++++
RAADETS DIREKTIV
af 21 . januar 1980
om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser , certifikater og andre kvalifikationsbeviser for jordemoedre og om foranstaltninger , der skal lette den faktiske udoevelse af etableringsretten og den fri udveksling af tjenesteydelser
( 80/154/EOEF )
RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab , saerlig artikel 49 , 57 og 66 ,
under henvisning til forslag fra Kommissionen ( 1 ) ,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet ( 2 ) ,
under henvisning til udtalelse fra Det oekonomiske og sociale Udvalg ( 3 ) , og
ud fra foelgende betragtninger :
I henhold til traktaten er enhver i nationaliteten begrundet forskelsbehandling med hensyn til etablering og tjenesteydelser forbudt fra overgangsperiodens udloeb ; det saaledes gennemfoerte princip om national behandling finder navnlig anvendelse ved udstedelse af en eventuelt fornoeden autorisation for adgang til virksomhed som jordemoder samt ved indskrivning eller optagelse i faglige organisationer eller organer ;
det forekommer dog formaalstjenligt at fastsaette visse bestemmelser , som skal lette den faktiske udoevelse af etableringsretten og den fri udveksling af tjenesteydelser for jordemoedre ;
i henhold til traktaten maa medlemsstaterne ikke yde nogen form for stoette , som vil kunne fordreje betingelserne for etablering ;
artikel 57 , stk . 1 , i traktaten foreskriver , at der skal vedtages direktiver om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser , certifikater og andre kvalifikationsbeviser ;
det forekommer hensigtsmaessigt , at der samtidig med den gensidige anerkendelse af eksamensbeviser sker en samordning af uddannelsesbetingelserne for jordemoedre ; denne samordning sker ved direktiv 80/155/EOEF ( 4 ) ;
i medlemsstaterne er adgang til og udoevelse af virksomhed som jordemoder ved lov gjort betinget af , at den paagaeldende er i besiddelse af et bevis for bestaaet jordemodereksamen ;
da et direktiv om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser ikke noedvendigvis medfoerer en indholdsmaessig ligestilling af de uddannelser , som disse eksamensbeviser vedroerer , boer der , hvad angaar benyttelsen af uddannelsestitlen , kun gives tilladelse til benyttelse af denne paa sproget i den medlemsstat , der er hjemland eller seneste opholdsland ;
for at lette de nationale myndigheders anvendelse af dette direktiv kan medlemsstaterne foreskrive , at de beroerte personer , der opfylder de heri stillede uddannelsesbetingelser , samtidig med deres uddannelsesbevis skal forelaegge et certifikat , som er udstedt af de kompetente myndigheder i hjemlandet eller det seneste opholdsland , og som attesterer , at disse beviser virkelig er de i dette direktiv omhandlede ;
ved en tjenesteydelse er krav om indskrivning eller optagelse i faglige organisationer eller organer , der er knyttet til udoevelse af en virksomhed af regelmaessig og varig karakter i vaertslandet , ubestrideligt til ulempe for tjenesteyderen paa grund af virksomhedens midlertidige karakter ; kravet boer derfor frafaldes ; i saa fald maa imidlertid tilsynet med den faglige disciplin , som henhoerer under disse faglige organisationers eller organers kompetence , sikres ; i dette oejemed boer der med forbehold af anvendelsen af artikel 62 i traktaten aabnes mulighed for at paalaegge den paagaeldende en pligt til over for den kompetente myndighed i den medlemsstat , der er vaertsland , at foretage indberetning om tjenesteydelsen ;
med hensyn til vandel og haederlighed boer der sondres mellem de krav , der kan stilles paa den ene side for en foerste adgang til erhvervet og paa den anden side for dets udoevelse ;
hvad angaar loennet udoevelse af virksomhed som jordemoder indeholder Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet ( 5 ) ikke saerlige bestemmelser for de erhverv , der er undergivet forskrifter vedroerende vandel og haederlighed , faglig disciplin og benyttelse af titler ; de paagaeldende forskrifter anvendes eller kan bringes i anvendelse savel paa loenmodtagere som paa selvstaendige erhvervsdrivende alt efter medlemsstaternes oenske ; udoevelse af virksomhed som jordemoder er i alle medlemsstater betinget af besiddelse af et eksamensbevis , certifikat eller andet kvalifikationsbevis for jordemoedre ; denne virksomhed udoeves saavel af selvstaendige som af loenmodtagere , eller endog af de samme personer skriftevis som loenmodtager og som selvstaendig i loebet af deres faglige karriere ; for i fuldt omfang at fremme den frie bevaegelighed for disse erhvervsudoevere inden for Faellesskabet forekommer det saaledes noedvendigt at udvide anvendelsen af dette direktiv til ogsaa at gaelde for jordemoedre , der er loenmodtagere -
UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV :
KAPITEL I
ANVENDELSESOMRAADE
Artikel 1
Dette direktiv finder anvendelse paa virksomhed som jordemoder , saaledes som den med forbehold af bestemmelserne i artikel 4 i direktiv 80/155/EOEF er defineret af hver medlemsstat , og som udoeves under foelgende stillingsbetegnelser :
i Tyskland :
Hebamme ,
i Belgien :
accoucheuse/vroedvrouw ,
i Danmark :
jordemoder ,
i Frankrig :
sage-femme ,
i Irland :
midwife ,
i Italien :
ostetrica ,
i Luxembourg :
sage-femme ,
i Nederlandene :
verloskundige ,
i Det forenede Kongerige :
midwife .
KAPITEL II
EKSAMENSBEVISER , CERTIFIKATER OG ANDRE KVALIFIKATIONSBEVISER FOR JORDEMOEDRE
Artikel 2
1 . Hver medlemsstat anerkender de eksamensbeviser , certifikater og andre kvalifikationsbeviser , der udstedes til medlemsstaternes statsborgere af de oevrige medlemsstater , og som er anfoert i artikel 3 nedenfor , som er i overensstemmelse med artikel 1 , stk . 1 , 3 og 4 , i direktiv 80/155/EOEF , og som opfylder en af foelgende retningslinjer :
- en heltidsuddannelse til jordemoder paa mindst tre aar , der :
- enten er betinget af besiddelse af et eksamensbevis , certifikat eller et andet kvalifikationsbevis , der giver adgang til universiteter eller hoejere laereanstalter , eller som i mangel heraf garanterer et tilsvarende kundskabsniveau ,
- eller som foelges af erhvervspraktik , for hvilken det i artikel 4 i dette direktiv omhandlede bevis udstedes ;
- en heltidsuddannelse til jordemoder paa mindst to aar eller 3 600 timer betinget af besiddelse af et eksamensbevis , certifikat eller et andet kvalifikationsbevis for sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds - og sygepleje som omhandlet i artikel 3 i direktiv 77/452/EOEF ( 6 ) ;
- en heltidsuddannelse til jordemoder paa mindst 18 maaneder eller 3 000 timer betinget af besiddelse af et eksamensbevis , certifikat eller et andet kvalifikationsbevis for sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds - og sygepleje om omhandlet i artikel 3 i direktiv 77/452/EOEF , og som foelges af erhvervspraktik , for hvilken det i artikel 4 i dette direktiv omhandlede bevis udstedes .
2 . Hver medlemsstat giver for saa vidt angaar adgang til udoevelse af selvstaendig virksomhed som jordemoder eksamensbeviser , certifikater og andre kvalifikationsbeviser , som den anerkender , samme gyldighed paa sit omraade som de eksamensbeviser , certifikater og andre kvalifikationsbeviser , som den selv udsteder .
Artikel 3
De i artikel 2 omhandlede eksamensbeviser , certifikater og andre kvalifikationsbeviser er foelgende :
a ) i Forbundsrepublikken Tyskland :
- " Hebammenpruefungszeugnis " udstedt af det af staten udnaevnte eksamensudvalg ,
- attestationer fra de kompetente myndigheder i Forbundsrepublikken Tyskland som bekraefter , at kvalifikationsbeviser , udstedt efter den 8 . maj 1945 af de kompetente myndigheder i Den tyske demokratiske Republik , er ligestillet med de i foerste led naevnte kvalifikationsbeviser ;
b ) i Belgien :
" diplôme d'accoucheuse/vroedvrouwdiploma " udstedt af skoler , som er oprettet eller anerkendt af staten eller af det centrale bedoemmelsesudvalg ;
c ) i Danmark :
bevis for bestaet jordemodereksamen udstedt af Danmarks Jordemoderskole ;
d ) i Frankrig :
" diplôme de sage-femme " udstedt af staten ;
e ) i Irland :
" certificate in midwiferv " udstedt af " An Bord Altranais " ( Nursing Board " ) ;
f ) i Italien :
" diploma d'ostetrica " udstedt af statsanerkendte skoler ;
g ) i Luxembourg :
" diplôme de sage-femme " udstedt af ministeren for det offentlige sundhedsvaesen paa grundlag af eksamensudvalgets afgoerelse ;
h ) i Nederlandene :
" vroedvrouwdiploma " udstedt af et af staten udnaevnt eksamensudvalg ;
i ) i Det forenede Kongerige :
" certificate of admission to the Roll of Midwives " , i England og Wales udstedt af " Central Midwives Board for England and Wales " , i Skotland af " Central Midwives Board for Scotland " og i Norirland af " Northern Ireland Council for Nurses and Midwives " .
Artikel 4
Det i artikel 2 naevnte bevis udstedes af de kompetente myndigheder i den medlemsstat , der er hjemland eller seneste opholdsland ( i det foelgende benaevnt " hjemland eller seneste opholdsland " ) . Det bekraeftes i beviser , at den paagaeldende efter at have bestaaet eksamen som jordemoder paa et sygehus eller en til dette formaal godkendt behandlingsinstitution paa tilfredsstillende maade har varetaget alle de funktioner , der udfoeres af en jordemoder , i en periode der fastsaettes saaledes :
- to aar i det tilfaelde , der er naevnt i artikel 2 , stk . 1 , foerste led , andet underled ,
- et aar i det tilfaelde , der er naevnt i artikel 2 , stk . 1 , tredje led .
KAPITEL III
ERHVERVEDE RETTIGHEDER
Artikel 5
1 . Hver medlemsstat anerkender som tilstraekkeligt bevis for de af medlemsstaternes statsborgere , hvis eksamensbeviser , certifikater og andre kvalifikationsbeviser ikke opfylder alle de mindstekrav til uddannelse , der er fastsat i artikel 1 i direktiv 80/155/EOEF , de eksamensbeviser , certifikater og andre kvalifikationsbeviser for jordemoedre , der er udstedt af disse medlemsstater senest seks aar efter meddelelsen af dette direktiv , ledsaget af en attestation , der bekraefter , at disse statsborgere faktisk og retmaessigt har udoevet den paagaeldende virksomhed i mindst tre aar i loebet af de fem aar , der gar forud for attestationens udstedelse .
2 . Hver medlemsstat anerkender som tilstraekkeligt bevis for de af medlemsstaternes statsborgere , hvis eksamensbeviser , certifikater og andre kvalifikationsbeviser opfylder alle de mindstekrav til uddannelse , der er fastsat i artikel 1 i direktiv 80/155/EOEF , men som i henhold til artikel 2 i naervaerende direktiv kun skal anerkendes , saafremt de er ledsaget af det i artikel 4 omhandlede bevis for erhvervspraksis , de eksamensbeviser , certifikater og andre kvalifikationsbeviser for jordemoedre , der er udstedt af disse medlemsstater foer dette direktivs ikrafttraeden , ledsaget af en attestation , der bekraefter , at disse statsborgere faktisk og retmaessigt har udoevet den paagaeldende virksomhed i mindst to aar i loebet af de fem aar , der gaar forud for attestationens udstedelse .
KAPITEL IV
BENYTTELSE AF UDDANNELSESTITEL
Artikel 6
1 . Med forbehold af artikel 15 sikrer de medlemsstater , der er vaertsland ( i det foelgende benaevnt " vaertsland " ) , at medlemsstaternes statsborgere , som opfylder de i artikel 2 og 5 fastsatte betingelser , har ret til at benytte deres retmaessige uddannelsestitel , for saa vidt denne ikke er den samme som stillingsbetegnelsen , og eventuelt en forkortelse herfor , fra deres hjemland eller seneste opholdsland og paa denne stats sprog . Vaertslandet kan foreskrive , at denne titel skal efterfoelges af navn og sted for den institution eller det bedoemmelsesudvalg , der har tildelt den .
2 . Saafremt uddannelsestitlen fra hjemlandet eller det seneste opholdsland i vaertslandet kan forveksles med en titel , der i denne stat kraever en supplerende uddannelse , som den paagaeldende ikke har erhvervet , kan dette vaertsland foreskrive , at vedkommende skal benytte sin uddannelsestitel fra hjemlandet eller det seneste opholdsland , i en passende udformning , som det paagaeldende vaertsland angiver .
KAPITEL V
BESTEMMELSER , SOM SKAL LETTE DEN FAKTISKE UDOEVELSE AF ETABLERINGSRETTEN OG DEN FRI UDVEKSLING AF TJENESTEYDELSER FOR JORDEMOEDRE
A . Saerlige bestemmelser om etableringsret
Artikel 7
1 . Det vaertsland , som af sine egne statsborgere kraever bevis for vandel og haederlighed for den foerste adgang til en af de i artikel 1 naevnte former for virksomhed , skal for statsborgere fra andre medlemsstater som tilstraekkeligt bevis godkende en attestation , som er udstedt af en kompetent mynd ghed i hjemlandet eller det seneste opholdsland , og hveri det bekraeftes , at de betingelser vedroerende vandel og haederlighed , der i denne medlemsstat stilles for adgangen til den paagaeldende form for virksomhed , er opfyldt .
2 . Saafremt hjemlandet eller det seneste opholdsland ikke kraever bevis for vandel og haederlighed for den foerste adgang til den paagaeldende form for virksomhed , kan vaertslandet af statsborgere fra hjemlandet eller det seneste opholdsland kraeve en udskrift af strafferegisteret eller , hvis saadanne ikke udfaerdiges , et tilsvarende dokument udstedt af en kompetent myndighed i hjemlandet eller det seneste opholdsland .
3 . Saafremt vaertslandet har kendskab til alvorlige og konkrete forhold , der , inden den paagaeldende etablerede sig i denne stat , har foreligget uden for dens omraade , og som i dette vaertsland vil kunne faa foelger for adgangen til den paagaeldende form for virksomhed , kan den underrette hjemlandet eller det seneste opholdsland herom .
Hjemlandet eller det seneste opholdsland undersoeger rigtigheden af forholdene , for saa vidt de i denne medlemsstat vil kunne faa foelger for adgangen til den paagaeldende form for virksomhed . Myndighederne i denne stat bestemmer selv arten og omfanget af de undersoegelser , der skal foretages , og meddeler vaertslandet de slutninger , der drager heraf med hensyn til de attestationer eller dokumenter , som de har udstedt .
4 . Medlemsstaterne sikrer , at de afgivne oplysninger behandles fortroligt .
Artikel 8
1 . Saafremt der i vaertslandet gaelder administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om opfyldelse af krav vedroerende vandel og haederlighed , herunder bestemmelser om disciplinaere sanktioner i tilfaelde af grov forsoemmelse eller skoedesloeshed eller domfaeldelse for lovovertraedelser i forbindelse med udoevelsen af en af de i artikel 1 naevnte former for virksomhed , fremsender hjemlandet eller det seneste opholdsland til vaertslandet de noedvendige oplysninger om faglige og administrative foranstaltninger eller sanktioner , der er truffet over for den paagaeldende , samt om strafferetlige sanktioner , der vedroerer udoevelsen af erhvervet i hjemlandet eller det seneste opholdsland .
2 . Saafremt vaertslandet har kendskab til alvorlige og konkrete forhold , der , inden den paagaeldende etablerede sig i denne stat , har foreligget uden for dens omraade , og som i dette vaertsland vil kunne fa foelger for udoevelsen af den paagaeldende form for virksomhed , kan den underrette hjemlandet eller det seneste opholdsland herom .
Hjemlandet eller det seneste opholdsland undersoeger rigtigheden af forholdene , for saa vidt de i denne medlemsstat vil kunne faa foelger for udoevelsen af den paagaeldende form for virksomhed . Myndighederne i denne stat bestemmer selv arten og omfanget af de undersoegelser , der skal foretages , og meddeler vaertslandet de slutninger , de drager heraf med hensyn til de oplysninger , som de har fremsendt i henhold til stk . 1 .
3 . Medlemsstaterne sikrer , at de afgivne oplysninger behandles fortroligt .
Artikel 9
Saafremt vaertslandet af sine egne statsborgere kraever dokumentation for fysisk og psykisk sundhed for adgang til eller udoevelse af en af de i artikel 1 naevnte former for virksomhed , godkender denne stat som tilstraekkeligt bevis i saa henseende fremlaeggelsen af det dokument , der kraeves i hjemlandet eller det seneste opholdsland .
Saafremt hjemlandet eller det seneste opholdsland ikke kraever dokumentation af denne art for adgang til eller udoevelse af den paagaeldende form for virksomhed , godkender vaertslandet for statsborgere fra dette hjemland eller seneste opholdsland en af en kompetent myndighed i denne stat udstedt attestation , der svarer til attestationerne i vaertslandet .
Artikel 10
De i artikel 7 , 8 og 9 omhandlede dokumenter maa ved fremlaeggelsen ikke vaere aeldre end tre maaneder .
Artikel 11
1 . Proceduren for godkendelse af den paagaeldendes adgang til en af de i artikel 1 naevnte former for virksomhed i overensstemmelse med artikel 7 , 8 og 9 skal afsluttes saa hurtigt som muligt og senest tre maaneder efter fremlaeggelsen af samtlige akter vedroerende den paagaeldende med forbehold af de forsinkelser , der maatte opsta som foelge af en eventuel klage efter gennemfoerelsen af denne procedure .
2 . I de i artikel 7 , stk . 3 , og artikel 8 , stk . 2 , omhandlede tilfaelde bevirker en anmodning om fornyet undersoegelse , at den i stk . 1 omhandlede frist suspenderes .
Den medlemsstat , der bliver hoert , skal afgive sit svar inden for en frist af tre maaneder .
Vaertslandet fortsaetter den i stk . 1 naevnte procedure straks efter modtagelsen af dette svar eller efter udloebet af denne frist .
Artikel 12
Saafremt vaertslandet af sine egne statsborgere kraever aflaeggelse af ed eller et hoejtideligt loefte for adgang til eller udoevelse af en af de i artikel 1 omhandlede former for virksomhed , og saafremt udformningen af denne ed eller dette loefte ikke er brugbar for statsborgere fra de oevrige medlemsstater , soerger vaertslandet for , at en passende og daekkende udformning kan forelaegges for de paagaeldende .
B . Saerlige bestemmelser om tjenesteydelser
Artikel 13
1 . Saafremt en medlemsstat af sine egne statsborgere for adgang til eller udoevelse af en af de i artikel 1 naevnte former for virksomhed kraever enten en autorisation eller indskrivning eller optagelse i en faglig organisation eller indskrivning eller optagelse i en faglig organisation eller et fagligt organ , skal denne medlemsstat fritage medlemsstaternes statsborgere fra opfyldelsen af dette krav for saa vidt angaar tjenesteydelser .
Den paagaeldende praesterer tjenesteydelsen med samme rettigheder og pligter som statsborgerne i vaertslandet ; han er blandt andet undergivet de disciplinaere bestemmelser af faglig eller administrativ karakter , der finder anvendelse i denne medlemsstat .
Saafremt vaertslandet traeffer en foranstaltning i medfoer af andet afsnit eller har kendskab til forhold , der er i strid med disse bestemmelser , giver den omgaende underretning herom til den medlemsstat , i hvilken den paagaeldende er etableret .
2 . Vaertslandet kan foreskrive , at den paagaeldende paa forhaand skal afgive en erklaering om sin tjenesteydelse til de kompetente myndigheder , saafremt udfoerelsen af denne ydelse medfoerer et midlertidigt ophold paa dens omraade .
I hastende tilfaelde kan denne erklaering afgives saa hurtigt som muligt , efter at tjenesteydelsen er udfoert .
3 . I medfoer af stk . 1 og 2 kan vaertslandet af den paagaeldende kraeve et eller flere dokumenter indeholdende foelgende oplysninger :
- den i stk . 2 omhandlede erklaering ,
- en attestation , der bekraefter , at den paagaeldende retmaessigt udoever de omhandlede former for virksomhed i den medlemsstat , hvor vedkommende er etableret ,
- en attestation for , at den paagaeldende er i besiddelse af det eller de eksamensbeviser , certifikater eller andre kvalifikationsbeviser , der er pakraevet for udfoerelse af den paagaeldende tjenesteydelse , og som er naevnt i dette direktiv .
4 . Det eller de i stk . 3 naevnte dokumenter maa ved fremlaeggelsen ikke vaere aeldre end 12 maaneder .
5 . Saafremt en medlemsstat helt eller delvis , midlertidigt eller definitivt fratager en af sine egne statsborgere eller en anden medlemsstats statsborger , der er etableret paa dens omraade , retten til at udoeve en af de i artikel 1 omhandlede former for virksomhed , drager den i givet fald omsorg for , at den i stk . 3 , andet led , omhandlede attestation inddrages midlertidigt eller definitivt .
Artikel 14
Saafremt det i vaertslandet er noedvendigt at vaere tilsluttet et offentligretligt socialsikringsorgan for at foretage afregning med et forsikringsorgan i forbindelse med virksomhed udoevet til fordel for socialforsikrede , skal denne medlemsstat i tilfaelde af , at udfoerelse af tjenesteydelser medfoerer rejser for den paagaeldende , fritage medlemsstaternes statsborgere , der er etableret i en anden medlemsstat , for at opfylde dette krav .
Den paagaeldende skal dog forud , eller i hastende tilfaelde efterfoelgende , underrette dette organ om sin tjenesteydelse .
C . Faelles bestemmelser om etableringsretten og om fri udveksling af tjenesteydelser
Artikel 15
Saafremt der i et vaertsland findes bestemmelser om benyttelsen af den stillingsbetegnelse , der hoerer til en af de i artikel 1 omhandlede former for virksomhed , benytter statsborgere fra de oevrige medlemsstater , som opfylder de i artikel 2 og 5 fastsatte betingelser , den stillingsbetegnelse i vaertslandet , som i denne stat svarer til deres uddannelsesniveau , og goer brug af forkortelsen for denne .
Artikel 16
1 . Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger med henblik paa at goere det muligt for de paagaeldende at faa oplysning om sundheds - og sociallovgivningen samt i givet fald om jordemoedrenes pligter i vaertslandet .
I dette oejemed kan de oprette informationskontorer , hvor de paagaeldende kan indhente de noedvendige oplysninger . I tilfaelde af etablering kan vaertslandene forlange , at de paagaeldende optager forbindelse med disse kontorer .
2 . Medlemsstaterne kan oprette de i stk . 1 omhandlede kontorer i forbindelse med de kompetente myndigheder og organer , som de udpeger inden for den i artikel 20 , stk . 1 , fastsatte frist .
3 . Medlemsstaterne soerger for , at de paagaeldende i deres egen og i deres patienters interesse i givet fald erhverver de sprogkundskaber , der er noedvendige for udoevelsen af deres erhvervsmaessige virksomhed i vaertslandet .
KAPITEL VI
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 17
Vaertslandet kan i tilfaelde af begrundet tvivl af en anden medlemsstats kompetente myndigheder kraeve en bekraeftelse paa aegtheden af de eksamensbeviser , certifikater og andre kvalifikationsbeviser , som er udstedt i denne medlemsstat og omhandlet i kapitel II og III , samt en bekraeftelse paa , at den paagaeldende opfylder alle de i direktiv 80/155/EOEF fastsatte uddannelsesbetingelser .
Artikel 18
Medlemsstaterne udpeger inden for den i artikel 20 , stk . 1 , fastsatte frist de myndigheder og organer , der er bemyndiget til at udstede eller modtage de eksamensbeviser , certifikater og andre kvalifikationsbeviser samt de dokumenter og oplysninger , som er omhandlet i dette direktiv , og underretter straks de oevrige medlemsstater og Kommissionen herom .
Artikel 19
Dette direktiv finder ligeledes anvendelse paa de statsborgere i medlemsstaterne , der i henhold til forordning ( EOEF ) nr . 1612/68 som loenmodtagere udoever eller agter at udoeve en af de i artikel 1 naevnte former for virksomhed .
Artikel 20
1 . Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme dette direktiv inden for en frist paa tre aar fra dets meddelelse og underretter straks Kommissionen herom .
2 . Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter , som de udsteder paa det omraade , der er omfattet af dette direktiv .
Artikel 21
Saafremt der ved anvendelsen af dette direktiv skulle opsta stoerre vanskeligheder for en medlemsstat paa saerlige omraader , undersoeger Kommissionen disse vanskeligheder i samarbejde med denne stat og indhenter udtalelse fra det udvalg af hoejere embedsmaend inden for sundhedsvaesenet , der er nedsat ved afgoerelse 75/365/EOEF ( 7 ) , senest aendret ved afgoerelse 80/157/EOEF ( 8 ) .
Kommissionen forelaegger i givet fald hensigtsmaessi * forslag for Raadet .
Artikel 22
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne .
Udfaerdiget i Bruxelles , den 21 . januar 1980 .
A Tanács irányelve
(1980. január 21.)
a szülésznői oklevelek, bizonyítványok és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok kölcsönös elismeréséről, illetve a letelepedés és szolgáltatásnyújtás szabadságának tényleges gyakorlását elősegítő intézkedésekről
(80/154/EGK)
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 49., 57. és 66. cikkére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],
mivel a Szerződés alapján az átmeneti időszak végétől tilos az állampolgárságon alapuló hátrányosan megkülönböztető elbánás a letelepedéssel és a szolgáltatásnyújtással kapcsolatban; mivel az állampolgárságon alapuló egyenlő elbánás elve különösen a szülésznői hivatás gyakorlásához szükséges bármilyen engedély megadására, illetve a szakmai szervezetekben vagy testületekben történő bejegyzésre vagy tagságra vonatkozik;
mivel mindazonáltal a szülésznői tevékenységgel kapcsolatos, letelepedés és szolgáltatásnyújtás szabadsága tényleges gyakorlásának elősegítése érdekében szükségesnek bizonyul egyes rendelkezések bevezetése;
mivel a Szerződés alapján a tagállamok nem nyújthatnak olyan támogatásokat, amelyek torzíthatják a letelepedés feltételeit;
mivel a Szerződés 57. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy irányelveket kell elfogadni az oklevelek, bizonyítványok és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok kölcsönös elismeréséről;
mivel az oklevelek kölcsönös elismerésével egyidejűleg rendelkezéseket kell hozni a szülésznőképzés feltételeinek összehangolására; mivel ez az összehangolás a 80/155/EGK irányelv [4] tárgyát képezi;
mivel a tagállami jogszabályok előírják, hogy a szülésznői tevékenység megkezdéséhez és folytatásához szülésznői oklevél megszerzése szükséges;
mivel a képzésről szóló tanúsítvány birtoklása tekintetében az ilyen képesítések használatát csak a származási tagállam nyelvén vagy azon tagállam nyelvén kell engedélyezni, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, hiszen az oklevelek kölcsönös elismeréséről szóló irányelvben foglaltak nem szükségszerűen jelentik azt, hogy az ilyen oklevelek által lefedett képzések egyenértékűek lennének;
mivel az ezen irányelv nemzeti hatóságok által történő alkalmazásának elősegítése érdekében a tagállamok előírhatják, hogy annak a személynek, aki megfelel az irányelv által előírt képzési követelményeknek, a képzésről szóló bizonyítvány mellett a származási országa, illetve annak az országnak, ahonnan érkezett, a hatáskörrel rendelkező hatóságától származó igazolást kell benyújtania, amely igazolja, hogy az adott képzési bizonyítvány ezen irányelv hatálya alá tartozik;
mivel a szolgáltatásnyújtás esetében a szakmai szervezetben vagy testületben történő bejegyeztetés vagy tagság követelménye, tekintettel arra, hogy ez a fogadó országban helyhez kötött és állandó jellegű tevékenységgel kapcsolatos, a szolgáltatást nyújtani kívánó személy számára tevékenységének átmeneti jellege miatt kétségkívül akadályt jelentene; mivel e követelményt ezért el kell törölni; mivel azonban ebben az esetben ellenőrizni kell a szakmai szabályok betartását, s ez a szakmai szervezetek vagy testületek feladata; mivel e célból a Szerződés 62. cikke alapján rendelkezni kell arról, hogy az érintett személy számára előírhassák, hogy az általa nyújtott szolgáltatásokkal kapcsolatos adatokat szolgáltasson a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai számára;
mivel tekintettel a megfelelő jellem és jó hírnév követelményére, különbséget kell tenni a szakmai tevékenység megkezdésével, illetve folytatásával kapcsolatos követelmények között;
mivel ami az alkalmazottként tevékenykedő szülésznőket illeti, a munkavállalók Közösségen belüli szabad mozgásáról szóló 1968. október 15-i 1612/68/EGK tanácsi rendelet [5] nem állapít meg a megfelelő jellemre és jó hírnévre, a hivatás gyakorlására vagy az érintett szakterületekhez tartozó megnevezések használatára vonatkozó különleges rendelkezéseket; mivel a tagállamok megítélése alapján ezek a szabályok mind az alkalmazottként, mind az önállóan tevékenykedő személyekre alkalmazandók vagy alkalmazhatók; mivel a szülésznői tevékenységet minden tagállamban szülésznői oklevél, bizonyítvány vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány megszerzéséhez kötik; mivel az ilyen tevékenységeket a szülésznők szakmai karrierjük során alkalmazottként, önállóan, illetve mindkét minőségükben gyakorolják; mivel ezen irányelv kiterjesztése szükségesnek tűnik az alkalmazott szülésznőkre is, hogy e szakemberek Közösségen belüli szabad mozgását a lehető legnagyobb mértékben ösztönözzék,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
I. FEJEZET
HATÁLY
1. cikk
(1) Ezen irányelv hatálya a 80/155/EGK irányelv 4. cikkének sérelme nélkül az egyes tagállamok által meghatározott, a következő megnevezések alapján folytatott szülésznői tevékenységekre terjed ki:
a Német Szövetségi Köztársaságban:
- "Hebamme";
Belgiumban:
- "accoucheuse/vroedvrouw";
Dániában:
- "jordemoder";
Franciaországban:
- "sage-femme";
Írországban:
- midwife;
Olaszországban:
- "ostetrica";
Luxemburgban:
- "sage-femme";
Hollandiában:
- "verloskundige";
az Egyesült Királyságban:
- midwife.
II. FEJEZET
SZÜLÉSZNŐI OKLEVELEK, BIZONYÍTVÁNYOK ÉS A KÉPESÍTÉS MEGSZERZÉSÉRŐL SZÓLÓ EGYÉB TANÚSÍTVÁNYOK
2. cikk
(1) A tagállamok elismerik egy másik tagállam által a 80/155/EGK irányelv 1. cikke (1), (3) és (4) bekezdésének megfelelően és a 3. cikkben található felsorolásban szereplő, a tagállamok állampolgárainak odaítélt szülésznői okleveleket, bizonyítványokat és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokat, ha azok megfelelnek az alábbi feltételeknek:
- legalább hároméves nappali tagozatos szülésznőképzés:
- egyetemre, illetve felsőoktatási intézménybe való felvételre jogosító oklevél, bizonyítvány vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány, illetve ennek hiányában ezekkel egyenértékű ismeretszintet tanúsító okirat birtokában, vagy
- ha a képzést olyan szakmai gyakorlat követte, ami alapján az ezen irányelv 4. cikkében említett bizonyítványt ítélték oda,
- legalább kétéves vagy 3600 órás nappali tagozatos szülésznőképzés a 77/452/EGK irányelv [6] 3. cikkében említett általános ápolónői oklevél, bizonyítvány, vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány birtokában,
- legalább 18 hónapos vagy 3000órás nappali tagozatos szülésznőképzés olyan ápolónői oklevél, bizonyítvány vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány birtokában, amely a 77/452/EGK irányelv 3. cikkében említett általános ápolói tevékenységre jogosít fel, és amelyet olyan szakmai gyakorlat követ, amire az ezen irányelv 4. cikkében hivatkozott bizonyítványt kiadták.
(2) A tagállamok területükön az általuk elismert okleveleket, bizonyítványokat és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokat az önálló szülésznői tevékenység megkezdése és folytatása tekintetében ugyanolyan hatályúnak tekintik, mint azokat, amelyeket saját maguk ítélnek oda.
3. cikk
A 2. cikkben említett oklevelek, bizonyítványok és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok az alábbiak:
a) a Német Szövetségi Köztársaságban:
- az állami vizsgabizottság által odaítélt "Hebammenprüfungszeugnis",
- a Német Szövetségi Köztársaság hatáskörrel rendelkező hatóságai által odaítélt igazolások, amelyek tanúsítják, hogy az 1945. május 8. után a Német Demokratikus Köztársaság hatáskörrel rendelkező hatóságai által odaítélt oklevelek az első bekezdésben felsoroltakkal egyenértékűek;
b) Belgiumban:
az állam, vagy a "Jury central" által létesített, vagy elismert iskolák által odaítélt "diplôme d'accoucheuse/ vroedvrouwdiploma";
c) Dániában:
a "Danmarks Jordemoderskole" által odaítélt "bevis for bestået jordemodereksamen";
d) Franciaországban:
az állam által odaítélt "diplôme de sage-femme";
e) Írországban:
az "An Bord Altranais" által odaítélt szülésznői bizonyítvány (certificate in midwifery);
f) Olaszországban:
az államilag elismert iskolák által odaítélt "diploma d'ostetrica";
g) Luxemburgban:
a vizsgabizottság döntését követően az egészségügyi miniszter által odaítélt "diplôme de sage-femme";
h) Hollandiában:
az államilag kijelölt vizsgabizottság által odaítélt "vroedvrouwdiploma";
i) az Egyesült Királyságban:
a hivatalos szülésznői jegyzékbe történő felvétel igazolása (certificate of admission to the Roll of Midwives), amit Angliában és Walesben Anglia és Wales Központi Szülésznői Testülete, Skóciában Skócia Központi Szülésznői Testülete, Észak-Írországban pedig Észak-Írország Ápolónői és Szülésznői Tanácsa ítél oda.
4. cikk
A 2. cikkben előírt igazolást annak a tagállamnak a hatáskörrel rendelkező hatóságai adják ki, amelyből a külföldi állampolgár származik vagy érkezik. A hatáskörrel rendelkező hatóság az érintett tagállamnak igazolja, hogy az igazolás birtokosa a szülésznői bizonyítvány megszerzése után megfelelően teljesítette a szülésznői gyakorlatot kórházban vagy más, erre a célra jóváhagyott egészségügyi intézményben, az alábbiakban meghatározott ideig:
- a 2. cikk (1) bekezdése első francia bekezdésének második francia albekezdésében előírt esetben két évig,
- a 2. cikk (1) bekezdése harmadik francia bekezdésében előírt esetben egy évig.
III. FEJEZET
SZERZETT JOGOK
5. cikk
(1) A tagállamok elegendő bizonyítékként ismerik el a tagállamok által az ezen irányelv közzététele előtt, illetve az azt követő hat év folyamán kiadott szülésznői okleveleket, bizonyítványokat vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokat egy tagállam állampolgárai esetében, akiknek szülésznői oklevelük, bizonyítványuk vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványuk nem felel meg a minimális képzés 80/155/EGK irányelv 1. cikkében megállapított követelményeinek, ha a fenti dokumentumokat egy igazolás kíséri, amely szerint az említett állampolgár az igazolás kiadását megelőző öt év során legalább három évig ténylegesen és jogszerűen gyakorolta az adott tevékenységet.
(2) A tagállamok elegendő bizonyítékként ismerik el a tagállamok által az ezen irányelv hatálybalépése előtt odaítélt szülésznői okleveleket, bizonyítványokat vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványokat egy tagállam állampolgárai esetében, akiknek szülésznői oklevelük, bizonyítványuk vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványuk megfelel a minimális képzés 80/155/EGK irányelv 1. cikkében megállapított követelményeinek, de az ezen irányelv 2. cikke alapján csak a 4. cikkben említett szakmai gyakorlatról szóló igazolással együtt ismerhetők el, ha a fenti dokumentumokat egy igazolás kíséri, amely szerint az említett állampolgár az igazolás kiadását megelőző öt év során legalább két évig ténylegesen és jogszerűen gyakorolta az adott tevékenységet.
IV. FEJEZET
A TUDOMÁNYOS CÍMEK HASZNÁLATA
6. cikk
(1) A 15. cikk sérelme nélkül a fogadó tagállamok biztosítják, hogy ha egy tagállam állampolgára megfelel a 2. és 5. cikkben megállapított feltételeknek, jogosult a származási tagállamnak, vagy annak a tagállamnak, ahonnan érkezett, a nyelvén használni az illető állam törvényes tudományos címeit vagy - ahol az alkalmazható - azok rövidítéseit, ha ezek nem azonosak a szakmai megnevezésekkel. A fogadó tagállamok előírhatják, hogy a cím után fel kell tüntetni a címet odaítélő intézmény vagy vizsgabizottság nevét és székhelyét.
(2) Ha a származási tagállamban, vagy abban a tagállamban, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, használt tudományos cím a fogadó tagállamban összetéveszthető egy olyan címmel, amely abban a tagállamban olyan kiegészítő képzést tesz kötelezővé, amelyet az illető személy nem végzett el, a fogadó tagállam előírhatja, hogy az illető személy a fogadó tagállam által meghatározott megfelelő formában használja a származási tagállamban, vagy abban a tagállamban, ahonnan érkezett, alkalmazott címet.
V. FEJEZET
A SZÜLÉSZNŐI TEVÉKENYSÉGGEL KAPCSOLATOS, LETELEPEDÉS ÉS SZOLGÁLTATÁSNYÚJTÁS SZABADSÁGÁNAK TÉNYLEGES GYAKORLÁSÁT ELŐSEGÍTŐ RENDELKEZÉSEK
A. Kifejezetten a letelepedés szabadságával kapcsolatos rendelkezések
7. cikk
(1) Az a fogadó tagállam, amely az állampolgárai számára megfelelő jellem és jó hírnév tanúsítását teszi kötelezővé, amikor ők először kezdenek meg valamely, az 1. cikkben említett tevékenységet, más tagállamok állampolgárai vonatkozásában elegendő bizonyítékként fogadja el a származási tagállamnak, vagy annak a tagállamnak, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, a hatáskörrel rendelkező hatósága által kiadott igazolást, amely tanúsítja, hogy az illető megfelel a tagállamnak a tevékenység megkezdéséhez előírt, megfelelő jellemre és jó hírnévre vonatkozó követelményeinek.
(2) Ha a származási tagállam, vagy az a tagállam, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, nem írja elő a megfelelő jellem és jó hírnév tanúsítását azoktól a személyektől, akik az adott tevékenységet első alkalommal kívánják gyakorolni, a fogadó tagállam előírhatja a származási tagállamnak, vagy annak a tagállamnak az állampolgárai számára, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, hatósági erkölcsi bizonyítvány, vagy ennek hiányában a származási tagállamnak, vagy annak a tagállamnak, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, a hatáskörrel rendelkező hatósága által kibocsátott egyenértékű dokumentum benyújtását.
(3) Ha a fogadó tagállamnak részletes tudomása van valamilyen súlyos eset előfordulásáról, amely a területén kívül még azelőtt történt, hogy az érintett személy az adott tagállamban letelepedett volna, és ez az eset befolyásolhatja az adott tevékenységnek a területén belüli megkezdését, tájékoztathatja erről a származási tagállamot, vagy azt a tagállamot, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett.
A származási tagállam, vagy az a tagállam, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, megvizsgálja a tények valódiságát. Hatóságai eldöntik, hogy milyen jellegű és terjedelmű vizsgálatot folytatnak, és tájékoztatják a fogadó tagállamot az ennek következtében az általuk kiadott igazolásokkal vagy dokumentumokkal kapcsolatban szükséges eljárásokról.
(4) A tagállamok biztosítják a továbbított információk bizalmas kezelését.
8. cikk
(1) Ha egy fogadó tagállamban olyan törvényi, rendeleti vagy közigazgatási intézkedés van hatályban, amelynek a megfelelő jellemre és jó hírnévre vonatkozóan megállapított követelményei fegyelmi eljárásról rendelkeznek az 1. cikkben említett tevékenységek során elkövetett súlyos szakmai visszaélés vagy bűncselekmény elkövetése miatti elítélés esetére, a származási tagállam, vagy az a tagállam, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, továbbít a fogadó tagállamnak minden szükséges információt az érintett személlyel kapcsolatos minden szakmai vagy közigazgatási jellegű intézkedésről vagy lefolytatott fegyelmi eljárásról, illetve a számára kiszabott büntetésekről, amikor foglalkozását a származási tagállamban, vagy abban a tagállamban gyakorolta, ahonnan érkezett.
(2) Ha a fogadó tagállamnak tudomása van valamilyen súlyos eset előfordulásáról, amely területén kívül azelőtt történt, hogy az érintett személy az adott tagállamban letelepedett volna, és befolyásolhatja az adott tevékenységnek a területén belüli folytatását, tájékoztathatja a származási tagállamot, vagy azt a tagállamot, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett.
A származási tagállam, vagy az a tagállam, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, megvizsgálja a tények valódiságát. Hatóságai eldöntik, hogy milyen jellegű és terjedelmű vizsgálatot folytatnak, és tájékoztatják a fogadó tagállamot az ennek következtében az (1) bekezdésnek megfelelően továbbított információval kapcsolatos intézkedéseikről.
(3) A tagállamok biztosítják a továbbított információk bizalmas kezelését.
9. cikk
Ha egy fogadó tagállam előírja saját állampolgárai számára, hogy bármilyen szülésznői tevékenységet csak a fizikai és mentális egészségről szóló igazolás birtokában lehet megkezdeni vagy folytatni, az illető tagállam elfogadja ennek bizonyítékaként a származási tagállamban, vagy az abban a tagállamban, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, előírt dokumentum bemutatását.
Ha a származási tagállam, vagy az a tagállam, ahonnan a külföldi állampolgár érkezett, nem támaszt ilyen jellegű követelményeket azokkal szemben, akik a szóban forgó tevékenységet kívánják megkezdeni vagy gyakorolni, a fogadó tagállam elfogadja az ilyen állampolgároktól az illető állam hatáskörrel rendelkező hatóságainak a fogadó tagállamban kibocsátottal egyenértékű igazolását.
10. cikk
A 7., 8. és 9. cikk alapján kiállított dokumentumok a benyújtásukkor nem lehetnek három hónapnál régebbiek.
11. cikk
(1) A 7., 8. és 9. cikk alapján a szülésznői tevékenység megkezdésében érdekelt személyre vonatkozó engedélyezési eljárást a lehető leghamarabb, de legfeljebb az ahhoz kapcsolódó dokumentumok benyújtását követő három hónapon belül be kell fejezni, az eljárás befejezése utáni bármilyen jogorvoslat miatti késedelem sérelme nélkül.
(2) A 7. cikk (3) bekezdésében és 8. cikk (2) bekezdésében említett esetekben az újbóli vizsgálat iránti kérelem felfüggeszti az (1) bekezdésben megállapított időszakot.
A megkeresett tagállamnak három hónapon belül választ kell adnia.
A válasz kézhezvételekor, vagy a határidő lejárta után a fogadó tagállam folytatja az (1) bekezdésben említett eljárást.
12. cikk
Ha egy fogadó tagállam előírja saját állampolgárai számára, hogy bármilyen, az 1. cikkben említett tevékenységet csak eskü vagy ünnepélyes nyilatkozat letétele után lehet megkezdeni vagy folytatni, azonban más tagállamok állampolgárai nem tehetnek ilyen esküt vagy nyilatkozatot, az illető tagállamnak gondoskodnia kell arról, hogy ezzel egyenértékű eskü- vagy nyilatkozatformát ajánljon fel az érintett személynek.
B. Kifejezetten a szolgáltatásnyújtással kapcsolatos rendelkezések
13. cikk
(1) Ha egy tagállam kötelezővé teszi saját állampolgárai számára, hogy bármilyen, az 1. cikkben említett tevékenységet csak szakmai szervezet vagy testület engedélyével, illetve tagsága vagy bejegyzése mellett lehet megkezdeni vagy gyakorolni, az illető tagállam a szolgáltatások nyújtása tekintetében felmenti e kötelezettség alól más tagállamok állampolgárait.
Az érintett személy ugyanolyan jogokkal és kötelezettségekkel nyújthat szolgáltatást, mint a fogadó tagállam állampolgárai; különösen a tagállamban érvényes szakmai és igazgatási jellegű szabályok vonatkoznak rá.
Ha egy fogadó tagállam a második albekezdés alapján rendelkezéseket fogad el, vagy olyan tények jutnak a tudomására, amelyek sértik ezeket a rendelkezéseket, haladéktalanul tájékoztatja az érintett személy letelepedése szerinti tagállamot.
(2) A fogadó tagállam kötelezővé teheti az érintett személy számára, hogy a szolgáltatásnyújtással kapcsolatban előzetes nyilatkozatot tegyen a hatáskörrel rendelkező hatóságoknál, ha a szolgáltatásnyújtás a tagállam területén történő tartózkodással jár együtt.
Sürgős esetekben ezt a nyilatkozatot a szolgáltatásnyújtás után a lehető legrövidebb időn belül meg kell tenni.
(3) Az (1) és (2) bekezdés alapján a fogadó tagállam kötelezővé teheti az érintett személy számára egy vagy több dokumentum benyújtását a következő adatokkal:
- a (2) bekezdésben említett nyilatkozat,
- igazolás arról, hogy az érintett személy törvényesen végzi az adott tevékenységet a letelepedése szerinti tagállamban,
- igazolás arról, hogy az érintett személy az adott, az irányelvben említett és a szolgáltatásnyújtáshoz megfelelő egy vagy több oklevéllel, bizonyítvánnyal vagy a képesítések megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvánnyal rendelkezik.
(4) A (3) bekezdésben meghatározott dokumentum vagy dokumentumok a benyújtásukkor nem lehetnek 12 hónapnál régebbiek.
(5) Ha a tagállam egyik állampolgárát vagy egy másik tagállam állampolgárát, aki a területén letelepedett, átmenetileg vagy véglegesen részben vagy egészben megfosztja attól a jogtól, hogy bármilyen, az 1. cikkben említett tevékenységet folytasson, ennek megfelelően gondoskodnia kell arról, hogy átmenetileg vagy véglegesen visszavonja a (3) bekezdés második francia bekezdésében említett igazolást.
14. cikk
Ha a fogadó tagállamban a társadalombiztosítási rendszer keretében biztosított személyeknek nyújtott szolgáltatással kapcsolatban a biztosító intézményekkel való elszámoláshoz kötelező az adott társadalombiztosítási intézménynél történő bejegyzés, az illető tagállam felmenti a más tagállam területén letelepedett, egyéb tagállamok állampolgárait abban az esetben, ha a szolgáltatás nyújtásához az érintett személynek utaznia kell.
Az érintett személyek azonban előre, illetve sürgős esetben utólag tájékoztatják ezt a testületet a nyújtott szolgáltatásokról.
C. A letelepedés szabadságával és a szolgáltatásnyújtás szabadságával kapcsolatos közös rendelkezések
15. cikk
Ha a fogadó tagállamban az 1. cikkben említett tevékenységgel kapcsolatos szakmai megnevezések használata szabályokhoz kötött, más tagállamok olyan állampolgárának, aki eleget tesz a 2. és 4. cikkben megállapított feltételeknek, a fogadó tagállamnak azt a szakmai megnevezését kell használnia, amely abban az államban megfelel az általa teljesített képesítési feltételeknek, és a rövidített megnevezést kell használnia.
16. cikk
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az érintett személyek megkapják a szükséges tájékoztatást a fogadó tagállam egészségügyi és társadalombiztosítási jogszabályairól, illetve ahol alkalmazható, szakmai etikai szabályairól.
E célból a tagállamok tájékoztatási központokat hozhatnak létre, amelyektől az érintettek megszerezhetik a szükséges információkat. Letelepedés esetén a fogadó tagállamok kötelezővé tehetik a kedvezményezettek számára e központok felkeresését.
(2) Az (1) bekezdésben említett központokat az érintett tagállamok azokon a hatáskörrel rendelkező hatóságokon és testületeken belül hozhatják létre, amelyeket a 20. cikk (1) bekezdésében meghatározott időn belül kell kijelölniük.
(3) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy indokolt esetben az érintett személyek - saját és betegeik érdekében - megszerezzék azokat a nyelvi ismereteket, amelyek foglalkozásuk gyakorlásához szükségesek a fogadó tagállamban.
VI. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
17. cikk
Megfelelően alátámasztott kétség esetén a fogadó tagállam előírhatja, hogy a másik tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai igazolják az illető tagállamban kiadott, és a II. és a III. fejezetben említett oklevelek, bizonyítványok vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok hitelességét és azt a tényt is, hogy az érintett személy eleget tett a 80/155/EGK irányelvben megállapított képzési követelményeknek.
18. cikk
A 20. cikk (1) bekezdésében előírt határidőn belül a tagállamok kijelölik az oklevelek, bizonyítványok vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok, illetve az ezen irányelvben említett dokumentumok kibocsátására vagy fogadására hatáskörrel rendelkező hatóságokat vagy testületeket, és erről haladéktalanul tájékoztatják a többi tagállamot és a Bizottságot.
19. cikk
Ezen irányelv rendelkezéseit kell alkalmazni a tagállamok azon állampolgárainak esetében is, akik az 1. cikkben említett tevékenységeket a 1612/68/EGK rendeletnek megfelelően alkalmazottként gyakorolják vagy gyakorolni fogják.
20. cikk
(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek a kihirdetésétől számított három éven belül megfeleljenek, és erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadtak el.
21. cikk
Ha egy tagállam bizonyos területeken jelentős akadályokba ütközik ezen irányelv alkalmazásakor, a Bizottság az adott állammal együttműködve megvizsgálja az akadályokat, és kikéri a legutóbb a 80/157/EGK határozattal [7] módosított 75/365/EGK határozat [8] alapján létrehozott közegészségügyi vezető tisztviselők bizottságának véleményét.
Szükség esetén a Bizottság megfelelő javaslatokat nyújt be a Tanácsnak.
22. cikk
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 1980. január 21-én.