RAADETS DIREKTIV af 16. december 1991 om gensidig anerkendelse af personcertifikater, der giver adgang til udoevelse af funktioner i civil luftfart (91/670/EOEF)
RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR - under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 84, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og ud fra foelgende betragtninger:
En velfungerende luftfart og en sikker afvikling af denne forudsaetter, at der findes cockpitbesaetninger i tilstraekkeligt antal med de noedvendige kvalifikationer og certifikater;
virkeliggoerelsen af det indre marked ved udgangen af 1992 kraever, at der findes et effektivt lufttransportsystem for at lette bevaegeligheden for personer inden for Faellesskabet;
luftfarten er en yderst dynamisk sektor i hastig udvikling af et saerdeles internationalt tilsnit; derfor kan balancen mellem udbud af og efterspoergsel efter arbejdskraft opretholdes mere effektivt paa faellesskabsplan end paa nationalt plan;
det er derfor vigtigt, at den faelles transportpolitik udbygges, saa den kommer til at lette den frie bevaegelighed for cockpitbesaetninger i Faellesskabet;
de krav, der stilles for udstedelse af certifikater til cockpitbesaetningen, er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat;
de kvalifikationer, der kraeves som forudsaetning for udstedelse af certifikater, er endnu ikke fastlagt paa faellesskabsplan; medlemsstaterne kan derfor stadig selv fastsaette niveauet for saadanne kvalifikationer for at garantere sikkerheden for de tjenesteydelser, der tilbydes af luftfartoejer, der er registeret paa deres omraade; de kan derimod ikke, uden at overtraede de forpligtelser, Traktaten paalaegger dem, kraeve, at en statsborger fra en anden medlemsstat erhverver disse kvalifikationer, som de almindeligvis kun definerer ved en henvisning til deres egne nationale uddannelsessystemer, dersom den paagaeldende allerede har erhvervet disse kvalifikationer i en anden medlemsstat;
for at forpligtelserne i medfoer af Traktaten bedre kan overholdes, og bevaegeligheden for cockpitpersonalet kan sikres, boer der indfoeres en faellesskabsprocedure til godkendelse af det paagaeldende personales certifikater og ratings;
det er allerede nu muligt at anerkende certifikater for privatpiloter i alle medlemsstater;
hvis erhvervspiloter underkastes supplerende proever for at faa adgang til at foere fly registeret i en anden medlemsstat end den, hvor de har erhvervet deres certifikat, boer muligheden for at aflaegge de paagaeldende proever tilbydes saa hurtigt som muligt;
de uddannelsesmuligheder, der tilbydes i medlemsstaterne, svarer ikke altid til efterspoergslen, og medlemsstaterne skal i overensstemmelse med Traktatens artikel 7 uden forskelsbehandling give statsborgere fra andre medlemsstater adgang til offentlige og private uddannelsesinstitutioner og faglige kvalifikationseksamener;
for at sikre en fuldstaendig gensidig anerkendelse af cerifikater vedtager Raadet under hensyn til status i droeftelserne i de internationale organisationer inden den 1. januar 1993 paa forslag af Kommissionen, der forelaegges inden den 1. juli 1992, foranstaltninger om fastsaettelse af harmoniserede krav med hensyn til certifikater og uddannelsesprogrammer; de enkelte medlemsstater anerkender alle certifikater, der opfylder disse krav - UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Dette direktiv finder anvendelse paa procedurerne for gensidig anerkendelse af certifikater, som medlemsstaterne udsteder til cockpitbesaetninger.
Artikel 2
I dette direktiv forstaas ved:
a) certifikat: et gyldigt dokument, der er udstedt af en medlemsstat, og som giver indehaveren ret til som medlem af cockpitbesaetningen at udoeve funktioner om bord paa et civilt luftfartoej, der er registeret i en medlemsstat; denne definition omfatter ogsaa ratings, der er knyttet til certifikatet b) rating: en paategnelse, der er paafoert et certifikat, eller som findes i et saerskilt dokument, og som omfatter saerlige betingelser, rettigheder eller begraensninger i forbindelse med dette certifikat c) anerkendelse af certifikater: en godkendelse eller validering fra en medlemsstats side af et certifikat, der er udstedt af en anden medlemsstat, samt hertil knyttede rettigheder og attestationer; anerkendelsen kan ske ved, at medlemsstaten udsteder et nationalt certifikat, hvis gyldighedsperiode ikke maa overstige det oprindelige certifikats gyldighedsperiode d) godkendelse: tilladelse til paa et i en medlemsstat registeret luftfartoej at anvende et certifikat, der er udstedt i en anden medlemsstat, i overensstemmelse med de rettigheder, der er knyttet dertil e) validering: en medlemsstats udtrykkelige erklaering om, at et certifikat, som er udstedt af en anden medlemsstat, kan anvendes paa lige fod med et certifikat, som den selv har udstedt f) cockpitbesaetning: enhver person, som har et certifikat, og som har til opgave at udoeve funktioner, der er vaesentlige for at foere et luftfartoej under flyvning; definitionen omfatter piloter, navigatoerer og flyvemaskinister.
Artikel 3
1. En medlemsstat skal uden unoedig forsinkelse og supplerende proever anerkende ethvert certifikat, der er udstedt af en anden medlemsstat, samt alle hertil knyttede rettigheder og attestationer.
2. Enhver person, der er indehaver af et af en medlemsstat udstedt certifikat som privatpilot, har adgang til at foere luftfartoejer, der er registeret i en anden medlemsstat. Denne godkendelse gaelder kun udoevelse af rettigheder som indehaver af et certifikat som privatpilot og hermed forbundne ratings til visuelflyvning og udelukkende om dagen i et luftfartoej, der er godkendt til flyvning med kun en pilot.
Artikel 4
1. Artikel 3, stk. 1, finder anvendelse, naar et i en medlemsstat udstedt certifikat, der soeges anerkendt i en anden medlemsstat, er baseret paa krav, der er aekvivalente med kravene i vaertsmedlemsstaten. For at goere det muligt for de kompetente administrationer at vurdere aekvivalensen af de certifikater, der udstedes af de oevrige medlemsstater, skal Kommissionen inden den 1. januar 1992 udarbejde og tilsende alle medlemsstaterne en sammenlignende oversigt over de krav, der anvendes i hver medlemsstat for udstedelse af certifikater, der vedroerer de samme funktioner.
2. a) En medlemsstat kan anmode Kommissionen om en udtalelse vedroerende aekvivalensen af et certifikat, som er forelagt den til anerkendelse; anmodningen om udtalelse skal fremsaettes inden tre uger, efter at ansoegningen om anerkendelse er modtaget.
b) Kommissionen skal afgive sin udtalelse inden to maaneder. Medlemsstaten skal derefter svare ansoegeren inden en maaned.
c) Hvis medlemsstaten ikke anmoder Kommissionen om en udtalelse, skal den svare ansoegeren inden tre maaneder.
d) Fristerne i litra a), b) og c) regnes fra det tidspunkt, hvor alle de noedvendige oplysninger foreligger.
3. Hvis der efter behandlingen af et certifikat i en medlemsstat, som har faaet dette forelagt til anerkendelse, fortsat er begrundet tvivl om aekvivalensen af det paagaeldende certifikat, kan denne medlemsstat som undtagelse fra principperne i artikel 3, stk. 1, anse, at supplerende krav og/eller proever er noedvendige, for at certifikatet kan anerkendes. Indehaveren af certifikatet, den medlemsstat, der har udstedt certifikatet, og Kommissionen underrettes skriftligt herom. Vaertsmedlemsstaten, for hvilken certifikatet er forelagt til anerkendelse, skal hurtigst muligt give indehaveren af certifikatet mulighed for at indstille sig til en supplerende proeve, hvor der under ingen omstaendigheder maa finde forskelsbehandling paa grund af nationalitet sted.
4. Naar ansoegeren har opfyldt de supplerende krav og/eller har bestaaet den eller de kraevede proever, der er naevnt i stk. 3, anerkender vedkommende medlemsstat straks det paagaeldende certifikat.
5. For saa vidt angaar pilotcertifikater anerkender en medlemsstat, uanset stk. 1 til 4, alle certifikater, der er udstedt i overensstemmelse med bilag 1 til Chicago-konventionen angaaende international civil luftfart, naar indehaveren opfylder de saerlige valideringskrav i bilaget til naervaerende direktiv.
Artikel 5
Medlemsstaterne paaser, at statsborgere fra andre medlemsstater faar adgang til offentlige og private uddannelsesinstitutioner og til nationale proever og procedurer med henblik paa erhvervelse af certifikater paa samme vilkaar som deres egne statsborgere.
Artikel 6
Naar en medlemsstat udsteder et certifikat paa grundlag af et at et tredjeland udstedt certifikat eller en afgoerende del af et saadant certifikat, skal dette paafoeres certifikatet. Andre medlemsstater er ikke forpligtet til at anerkende et saadant cerifikat eller en saadan afgoerende del af et certifikat.
Artikel 7
1. Efter samraad med Kommissionen saetter medlemsstaterne de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 1. juni 1992. De underretter straks Kommissionen herom.
2. Naar medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggoerelsen ledsages af en saadan henvisning. De naermere regler for denne henvisning fastsaettes af medlemsstaterne.
3. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, de udsteder paa det omraade, der er omfattet af dette direktiv.
4. Medlemsstaterne yder hinanden gensidig bistand ved gennemfoerelsen af dette direktiv og udveksler om fornoedent oplysninger om de certifikater, som de har anerkendt som aekvivalente.
5. Fortrolige oplysninger, der er indhentet i medfoer af dette direktiv, omfattes af tavshedspligt.
Artikel 8
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 16. december 1991.
A Tanács irányelve
(1991. december 1.)
a légiközlekedési szakszemélyzet szakszolgálati engedélyeinek a polgári repülés területén történő kölcsönös elismeréséről
(91/670/EGK)
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,
tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 84. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],
mivel a légiközlekedési szolgáltatások zökkenőmentes és biztonságos ellátása szempontjából igen lényeges, hogy kellő számban álljon rendelkezésre megfelelő képzettségű és szakszolgálati engedéllyel rendelkező légiközlekedési szakszemélyzet;
mivel a belső piac 1992 végére történő megvalósításának is feltétele a hatékony légiközlekedési rendszer létrehozása a személyek Közösségen belüli szabad mozgásának elősegítése érdekében;
mivel a légiközlekedés különösen nemzetközi természetű, igen dinamikus és gyorsan fejlődő ágazat; mivel ennél fogva, a személyzet kereslet és kínálat egyensúlya eredményesebben biztosítható a Közösség szintjén, mint nemzeti szinten;
mivel ennél fogva lényeges, hogy a közös közlekedéspolitika a polgári légiközlekedés területén kiterjedjen a légiközlekedési szakszemélyzet mobilitásának elősegítésére a Közösségen belül;
mivel a légiközlekedési szakszemélyzeti engedélyek követelményei eltérőek az egyes tagállamokban;
mivel az engedélyekhez igényelt képesítéseket jelenleg nem szabályozza a Közösség; mivel a tagállamok ennél fogva fenntartják a lehetőségét annak, hogy rögzítsék ezeknek a képesítéseknek a szintjét, a területükön bejegyzett légijárművek által nyújtott szolgáltatások biztonságának szavatolása céljából; mivel - anélkül, hogy megsértenék a Szerződésben megállapított kötelezettségeiket - nem követelhetik meg valamely tagállam polgárától, hogy szerezzen meg olyan képesítéseket, amelyeket általában a saját nemzeti oktatási és képzési rendszereikre való kizárólagos hivatkozással határoznak meg, ha az érintett személy már megszerezte ezeket a képesítéseket egy másik tagállamban;
mivel a Szerződésben megállapított kötelezettségek teljesítésének elősegítésére és a légiközlekedési szakszemélyzet mobilitásának biztosítása céljából közösségi szinten egységes eljárást kellene bevezetni az ilyen személyzet engedélyeinek és képesítéseinek elfogadására vonatkozóan;
mivel a magánpilóta szakszolgálati engedélyek elismerése már lehetséges minden tagállamban;
mivel annak érdekében, hogy engedélyezzék olyan repülőgép vezetését, amelyet más tagállamban jegyeztek be, mint ahol a hivatásos pilóták szakszolgálati engedélyüket megkapták, a hivatásos pilótáknak további vizsgáknak kell alávetniük magukat, biztosítani kell számukra a lehetőséget, hogy az ilyen vizsgákon a lehető leggyorsabban átessenek;
mivel a tagállamokban rendelkezésre álló oktatási lehetőségek nem mindig állnak arányban az igényekkel; mivel a Szerződés 7. cikkével összhangban, a tagállamoknak be kell fogadniuk más tagállamok polgárait a magán- és közoktatási intézményekbe, valamint biztosítaniuk kell számukra a szakmai vizsgák megkülönböztetéstől mentes letételét;
mivel a szakszolgálati engedélyek kölcsönös elismerése érdekében a Tanács - figyelemmel a nemzetközi szervezetek eljárásaiban 1993. január 1-jét megelőzően elért előrehaladásra, a Bizottság által 1992. július 1-je előtt benyújtandó javaslat alapján - intézkedéseket fogad el a szakszolgálati engedélyekkel és képzési programokkal kapcsolatos összehangolt követelményekre vonatkozóan; mivel az egyes tagállamok minden olyan szakszolgálati engedélyt elismernek, amely megfelel ezeknek a követelményeknek,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
Az irányelv a tagállamok által a polgári légiközlekedésben részt vevő légiközlekedési szakszemélyzet számára kibocsátott engedélyek kölcsönös elismerésének eljárásaira vonatkozik.
2. cikk
Ennek az irányelvnek az alkalmazásában
a) a "szakszolgálati engedély": olyan érvényes okmány, amelyet egy tagállam bocsátott ki, és amely felhatalmazza birtokosát arra, hogy egy tagállamban bejegyzett polgári légijármű fedélzetén légiközlekedési szakszemélyzet tagjaként ellássa a feladatokat. Ez a meghatározás magába foglalja az okmánnyal kapcsolatos minősítést is;
b) a "minősítés" olyan bejegyzés, amelyet rávezetnek az engedélyre, vagy különálló okmányban szerepeltetnek, és amely megjelöli azokat a különleges feltételeket, kiváltságokat vagy korlátozásokat, amelyek az adott engedéllyel kapcsolatosak;
c) az "szakszolgálati engedélyek elfogadása" olyan szakszolgálati engedély elismerése vagy érvényesítése egy tagállam részéről, amelyet egy másik tagállam bocsátott ki, a hozzá tartozó kiváltságokkal és bizonyítványokkal együtt. Az elfogadás megvalósítható a tagállam saját szakszolgálati engedélyének kiadásával, de az így kiadott szakszolgálati engedély érvényességi időtartama nem haladhatja meg az eredeti szakszolgálati engedély érvényességi időtartamát;
d) az "elismerés" lehetővé teszi, hogy olyan légijárművön, amelyet egy tagállamban bejegyeztek, felhasználjanak egy másik tagállamban kiadott szakszolgálati engedélyt, a hozzá tartozó kiváltságokkal együtt;
e) az "érvényesítés" olyan nyilatkozat kiadása egy tagállam részéről, amely szerint a más tagállam által kiadott szakszolgálati engedély egyenértékű az általa kibocsátottal;
f) a "légiközlekedési szakszemélyzet" olyan személyzet, amely engedéllyel rendelkezik, és olyan feladatai vannak, amelyek elvégzése lényeges a légijármű működéséhez a repülési idő alatt. Ez a meghatározás a pilótákra, a navigátorokra és a fedélzeti mérnökökre vonatkozik.
3. cikk
(1) Egy tagállam, indokolatlan késedelem vagy további vizsga nélkül, elfogad minden olyan szakszolgálati engedélyt, amelyet egy másik tagállam bocsátott ki, a hozzá tartozó kiváltságokkal és bizonyítványokkal együtt.
(2) Minden olyan személy, aki olyan magánpilóta-engedéllyel rendelkezik, amelyet valamelyik tagállam bocsátott ki, vezethet olyan légijárművet, amelyet egy másik tagállamban jegyeztek be. Ez az elismerés a magánpilóta-engedély, valamint a hozzá kapcsolódó légijármű-minősítések birtokosa kiváltságainak gyakorlását csak a látható repülés szabályai (VFR) szerint, nappal és csak dokumentáltan egypilótás repülésre szolgáló légijárművön engedélyezi.
4. cikk
(1) A 3. cikk (1) bekezdését kell alkalmazni, amennyiben az egyik tagállam által kibocsátott és egy másik tagállamban elfogadásra bemutatott szakszolgálati engedély olyan követelményeken nyugszik, amelyek egyenértékűek a fogadó tagállam követelményeivel. Azzal a céllal, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságok számára lehetővé tegye a más tagállamok által kibocsátott engedélyek egyenértékűségének megállapítását, a Bizottság összehasonlítást készít - és 1992. január 1-je előtt eljuttat minden tagállamhoz - az egyes tagállamokban ugyanazokra a repülési funkciókra vonatkozó szakszolgálati engedélyek kiadásánál alkalmazott követelményekről.
(2) a) Minden tagállam kérheti a Bizottság véleményét az elfogadásra benyújtott szakszolgálati engedély egyenértékűségéről, a kérvény kézhezvételétől számított három héten belül.
b) A Bizottságnak két hónapon belül véleményt kell nyilvánítania. Az érintett tagállamnak ezt követően egy hónapja van arra, hogy válaszoljon a hozzá folyamodónak.
c) Ha egy tagállam nem kéri a Bizottság véleményét, három hónapon belül válaszolnia kell a kérelmezőnek.
d) Az a), b) és c) pontokban említett időszakok akkor veszik kezdetüket, amikor az összes szükséges információ rendelkezésre áll.
(3) Ha azt követően, hogy a tagállam megvizsgált egy hozzá elfogadásra benyújtott szakszolgálati engedélyt, ésszerűen megalapozott kételyeket támaszt az érintett szakszolgálati engedély egyenértékűségét illetően, függetlenül a 3. cikk (1) bekezdésében megállapított elvektől, további követelmények és/vagy vizsgák szükségességét ítélheti meg a szakszolgálati engedély elfogadhatósága szempontjából. A szakszolgálati engedély birtokosa, a tagállam, amely kibocsátotta a szakszolgálati engedélyt és a Bizottság erről írásban értesítést kap. A fogadó tagállam, amelyhez a szakszolgálati engedélyt jóváhagyásra a lehető legrövidebb időn belül benyújtották, megteremti a kiegészítő vizsga lehetőségét a szakszolgálati engedély birtokosa számára, mindennemű állampolgárságon alapuló megkülönböztetéstől mentesen.
(4) Amennyiben a kérelmező teljesítette a kiegészítő követelményeket és/vagy letette a szükséges vizsgá(ka)t, amelyeket a (3) bekezdés megállapított, az érintett tagállam haladéktalanul elfogadja a kérdéses szakszolgálati engedélyt.
(5) A fentiektől függetlenül, tekintettel a pilótaengedélyekre és az 1-4. bekezdések ellenére, egy tagállam a Nemzetközi Polgári Repülésről szóló Chicagói Egyezmény 1. mellékletében előírt követelményekkel összhangban kibocsátott bármilyen szakszolgálati engedélyt elfogad, ha a szakszolgálati engedély birtokosa megfelel az ezen irányelvhez csatolt mellékletben megállapított különleges érvényességi követelményeknek.
5. cikk
A tagállamok biztosítják, hogy más tagállamok állampolgárai felvételt nyerjenek az állami és magánoktatási intézményekbe, engedélyt adó vizsgákat tehessenek le, és ilyen eljárásokban vehessenek részt, ugyanolyan feltételekkel, mint saját állampolgáraik.
6. cikk
Ha egy tagállam egyenértékűségi célokból, harmadik ország által kibocsátott szakszolgálati engedély alapján ad ki szakszolgálati engedélyt, az ahhoz tartozó kiváltságokkal és bizonyítványokkal együtt, ezt bejegyzik a szakszolgálati engedélybe. Ilyen szakszolgálati engedélyt más tagállam nem köteles elfogadni.
7. cikk
(1) A Bizottsággal való egyeztetést követően, a tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti, és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ez az irányelv 1992. június 1-je előtt bevezetésre kerüljön, és erről haladéktalanul értesítik a Bizottságot.
(2) Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell csatolni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
(3) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat az előírásait, amelyeket az irányelv által szabályozott területen fogadtak el.
(4) A tagállamok segítik egymást az irányelv alkalmazásában, és - szükség esetén - információt cserélnek azokról a szakszolgálati engedélyekről, amelyeket egyenértékűnek fogadtak el.
(5) Az irányelv alapján megszerzett bizalmas információ szakmai titoknak minősül.
8. cikk
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 1991. december16-án.