Rådets beslutning
af 22. december 2003
om ændring af del V, tredje afsnit (væsentlige kriterier for gennemgangen af ansøgninger) i de fælles konsulære instrukser
(2004/14/EF)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 789/2001 af 24. april 2001 om at forbeholde Rådet gennemførelsesbeføjelserne vedrørende visse detailbestemmelser og konkrete procedurer i forbindelse med behandling af visumansøgninger(1),
under henvisning til initiativ fra Den Italienske Republik, og
ud fra følgende betragtninger:
(1) På Det Europæiske Råds møder i Tammerfors, Laeken, Sevilla og Thessaloniki opfordredes medlemsstaterne til at videreudvikle deres fælles visumpolitik og forstærke det lokale konsulære samarbejde mellem deres repræsentationer i tredjelande.
(2) Det fremgår af en analyse af statistikkerne vedrørende ulovlig indvandring, at visa til kortvarigt ophold (turisme, forretningsbesøg, studier, erhvervsaktivitet eller familiebesøg) er de hyppigst anvendte til lovlig indrejse på Schengen-landenes område med efterfølgende ulovligt ophold, når visummet udløber.
(3) For at kunne vurdere indvandringsrisikoen er det nødvendigt at forstærke det lokale konsulære samarbejde yderligere med hensyn til at bestemme, hvilke supplerende dokumenter der skal kræves i forbindelse med visumudstedelse, og med hensyn til vedtagelsen af fælles mekanismer til bedre at kunne afsløre falske eller forfalskede dokumenter.
(4) Blandt de forskellige faktorer, som bidrager til at underbygge vurderingen af indvandringsrisikoen, er resultaterne af den samtale, som den diplomatiske eller konsulære repræsentation har med visumansøgeren, ligeledes af afgørende betydning.
(5) De diplomatiske og konsulære repræsentationer burde derfor være i stand til mere effektivt at udøve den beføjelse, der påhviler dem til at vurdere indvandringsrisikoen.
(6) I medfør af artikel 1 og 2 i protokollen om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne beslutning, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. Inden seks måneder efter at Rådet har truffet afgørelse om denne beslutning til udbygning af Schengen-reglerne efter bestemmelserne i tredje del, afsnit IV i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, træffer Danmark afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre denne beslutning i sin nationale lovgivning, jf. artikel 5 i protokollen om Danmarks stilling.
(7) For så vidt angår Island og Norge udgør denne beslutning en udbygning af bestemmelserne i Schengen-reglerne, som falder ind under artikel 1, litra A, i Rådets afgørelse 1999/437/EF af 17. maj 1999 om visse gennemførelsesbestemmelser til den aftale, som Rådet for Den Europæiske Union har indgået med Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og den videre udvikling af Schengen-reglerne(2)(3).
(8) Denne beslutning udgør en udbygning af Schengen-reglerne, som Det Forenede Kongerige ikke deltager i, i overensstemmelse med Rådets afgørelse 2000/365/EF af 19. maj 2000 om anmodningen fra Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland om at deltage i visse bestemmelser i Schengen-reglerne(4). Det Forenede Kongerige deltager derfor ikke i vedtagelsen af beslutningen, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige.
(9) Denne beslutning udgør en udbygning af Schengen-reglerne, som Irland ikke deltager i, i overensstemmelse med Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om anmodningen fra Irland om at deltage i visse bestemmelser i Schengen-reglerne(5). Irland deltager derfor ikke i vedtagelsen af beslutningen, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland.
(10) Denne beslutning udgør en retsakt, der bygger på eller på anden måde har tilknytning til Schengen-reglerne i henhold til artikel 3, stk. 2 i tiltrædelsesakten af 2003 -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Del V, tredje afsnit, (væsentlige kriterier for gennemgangen af ansøgningen) i de fælles konsulære instrukser affattes således:
"For så vidt angår vurderingen af indvandringsrisikoen er den diplomatiske eller konsulære repræsentation eneansvarlig. Ved gennemgangen af visumansøgningen skal det fastslås, om ansøgeren har til hensigt at indrejse til medlemsstaternes område ved hjælp af et visum, som er udstedt med henblik på turisme, forretningsbesøg, studier, erhvervsaktivitet eller familiebesøg, for at bosætte sig dér. Opmærksomheden skal her især rettes mod 'personer i særlige risikokategorier', arbejdsløse, personer, som ikke har fast indtægt, osv. Det er ligeledes helt afgørende at interviewe ansøgeren for at vurdere formålet med rejsen. Der kan ligeledes kræves supplerende dokumentation, som kan underbygge ansøgningen, eventuelt efter aftale inden for rammerne af det lokale konsulære samarbejde. Den diplomatiske eller konsulære repræsentation skal ligeledes støtte sig til det lokale konsulære samarbejde for at styrke sin evne til at afsløre falske eller forfalskede dokumenter, der fremlægges til støtte for visse visumansøgninger. I tilfælde af tvivl, især med hensyn til ægtheden af dokumenterne og den forelagte dokumentation, og om indholdet er korrekt, samt troværdigheden af de udsagn, der er indsamlet ved interviewet, udsteder repræsentationen ikke noget visum."
Artikel 2
Denne beslutning anvendes fra dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 3
Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.
Udfærdiget i Bruxelles, den 22. december 2003.
A Tanács határozata
(2003. december 22.)
a Közös Konzuli Utasítás V. része (A kérelmek vizsgálatának alapvető kritériumai) harmadik albekezdésének módosításáról
(2004/14/EK)
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel a vízumkérelmek megvizsgálására vonatkozó egyes részletes rendelkezések és gyakorlati eljárások végrehajtási hatásköreinek a Tanács részére történő fenntartásáról szóló, 2001. április 24-i 789/2001/EK tanácsi rendeletre [1],
tekintettel az Olasz Köztársaság kezdeményezésére,
mivel:
(1) Az Európai Tanács tamperei, laekeni, sevillai és thesszaloniki ülésén felszólította a tagállamokat közös vízumpolitikájuk továbbfejlesztésére és a harmadik országokban lévő konzuli képviseleteik közötti együttműködés fokozására.
(2) Az illegális bevándorlásra vonatkozó adatok elemzése azt mutatta, hogy a rövid távú tartózkodásra jogosító (turista, üzleti, tanulmányi, munkavállalási, illetve családlátogatási célú) vízumokat veszik leggyakrabban igénybe a Schengeni Egyezmény szerződő feleinek területére történő szabályszerű beutazás, majd - a vízum lejártával - illegális ott-tartózkodás céljából.
(3) A bevándorlás kockázatának értékelése érdekében továbbra is szükségesnek látszik megerősíteni a helyi konzuli együttműködést annak meghatározásához, hogy a vízumok kiadásához milyen kiegészítő és/vagy pótlólagos okmányok megléte legyen szükséges, valamint a hamis, illetve hamisított okmányok hatékonyabb felderítését célzó közös mechanizmusok elfogadása tekintetében.
(4) A bevándorlási kockázat értékelésének alapjául szolgáló különféle tényezők közül alapvető fontosságú a diplomáciai vagy konzuli képviselet által a vízumkérelmező tekintetében lebonyolított személyes meghallgatás eredménye is.
(5) A diplomáciai és konzuli képviseleteknek ezért olyan helyzetben kell lenniük, hogy hatékonyabban gyakorolhassák a bevándorlási kockázatok értékelésére irányuló hatásköreiket.
(6) Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Közösséget létrehozó szerződéshez mellékelt, Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyv 1. és 2. cikkével összhangban Dánia nem vesz részt e határozat elfogadásában, és a határozat vagy annak alkalmazása számára nem kötelező. Mivel e határozat az Európai Közösséget létrehozó szerződés harmadik része IV. címének rendelkezései szerinti schengeni vívmányokra épül, Dánia - az említett jegyzőkönyv 5. cikkének megfelelően - a határozat Tanács általi elfogadásától számított hat hónapon belül dönt arról, hogy saját nemzeti jogába átülteti-e a határozatot.
(7) Izland és Norvégia tekintetében e határozat az Európai Unió Tanácsa, valamint az Izlandi Köztársaság és a Norvég Királyság közötti, e két államnak a schengeni vívmányok végrehajtására, alkalmazására és fejlesztésére irányuló társulásáról szóló megállapodás [2] értelmében a schengeni vívmányok azon rendelkezéseinek továbbfejlesztését képezi, amelyek az említett megállapodás alkalmazását szolgáló egyes szabályokról szóló, 1999. május 17-i 1999/437/EK tanácsi határozat [3] 1. cikkének A. pontjában említett területre vonatkoznak.
(8) E határozat a schengeni vívmányok rendelkezéseinek továbbfejlesztését képezi, amelyben az Egyesült Királyság a Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának a schengeni vívmányok egyes rendelkezései alkalmazásában való részvételére vonatkozó kéréséről szóló, 2000. május 29-i 2000/365/EK tanácsi határozattal [4] összhangban nem vesz részt; ennélfogva az Egyesült Királyság nem vesz részt e határozat elfogadásában, és a határozat vagy annak alkalmazása számára nem kötelező.
(9) E határozat a schengeni vívmányok rendelkezéseinek továbbfejlesztését képezi, amelyben Írország az Írországnak a schengeni vívmányok egyes rendelkezései alkalmazásában való részvételére vonatkozó kéréséről szóló, 2002. február 28-i 2002/192/EK tanácsi határozattal [5] összhangban nem vesz részt; ennélfogva Írország nem vesz részt e határozat elfogadásában, és a határozat vagy annak alkalmazása számára nem kötelező.
(10) E határozat a 2003. évi csatlakozási okmány 3. cikkének (2) bekezdése értelmében a schengeni vívmányokra épülő vagy azokhoz egyéb módon kapcsolódó jogi aktusnak minősül,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
A Közös Konzuli Utasítás V. része (A kérelmek vizsgálatának alapvető kritériumai) harmadik albekezdésének helyébe a következő szöveg lép:
"A diplomáciai vagy konzuli képviseletek viselik a teljes felelősséget annak megállapításáért, hogy fennáll-e a bevándorlás kockázata. A kérelmek vizsgálatának az a célja, hogy felderítse azokat a kérelmezőket, akik turizmus, tanulmányok, üzleti vagy családi tartózkodás ürügyén akarnak a tagállamok területére bevándorolni és ott letelepedni. Ennek következtében különös figyelmet kell szentelni a fokozott kockázatot jelentő "rizikócsoportokba" (például a munkanélküli személyek és azok a személyek, akik nem rendelkeznek rendszeres jövedelemmel stb.) tartozó személyek által benyújtott kérelmeknek. Ugyanezen célból alapvető fontosságot kell tulajdonítani a kérelmező személyes meghallgatásának, amellyel meghatározható az utazás célja. Lehetőség szerint a helyi konzuli együttműködés útján meghatározott további alátámasztó dokumentumok bemutatása is előírható. A diplomáciai vagy konzuli képviseletnek igénybe kell vennie a helyi konzuli együttműködést is annak érdekében, hogy eredményesebben felismerhetőek legyenek azon hamis vagy hamisított dokumentumok, amelyeket egyes vízumkérelmek alátámasztásaként nyújtottak be. Ha kétség merül fel a benyújtott iratok és alátámasztó dokumentumok hitelességét illetően - ideértve tartalmuk valósághűségét vagy a személyes meghallgatás folyamán elhangzott kijelentések megbízhatóságát érintő kétségeket is -, a diplomáciai vagy konzuli képviselet tartózkodik a vízum kiadásától."
2. cikk
Ezt a határozatot az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napjától kell alkalmazni.
3. cikk
Ennek a határozatnak a tagállamok a címzettjei az Európai Közösséget létrehozó szerződéssel összhangban.
Kelt Brüsszelben, 2003. december 22-én.