkalmazta a BT-re és a Kingstonra. Világos, hogy a BT és a Kingston vagyonának értékelését, valamint az adóköteles értékek módosítását a versenytársak esetében alkalmazottól eltérő módszer alapján végzik el. A Bizottság azonban azt a következtetést vonhatja le, hogy nincs bizonyíték arra vonatkozóan, hogy az eltérő módszer alkalmazását nem igazolják az említett két társaság, illetve a versenytársak közötti objektív különbségek, valamint a VOA rendelkezésére álló bizonyítékok mennyisége.
(176)
Nincs arra vonatkozó bizonyíték, hogy egy eltérő értékelési módszernek a BT-re és a Kingstonra történ alkalmazása előnyt biztosított e társaságok számára a versenytársaikkal szemben. Mivel nincs bizonyíték az előnyre, a Bizottság azt a következtetést vonhatja le, hogy az üzleti vagyonra kivetendő adó rendszere nyújtott állami támogatást a BT és/vagy a Kingston számára az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdésének értelmében a Bizottság által vizsgált időszakban, azaz 1995 és 2005 között.
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
Az üzleti vagyonra kivetendő adónak az Egyesült Királyság által a BT plc-re és a Kingston Communications plc-re 1995-től 2005 végéig történő alkalmazása nem minősül a Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése szerinti támogatásnak.
2. cikk
Ennek a határozatnak Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2006. október 12.