RÅDETS DIREKTIV 2008/118/EF
af 16. december 2008
om den generelle ordning for punktafgifter og om ophævelse af direktiv 92/12/EØF
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (3) er blevet ændret væsentligt ved flere lejligheder. Da der skal foretages yderligere ændringer, bør direktivet af klarhedshensyn erstattes.
(2)
Det er nødvendigt, at betingelserne for at pålægge punktafgifter på varer, der er omfattet af direktiv 92/12/EØF, i det følgende benævnt »punktafgiftspligtige varer«, forbliver harmoniserede for at sikre, at det indre marked fungerer.
(3)
Det er relevant at angive, hvilke punktafgiftspligtige varer dette direktiv gælder for, og med henblik herpå henvise til Rådets direktiv 92/79/EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes tilnærmelse af cigaretafgifterne (4), Rådets direktiv 92/80/EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes tilnærmelse af afgifterne på andre former for forarbejdet tobak end cigaretter (5), Rådets direktiv 92/83/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for alkohol og alkoholholdige drikkevarer (6), Rådets direktiv 92/84/EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for alkohol og alkoholholdige drikkevarer (7), Rådets direktiv 95/59/EF af 27. november 1995 om forbrugsbeskatning af forarbejdet tobak bortset fra omsætningsafgift (8), og Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet (9).
(4)
Punktafgiftspligtige varer kan pålægges andre indirekte afgifter, som tjener specifikke formål. I så fald bør medlemsstaterne dog for ikke at ødelægge virkningen af fællesskabsregler om indirekte afgifter overholde visse væsentlige elementer i disse regler.
(5)
For at sikre fri bevægelighed bør beskatning af andre varer end afgiftspligtige varer ikke give anledning til formaliteter ved grænsepassage.
(6)
Det er nødvendigt at sikre, at formaliteterne overholdes, når punktafgiftspligtige varer sendes fra områder, der er defineret som værende en del af Fællesskabets toldområde, men som er udelukket fra dette direktivs anvendelsesområde, til områder, som også er defineret således, men som direktivet gælder for.
(7)
Eftersom der ved suspensionsprocedurer under Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (10) kræves passende kontrol, så længe punktafgiftspligtige varer er omfattet af bestemmelserne i pågældende forordning, er det ikke nødvendigt med en særskilt anvendelse af et system til kontrol af punktafgifter i den periode, hvor de punktafgiftspligtige varer er omfattet af en af Fællesskabets toldsuspensionsprocedurer eller -ordninger.
(8)
Eftersom det fortsat er nødvendigt for det indre markeds funktion, at begrebet punktafgift og forfaldsbetingelserne herfor er de samme i alle medlemsstater, er det nødvendigt at gøre det klart på fællesskabsplan, hvornår punktafgiftspligtige varer overgår til forbrug, og hvem der hæfter for betalingen af punktafgiften.
(9)
Eftersom en punktafgift er en afgift på forbruget af visse varer, bør afgiften ikke forfalde for punktafgiftspligtige varer, der under visse omstændigheder er blevet ødelagt eller er gået uigenkaldeligt tabt.
(10)
Ordninger vedrørende opkrævning og godtgørelse af afgiften har indvirkning på det indre markeds funktion og bør derfor følge ikke-diskriminerende kriterier.
(11)
I tilfælde af en uregelmæssighed bør punktafgiften skulle betales i den medlemsstat, på hvis område den uregelmæssighed er begået, som har ført til overgangen til forbrug, eller hvis det ikke er muligt at fastslå, hvor den er begået, i den medlemsstat, hvor den er afsløret. Hvis de punktafgiftspligtige varer ikke når frem til deres bestemmelsessted, og der ikke er opdaget nogen uregelmæssighed, bør der gås ud fra, at der er begået en uregelmæssighed i den medlemsstat, som har afsendt varerne.
(12)
Ud over de tilfælde af godtgørelse, der er omhandlet i dette direktiv, bør medlemsstaterne, såfremt formålet med dette direktiv tillader det, kunne godtgøre punktafgifter, som er betalt for punktafgiftspligtige varer, der er overgået til forbrug.
(13)
Reglerne og betingelserne for leverancer, som er fritaget for punktafgift, bør forblive harmoniserede. For punktafgiftsfritagne leverancer til organisationer, der er beliggende i andre medlemsstater, bør der gøres brug af en fritagelsesattest.
(14)
For at undgå unddragelse og misbrug bør det klart fremgå, i hvilke situationer afgiftsfrit salg til rejsende, der forlader Fællesskabets område, er tilladt. Da personer, der rejser over land, kan bevæge sig hyppigere og friere end personer, der rejser med skib eller fly, er risikoen for, at de rejsende ikke overholder kvoterne for skatte- og afgiftsfri indførsel, og dermed også kontrolbyrden for toldmyndighederne væsentlig højere ved rejser over land. Det er derfor hensigtsmæssigt at fastsætte, at afgiftsfrit salg ved landegrænser ikke bør tillades, som det allerede er tilfældet i de fleste medlemsstater. Der bør dog fastsættes en overgangsperiode, i hvilken det er tilladt medlemsstaterne fortsat at fritage punktafgiftspligtige varer for punktafgift, når disse leveres af eksisterende afgiftsfrie butikker beliggende på deres landegrænse til et tredjeland.
(15)
Eftersom der skal foretages kontrol i produktionsenheder og oplagssteder for at sikre, at den skyldige afgift bliver opkrævet, er det nødvendigt at bibeholde en oplagsprocedure, som er baseret på bevillinger fra de kompetente myndigheder, for at gøre det lettere at foretage en sådan kontrol.
(16)
Det er også nødvendigt at fastsætte krav, som godkendte oplagshavere og erhvervsdrivende, der ikke er godkendte oplagshavere, skal opfylde.
(17)
Det bør være muligt at sende punktafgiftspligtige varer inden for Fællesskabet under punktafgiftssuspension, inden de overgår til forbrug. En sådan varebevægelse bør være tilladt fra et afgiftsoplag til forskellige bestemmelsessteder, navnlig et andet afgiftsoplag, men også til steder svarende til formålene med dette direktiv.
(18)
Punktafgiftspligtige varers bevægelser under afgiftssuspension bør også være tilladt fra det sted, hvor varerne indføres, til deres bestemmelsessteder, og der bør derfor fastsættes bestemmelse om status for den person, der har tilladelse til at sende, men ikke til at oplægge varerne fra dette indførselssted.
(19)
For at sikre, at punktafgiften bliver betalt, hvis punktafgiftsbevægelsen ikke bliver afsluttet, bør medlemsstaterne kræve en sikkerhed, som bør stilles af den godkendte oplagshaver, der afsender varerne, eller den registrerede afsender eller, hvis afsendelsesmedlemsstaten tillader det, af en anden person, der er involveret i bevægelsen, på de vilkår, der er fastsat af medlemsstaterne.
(20)
For at sikre, at afgifterne bliver opkrævet til de satser, der er fastlagt af medlemsstaterne, er det nødvendigt, at de kompetente myndigheder kan følge punktafgiftspligtige varers bevægelser, og der bør derfor indføres bestemmelse om et kontrolsystem for sådanne varer.
(21)
Med henblik herpå er det relevant at benytte det edb-system, der blev indført ved Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 1152/2003/EF af 16. juni 2003 om edb-mæssig registrering og kontrol af punktafgiftspligtige varers bevægelser (11). Med brug af dette system vil de nødvendige formaliteter kunne gennemføres hurtigere set i forhold til et papirbaseret system, og det vil gøre det lettere at kontrollere punktafgiftspligtige varers bevægelser under punktafgiftssuspension.
(22)
Det er hensigtsmæssigt at fastlægge, hvorledes erhvervsdrivende skal underrette skattemyndighederne i medlemsstaterne om forsendelser af punktafgiftspligtige varer, der er afsendt eller modtaget. Der bør tages behørigt hensyn til det forhold, at nogle modtagere ikke er tilknyttet edb-systemet, men at de kan modtage punktafgiftspligtige varer, der er under afgiftssuspension.
(23)
For at sikre, at reglerne for varebevægelser under punktafgiftssuspension fungerer, som de skal, bør det gøres klart, hvordan betingelserne for påbegyndelse af bevægelsen er, og hvordan ansvaret afsluttes.
(24)
Det er nødvendigt at fastsætte, hvilke procedurer der skal anvendes, hvis edb-systemet ikke er tilgængeligt.
(25)
Medlemsstaterne bør kunne indføre en særlig ordning for punktafgiftspligtige varers bevægelser under afgiftssuspension, som udelukkende finder sted på deres eget område, eller indgå bilaterale aftaler med andre medlemsstater for at opnå forenkling.
(26)
Det er relevant at gøre det klart uden at ændre deres struktur, hvilke beskatnings- og procedureregler der gælder for varebevægelser, hvor punktafgiften allerede er blevet betalt i en medlemsstat.
(27)
Når punktafgiftspligtige varer anskaffes af privatpersoner til eget brug, og de selv transporterer dem til en anden medlemsstat, bør punktafgiften betales i den medlemsstat, hvor varerne er anskaffet, ifølge princippet for det indre marked.
(28)
Hvis punktafgiftspligtige varer i øvrigt efter at være overgået til forbrug i en medlemsstat bliver oplagt til erhvervsmæssige formål i en anden medlemsstat, er det nødvendigt at fastslå, at der skal betales punktafgift i den anden medlemsstat. I den forbindelse er det især nødvendigt at definere begrebet »erhvervsmæssige formål«.
(29)
Når punktafgiftspligtige varer anskaffes af personer, som ikke er godkendte oplagshavere eller registrerede modtagere, og som ikke udøver selvstændig økonomisk virksomhed, og de sendes eller transporteres direkte eller indirekte af sælger eller på dennes vegne, bør punktafgiften betales i bestemmelsesmedlemsstaten, og det bør fastsættes, hvilken procedure sælgeren skal følge.
(30)
For at undgå interessekonflikter mellem medlemsstaterne og dobbeltbeskatning, i tilfælde af at punktafgiftspligtige varer, der allerede er overgået til forbrug i en medlemsstat, flyttes rundt inden for Fællesskabet, bør det fastsættes, i hvilke situationer punktafgiftspligtige varer efter at være overgået til forbrug er genstand for uregelmæssigheder.
(31)
Medlemsstaterne bør kunne fastsætte, at varer, der overgår til forbrug, skal være forsynet med afgiftsmærker eller nationale godkendelsesmærker. Anvendelse af sådanne mærker må ikke skabe hindringer for samhandelen inden for Fællesskabet.
Eftersom brugen af disse mærker ikke må give anledning til dobbeltbeskatning, bør det gøres klart, at et beløb, der er betalt eller stillet som sikkerhed for at få sådanne mærker, skal godtgøres, eftergives eller frigives af den medlemsstat, som udstedte mærkerne, hvis punktafgiften er forfaldet og er blevet opkrævet i en anden medlemsstat.
For at undgå misbrug bør de medlemsstater, som har udstedt disse mærker, dog kunne stille den betingelse for godtgørelsen, eftergivelsen eller frigivelsen, at det bevises, at de er blevet fjernet eller tilintetgjort.
(32)
De normale krav, der gælder for punktafgiftspligtige varers bevægelser og kontrol heraf, kan betyde en uforholdsmæssig stor administrativ byrde for mindre vinproducenter. Derfor bør medlemsstaterne kunne fritage disse producenter for visse krav.
(33)
Der bør tages højde for, at der med hensyn til punktafgiftspligtige varer, som benyttes som forsyninger i skibe og fly, endnu ikke er fundet en tilfredsstillende fælles fremgangsmåde.
(34)
Med hensyn til punktafgiftspligtige varer, som anvendes til bygning og vedligeholdelse af grænsebroer mellem medlemsstater, bør disse medlemsstater kunne træffe foranstaltninger, der fraviger de normale regler og procedurer i forbindelse med punktafgiftspligtige varer, der bevæger sig fra en medlemsstat til en anden, for at mindske den administrative byrde.
(35)
Foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (12).
(36)
For at medlemsstaterne kan få tid til at tilpasse sig til det elektroniske kontrolsystem for varebevægelser under punktafgiftssuspension, bør der være en overgangsperiode for medlemsstaterne, hvor sådanne bevægelser fortsat vil kunne foregå efter formaliteterne i direktiv 92/12/EØF.
(37)
Målet for dette direktiv, nemlig at sikre fælles ordninger for visse aspekter af punktafgifter, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af foranstaltningens omfang og virkninger bedre nås på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
KAPITEL I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
1. I dette direktiv fastlægges den generelle ordning for punktafgifter, der direkte eller indirekte pålægges forbruget af følgende varer, i det følgende benævnt »punktafgiftspligtige varer«:
a)
energiprodukter og elektricitet omfattet af direktiv 2003/96/EF
b)
alkohol og alkoholholdige drikkevarer omfattet af direktiv 92/83/EØF og 92/84/EØF
c)
forarbejdet tobak omfattet af direktiv 95/59/EF, 92/79/EØF og 92/80/EØF.
2. Medlemsstaterne kan lægge yderligere indirekte afgifter på punktafgiftspligtige varer til særlige formål, forudsat at disse afgifter er i overensstemmelse med Fællesskabets afgiftsregler for punktafgifter eller moms, for så vidt angår bestemmelse af afgiftsgrundlaget, afgiftsberegning, afgiftens forfald og kontrol af afgiften, idet disse regler dog ikke omfatter bestemmelser om fritagelser.
3. Medlemsstaterne kan lægge afgifter på:
a)
andre produkter end punktafgiftspligtige varer
b)
levering af tjenesteydelser, herunder tjenesteydelser i forbindelse med punktafgiftspligtige varer, forudsat at de ikke har karakter af omsætningsafgifter.
Pålæggelsen af sådanne afgifter må dog ikke ved samhandel mellem medlemsstater give anledning til formaliteter i forbindelse med grænsepassage.
Artikel 2
Punktafgiftspligtige varer pålægges punktafgift på tidspunktet for:
a)
deres fremstilling, herunder, hvor det er relevant, deres udvinding, inden for Fællesskabets område
b)
deres indførsel i Fællesskabets område.
Artikel 3
1. De formaliteter, der er fastsat i Fællesskabets toldbestemmelser for varers indpassage i Fællesskabets toldområde, finder tilsvarende anvendelse på indpassage af punktafgiftspligtige varer i Fællesskabet fra et af de områder, der er nævnt i artikel 5, stk. 2.
2. De formaliteter, der er fastsat i Fællesskabets toldbestemmelser for varers udpassage fra Fællesskabets toldområde, finder tilsvarende anvendelse på udpassage af punktafgiftspligtige varer fra Fællesskabet til et af de områder, der er nævnt i artikel 5, stk. 2.
3. Uanset stk. 1 og 2 kan Finland for punktafgiftspligtige varers bevægelser mellem dets område, jf. artikel 4, stk. 2, og de områder, der er omhandlet i artikel 5, stk. 2, litra c), anvende samme procedurer som dem, der gælder for sådanne bevægelser på dets område, jf. artikel 4, stk. 2.
4. Kapitel III og IV finder ikke anvendelse på punktafgiftspligtige varer, der er omfattet af en toldsuspensionsprocedure eller -ordning.
Artikel 4
I dette direktiv og gennemførelsesbestemmelserne hertil forstås ved:
1)
»godkendt oplagshaver«: en fysisk eller juridisk person, der som led i udøvelsen af sit erhverv af de kompetente myndigheder i en medlemsstat har fået bevilling til at fremstille, forarbejde, oplægge, modtage eller afsende punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning i et afgiftsoplag
2)
»medlemsstat «og »en medlemsstats område«: det område, som hver enkelt medlemsstat i Fællesskabet udgør, og som er omfattet af traktaten, jf. traktatens artikel 299, med undtagelse af tredjelandsområder
3)
»Fællesskabet« og »Fællesskabets område«: medlemsstaternes samlede område som defineret i nr. 2)
4)
»tredjelandsområde«: de områder, der er nævnt i artikel 5, stk. 2 og 3
5)
»tredjeland«: ethvert land eller område, som ikke er omfattet af traktaten
6)
»toldsuspensionsprocedure eller -ordning«: alle de særlige procedurer, der er omhandlet i forordning (EØF) nr. 2913/92 vedrørende toldkontrol, som ikke-fællesskabsvarer er underkastet ved deres indpassage i Fællesskabets toldområde, midlertidig oplagring, frizoner eller frilagre, samt alle de ordninger, der er omhandlet i artikel 84, stk. 1, litra a), i nævnte forordning
7)
»afgiftssuspensionsordning«: en afgiftsordning, der anvendes på fremstilling, forarbejdning, oplægning eller bevægelse af punktafgiftspligtige varer, som ikke er omfattet af en toldsuspensionsprocedure eller -ordning, og hvor punktafgiften er suspenderet
8)
»indførsel af punktafgiftspligtige varer«: indpassage af punktafgiftspligtige varer i Fællesskabets område, medmindre varerne ved indpassagen i Fællesskabet henføres under en toldsuspensionsprocedure eller -ordning, samt deres frigivelse fra en toldsuspensionsprocedure eller -ordning
9)
»registreret modtager«: en fysisk eller juridisk person, der på betingelser fastsat af de kompetente myndigheder i bestemmelsesmedlemsstaten som led i udøvelsen af sit erhverv er godkendt af disse myndigheder til at modtage punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning fra en anden medlemsstat
10)
»registreret afsender«: en fysisk eller juridisk person, der på betingelser fastsat af de kompetente myndigheder i indførselsmedlemsstaten som led i udøvelsen af sit erhverv er godkendt af disse myndigheder til kun at afsende punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning efter overgang til fri omsætning i overensstemmelse med artikel 79 i forordning (EØF) nr. 2913/92
11)
»afgiftsoplag«: ethvert sted, hvor en godkendt oplagshaver som led i udøvelsen af sit erhverv under en afgiftssuspensionsordning fremstiller, forarbejder, oplægger, modtager eller afsender punktafgiftspligtige varer under visse betingelser, der fastsættes af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor afgiftsoplaget er beliggende.
Artikel 5
1. Dette direktiv og de i artikel 1 nævnte direktiver finder anvendelse på Fællesskabets område.
2. Dette direktiv og de i artikel 1 nævnte direktiver finder ikke anvendelse på følgende områder, der udgør en del af Fællesskabets toldområde:
a)
De Kanariske Øer
b)
de franske oversøiske departementer
c)
Ålandsøerne
d)
Kanaløerne.
3. Dette direktiv og de i artikel 1 nævnte direktiver finder ikke anvendelse på de områder, der er omfattet af anvendelsesområdet for traktatens artikel 299, stk. 4, og heller ikke på følgende andre områder, der ikke udgør en del af Fællesskabets toldområde:
a)
øen Helgoland
b)
området Büsingen
c)
Ceuta
d)
Melilla
e)
Livigno
f)
Campione d'Italia
g)
den italienske del af Luganosøen.
4. Spanien kan ved en erklæring meddele, at dette direktiv og de i artikel 1 nævnte direktiver finder anvendelse på De Kanariske Øer fra den første dag i den anden måned efter erklæringens afgivelse for så vidt angår samtlige eller nogle af de punktafgiftspligtige varer, der er nævnt i artikel 1, med forbehold af de tilpasningsforanstaltninger, som den meget store afstand til områderne giver anledning til.
5. Frankrig kan ved en erklæring meddele, at dette direktiv og de i artikel 1 nævnte direktiver finder anvendelse på de franske oversøiske departementer fra den første dag i den anden måned efter erklæringens afgivelse, for så vidt angår samtlige eller nogle af de punktafgiftspligtige varer, der er nævnt i artikel 1, med forbehold af de tilpasningsforanstaltninger, som den meget store afstand til områderne giver anledning til.
6. Bestemmelserne i dette direktiv er ikke til hinder for, at Grækenland opretholder den særstatus, som Athosbjerget nyder godt af, og som er garanteret ved artikel 105 i den græske forfatning.
Artikel 6
1. Under hensyntagen til de konventioner og traktater, som er indgået med henholdsvis Frankrig, Italien, Cypern og Det Forenede Kongerige, betragtes Fyrstendømmet Monaco, San Marino, Det Forenede Kongeriges suveræne baseområder Akrotiri og Dhekelia og Isle of Man ved anvendelsen af dette direktiv ikke som tredjelande.
2. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at bevægelser af punktafgiftspligtige varer med oprindelse i eller bestemt for:
a)
Fyrstendømmet Monaco behandles som varebevægelser med oprindelse i eller bestemt for Frankrig
b)
San Marino behandles som varebevægelser med oprindelse i eller bestemt for Italien
c)
Det Forenede Kongeriges suveræne baseområder Akrotiri og Dhekelia behandles som varebevægelser med oprindelse i eller bestemt for Cypern
d)
Isle of Man behandles som varebevægelser med oprindelse i eller bestemt for Det Forenede Kongerige.
3. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at bevægelser af punktafgiftspligtige varer med oprindelse i eller bestemt for Jungholz og Mittelberg (Kleines Walsertal) behandles som varebevægelser med oprindelse i eller bestemt for Tyskland.
KAPITEL II
FORFALD, GODTGØRELSE OG FRITAGELSE
AFDELING 1
Tid og sted for punktafgiftens forfald
Artikel 7
1. Punktafgiften forfalder ved overgangen til forbrug og i den medlemsstat, hvor denne finder sted.
2. I dette direktiv forstås ved »overgang til forbrug« et af følgende:
a)
når punktafgiftspligtige varer forlader en afgiftssuspensionsordning, herunder uretmæssigt
b)
når der oplægges punktafgiftspligtige varer uden for en afgiftssuspensionsordning, for hvilke der ikke er opkrævet punktafgift i henhold til de gældende bestemmelser i fællesskabsretten og den nationale lovgivning
c)
når der fremstilles punktafgiftspligtige varer, herunder uretmæssigt, uden for en afgiftssuspensionsordning
d)
når punktafgiftspligtige varer indføres, herunder uretmæssigt, medmindre de punktafgiftspligtige varer umiddelbart efter indførslen henføres under en afgiftssuspensionsordning.
3. Tidspunktet for overgang til forbrug er:
a)
i de situationer, der er nævnt i artikel 17, stk. 1, litra a), nr. ii), det tidspunkt, hvor de punktafgiftspligtige varer modtages af modtageren
b)
i de situationer, der er nævnt i artikel 17, stk. 1, litra a), nr. iv), det tidspunkt, hvor de punktafgiftspligtige varer modtages af modtageren
c)
i de situationer, der er nævnt i artikel 17, stk. 2, det tidspunkt, hvor de punktafgiftspligtige varer modtages på det direkte leveringssted.
4. Total ødelæggelse eller uigenkaldeligt tab af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning som følge af disse varers art, som følge af hændelige omstændigheder eller force majeure eller efter tilladelse fra medlemsstatens kompetente myndigheder, anses ikke for at være overgang til forbrug.
Ved anvendelsen af dette direktiv anses en vare for totalt ødelagt eller uigenkaldeligt gået tabt, når den er blevet gjort uanvendelig som punktafgiftspligtig vare.
Total ødelæggelse eller uigenkaldeligt tab af de pågældende punktafgiftspligtige varer skal bevises på tilfredsstillende vis over for de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor den totale ødelæggelse eller det uigenkaldelige tab fandt sted, eller, hvis det ikke er muligt at fastslå, hvor tabet fandt sted, hvor det blev opdaget.
5. Hver enkelt medlemsstat fastlægger sine egne regler og betingelser for, hvordan de i stk. 4 nævnte tab fastslås.
Artikel 8
1. Den person, der hæfter for betalingen af den forfaldne punktafgift, er:
a)
når punktafgiftspligtige varer forlader en afgiftssuspensionsordning i henhold til artikel 7, stk. 2, litra a):
i)
den godkendte oplagshaver, den registrerede modtager eller enhver anden person, som frigiver de punktafgiftspligtige varer, eller på hvis vegne de frigives fra afgiftssuspensionsordningen, eller i tilfælde af uretmæssig afgang fra afgiftsoplaget, enhver person, der har deltaget i denne afgang
ii)
ved en uregelmæssighed under en bevægelse af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning som fastlagt i artikel 10, stk. 1, 2 og 4: den godkendte oplagshaver, den registrerede afsender eller enhver anden person, som stillede sikkerhed for betaling i overensstemmelse med artikel 18, stk. 1 og 2, eller enhver person, som deltog i den uretmæssige afgang, og som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at afgangen var af uretmæssig art
b)
når der oplægges punktafgiftspligtige varer i henhold til artikel 7, stk. 2, litra b): den person, der oplægger de punktafgiftspligtige varer, eller enhver anden person, som er involveret i oplægningen af dem
c)
når der fremstilles punktafgiftspligtige varer i henhold til artikel 7, stk. 2, litra c): den person, der fremstiller de punktafgiftspligtige varer, eller i tilfælde af uretmæssig fremstilling enhver anden person, som er involveret i fremstillingen af dem
d)
når der indføres punktafgiftspligtige varer i henhold til artikel 7, stk. 2, litra d): den person, som angiver de punktafgiftspligtige varer, eller på hvis vegne de angives ved indførsel, eller i tilfælde af uretmæssig indførsel enhver anden person, som er involveret i indførslen.
2. Når flere personer hæfter for betalingen af en og samme afgiftsskyld, hæfter disse solidarisk for denne skyld.
Artikel 9
Betingelserne for punktafgiftens forfald og punktafgiftssatsen er dem, der gælder på forfaldsdatoen i den medlemsstat, hvor overgangen til forbrug finder sted.
Punktafgiften pålægges og opkræves og, hvor det er relevant, godtgøres eller eftergives efter en procedure, som fastlægges af den enkelte medlemsstat. Medlemsstaterne anvender de samme procedurer for indenlandske varer som for varer fra andre medlemsstater.
Artikel 10
1. Hvis der er opstået en uregelmæssighed under en bevægelse af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning, og den giver anledning til disse varers overgang til forbrug i henhold til artikel 7, stk. 2, litra a), finder overgangen til forbrug sted i den medlemsstat, hvor uregelmæssigheden opstod.
2. Hvis der er konstateret en uregelmæssighed under en bevægelse af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning, og den giver anledning til disse varers overgang til forbrug i henhold til artikel 7, stk. 2, litra a), og det ikke er muligt at fastslå, hvor uregelmæssigheden opstod, anses den for at være opstået i den medlemsstat og på det tidspunkt, hvor den er konstateret.
3. I de i stk. 1 og 2 nævnte situationer underretter de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor varerne er overgået eller anses for at være overgået til forbrug, de kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten.
4. Hvis punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning ikke er nået frem til deres bestemmelsessted, og der ikke under bevægelsen er konstateret nogen uregelmæssighed, der giver anledning til disse varers overgang til forbrug i henhold til artikel 7, stk. 2, litra a), anses uregelmæssigheden for at være opstået i afsendelsesmedlemsstaten og på det tidspunkt, hvor de punktafgiftspligtige varer blev afsendt, medmindre det inden for en frist på fire måneder fra begyndelsen af varebevægelsen, jf. artikel 20, stk. 1, til afsendelsesmedlemsstatens kompetente myndigheders tilfredshed godtgøres, at bevægelsen er afsluttet, jf. artikel 20, stk. 2, eller godtgøres, hvor uregelmæssigheden er opstået.
Hvis den person, der har stillet den i artikel 18 omhandlede sikkerhed, ikke har fået eller ikke har kunnet få kendskab til, at produkterne ikke er nået frem til deres bestemmelsessted, indrømmes der ham en frist på en måned efter den dato, hvor afsendelsesmedlemsstatens kompetente myndigheder meddelte ham disse oplysninger, til at godtgøre, at bevægelsen er afsluttet, jf. artikel 20, stk. 2, eller til at godtgøre, hvor uregelmæssigheden er opstået.
5. Hvis det inden udløbet af en periode på tre år fra den dato, hvor varebevægelsen begyndte i henhold til artikel 20, stk. 1, i de i stk. 2 og 4 omhandlede situationer påvises, i hvilken medlemsstat uregelmæssigheden faktisk opstod, finder bestemmelserne i stk. 1 anvendelse.
I disse situationer underretter de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor uregelmæssigheden opstod, de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor punktafgiften er opkrævet, som godtgør eller eftergiver den, så snart det er bevist, at punktafgiften er opkrævet i den anden medlemsstat.
6. I denne artikel forstås ved »en uregelmæssighed« en situation opstået under en bevægelse af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning, som ikke er identisk med den, der er nævnt i artikel 7, stk. 4, og som følge af hvilken en bevægelse eller en del af en bevægelse af punktafgiftspligtige varer ikke er ophørt i henhold til artikel 20, stk. 2.
AFDELING 2
Godtgørelse og eftergivelse
Artikel 11
Ud over de tilfælde, der er nævnt i artikel 33, stk. 6, artikel 36, stk. 5, og artikel 38, stk. 3, samt de tilfælde, der er omhandlet i de i stk. 1 nævnte direktiver, kan de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor punktafgiftspligtige varer er overgået til forbrug, hvis en berørt person anmoder derom, godtgøre eller eftergive punktafgifter på de pågældende varer i de situationer, som medlemsstaterne har fastsat, og i overensstemmelse med de betingelser, som medlemsstaterne fastsætter for at hindre enhver form for unddragelse eller misbrug.
Denne godtgørelse eller eftergivelse må ikke give anledning til andre fritagelser end dem, der er nævnt i artikel 12 samt i et af de i artikel 1 anførte direktiver.
AFDELING 3
Fritagelser
Artikel 12
1. Punktafgiftspligtige varer er fritaget for betaling af punktafgift, når de er bestemt til at anvendes:
a)
i diplomatiske eller konsulære forbindelser
b)
af internationale organisationer, der er anerkendt som sådanne af de offentlige myndigheder i værtsmedlemsstaten, og af medlemmer af disse organisationer inden for de rammer og på de betingelser, der er fastsat ved internationale konventioner om oprettelse af disse organisationer eller ved aftaler om hjemsted
c)
af de væbnede styrker i enhver anden stat, der er part i den nordatlantiske traktat, end den medlemsstat, hvor punktafgiften forfalder, til brug for disse styrker og det civile personale, der ledsager dem, eller til forsyning af deres messer eller kantiner
d)
af Det Forenede Kongeriges væbnede styrker, der er udstationeret på øen Cypern i medfør af traktaten om oprettelse af Republikken Cypern af 16. august 1960, til brug for disse styrker og det civile personale, der ledsager dem, eller til forsyning af deres messer eller kantiner
e)
til forbrug i henhold til en aftale, som er indgået med tredjelande eller internationale organisationer, forudsat at en sådan aftale er tilladt eller godkendt, for så vidt angår fritagelse for moms.
2. Fritagelser finder anvendelse på de betingelser og med de begrænsninger, der er fastsat af værtsmedlemsstaten. Medlemsstaterne kan indrømme fritagelse i form af tilbagebetaling af punktafgiften.
Artikel 13
1. Med forbehold af artikel 21, stk. 1, skal punktafgiftspligtige varer, der sendes under en afgiftssuspensionsordning til en af de i artikel 12, stk. 1, nævnte modtagere, ledsages af en fritagelsesattest.
2. Kommissionen fastlægger efter proceduren i artikel 43, stk. 2, fritagelsesattestens form og indhold.
3. Procedurerne i artikel 21-27 finder ikke anvendelse på bevægelser af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning til de væbnede styrker i henhold til artikel 12, stk. 1, litra c), hvis bevægelserne er omfattet af en procedure, som er direkte baseret på den nordatlantiske traktat.
Medlemsstaterne kan dog fastsætte, at proceduren i artikel 21-27 skal anvendes for sådanne bevægelser, der udelukkende finder sted på deres område eller efter aftale med de berørte medlemsstater mellem deres områder.
Artikel 14
1. Medlemsstaterne kan fritage punktafgiftspligtige varer for betaling af punktafgift, når de leveres af afgiftsfrie butikker og medbringes af rejsende, der tager med fly eller skib til et tredjelandsområde eller et tredjeland, i deres personlige bagage.
2. Varer, der leveres om bord på et fly eller et skib under fly- eller sørejsen til et tredjelandsområde eller et tredjeland, behandles på samme måde som varer leveret af afgiftsfrie butikker.
3. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at fritagelserne i stk. 1 og 2 anvendes på en sådan måde, at det forhindrer enhver form for unddragelse, undgåelse og misbrug.
4. Medlemsstater, der pr. 1. juli 2008 råder over afgiftsfrie butikker andre steder end i lufthavne eller havne, kan indtil den 1. januar 2017 fortsætte med at fritage punktafgiftspligtige varer, der leveres af disse butikker, og som rejsende medtager i deres personlige bagage, når de rejser til et tredjelandsområde eller et tredjeland, for betaling af punktafgift.
5. I denne artikel forstås ved:
a)
»afgiftsfri butik«: enhver forretning beliggende i en lufthavn eller en havn, som opfylder de betingelser, der er fastsat af de kompetente myndigheder i medlemsstaterne, navnlig i henhold til stk. 3
b)
»rejsende til et tredjelandsområde eller til et tredjeland«: enhver passager i besiddelse af rejsehjemmel til en fly- eller sørejse, hvorpå en lufthavn eller en havn beliggende i et tredjelandsområde eller et tredjeland er angivet som det endelige bestemmelsessted.
KAPITEL III
FREMSTILLING, FORARBEJDNING OG OPLÆGNING
Artikel 15
1. Hver medlemsstat fastsætter sine egne regler om fremstilling, forarbejdning og oplægning af punktafgiftspligtige varer med forbehold af bestemmelserne i dette direktiv.
2. Fremstilling, forarbejdning og oplægning af punktafgiftspligtige varer finder sted i afgiftsoplag, når punktafgiften ikke er erlagt.
Artikel 16
1. En godkendt oplagshavers oprettelse og drift af et afgiftsoplag er betinget af en bevilling fra de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor afgiftsoplaget er beliggende.
Bevillingen er omfattet af de betingelser, som myndighederne har ret til at fastsætte for at hindre enhver form for unddragelse og misbrug.
2. Den godkendte oplagshaver skal:
a)
om nødvendigt stille en sikkerhed for at dække den risiko, der er forbundet med fremstilling, forarbejdning og oplægning af punktafgiftspligtige varer
b)
opfylde de krav, som er fastsat af den medlemsstat, på hvis område afgiftsoplaget er beliggende
c)
for hvert enkelt afgiftsoplag føre en fortegnelse over lagerbeholdning og de punktafgiftspligtige varers bevægelser
d)
bringe alle punktafgiftspligtige varer, der er omfattet af en afgiftssuspensionsordning, ind i afgiftsoplaget og indføre dem i fortegnelsen straks ved bevægelsens ophør, medmindre artikel 17, stk. 2, finder anvendelse
e)
acceptere enhver kontrolforanstaltning eller optælling.
Betingelserne for den i litra a) nævnte sikkerhed fastsættes af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor afgiftsoplaget er godkendt.
KAPITEL IV
PUNKTAFGIFTSPLIGTIGE VARERS BEVÆGELSER UNDER PUNKTAFGIFTSSUSPENSION
AFDELING 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 17
1. Punktafgiftspligtige varer kan flyttes under en afgiftssuspensionsordning inden for Fællesskabets område, herunder også hvis varerne flyttes gennem et tredjeland eller et tredjelandsområde:
a)
fra et afgiftsoplag til:
i)
et andet afgiftsoplag
ii)
en registreret modtager
iii)
et sted, hvor de punktafgiftspligtige varer forlader Fællesskabets område, jf. artikel 25, stk. 1
iv)
en modtager som omhandlet i artikel 12, stk. 1, hvis varerne sendes fra en anden medlemsstat
b)
fra indførselsstedet til et af de bestemmelsessteder, der er nævnt i litra a), hvis varerne sendes af en registreret afsender.
I denne artikel forstås ved »indførselssted« det sted, hvor varerne befinder sig, når de bringes i fri omsætning i overensstemmelse med artikel 79 i forordning (EØF) nr. 2913/92.
2. Uanset stk. 1, litra a), nr. i) og ii), og litra b), og undtagen i den situation, der er omhandlet i artikel 19, stk. 3, kan bestemmelsesmedlemsstaten på betingelser, som den selv fastsætter, tillade, at punktafgiftspligtige varer flyttes under en afgiftssuspensionsordning til et direkte leveringssted beliggende på dens område, hvis dette sted er blevet udpeget af den godkendte oplagshaver i bestemmelsesmedlemsstaten eller af den registrerede modtager.
Denne godkendte oplagshaver eller denne registrerede modtager forbliver ansvarlige for at sende den i artikel 24, stk. 1, nævnte modtagelsesrapport.
3. Stk. 1 og 2 finder også anvendelse på bevægelser af punktafgiftspligtige varer, der er omfattet af nulsats, og som ikke er overgået til forbrug.
Artikel 18
1. De kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten kræver på betingelser, som de selv fastsætter, at de risici, der er forbundet med bevægelser af varer under en afgiftssuspensionsordning, dækkes af en sikkerhed, som stilles af den godkendte oplagshaver, der afsender varerne, eller den registrerede afsender.
2. Uanset stk. 1 kan de kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten på betingelser, som de selv fastsætter, tillade, at sikkerheden i stk. 1 stilles af transportøren, fragtføreren, ejeren af de punktafgiftspligtige varer, modtageren eller i fællesskab af to eller flere af disse personer og de personer, der er nævnt i stk. 1.
3. Sikkerhedsstillelsen skal være gyldig i hele Fællesskabet. Medlemsstaterne fastsætter de nærmere regler for sikkerhedsstillelsen.
4. Afsendelsesmedlemsstaten kan give fritagelse for forpligtelsen til at stille sikkerhed for følgende bevægelser af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning:
a)
varebevægelser, som udelukkende finder sted på dens område
b)
forsendelse af energiprodukter inden for Fællesskabet ad søvejen eller gennem rørledninger, hvis de andre berørte medlemsstater er enige heri.
Artikel 19
1. En registreret modtager kan hverken oplægge eller afsende punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning.
2. En registreret modtager skal efterkomme følgende krav:
a)
før afsendelsen af de punktafgiftspligtige varer stille sikkerhed for betaling af punktafgift på betingelser fastsat af de kompetente myndigheder i bestemmelsesmedlemsstaten
b)
indføre de punktafgiftspligtige varer, der er modtaget under en afgiftssuspensionsordning, i fortegnelsen ved bevægelsens ophør
c)
acceptere enhver kontrolforanstaltning, der gør det muligt for de kompetente myndigheder i bestemmelsesmedlemsstaten at sikre sig, at varerne faktisk er modtaget.
3. For en registreret modtager, der kun lejlighedsvis modtager punktafgiftspligtige varer, begrænses den i artikel 4, nr. 9), omhandlede godkendelse til en nærmere bestemt mængde punktafgiftspligtige varer, en enkelt modtager og en nærmere bestemt periode. Medlemsstaterne kan begrænse godkendelsen til en enkelt varebevægelse.
Artikel 20
1. Bevægelser af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning begynder i de i artikel 17, stk. 1, litra a), i dette direktiv omhandlede tilfælde, når de punktafgiftspligtige varer forlader det afgiftsoplag, hvorfra de skal afsendes, og i de i artikel 17, stk. 1, litra b), omhandlede tilfælde, når de overgår til fri omsætning i overensstemmelse med artikel 79 i forordning (EØF) nr. 2913/92.
2. Bevægelser af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning ophører i de i artikel 17, stk. 1, litra a), nr. i), ii) og iv), og artikel 17, stk. 1, litra b), omhandlede tilfælde, når modtageren har fået leveret de punktafgiftspligtige varer, og i de i artikel 17, stk. 1, litra a), nr. iii), omhandlede tilfælde, når varerne har forladt Fællesskabets område.
AFDELING 2
Procedure, der skal følges ved punktafgiftspligtige varers bevægelser under punktafgiftssuspension
Artikel 21
1. Bevægelser af punktafgiftspligtige varer anses kun for at finde sted under en afgiftssuspensionsordning, hvis de foregår på grundlag af et elektronisk administrativt dokument, jf. stk. 2 og 3.
2. Ved anvendelsen af stk. 1 sender afsenderen et udkast til det elektroniske administrative dokument til de kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten via det edb-system, der er nævnt i artikel 1 i beslutning nr. 1152/2003/EF, i det følgende benævnt »edb-systemet«.
3. De kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten foretager en elektronisk kontrol af dataene i udkastet til det elektroniske administrative dokument.
Hvis dataene ikke er gyldige, underrettes afsenderen straks.
Hvis dataene er gyldige, tildeler de kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten dokumentet en unik administrativ referencekode og meddeler afsenderen den.
4. I de i artikel 17, stk. 1, litra a), nr. i), ii) og iv), og litra b), samt stk. 2 omhandlede tilfælde sender de kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten straks det elektroniske administrative dokument til de kompetente myndigheder i bestemmelsesmedlemsstaten, som sender det videre til modtageren, hvis modtageren er en godkendt oplagshaver eller en registreret modtager.
Hvis de punktafgiftspligtige varer er beregnet til en godkendt oplagshaver i afsendelsesmedlemsstaten, sender de kompetente myndigheder i denne medlemsstat det elektroniske administrative dokument direkte til vedkommende.
5. I det i artikel 17, stk. 1, litra a), nr. iii), i dette direktiv omhandlede tilfælde sender de kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten det elektroniske administrative dokument til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor udførselsangivelsen er indgivet i medfør af artikel 161, stk. 5, i forordning (EF) nr. 2913/92, i det følgende benævnt »udførselsmedlemsstaten«, hvis denne medlemsstat er en anden end afsendelsesmedlemsstaten.
6. Afsenderen udleverer et trykt eksemplar af det elektroniske administrative dokument eller ethvert andet handelsdokument, der på klart identificerbar vis nævner den unikke administrative referencekode, til den person, der ledsager de punktafgiftspligtige varer. Dette dokument skal på forlangende kunne forelægges for de kompetente myndigheder under hele varebevægelsen under en afgiftssuspensionsordning.
7. Afsenderen kan annullere det elektroniske administrative dokument, så længe bevægelsen ikke er begyndt, jf. artikel 20, stk. 1.
8. Under varebevægelsen under en afgiftssuspensionsordning kan afsenderen via edb-systemet ændre bestemmelsesstedet til et nyt bestemmelsessted, som skal være et af de bestemmelsessteder, der er omhandlet i artikel 17, stk. 1, litra a), nr. i), ii) eller iii), eller eventuelt i artikel 17, stk. 2.
Artikel 22
1. I tilfælde af bevægelser under en afgiftssuspensionsordning af energiprodukter ad søvejen eller ad indre vandveje til en modtager, som ikke er endeligt kendt på det tidspunkt, hvor afsenderen sender det i artikel 21, stk. 2, omhandlede udkast til det elektroniske administrative dokument, kan de kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten tillade, at afsenderen udelader dataene vedrørende modtageren i det pågældende dokument.
2. Så snart dataene vedrørende modtageren kendes, og senest ved bevægelsens ophør, sender afsenderen dem ved anvendelse af den i artikel 21, stk. 8, omhandlede procedure til de kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten.
Artikel 23
De kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten kan på betingelser fastsat af denne medlemsstat tillade, at afsenderen opsplitter en bevægelse af energiprodukter under en afgiftssuspensionsordning i to eller flere sendinger, forudsat at:
1)
den samlede mængde af punktafgiftspligtige varer ikke ændres
2)
opsplitningen foretages på en medlemsstats område, hvor denne procedure er tilladt
3)
de kompetente myndigheder i denne medlemsstat underrettes om stedet for opsplitningen.
Medlemsstaterne underretter Kommissionen, hvis de tillader opsplittelse af bevægelser på deres område, samt om betingelserne herfor. Kommissionen videregiver disse oplysninger til de øvrige medlemsstater.
Artikel 24
1. Ved modtagelse af punktafgiftspligtige varer på et af de bestemmelsessteder, der er omhandlet i artikel 17, stk. 1, litra a), nr. i), ii) eller iv), eller i artikel 17, stk. 2, skal modtageren straks og senest fem arbejdsdage efter varebevægelsens ophør undtagen i tilfælde, som er behørigt begrundet over for de kompetente myndigheder, sende en rapport om modtagelsen heraf, i det følgende benævnt »modtagelsesrapport«, til de kompetente myndigheder i bestemmelsesmedlemsstaten via edb-systemet.
2. De kompetente myndigheder i bestemmelsesmedlemsstaten fastsætter de nærmere regler for forelæggelsen af modtagelsesrapporten for de i artikel 12, stk. 1, omhandlede modtageres modtagelse af varerne.
3. De kompetente myndigheder i bestemmelsesmedlemsstaten foretager en elektronisk kontrol af dataene i modtagelsesrapporten.
Hvis dataene ikke er gyldige, underrettes modtageren straks.
Hvis dataene er gyldige, bekræfter de kompetente myndigheder i bestemmelsesmedlemsstaten over for modtageren registreringen af modtagelsesrapporten og sender den til de kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten.
4. De kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten sender modtagelsesrapporten videre til afsenderen. Hvis afsendelses- og bestemmelsesstederne er beliggende i samme medlemsstat, sender de kompetente myndigheder i denne medlemsstat modtagelsesrapporten direkte videre til afsenderen.
Artikel 25
1. I de i artikel 17, stk. 1, litra a), nr. iii), og eventuelt litra b), i dette direktiv omhandlede tilfælde udarbejdes der en udførselsrapport af de kompetente myndigheder i udførselsmedlemsstaten på grundlag af den påtegning, der er givet af udpassagetoldstedet, jf. artikel 793, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF- toldkodeks (13), eller af det toldsted, hvor de i artikel 3, stk. 2, i dette direktiv omhandlede formaliteter bliver gennemført, til bekræftelse af, at de punktafgiftspligtige varer har forladt Fællesskabets område.
2. De kompetente myndigheder i udførselsmedlemsstaten foretager en elektronisk kontrol af dataene i den i stk. 1 omhandlede påtegning. Når disse data er blevet kontrolleret, og hvis afsendelsesmedlemsstaten er en anden end udførselsmedlemsstaten, sender de kompetente myndigheder i udførselsmedlemsstaten udførselsrapporten til de kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten.
3. De kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten sender udførselsrapporten videre til afsenderen.
Artikel 26
1. Uanset artikel 21, stk. 1, kan afsenderen, når edb-systemet ikke er tilgængeligt i afsendelsesmedlemsstaten, starte en bevægelse af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning på betingelse af:
a)
at varerne er ledsaget af et papirdokument med de samme data som udkastet til det elektroniske administrative dokument, der er omhandlet i artikel 21, stk. 2
b)
at vedkommende underretter de kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten inden bevægelsens start.
Afsendelsesmedlemsstaten kan også kræve en kopi af det i litra a) omhandlede dokument, en kontrol af de data, der er indeholdt i denne kopi, og relevante oplysninger om årsagerne til utilgængeligheden, hvis denne utilgængelighed kan tilskrives afsenderen, inden bevægelsens start.
2. Når edb-systemet igen bliver tilgængeligt, fremlægger afsenderen et udkast til det elektroniske administrative dokument i overensstemmelse med artikel 21, stk. 2.
Så snart dataene i det elektroniske administrative dokument er blevet kendt gyldige i overensstemmelse med artikel 21, stk. 3, erstatter dette dokument det i stk. 1, litra a), nævnte papirdokument. Artikel 21, stk. 4 og 5, og artikel 24 og 25 finder tilsvarende anvendelse.
3. Så længe dataene i det elektroniske administrative dokument ikke er kendt gyldige, anses bevægelsen for at finde sted under en afgiftssuspensionsordning på grundlag af det papirdokument, der er nævnt i stk. 1, litra a).
4. En kopi af det i stk. 1, litra a), omhandlede papirdokument skal opbevares af afsenderen til brug for hans regnskab.
5. Hvis edb-systemet ikke er tilgængeligt i afsendelsesmedlemsstaten, meddeler afsenderen de i artikel 21, stk. 8, eller artikel 23 omhandlede oplysninger ved hjælp af andre kommunikationsmidler. I den forbindelse skal vedkommende underrette de kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten, før ændringen af bestemmelsesstedet eller opsplitningen af forsendelsen påbegyndes. Stykke 2-4 finder tilsvarende anvendelse.
Artikel 27
1. Når modtagelsesrapporten i artikel 24, stk. 1, i de i artikel 17, stk. 1, litra a), nr. i), ii) og iv), artikel 17, stk. 1, litra b), samt artikel 17, stk. 2, omhandlede tilfælde ikke kan forelægges ved afslutningen af en bevægelse af punktafgiftspligtige varer inden for den i artiklen fastsatte frist, enten fordi edb-systemet ikke er tilgængeligt i bestemmelsesmedlemsstaten, eller fordi de i artikel 26, stk. 2, nævnte procedurer i den artikel 26, stk. 1, nævnte situation endnu ikke er afsluttet, fremlægger modtageren for de kompetente myndigheder i bestemmelsesmedlemsstaten undtagen i behørigt begrundede tilfælde et papirdokument, der indeholder samme data som modtagelsesrapporten, som bevis for, at varebevægelsen er ophørt.
Medmindre modtageren kan fremlægge den i artikel 24, stk. 1, nævnte modtagelsesrapport hurtigt via edb-systemet, eller der er tale om behørigt begrundede tilfælde, sender de kompetente myndigheder i bestemmelsesmedlemsstaten en kopi af det i første afsnit nævnte papirdokument til de kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten, som sender det til afsenderen eller opbevarer det, så det er tilgængeligt for denne.
Så snart edb-systemet igen bliver tilgængeligt i bestemmelsesmedlemsstaten, eller de i artikel 26, stk. 2, nævnte procedurer er afsluttet, fremlægger modtageren en modtagelsesrapport i overensstemmelse med artikel 24, stk. 1. Artikel 24, stk. 3 og 4, finder tilsvarende anvendelse.
2. Når udførselsrapporten i artikel 25, stk. 1, i det i artikel 17, stk. 1, litra a), nr. iii), omhandlede tilfælde ikke kan udarbejdes ved afslutningen af en bevægelse af punktafgiftspligtige varer, enten fordi edb-systemet ikke er tilgængeligt i udførselsmedlemsstaten, eller fordi de i artikel 26, stk. 2, nævnte procedurer i den artikel 26, stk. 1, nævnte situation endnu ikke er afsluttet, sender de kompetente myndigheder i udførselsmedlemsstaten myndighederne i afsendelsesmedlemsstaten et papirdokument, der indeholder samme data som udførselsrapporten, som bevis for, at varebevægelsen er ophørt, medmindre den i artikel 25, stk. 1, omhandlede udførselsrapport kan udarbejdes hurtigt via edb-systemet eller der er tale om behørigt begrundede tilfælde.
De kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten sender afsenderen en kopi af det i første afsnit nævnte papirdokument eller opbevarer det, så det er tilgængeligt for denne.
Så snart edb-systemet igen bliver tilgængeligt i udførselsmedlemsstaten eller de i artikel 26, stk. 2, nævnte procedurer er afsluttet, sender de kompetente myndigheder i udførselsmedlemsstaten en udførselsrapport i overensstemmelse med artikel 25, stk. 1. Artikel 25, stk. 2 og 3, finder tilsvarende anvendelse.
Artikel 28
1. Uanset artikel 27 er den i artikel 24, stk. 1, omhandlede modtagelsesrapport eller den i artikel 25, stk. 1, omhandlede udførselsrapport bevis for, at en bevægelse af punktafgiftspligtige varer er ophørt i henhold til artikel 20, stk. 2.
2. Hvis modtagelsesrapporten eller udførselsrapporten af andre årsager end dem, der er nævnt i artikel 27, ikke foreligger, kan der uanset stk. 1 i de i artikel 17, stk. 1, litra a), nr. i), ii) og iv), artikel 17, stk. 1, litra b), samt artikel 17, stk. 2, omhandlede tilfælde indgives et alternativt bevis for, at en bevægelse af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning er ophørt, ved at de kompetente myndigheder i bestemmelsesmedlemsstaten på grundlag af et passende bevis med en påtegning angiver, at de afsendte punktafgiftspligtige varer har nået deres bestemmelsessted, eller i det i artikel 17, stk. 1, litra a), nr. iii), omhandlede tilfælde ved, at de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor udpassagetoldstedet er beliggende, med en påtegning attesterer, at de punktafgiftspligtige varer har forladt Fællesskabets område.
Et dokument indsendt af modtageren med de samme data som modtagelsesrapporten eller udførselsrapporten er et passende bevis, for så vidt angår første afsnit.
Når det passende bevis er godkendt af de kompetente myndigheder i afsendelsesmedlemsstaten, afslutter de bevægelsen i edb-systemet.
Artikel 29
1. Kommissionen vedtager foranstaltninger efter proceduren i artikel 43, stk. 2, for at fastlægge:
a)
struktur for og indhold af de meddelelser, der skal udveksles i overensstemmelse med artikel 21-25 mellem de personer og kompetente myndigheder, der er berørt af en bevægelse af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning
b)
regler og procedurer for udveksling af de i litra a) omhandlede meddelelser
c)
struktur for de papirdokumenter, der er nævnt i artikel 26 og 27.
2. Hver medlemsstat fastsætter de situationer, hvor edb-systemet kan anses for ikke at være tilgængeligt, og de regler og procedurer, der skal følges i sådanne situationer, med henblik på gennemførelsen af og i overensstemmelse med artikel 26 og 27.
AFDELING 3
Forenklede procedurer
Artikel 30
Medlemsstaterne kan indføre forenklede procedurer i forbindelse med bevægelser af punkafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning, som udelukkende finder sted på deres område, herunder mulighed for fritagelse for elektronisk overvågning af disse bevægelser.
Artikel 31
Der kan efter aftale og på betingelser fastsat af samtlige berørte medlemsstater indføres forenklede procedurer for hyppige og regelmæssige bevægelser af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning, som finder sted mellem to eller flere medlemsstaters område.
Denne bestemmelse omfatter også bevægelser gennem rørledninger.
KAPITEL V
PUNKTAFGIFTSPLIGTIGE VARERS BEVÆGELSE EFTER OVERGANG TIL FORBRUG OG BESKATNING HERAF
AFDELING 1
Anskaffelser foretaget af privatpersoner
Artikel 32
1. Punktafgiften for punktafgiftspligtige varer, som en privatperson anskaffer til eget brug og selv transporterer fra en medlemsstat til en anden, forfalder kun i den medlemsstat, hvor de punktafgiftspligtige varer anskaffes.
2. For at kunne fastslå, om de i stk. 1 omhandlede punktafgiftspligtige varer er bestemt til en privatpersons eget brug, skal medlemsstaterne mindst tage hensyn til følgende:
a)
den forretningsmæssige status hos den person, der er i besiddelse af de punktafgiftspligtige varer, og vedkommendes begrundelse for at være i besiddelse af dem
b)
stedet, hvor de punktafgiftspligtige varer befinder sig, eller, når det er relevant, den anvendte transportform
c)
ethvert dokument vedrørende de punktafgiftspligtige varer
d)
arten af de punktafgiftspligtige varer
e)
mængden af de punktafgiftspligtige varer.
3. Med henblik på anvendelsen af stk. 2, litra e), kan medlemsstaterne opstille vejledende mængder, men kun for at godtgøre ovennævnte forhold. Disse vejledende mængder må ikke være mindre end:
a)
for tobaksvarer:
-
cigaretter: 800 stk.
-
cerutter og cigarillos (cigarer med en maksimumsvægt på 3 g/stk.): 400 stk.
-
cigarer: 200 stk.
-
røgtobak: 1,0 kg
b)
for alkoholholdige drikkevarer:
-
spiritus: 10 l
-
mellemklasseprodukter: 20 l
-
vin: 90 l (heraf højst 60 l mousserende vin)
-
øl: 110 l.
4. Medlemsstaterne kan ligeledes fastsætte, at punktafgiften forfalder i forbrugsmedlemsstaten ved køb af mineralolier, der allerede er overgået til forbrug i en anden medlemsstat, hvis disse varer transporteres af en privatperson eller på dennes vegne ved anvendelse af atypiske transportformer.
I dette stykke betragtes som »atypisk transportform« andre måder at transportere brændstof på end i køretøjernes brændstoftanke eller i en egnet reservedunk samt andre måder at transportere flydende brændsel på end erhvervsmæssigt i tankbiler.
AFDELING 2
Oplægning i en anden medlemsstat
Artikel 33
1. Når punktafgiftspligtige varer, der allerede er overgået til forbrug i en medlemsstat, oplægges til erhvervsmæssige formål i en anden medlemsstat for at blive leveret eller anvendt der, pålægges de punktafgift, og punktafgiften forfalder i denne anden medlemsstat, jf. dog artikel 36, stk. 1.
I denne artikel forstås ved »oplægning til erhvervsmæssige formål« oplægning af punktafgiftspligtige varer foretaget af en anden person end en privatperson eller af en privatperson til andet end eget brug og transport foretaget af denne i overensstemmelse med artikel 32.
2. Betingelserne for punktafgiftens forfald og punktafgiftssatsen er dem, der gælder på forfaldsdatoen i denne anden medlemsstat.
3. Den person, der hæfter for betalingen af den forfaldne punktafgift, er alt efter de i stk. 1 nævnte tilfælde den person, der foretager leveringen, eller som oplægger de varer, der skal leveres, eller til hvem varerne skal leveres i den anden medlemsstat.
4. Når punktafgiftspligtige varer, som allerede er overgået til forbrug i en medlemsstat, flyttes inden for Fællesskabet til de i stk. 1 omhandlede formål, anses de ikke for at være oplagt til erhvervsmæssige formål, indtil de når bestemmelsesmedlemsstaten, forudsat at varebevægelsen sker på grundlag af formaliteterne i artikel 34, jf. dog artikel 38.
5. Punktafgiftspligtige varer, der er oplagt om bord på et skib eller fly, der sejler eller flyver mellem to medlemsstater, men som ikke er tilgængelige for salg, når skibet eller flyet befinder sig på en af medlemsstaternes område, anses ikke for at være oplagt til erhvervsmæssige formål i den pågældende medlemsstat.
6. Punktafgiften godtgøres eller eftergives efter anmodning i den medlemsstat, hvor overgangen til forbrug fandt sted, hvis de kompetente myndigheder i den anden medlemsstat konstaterer, at punktafgiften er forfaldet og er blevet opkrævet i den pågældende medlemsstat.
Artikel 34
1. I de situationer, der er omhandlet i artikel 33, stk. 1, flyttes de punktafgiftspligtige varer mellem de forskellige medlemsstaters områder på grundlag af et ledsagedokument, der indeholder de vigtigste oplysninger fra det i artikel 21, stk. 1, omhandlede dokument.
Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 43, stk. 2, foranstaltninger til fastlæggelse af ledsagedokumentets form og indhold.
2. De personer, der er omhandlet i artikel 33, stk. 3, skal overholde følgende bestemmelser:
a)
inden afsendelsen af varerne indgive en angivelse til de kompetente myndigheder i bestemmelsesmedlemsstaten og stille sikkerhed for betaling af punktafgiften
b)
betale bestemmelsesmedlemsstatens punktafgifter efter den procedure, der er fastsat af denne medlemsstat
c)
acceptere enhver kontrolforanstaltning, der gør det muligt for de kompetente myndigheder i bestemmelsesmedlemsstaten at sikre sig, at de punktafgiftspligtige varer faktisk er modtaget, og at den forfaldne punktafgift for varerne er blevet betalt.
Bestemmelsesmedlemsstaten kan i de situationer og på de betingelser, den fastlægger, forenkle eller indrømme en undtagelse fra bestemmelserne i litra a). I så fald underretter den Kommissionen, der underretter de andre medlemsstater.
Artikel 35
1. Når punktafgiftspligtige varer, der allerede er overgået til forbrug i en medlemsstat, sendes til et bestemmelsessted i denne medlemsstat via en anden medlemsstats område, gælder følgende krav:
a)
en sådan varebevægelse skal finde sted på grundlag af ledsagedokumentet, jf. artikel 34, stk. 1, og anvende en passende rute
b)
afsenderen skal forud for afsendelse af de punktafgiftspligtige varer indgive en angivelse til de kompetente myndigheder på afgangsstedet
c)
modtageren skal attestere modtagelsen af varerne efter de regler, der er fastlagt af de kompetente myndigheder på bestemmelsesstedet
d)
afsender og modtager skal acceptere enhver kontrolforanstaltning, der gør det muligt for deres egne kompetente myndigheder at sikre sig, at varerne faktisk er modtaget.
2. Forsendes punktafgiftspligtige varer hyppigt og regelmæssigt på de i stk. 1 nævnte betingelser, kan de berørte medlemsstater efter aftale og på betingelser, de fastsætter, forenkle bestemmelserne i stk. 1.
AFDELING 3
Fjernsalg
Artikel 36
1. Punktafgiftspligtige varer, der allerede er overgået til forbrug i en medlemsstat, som indkøbes af en person, der ikke er en godkendt oplagshaver eller en registreret modtager, etableret i en anden medlemsstat og ikke udøver selvstændig økonomisk virksomhed, og som fremsendes eller transporteres direkte eller indirekte af sælgeren eller på dennes vegne til en anden medlemsstat, pålægges punktafgift i bestemmelsesmedlemsstaten.
I denne artikel forstås ved »bestemmelsesmedlemsstaten« den medlemsstat, hvortil varerne ankommer efter forsendelse eller transport.
2. I det i stk. 1 nævnte tilfælde forfalder punktafgiften i bestemmelsesmedlemsstaten, når de punktafgiftspligtige varer leveres. Betingelserne for punktafgiftens forfald og punktafgiftssatsen er dem, der gælder på den dato, hvor afgiften forfalder.
Punktafgiften betales efter den procedure, der er fastlagt af bestemmelsesmedlemsstaten.
3. Sælger er den person, der hæfter for betaling af punktafgiften i bestemmelsesmedlemsstaten.
Bestemmelsesmedlemsstaten kan imidlertid fastsætte, at den person, der hæfter for betalingen, er en fiskal repræsentant, der er etableret i bestemmelsesmedlemsstaten og godkendt af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, eller, i tilfælde hvor sælgeren ikke har overholdt bestemmelserne i stk. 4, litra a), modtageren af de punktafgiftspligtige varer.
4. Sælgeren eller den fiskale repræsentant skal overholde følgende bestemmelser:
a)
inden afsendelsen af de afgiftspligtige varer registrere sin identitet og stille sikkerhed for betaling af punktafgiften hos det kompetente kontor, der af bestemmelsesmedlemsstaten er specifikt udpeget, på betingelser, som bestemmelsesmedlemsstaten fastsætter
b)
erlægge punktafgiften på det i litra a) omhandlede kontor efter de punktafgiftspligtige varers ankomst
c)
føre en fortegnelse over vareleveringer.
De berørte medlemsstater kan på de betingelser, de fastsætter, forenkle disse bestemmelser på grundlag af bilaterale aftaler.
5. I det i stk. 1 nævnte tilfælde godtgøres eller eftergives punktafgiften i den første medlemsstat på sælgers anmodning, såfremt sælger eller dennes fiskale repræsentant har fulgt proceduren i stk. 4.
6. Medlemsstaterne kan fastsætte specifikke gennemførelsesbestemmelser vedrørende stk. 1-5 for punktafgiftspligtige varer, der er omfattet af særlige nationale distributionsordninger.
AFDELING 4
Ødelæggelser og tab
Artikel 37
1. I de i artikel 33, stk. 1, og artikel 36, stk. 1, nævnte situationer, hvor de punktafgiftspligtige varer bliver totalt ødelagt eller går uigenkaldeligt tabt under transport i en anden medlemsstat end den medlemsstat, hvor de er overgået til forbrug, som følge af disse varers art, som følge af hændelige omstændigheder eller force majeure eller efter tilladelse fra denne medlemsstats kompetente myndigheder, forfalder afgiften ikke i denne medlemsstat.
Total ødelæggelse eller uigenkaldeligt tab af de pågældende punktafgiftspligtige varer skal bevises på tilfredsstillende vis over for de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor den totale ødelæggelse eller det uigenkaldelige tab fandt sted, eller hvis det ikke er muligt at fastslå, hvor tabet fandt sted, hvor det blev opdaget.
Den i henhold til artikel 34, stk. 2, litra a), eller artikel 36, stk. 4, litra a), stillede sikkerhed frigives.
2. Hver medlemsstat fastlægger sine egne regler og betingelser for, hvordan de i stk. 1 nævnte tab fastslås.
AFDELING 5
Uregelmæssigheder under punktafgiftspligtige varers bevægelser
Artikel 38
1. Hvis der er opstået en uregelmæssighed under en bevægelse af punktafgiftspligtige varer i overensstemmelse med artikel 33, stk. 1, eller artikel 36, stk. 1, i en anden medlemsstat end den medlemsstat, hvor de er overgået til forbrug, pålægges de punktafgift, og punktafgiften forfalder i den medlemsstat, hvor uregelmæssigheden opstod.
2. Hvis der er konstateret en uregelmæssighed under en bevægelse af punktafgiftspligtige varer i overensstemmelse med artikel 33, stk. 1, eller artikel 36, stk. 1, i en anden medlemsstat end den medlemsstat, hvor de er overgået til forbrug, og det ikke er muligt at fastslå, hvor uregelmæssigheden opstod, anses den for at være opstået og punktafgiften for at være forfalden i den medlemsstat, hvor den blev konstateret.
Hvis det inden udløbet af en periode på tre år fra datoen for anskaffelsen af de punktafgiftspligtige varer påvises, i hvilken medlemsstat uregelmæssigheden faktisk opstod, finder bestemmelserne i stk. 1 dog anvendelse.
3. Punktafgiften erlægges af den person, der stillede sikkerhed for betaling heraf i overensstemmelse med artikel 34, stk. 2, litra a), eller artikel 36, stk. 4, litra a), og af enhver person, der deltog i uregelmæssigheden.
De kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor de punktafgiftspligtige varer er overgået til forbrug, godtgør eller eftergiver efter anmodning punktafgiften, når den er blevet opkrævet i den medlemsstat, hvor uregelmæssigheden opstod eller blev konstateret. De kompetente myndigheder i bestemmelsesmedlemsstaten frigiver den stillede sikkerhed i overensstemmelse med artikel 34, stk. 2, litra a), eller artikel 36, stk. 4, litra a).
4. I denne artikel forstås ved »en uregelmæssighed« en situation opstået under en bevægelse af punktafgiftspligtige varer under artikel 33, stk. 1, eller artikel 36, stk. 1, der ikke er omfattet af artikel 37, og som følge af hvilken en bevægelse eller en del af en bevægelse af punktafgiftspligtige varer ikke er ophørt behørigt.
KAPITEL VI
ANDET
AFDELING 1
Mærker
Artikel 39
1. Med forbehold af artikel 7, stk. 1, kan medlemsstaterne kræve, at punktafgiftspligtige varer forsynes med afgiftsmærker eller nationale godkendelsesmærker, som anvendes til skattemæssige formål, på det tidspunkt, hvor de overgår til forbrug på deres område, eller i det tilfælde, der er omhandlet i artikel 33, stk. 1, første afsnit, og artikel 36, stk. 1, når de kommer ind på deres område.
2. Medlemsstater, der kræver anvendelse af afgiftsmærker eller nationale godkendelsesmærker, jf. stk. 1, er forpligtet til at stille dem rådighed for de godkendte oplagshavere i de øvrige medlemsstater. Den enkelte medlemsstat kan dog fastsætte, at mærkerne skal stilles til rådighed for en fiskal repræsentant, som er godkendt af denne medlemsstats kompetente myndigheder.
3. Med forbehold af andre bestemmelser, som medlemsstaterne måtte fastsætte for at sikre en korrekt anvendelse af nærværende artikel og undgå unddragelse, undgåelse eller misbrug, påser de, at afgiftsmærker eller nationale godkendelsesmærker, jf. stk. 1, ikke skaber hindringer for den fri bevægelighed af punktafgiftspligtige varer.
Når sådanne mærker påsættes punktafgiftspligtige varer, skal ethvert beløb, der betales eller stilles som sikkerhed for at få mærkerne, bortset fra omkostninger i forbindelse med deres udstedelse, godtgøres, eftergives eller frigives af den medlemsstat, som udstedte dem, hvis punktafgiften er forfaldet og er blevet opkrævet i en anden medlemsstat.
Den medlemsstat, som har udstedt mærkerne, kan dog stille den betingelse for godtgørelsen, eftergivelsen eller frigivelsen af det beløb, der er betalt eller stillet som sikkerhed, at det til dens kompetente myndigheders tilfredshed bevises, at de er blevet fjernet eller tilintetgjort.
4. Afgiftsmærkerne eller de nationale godkendelsesmærker, jf. stk. 1, gælder i den medlemsstat, der har udstedt dem. Medlemsstaterne kan dog gensidigt anerkende hinandens mærker.
AFDELING 2
Mindre vinproducenter
Artikel 40
1. Medlemsstaterne kan fritage mindre vinproducenter fra kravene i kapitel III og IV samt fra andre krav i forbindelse med varebevægelser og kontrol. Når sådanne mindre producenter selv foretager transaktioner inden for Fællesskabet, skal de underrette deres kompetente myndigheder herom og overholde bestemmelserne i Kommissionens forordning (EF) nr. 884/2001 af 24. april 2001 om gennemførelsesbestemmelser for dokumenter, der ledsager vinprodukter ved transport, og om til- og afgangsbøger i vinsektoren (14).
2. Hvis mindre vinproducenter er fritaget for krav i henhold til stk. 1, skal modtageren ved hjælp af det dokument, der kræves i forordning (EF) nr. 884/2001, eller ved en henvisning til det, underrette de kompetente myndigheder i bestemmelsesmedlemsstaten om de modtagne vinleverancer.
3. I denne artikel forstås ved »mindre vinproducenter« personer, der i gennemsnit producerer under 1 000 hl vin om året.
AFDELING 3
Forsyninger til skibe og fly
Artikel 41
Indtil Rådet har vedtaget fællesskabsbestemmelser om forsyninger til skibe og fly, kan medlemsstaterne opretholde deres nationale bestemmelser om fritagelse for sådanne forsyninger.
AFDELING 4
Særlige ordninger
Artikel 42
Medlemsstater, der har indgået en aftale om ansvaret for bygning eller vedligeholdelse af en grænsebro, kan vedtage foranstaltninger, der fraviger bestemmelserne i dette direktiv, for at forenkle proceduren for opkrævning af punktafgiften på punktafgiftspligtige varer, der anvendes til bygning og vedligeholdelse af denne bro.
I forbindelse med disse foranstaltninger anses den bro og de byggesteder, der er omhandlet i aftalen, for at være en del af den medlemsstats område, der er ansvarlig for bygning eller vedligeholdelse af broen i henhold til aftalen.
De pågældende medlemsstater meddeler disse foranstaltninger til Kommissionen, som underretter de andre medlemsstater.
KAPITEL VII
PUNKTAFGIFTSUDVALGET
Artikel 43
1. Kommissionen bistås af et udvalg benævnt »Punktafgiftsudvalget«.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF, fastsættes til tre måneder.
Artikel 44
Ud over opgaver i henhold til artikel 43 undersøger Punktafgiftsudvalget de spørgsmål om anvendelsen af fællesskabsbestemmelserne om punktafgifter, der rejses af udvalgets formand enten på eget initiativ eller på anmodning af en medlemsstats repræsentant.
KAPITEL VIII
OVERGANGSBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 45
1. Senest den 1. april 2013 skal Kommissionen forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om gennemførelsen af edb-systemet og navnlig om de i artikel 21, stk. 6, nævnte forpligtelser samt om de procedurer, der skal anvendes, hvis systemet ikke er tilgængeligt.
2. Senest den 1. april 2015 skal Kommissionen forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om gennemførelsen af dette direktiv.
3. De i stk. 1 og 2 omhandlede rapporter baseres navnlig på oplysningerne fra medlemsstaterne.
Artikel 46
1. Indtil den 31. december 2010 kan afsendelsesmedlemsstaterne fortsat tillade, at bevægelser af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning bliver indledt på grundlag af de formaliteter, der er fastsat i artikel 15, stk. 6, og artikel 18 i direktiv 92/12/EØF.
Sådanne varebevægelser samt afslutningen heraf er omfattet af bestemmelserne i første afsnit samt af artikel 15, stk. 4 og 5, og artikel 19 i direktiv 92/12/EØF. Artikel 15, stk. 4, i nævnte direktiv finder anvendelse på alle kautionister, der er udpeget i overensstemmelse med artikel 18, stk. 1 og 2, i nærværende direktiv.
Artikel 21-27 i nærværende direktiv finder ikke anvendelse på disse varebevægelser.
2. Bevægelser af punktafgiftspligtige varer, som blev indledt inden den 1. april 2010, gennemføres og afsluttes i overensstemmelse med bestemmelserne i direktiv 92/12/EØF.
Nærværende direktiv finder ikke anvendelse på disse bevægelser.
Artikel 47
1. Direktiv 92/12/EØF ophæves med virkning fra den 1. april 2010.
Det anvendes dog fortsat inden for de grænser og til de formål, der er fastlagt i artikel 46.
2. Henvisninger til det ophævede direktiv gælder som henvisninger til nærværende direktiv.
Artikel 48
1. Medlemsstaterne vedtager og offentliggør senest den 1. januar 2010 de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv fra den 1. april 2010. De meddeler straks Kommissionen teksten til disse love og administrative bestemmelser med en sammenligningstabel, som viser sammenhængen mellem de pågældende love og bestemmelser og dette direktiv.
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 49
Dette direktiv træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 50
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. december 2008.
A TANÁCS 2008/118/EK IRÁNYELVE
(2008. december 16.)
a jövedéki adóra vonatkozó általános rendelkezésekről és a 92/12/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 93. cikkére,
tekintettel a Bizottság javaslatára,
tekintettel az Európai Parlament véleményére (1),
tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (2),
mivel:
(1)
A jövedékiadó-köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről, valamint e termékek tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről szóló, 1992. február 25-i 92/12/EGK tanácsi irányelvet (3) többször lényegesen módosították. Mivel további módosításokra van szükség, az átláthatóság érdekében helyette újat kell alkotni.
(2)
A belső piac megfelelő működésének biztosításához szükséges, hogy a 92/12/EGK irányelv hatálya alá tartozó termékeket (a továbbiakban: a jövedéki termékek) terhelő jövedéki adó kivetésének feltételei összehangoltak maradjanak.
(3)
Helyénvaló meghatározni az ezen irányelv hatálya alá tartozó jövedéki termékeket, és indokolt e célból a cigaretták adójának közelítéséről szóló, 1992. október 19-i 92/79/EGK tanácsi irányelvre (4), a cigarettán kívüli dohánygyártmány adójának közelítéséről szóló, 1992. október 19-i 92/80/EGK tanácsi irányelvre (5), az alkohol és az alkoholtartalmú italok jövedéki adója szerkezetének összehangolásáról szóló, 1992. október 19-i 92/83/EGK tanácsi irányelvre (6), az alkohol és az alkoholtartalmú italok jövedékiadó-mértékének közelítéséről szóló, 1992. október 19-i 92/84/EGK tanácsi irányelvre (7), a dohánygyártmányok fogyasztását érintő, a forgalmi adón kívüli egyéb adókról szóló, 1995. november 27-i 95/59/EK tanácsi irányelvre (8), valamint az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27-i 2003/96/EK tanácsi irányelvre (9) utalni.
(4)
A jövedéki termékeket egyéb, különleges célú közvetett adók is terhelhetik. Ilyen esetekben azonban, valamint annak érdekében, hogy a közvetett adókra vonatkozó közösségi jogszabályok hatékony érvényesülése ne kerüljön veszélybe, a tagállamoknak meg kell felelniük a szóban forgó jogszabályok egyes lényeges elemeinek.
(5)
A szabad mozgás biztosítása érdekében a jövedéki termékeken kívüli termékek adóztatása nem járhat a határátlépéshez kapcsolódó alakiságokkal.
(6)
Biztosítani kell az alakiságok elvégzését, ha jövedéki termékeket a Közösség vámterületének részeként meghatározott, azonban ezen irányelv hatálya alá nem tartozó területekről szállítanak a Közösség vámterületének részét képező és ezen irányelv hatálya alá tartozó területekre.
(7)
Miután a közösségi vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i 2913/92/EGK tanácsi rendeletnek (10) a felfüggesztési eljárásokra vonatkozó szabályai megfelelően rendezik az e rendelet hatálya alá tartozó jövedéki termékek ellenőrzését, nem szükséges külön jövedéki ellenőrzési rendszert alkalmazni mindaddig, amíg a jövedéki termékek közösségi vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés hatálya alatt állnak.
(8)
Mivel a belső piac megfelelő működésének érdekében továbbra is biztosítani kell, hogy a jövedéki adó fogalma és kivetésének feltételei minden tagállamban azonosak legyenek, közösségi szinten egyértelművé kell tenni, hogy mely időponttól kezdődik a jövedéki termékek szabad forgalomba bocsátása, és kit terhel jövedékiadó-fizetési kötelezettség.
(9)
Mivel a jövedéki adó meghatározott termékek fogyasztását terheli, nem vethető ki a bizonyos körülmények között megsemmisült vagy helyrehozhatatlanul károsodott jövedéki termékekre.
(10)
Az adó beszedésére és visszatérítésére vonatkozó rendelkezések befolyásolják a belső piac működését, ezért meg kell felelniük a hátrányos megkülönböztetéstől való mentesség kritériumainak.
(11)
Szabálytalanság esetén a jövedéki adót abban a tagállamban kell kivetni, amelynek területén a szabad forgalomba bocsátást eredményező szabálytalanságot elkövették, illetve ha a szabálytalanság elkövetésének helye nem állapítható meg, akkor a szabálytalanság észlelésének helye szerinti tagállamban. Amennyiben a jövedéki termékek nem érkeznek meg rendeltetési helyükre, és nem észleltek szabálytalanságot, indokolt a termékek feladási helye szerinti tagállamot a szabálytalanság elkövetési helye szerinti tagállamnak tekinteni.
(12)
Célszerű, hogy a visszatérítés ezen irányelvben előírt esetein kívül a tagállamok akkor is visszatéríthessék a szabad forgalomba bocsátott jövedéki termékek után befizetett adót, ha ez nem ellentétes az irányelv céljaival.
(13)
A jövedékiadó-mentes szállítások szabályait és feltételeit továbbra is összehangoltnak kell lenniük. A más tagállamban lévő szervezetek számára történő szállítások mentesítése esetén adómentességi igazolás használatát indokolt előírni.
(14)
A csalás és a visszaélés elkerülése érdekében egyértelműen meg kell határozni azokat az eseteket, amikor a Közösség területét elhagyó utasok adómentesen vásárolhatnak. Mivel a szárazföldön közlekedő személyek gyakrabban és szabadabban mozoghatnak, mint a hajón vagy légi járművön utazók, a szárazföldi közlekedés esetében lényegesebb nagyobb annak a kockázata, hogy az utazó nem tartja be a vám- és adómentesen behozható mennyiségekre vonatkozó előírásokat, következésképpen a szárazföldi közlekedés tekintetében lényegesen nagyobb a vámhatóságokra nehezedő ellenőrzési teher. Ezért elő kell írni, hogy a szárazföldi határokon nem engedélyezhető a jövedékiadó-mentes árusítás, amint az a legtöbb tagállamban már most is gyakorlat. Átmeneti időszakról kell azonban rendelkezni, amely alatt a tagállamok továbbra is mentesíthetik a jövedéki adó alól a harmadik országokkal alkotott szárazföldi határon található, meglévő vámmentes üzletekben értékesített termékeket.
(15)
Mivel az adó beszedése érdekében a jövedéki termékek előállítására és raktározására szolgáló létesítményeket ellenőrizni szükséges, az ellenőrzés megkönnyítése érdekében szükséges az illetékes hatóságok engedélyéhez kötött adóraktárakból álló rendszert fenntartani.
(16)
Szükséges továbbá azon követelmények meghatározása, amelyeknek az adóraktár engedélyesének és az ilyen jogállással nem rendelkező kereskedőknek meg kell felelniük.
(17)
A szabad forgalomba bocsátásuk előtt a jövedéki termékeknek a jövedéki adó felfüggesztésével szabadon kell tudni mozogni. Ezt a mozgást engedélyezni kell az adóraktárból különböző rendeltetési helyekre, különösen másik adóraktárba vagy ezen irányelv szempontjából azzal egyenértékű helyekre.
(18)
Engedélyezni kell továbbá a jövedéki termékeknek adófelfüggesztéssel az importálás helyéről az említett fenti helyekre történő szabad szállítását, és rendelkezni kell azon személyek jogállásáról, akik e termékeket az importálás helyéről feladhatják, de nem birtokolhatják.
(19)
A jövedéki adónak a jövedékitermék-szállítás le nem zárulása esetére történő biztosítása érdekében a tagállamoknak biztosítékot kell megkövetelniük, amelyet a feladó adóraktár-engedélyesnek, vagy a bejegyzett feladónak, vagy, amennyiben a feladó tagállam ezt engedélyezi, a szállításban érintett egyéb személynek kell nyújtania a tagállamok által meghatározott feltételekkel.
(20)
A tagállamok által meghatározott mértékű adó beszedésének biztosítása érdekében az illetékes hatóságoknak módjában kell állnia, hogy figyelemmel kísérjék a jövedéki termékek szállítását, ezért indokolt rendelkezni az ilyen termékek nyomonkövetési rendszeréről.
(21)
Ebből a célból helyénvaló a jövedéki termékek mozgásának és felügyeletének számítógépesítéséről szóló, 2003. június 16-i 1152/2003/EK európai parlamenti és tanácsi határozattal (11) létrehozott számítógépes rendszert igénybe venni. E rendszer használata, a papíralapú megoldásokkal ellentétben, felgyorsítja a szükséges alakiságok elvégzését, és könnyebbé teszi a jövedékiadó-felfüggesztéssel szállított jövedéki termékek szállításának nyomon követését.
(22)
Helyénvaló meghatározni azt az eljárást, amelynek keretében a kereskedőknek tájékoztatniuk kell a tagállamok adóhatóságait a feladott vagy átvett jövedékitermék-szállítmányokról. Tekintettel kell lenni azon címzettek helyzetére is, amelyek nem csatlakoztak a számítógépes rendszerhez, de fogadhatnak adófelfüggesztéssel szállított jövedéki termékeket.
(23)
Abból a célból, hogy a jövedéki adó felfüggesztésével történő szállításokra vonatkozó szabályok megfelelően érvényesüljenek, egyértelművé kell tenni a szállítás megkezdésének és befejezésének, valamint a kapcsolódó kötelezettségek teljesítésének feltételeit.
(24)
Meg kell határozni a számítógépes rendszer elérhetetlensége esetén követendő eljárást.
(25)
A tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy külön rendelkezéseket alkossanak a teljes egészében a területükön lebonyolított adófelfüggesztéssel érintett jövedékitermék-szállításokról, illetve hogy az egyszerűsítés érdekében más tagállamokkal kétoldalú megállapodásokat kössenek.
(26)
Indokolt - az általános szerkezet módosítása nélkül - egyértelművé tenni a valamely tagállamban már megfizetett jövedéki adójú termékek szállítására vonatkozó adózási és eljárási szabályokat.
(27)
A magánszemélyek által saját használatra beszerzett és általuk egy másik tagállamba szállított jövedéki termékek jövedéki adóját - a belső piacot szabályozó alapelv értelmében - a termékek beszerzési helye szerinti tagállamban kell megfizetni.
(28)
Ha a valamely tagállamban már szabad forgalomba bocsátott jövedéki terméket kereskedelmi célból egy másik tagállamban birtokolják, meg kell határozni, hogy a jövedéki adó megfizetésére vonatkozó kötelezettség ez utóbbiban keletkezik. Ebből a célból különösen a „kereskedelmi cél” fogalmát kell meghatározni.
(29)
Adóraktár-engedélyesnek, bejegyzett címzettnek, illetve független gazdasági tevékenységet folytató személynek nem minősülő személyek által beszerzett, és közvetlenül vagy közvetve az eladó által vagy annak megbízásából feladott vagy szállított jövedéki termékek esetében a jövedéki adót a rendeltetési hely szerinti tagállamban kell megfizetni, és rendelkezni kell az eladó által követendő eljárásról.
(30)
A tagállamok közötti érdekütközés és a kettős adóztatás elkerülése érdekében a valamely tagállamban már szabad forgalomba bocsátott jövedéki termékek Közösségen belüli szállítása esetén rendelkezni kell azokról a helyzetekről, amelyek során a jövedéki termékekkel kapcsolatban - szabad forgalomba bocsátásukat követően - szabálytalanság merülhet fel.
(31)
A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a szabad forgalomba bocsátott termékeket adóügyi jelzéssel vagy nemzeti azonosító jellel kell ellátni. E jelzések és jelek használata nem akadályozhatja a Közösségen belüli kereskedelmet.
Mivel az ilyen jelzések és jelek használata nem vezethet kettős adózási teherhez, egyértelművé kell tenni, hogy a megszerzésükért kifizetett összeget vagy letett biztosítékot a jelzést kibocsátó tagállamnak vissza kell térítenie, el kell engednie vagy fel kell szabadítania, ha a jövedéki adót más tagállamban vetik ki és szedik be.
Mindazonáltal a visszaélések megelőzése érdekében az ilyen jelzéseket és jeleket kibocsátó tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy azok eltávolítását vagy megsemmisítését igazoló bizonyíték nyújtásához köthessék a visszatérítést, az elengedést vagy a felszabadítást.
(32)
A jövedéki termékek szállításához és ellenőrzéséhez fűződő általános követelmények teljesítése aránytalan terhet jelenthet a kisüzemi bortermelők számára. Ezért indokolt lehetővé tenni, hogy a tagállamok mentesítsék ezeket a termelőket egyes követelmények alól.
(33)
Figyelembe kell venni, hogy a hajók és légi járművek fedélzeti készletéül szolgáló jövedéki termékek tekintetében még nem született megfelelő közös megközelítés.
(34)
A tagállamok közötti határon átívelő hidak építéséhez és karbantartásához használt jövedéki termékeket illetően az érintett tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy az adminisztratív terhek csökkentése érdekében az egyik tagállamból egy másik tagállamba szállított jövedéki termékekre vonatkozó rendes szabályoktól és eljárásoktól eltérő intézkedéseket hozhassanak.
(35)
Az ezen irányelv végrehajtásához szükséges intézkedéseket a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozattal (12) összhangban kell elfogadni.
(36)
A jövedékiadó-felfüggesztéssel szállított termékek ellenőrzésére szolgáló számítógépes rendszerhez való alkalmazkodás érdekében a tagállamok számára átmeneti időszakot kell biztosítani úgy, hogy ezalatt az említett szállításokra továbbra is a 92/12/EGK irányelvben meghatározott követelmények vonatkozzanak.
(37)
Mivel ezen irányelv célját, nevezetesen a jövedéki adó egyes vonatkozásaival kapcsolatos közös szabályozás megteremtését a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért annak léptéke és hatásai miatt az közösségi szinten jobban megvalósítható, a Közösség intézkedéseket hozhat a Szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez az irányelv nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
I. FEJEZET
ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK
1. cikk
(1) Ezen irányelv általános rendelkezéseket állapít meg a jövedéki adóra vonatkozóan, amely közvetlen vagy közvetett módon az alábbi termékek (a továbbiakban: a jövedéki termékek) fogyasztását terheli:
a)
a 2003/96/EK irányelv hatálya alá tartozó energiatermékek és villamos energia;
b)
a 92/83/EGK és a 92/84/EGK irányelv hatálya alá tartozó alkohol és alkoholtartalmú italok;
c)
a 95/59/EK, a 92/79/EGK és a 92/80/EGK irányelv hatálya alá tartozó dohánygyártmányok.
(2) A jövedéki termékekre a tagállamok speciális célú egyéb közvetett adókat is kivethetnek, amennyiben azok megfelelnek a jövedéki adó és a hozzáadottérték-adó esetében alkalmazandó, az adóalap meghatározására, az adó kiszámítására, kivetésére és ellenőrzésére vonatkozó közösségi adószabályoknak, nem értve ide a mentességekre vonatkozó rendelkezéseket.
(3) A tagállamok adót vethetnek ki:
a)
jövedéki terméknek nem minősülő termékekre;
b)
szolgáltatásnyújtásra, ideértve a jövedéki termékekkel kapcsolatos szolgáltatások nyújtását is, amelyek forgalmi adóként nem határozhatók meg.
Az ilyen adók kivetése azonban nem járhat a határátlépéshez kapcsolódó alakiságokkal a tagállamok közötti kereskedelemben.
2. cikk
A jövedéki termékekre jövedéki adókötelezettség keletkezik:
a)
a Közösségen belüli előállításukkor, adott esetben ideértve a kitermelésüket is;
b)
a Közösség területére történő importálásukkor.
3. cikk
(1) A hatályos közösségi vámrendelkezésekben az áruknak a Közösség vámterületére történő beléptetésére megállapított alakiságokat értelemszerűen alkalmazni kell a jövedéki termékeknek az 5. cikk (2) bekezdésében említett területekről a Közösség területére történő beléptetésekor is.
(2) A hatályos közösségi vámrendelkezésekben az áruknak a Közösség vámterületéről történő kiléptetésére megállapított alakiságokat értelemszerűen alkalmazni kell a jövedéki termékeknek a Közösségből az 5. cikk (2) bekezdésében említett területekre történő kiléptetésére is.
(3) Az (1) és a (2) bekezdéstől eltérően Finnország a jövedéki termékeknek a 4. cikk (2) bekezdése értelmében vett saját területe, illetve az 5. cikk (2) bekezdésének c) pontjában említett terület közötti szállítására vonatkozóan alkalmazhatja a 4. cikk (2) bekezdése értelmében vett saját területén történő szállítására vonatkozó eljárásokat.
(4) A III. és a IV. fejezet nem alkalmazandó a vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés hatálya alatt álló jövedéki termékekre.
4. cikk
Ezen irányelv és végrehajtási rendelkezései alkalmazásában az alábbi fogalommeghatározásokat kell alkalmazni:
1.
„adóraktár engedélyese”: az a természetes vagy jogi személy, aki, illetve amely valamely tagállam illetékes hatóságaitól engedélyt kapott, hogy üzleti tevékenysége során adófelfüggesztés alatt adóraktárban jövedéki terméket állítson elő, dolgozzon fel, tároljon, vegyen át vagy adjon fel;
2.
„tagállam” és „tagállam területe”: a Közösség valamely tagállamának az a területe, amelyre a Szerződés - annak 299. cikke értelmében - alkalmazandó, kivéve a harmadik területeket;
3.
„a Közösség” és „a Közösség területe”: a tagállamoknak a 2. pont szerint meghatározott területe;
4.
„harmadik terület”: az 5. cikk (2) és (3) bekezdésében említett területek;
5.
„harmadik ország”: minden olyan állam vagy terület, amelyre a Szerződés nem vonatkozik;
6.
„vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés”: a 2913/92/EGK rendelet szerinti, a Közösség vámterületére, vámszabad területre vagy vámszabad raktárba beléptetett vagy átmeneti megőrzés alá vont nem közösségi áruk vámfelügyeletével kapcsolatos különleges eljárások bármelyike, továbbá az e rendelet 84. cikke (1) bekezdésének a) pontjában említett intézkedések bármelyike;
7.
„adófelfüggesztés”: vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés hatálya alá nem tartozó jövedéki termék előállítására, feldolgozására, tárolására vagy szállítására alkalmazott, a jövedéki adót felfüggesztő eljárás vagy intézkedés;
8.
„jövedéki termékek importálása”: jövedéki termékeknek a Közösség területére való behozatala, kivéve, ha e termékeket a Közösség területére való behozatalukkor vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés hatálya alá vonják, illetve az ilyen termékek vámfelfüggesztési eljárás vagy intézkedés alól történő kivonása;
9.
„bejegyzett címzett”: olyan természetes vagy jogi személy, aki, illetve amely a rendeltetési hely szerinti tagállam illetékes hatóságaitól engedélyt kapott, hogy üzleti tevékenysége során, az általuk meghatározott feltételeket betartva a jövedékiadó-felfüggesztéssel más tagállamból szállított jövedéki terméket átvegyen;
10.
„bejegyzett feladó”: olyan természetes vagy jogi személy, aki, illetve amely az importáló tagállam illetékes hatóságaitól kizárólag arra kapott engedélyt, hogy jövedéki terméket üzleti tevékenysége során, az e hatóságok által meghatározott feltételeket betartva a 2913/92/EGK rendelet 79. cikke szerinti szabad forgalomba bocsátást követően adófelfüggesztés keretében feladjon;
11.
„adóraktár”: az a hely, ahol az adóraktár helye szerinti tagállam illetékes hatóságai által megállapított feltételek szerint az adóraktár engedélyese üzleti tevékenysége során jövedéki terméket adófelfüggesztés alatt előállít, feldolgoz, tárol, átvesz vagy felad.
5. cikk
(1) Ezt az irányelvet és az 1. cikkben említett irányelveket a Közösség területén kell alkalmazni.
(2) Ez az irányelv és az 1. cikkben említett irányelvek nem alkalmazandók a Közösség vámterületének részét képező következő területekre:
a)
a Kanári-szigetek;
b)
Franciaország tengerentúli megyéi;
c)
az Åland-szigetek;
d)
a Csatorna-szigetek.
(3) Ez az irányelv és az 1. cikkben említett irányelvek nem alkalmazandók a Szerződés 299. cikke (4) bekezdésének hatálya alá eső területekre, sem a Közösség vámterületének részét nem képező egyéb következő területekre:
a)
Helgoland szigete;
b)
Büsingen területe;
c)
Ceuta;
d)
Melilla;
e)
Livigno;
f)
Campione d’Italia;
g)
a Luganói-tó olasz vizei.
(4) Spanyolország nyilatkozat útján értesítést adhat, hogy a nyilatkozat letétbe helyezését követő második hónap első napjától kezdődően ezen irányelv és az 1. cikkben említett irányelvek alkalmazandók a Kanári-szigetekre - a különlegesen nagy távolsághoz való alkalmazkodáshoz szükséges intézkedésekre is figyelemmel - az 1. cikkben említett termékek mindegyike vagy egy része vonatkozásában.
(5) Franciaország nyilatkozat útján értesítést adhat, hogy a nyilatkozat letétbe helyezését követő második hónap első napjától kezdődően ezen irányelv és az 1. cikkben említett irányelvek alkalmazandók tengerentúli megyéire - a különlegesen nagy távolsághoz való alkalmazkodáshoz szükséges intézkedésekre is figyelemmel - az 1. cikkben említett termékek mindegyike vagy egy része vonatkozásában.
(6) Ezen irányelv rendelkezései nem akadályozzák Görögországot abban, hogy fenntartsa az Athosz-hegy vonatkozásában a görög alkotmány 105. cikkében biztosított különleges jogállást.
6. cikk
(1) Figyelembe véve a Franciaországgal, Olaszországgal, Ciprussal és az Egyesült Királysággal kötött egyezményeket és szerződéseket, ezen irányelv alkalmazásában nem minősül harmadik országnak a Monacói Hercegség, San Marino, az Egyesült Királyság felségterületéhez tartozó akrotíri és dhekeliai támaszpont és a Man-sziget.
(2) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy:
a)
a Monacói Hercegség területéről kiinduló vagy oda irányuló jövedékitermék-szállítások azonos elbánásban részesüljenek a Franciaországból kiinduló vagy oda irányuló szállításokkal;
b)
a San Marinóból kiinduló vagy oda irányuló jövedékitermék-szállítások azonos elbánásban részesüljenek az Olaszországból kiinduló vagy oda irányuló szállításokkal;
c)
az Egyesült Királyság felségterületéhez tartozó akrotíri és dhekeliai támaszpontról kiinduló vagy oda irányuló jövedékitermék-szállítások azonos elbánásban részesüljenek a Ciprusról kiinduló vagy oda irányuló szállításokkal;
d)
a Man-sziget területéről kiinduló vagy oda irányuló jövedékitermék-szállítások azonos elbánásban részesüljenek az Egyesült Királyságból kiinduló vagy oda irányuló szállításokkal.
(3) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy a Jungholzból és a Mittelbergből (Kleines Walsertal) kiinduló vagy oda irányuló jövedékitermék-szállítások azonos elbánásban részesüljenek a Németországból kiinduló vagy oda irányuló szállításokkal.
II. FEJEZET
A JÖVEDÉKIADÓ-KÖTELEZETTSÉG KELETKEZÉSE, ADÓ-VISSZATÉRÍTÉS, ADÓMENTESSÉG
1. SZAKASZ
Az adókötelezettség keletkezésének helye és ideje
7. cikk
(1) A jövedékiadó-kötelezettség a szabad forgalomba bocsátás időpontjában és a szabad forgalomba bocsátás szerinti tagállamban keletkezik.
(2) Ezen irányelv alkalmazásában „szabad forgalomba bocsátás” az alábbiak bármelyike:
a)
jövedéki termék adófelfüggesztés alóli kikerülése, ideértve a szabálytalan kikerülést is;
b)
olyan, adófelfüggesztés alatt nem álló jövedéki termékek birtoklása, amennyiben a közösségi jog és a nemzeti jogszabályok alkalmazandó rendelkezéseinek értelmében nem vetettek ki jövedéki adót;
c)
jövedéki termék adófelfüggesztésen kívüli előállítása, ideértve a szabálytalan előállítást is;
d)
jövedéki termék importálása, ideértve a szabálytalan importálást is, ha a jövedéki termék az importálást követően nem kerül azonnal adófelfüggesztés hatálya alá.
(3) A szabad forgalomba bocsátás ideje:
a)
a 17. cikk (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontjában említett esetekben a jövedéki termék bejegyzett címzett általi átvételének ideje;
b)
a 17. cikk (1) bekezdése a) pontjának iv. alpontjában említett esetekben a jövedéki termék címzett általi átvételének ideje;
c)
a 17. cikk (2) bekezdésében említett esetekben a jövedéki termék rendeltetési helyen történő közvetlen átvételének ideje.
(4) Az adófelfüggesztés alatt álló jövedéki terméknek az áru tényleges jellege, előre nem látható körülmények vagy vis maior eredményeként, vagy a tagállam illetékes hatóságai engedélyének következményeként bekövetkező teljes megsemmisülése vagy helyrehozhatatlan károsodása nem tekintendő szabad forgalomba bocsátásnak.
Ezen irányelv alkalmazásában az áru teljesen megsemmisültnek vagy helyrehozhatatlanul károsodottnak kell tekinteni, ha jövedéki termékként történő felhasználásra alkalmatlanná válik.
A kérdéses jövedéki termék teljes megsemmisülését vagy helyrehozhatatlan károsodását megfelelő módon bizonyítani kell a teljes megsemmisülés vagy helyrehozhatatlan károsodás helye szerinti tagállam, vagy ha a károsodás helye nem állapítható meg, a kár észlelésének helye szerinti tagállam illetékes hatóságai számára.
(5) A tagállamok maguk állapítják meg a (4) bekezdésben említett károsodásra vonatkozó saját szabályaikat és feltételeiket.
8. cikk
(1) A jövedékiadó-fizetési kötelezettség a következő személyeket terheli:
a)
jövedéki termék adófelfüggesztés alól a 7. cikk (2) bekezdésének a) pontja szerint történő kikerülése esetén:
i.
az adóraktár engedélyese, a bejegyzett címzett vagy bármely más, a jövedéki terméket az adófelfüggesztés alól kivonó személy vagy az, akinek a megbízásából azokat a felfüggesztés alól kivonják, vagy - az adóraktárból való szabálytalan kiszállítás esetén - minden más személy, aki részt vett a kiszállításban;
ii.
a jövedéki termék adófelfüggesztéssel történő szállítása során a 10. cikk (1), (2) és (4) bekezdésében meghatározottak szerint bekövetkezett szabálytalanság esetén: az adóraktár engedélyese, a bejegyzett feladó vagy bármely más, a 18. cikk (1) és (2) bekezdésének megfelelően az adófizetésre biztosítékot nyújtó személy, vagy bármely olyan személy, akinek része volt a termékek adófelfüggesztés alól történő szabálytalan kikerülésében, és tudomása volt vagy tudomása kellett, hogy legyen annak szabálytalan jellegéről;
b)
jövedéki terméknek a 7. cikk (2) bekezdésének b) pontja szerinti birtoklása tekintetében: a jövedéki termékeket birtokló személy, illetve bármely más személy, aki érintett a jövedéki termékek birtoklásában;
c)
jövedéki terméknek a 7. cikk (2) bekezdésének c) pontja szerinti előállítása tekintetében: a jövedéki terméket előállító személy, illetve szabálytalan előállítás esetén bármely más személy, aki részt vesz a jövedéki termék előállításában;
d)
jövedéki terméknek a 7. cikk (2) bekezdésének d) pontja szerinti importálása tekintetében: az importáláskor a jövedéki terméket a vámhatóság felé bejelentő személy, vagy akinek a megbízásából azokat bejelentik, vagy szabálytalan importálás esetén bármely más személy, aki érintett az importálásban.
(2) Ha ugyanazon jövedékiadó-fizetési kötelezettség több személyt terhel, akkor egyetemlegesen felelősek az ilyen tartozásért.
9. cikk
Az alkalmazandó jövedéki adó kivetésének feltételei és mértéke megegyezik az adó kivetésének időpontjában a szabad forgalomba bocsátás helye szerinti tagállamban hatályban levő feltételekkel és mértékkel.
A jövedéki adót az egyes tagállamok az általuk meghatározott eljárás szerint vetik ki és szedik be, valamint - adott esetben - térítik vissza vagy engedik el. A tagállamoknak ugyanazokat a szabályokat kell alkalmazni a nemzeti és a más tagállamból származó termékekre.
10. cikk
(1) Amennyiben a jövedéki termék adófelfüggesztéssel történő szállítása során olyan szabálytalanság történt, amely a jövedéki terméknek a 7. cikk (2) bekezdésének a) pontja szerinti szabad forgalomba bocsátását eredményezi, a szabad forgalomba bocsátásra a szabálytalanság elkövetésének helye szerinti tagállamban kerül sor.
(2) Amennyiben jövedéki termék adófelfüggesztéssel történő szállítása során olyan szabálytalanságot észleltek, amely a jövedéki terméknek a 7. cikk (2) bekezdésének a) pontja szerinti szabad forgalomba bocsátását eredményezi, és ha a szabálytalanság megtörténtének helye nem határozható meg, akkor ez utóbbinak a szabálytalanság észlelésének helye szerinti tagállamot, idejének pedig a szabálytalanság észlelésének idejét kell tekinteni.
(3) Az (1) és (2) bekezdésben említett esetekben a tényleges vagy vélelmezett szabad forgalomba bocsátás helye szerinti tagállam illetékes hatóságai értesítik a feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságait.
(4) Amennyiben az adófelfüggesztéssel szállított jövedéki termék nem érkezett meg a rendeltetési helyére, és a szállítás során nem észleltek a terméknek a 7. cikk (2) bekezdése a) pontja szerinti szabad forgalomba bocsátását eredményező szabálytalanságot, a szabálytalanság előfordulási helyének a feladás szerinti tagállamot, idejének pedig a szállítás megkezdésének idejét kell tekinteni, kivéve, ha a szállítás 20. cikk (1) bekezdése szerinti megkezdésétől számított négy hónapon belül a szállítás 20. cikk (2) bekezdése szerinti befejezését, illetve a szabálytalanság előfordulási helyét igazoló bizonyítékot nyújtanak a feladás szerinti tagállam illetékes hatóságai részére.
Amennyiben a 17. cikkben előírt biztosítékot nyújtó személynek nem, vagy vélhetően nem volt tudomása arról, hogy a termékek nem érkeztek meg a rendeltetési helyükre, ennek az információnak a feladás szerinti tagállam illetékes hatóságai által történő közlését követően egy hónap áll rendelkezésére, hogy igazolja a szállításnak a 20. cikk (2) bekezdése szerinti befejeződését, illetve a szabálytalanság előfordulásának helyét.
(5) Mindazonáltal a (2) és a (4) bekezdésben említett helyzetekben, amennyiben a szállítás 20. cikk (1) bekezdése szerinti megkezdésétől számított három év letelte előtt megállapítják, hogy a szabálytalanság ténylegesen melyik tagállamban fordult elő, az (1) bekezdés rendelkezései alkalmazandók.
Ezekben az esetekben a szabálytalanság előfordulási helye szerinti tagállam illetékes hatóságai értesítik a jövedéki adó kivetési helye szerinti tagállam illetékes hatóságait, amelyek a jövedéki adót visszatérítik vagy elengedik, amennyiben a jövedéki adónak a másik tagállamban történt kivetését igazoló bizonyítékot megküldték.
(6) E cikk alkalmazásában „szabálytalanság” minden, a 7. cikk (4) bekezdésében említettől eltérő olyan helyzet, amely jövedéki termékek adófelfüggesztéssel történő szállítása során áll elő, és amelynek következtében a jövedéki termékek szállítása vagy szállításának egy része nem a 20. cikk (2) bekezdésének megfelelően fejeződik be.
2. SZAKASZ
A jövedéki adó visszatérítése és elengedése
11. cikk
A 33. cikk (6) bekezdésében, a 36. cikk (5) bekezdésében és a 38. cikk (3) bekezdésében említett, valamint az 1. cikkben említett irányelvekben meghatározott eseteken túl annak a tagállamnak az illetékes hatóságai, ahol a szabad forgalomba bocsátás történt, az érintett személy kérelmére visszatéríthetik vagy elengedhetik a szabad forgalomba bocsátott jövedéki termékekre kivetett jövedéki adót, amennyiben ezen termékek szabad forgalomba bocsátása a tagállamok által megállapított körülmények között és olyan feltételeknek megfelelően történt, amelyeket a tagállamok az esetleges adócsalás és visszaélések megelőzése céljából határoztak meg.
Az ilyen visszatérítés vagy elengedés nem eredményezhet a 12. cikk és az 1. cikkben említett irányelvek valamelyike által megállapítottakon kívüli adómentességet.
3. SZAKASZ
Mentességek
12. cikk
(1) A jövedéki termékek mentesülnek a jövedéki adó megfizetése alól, amennyiben a következő felhasználási célra szánják őket:
a)
diplomáciai vagy konzuli kapcsolat keretében;
b)
a fogadó tagállam hatóságai által ekként elismert nemzetközi szervezetek vagy azok tagjai által, az ilyen szervezeteket létrehozó nemzetközi egyezményekben vagy a székhelyükről szóló megállapodásokban meghatározott korlátozásokkal és feltételekkel;
c)
az Észak-atlanti Szerződésben részes államok közül a jövedéki adó kivetésének helye szerinti tagállamon kívül bármelyiknek a fegyveres erői által, ezen erők általi használatra, az őket kísérő polgári személyzet számára vagy ezen erők étkezdéiben vagy kantinjaiban történő felhasználásra;
d)
az Egyesült Királyságnak a Ciprusi Köztársaság létesítéséről szóló, 1960. augusztus 16-i szerződés értelmében a Ciprus szigetén állomásozó fegyveres erői által, ezen erők használatára, az őket kísérő polgári személyzet számára vagy ezen erők étkezdéiben vagy kantinjaiban való felhasználásra;
e)
harmadik országokkal vagy nemzetközi szervezetekkel kötött megállapodás szerint történő felhasználás, feltéve, hogy az ilyen megállapodás a hozzáadottérték-adó alóli mentesség szempontjából megengedett vagy engedélyezett.
(2) A mentesség a fogadó tagállam által meghatározott feltételektől és korlátozásoktól függ. A tagállamok a jövedékiadó-mentességet visszatérítés formájában is biztosíthatják.
13. cikk
(1) A 21. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül, a 12. cikk (1) bekezdésében említett címzetteknek adófelfüggesztéssel szállított jövedéki termékeket adómentességi igazolás kíséri.
(2) Az adómentességi igazolás formáját és tartalmát a Bizottság állapítja meg a 43. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően.
(3) A jövedéki termékeknek a 12. cikk (1) bekezdésének c) pontjában említett fegyveres erők részére adófelfüggesztéssel történő szállítására nem alkalmazandó a 21-27. cikkben meghatározott eljárás, amennyiben e szállítás az Észak-atlanti Szerződésen közvetlenül alapuló valamely eljárás hatálya alá tartozik.
A tagállamok azonban előírhatják, hogy a 21-27. cikkben meghatározott eljárást alkalmazni kell az olyan szállításra, amelyre teljes egészében a területükön, vagy - az érintett tagállamok közötti megállapodás alapján - e tagállamok területei között kerül sor.
14. cikk
(1) A tagállamok mentességet adhatnak a vámmentes üzletben értékesített, légi járaton vagy tengeri hajóúton harmadik területre vagy harmadik országba tartó utasok által személyi poggyászban magukkal vitt termékekre.
(2) A harmadik területre vagy harmadik országba irányuló légi járat vagy tengeri hajóút alkalmával a légi jármű vagy a hajó fedélzetén értékesített termékeket a vámmentes üzletekben értékesített termékekkel azonos elbánásban kell részesíteni.
(3) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy az (1) és (2) bekezdésben szereplő mentességeket úgy alkalmazzák, hogy megelőzzék az esetleges adócsalást, adókikerülést vagy visszaéléseket.
(4) Azon tagállamok, amelyek 2008. július 1-jén repülőtér vagy tengeri kikötő területén kívül működő vámmentes üzletekkel rendelkeznek, 2017. január 1-jéig továbbra is adómentességet adhatnak az ilyen üzletekben értékesített, harmadik területre vagy harmadik országba tartó utasok által személyi poggyászban magukkal vitt jövedéki termékekre.
(5) E cikk alkalmazásában az alábbi fogalommeghatározásokat kell alkalmazni:
a)
„vámmentes üzlet”: repülőtér vagy kikötő területén működő olyan intézmény, amely megfelel a tagállamok illetékes hatóságai által meghatározott feltételeknek, különös tekintettel a (3) bekezdésre;
b)
„harmadik területre vagy harmadik országba tartó utas”: azon, úti okmánnyal rendelkező légi vagy tengeri utas, aki kijelenti, hogy végső úti célja harmadik területen vagy harmadik országban található repülőtér vagy kikötő.
III. FEJEZET
ELŐÁLLÍTÁS, FELDOLGOZÁS ÉS BIRTOKLÁS
15. cikk
(1) A tagállamok a jövedéki termék előállítására, feldolgozására és birtoklására vonatkozó szabályaikat ezen irányelv rendelkezéseire figyelemmel állapítják meg.
(2) Azoknak a jövedéki termékeknek az előállítása, feldolgozása és tárolása, amelyekre a jövedéki adót még nem fizették meg, adóraktárban történik.
16. cikk
(1) Adóraktárnak az adóraktár engedélyese általi létesítésére és működtetésére az adóraktár helye szerinti tagállam illetékes hatóságai adnak engedélyt.
Az engedélyezésre azon feltételek vonatkoznak, amelyeket a hatóságok az esetleges adócsalás és visszaélések megelőzése céljából jogosultak meghatározni.
(2) Az adóraktár engedélyese köteles:
a)
szükség esetén biztosítékot nyújtani a jövedéki termékek előállításával, feldolgozásával és birtoklásával együtt járó kockázatok fedezésére;
b)
teljesíteni az adóraktár helye szerinti tagállamban megállapított követelményeket;
c)
minden raktár tekintetében nyilvántartást vezetni a készletről és a termékek szállításáról;
d)
az adófelfüggesztéssel szállított jövedéki termékeket a szállítás befejezését követően haladéktalanul adóraktárába beraktározni és nyilvántartásba venni, kivéve, ha a 17. cikk (2) bekezdését kell alkalmazni;
e)
hozzájárulni teljes tevékenységének és a raktárkészletnek az ellenőrzéséhez.
Az a) pontban említett biztosíték nyújtásával kapcsolatos feltételeket annak a tagállamnak az illetékes hatóságai határozzák meg, amelyben az adóraktár létesítését és működését engedélyezik.
IV. FEJEZET
JÖVEDÉKI TERMÉK JÖVEDÉKIADÓ-FELFÜGGESZTÉSSEL TÖRTÉNŐ SZÁLLÍTÁSA
1. SZAKASZ
Általános rendelkezések
17. cikk
(1) A jövedéki termékek a Közösség területén adófelfüggesztéssel mozgathatók, ideértve azt az esetet is, ha a termékeket valamely harmadik országon vagy harmadik területen keresztül szállítják:
a)
valamely adóraktárból:
i.
egy másik adóraktárba;
ii.
bejegyzett címzett számára;
iii.
olyan helyre, ahol a jövedéki termékek a 25. cikk (1) bekezdésének megfelelően elhagyják a Közösség területét;
iv.
a 12. cikk (1) bekezdésében említett címzetthez, ha a termékeket másik tagállamban adják fel;
b)
az importálás helyéről az a) pontban említett bármelyik rendeltetési helyre, amennyiben a termékeket bejegyzett feladó adja fel.
E cikk alkalmazásában az „importálás helye” az a hely, ahol a termékeket a 2913/92/EGK rendelet 79. cikkének megfelelően szabad forgalomba bocsátják.
(2) Az e cikk (1) bekezdése a) pontjának i. és ii. alpontjától és az (1) bekezdés b) pontjától eltérve, valamint a 19. cikk (3) bekezdésében említett eset kivételével a rendeltetési hely szerinti tagállam az általa meghatározott feltételekkel engedélyezheti, hogy jövedéki termékeket a területén található olyan közvetlen rendeltetési helyre szállítsanak adófelfüggesztéssel, amelyet az adóraktár engedélyese jelölt ki a rendeltetési hely szerinti tagállamban, vagy amelyet a bejegyzett címzett határozott meg.
Ilyen esetekben továbbra is az adóraktár engedélyese vagy a bejegyzett címzett felelős a 24. cikk (1) bekezdésében említett átvételi elismervény benyújtásáért.
(3) Az (1) és a (2) bekezdést azokra a nulla jövedéki adómértékű jövedéki termékek szállítására is alkalmazni kell, amelyeket nem bocsátottak szabad forgalomba.
18. cikk
(1) A feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságai - az általuk meghatározott feltételekkel - megkövetelik, hogy a jövedékiadó-felfüggesztéssel történő szállítással járó kockázatokat biztosíték fedezze, amelyet a feladás szerinti adóraktár engedélyese vagy a bejegyzett feladó nyújt.
(2) Az (1) bekezdéstől eltérve a feladási hely szerinti tagállam illetékes hatóságai az általuk meghatározott feltételek mellett engedélyezhetik, hogy az (1) bekezdésben említett biztosítékot a fuvarozó vagy a szállító, a jövedéki termékek tulajdonosa vagy címzettje, vagy e személyek vagy az (1) bekezdésben említett személyek közül kettő vagy több közösen nyújtsa.
(3) A biztosítéknak a Közösség egész területén érvényesnek kell lennie. A biztosítékra vonatkozó részletes szabályokat a tagállamok állapítják meg.
(4) A feladás helye szerinti tagállam eltekinthet a biztosíték nyújtására vonatkozó kötelezettségtől az adófelfüggesztéssel történő jövedékitermék-szállítás alábbi eseteiben:
a)
kizárólag saját területen történő szállítás;
b)
energiatermékek Közösségen belüli szállítása tengeren vagy rögzített csővezetéken keresztül, ha ahhoz az érintett tagállamok hozzájárulnak.
19. cikk
(1) A bejegyzett címzett nem birtokolhat és nem adhat fel adófelfüggesztéssel jövedéki termékeket.
(2) A bejegyzett címzettnek a következő követelményeket kell teljesítenie:
a)
a jövedéki termékek feladását megelőzően a rendeltetési hely szerinti tagállam illetékes hatóságai által meghatározott feltételekkel biztosítékot kell nyújtani a jövedéki adó megfizetésére;
b)
a szállítás befejezését követően az adófelfüggesztéssel fogadott jövedéki termékeket nyilvántartásba kell venni;
c)
hozzá kell járulni minden olyan ellenőrzéshez, amely lehetővé teszi a rendeltetési hely szerinti tagállam illetékes hatóságai számára, hogy megbizonyosodjanak a termékek tényleges átvételéről.
(3) A jövedéki termékeket csak eseti jelleggel fogadó bejegyzett címzett számára kiállított, a 4. cikk 9. pontjában említett engedély meghatározott termékmennyiségre, egyetlen feladóra és meghatározott időtartamra szól. A tagállamok az engedélyt egyetlen szállítmányra korlátozhatják.
20. cikk
(1) A jövedéki termékek adófelfüggesztéssel történő szállítása az ezen irányelv 17. cikke (1) bekezdésének a) pontjában említett esetekben akkor kezdődik, amikor a jövedéki termékek elhagyják a feladás szerinti adóraktárat, a 17. cikke (1) bekezdésének b) pontjában említett esetekben pedig akkor, amikor a termékeket a 2913/92/EGK rendelet 79. cikkének megfelelően szabad forgalomba bocsátják.
(2) A jövedéki termékek adófelfüggesztéssel történő szállítása a 17. cikk (1) bekezdése a) pontjának i., ii. és iv. alpontjában, valamint a 17. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett esetekben akkor fejeződik be, amikor a címzett átvette a jövedéki termékeket, a 17. cikk (1) bekezdése a) pontjának iii. alpontjában említett esetekben pedig akkor, amikor a jövedéki termékek elhagyták a Közösség területét.
2. SZAKASZ
Jövedéki termékek jövedéki adó felfüggesztésével történő szállítása során követendő eljárás
21. cikk
(1) A jövedéki termékek szállítása csak akkor tekintendő adófelfüggesztés alatt lebonyolított tevékenységnek, ha a (2) és (3) bekezdésnek megfelelően kiállított elektronikus adminisztratív okmány kíséretében történik.
(2) E cikk (1) bekezdésének alkalmazásában a feladónak az 1152/2003/EK határozat 1. cikkében említett számítógépes rendszeren (a továbbiakban: a számítógépes rendszer) keresztül be kell nyújtania az elektronikus adminisztratív okmány tervezetét a feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságaihoz.
(3) A feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságai elektronikus úton ellenőrzik az elektronikus adminisztratív okmány tervezetében szereplő adatokat.
Amennyiben az adatok nem megfelelőek, haladéktalanul értesíteni kell a feladót.
Amennyiben az adatok megfelelőek, a feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságai egyedi adminisztratív hivatkozási kódot rendelnek az okmányhoz, és azt közlik a feladóval.
(4) A 17. cikk (1) bekezdése a) pontjának i., ii. és iv. alpontjában és a 17. cikk (1) bekezdése b) pontjában, valamint a 17. cikk (2) bekezdésében említett esetekben a feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságai haladéktalanul továbbítják az elektronikus adminisztratív okmányt a rendeltetési hely szerinti tagállam illetékes hatóságainak, azok pedig továbbítják a címzettnek, ha ez utóbbi egy adóraktár engedélyese vagy bejegyzett címzett.
Ha a jövedéki termékeket a feladás helye szerinti tagállamban lévő adóraktár engedélyesének küldik, ennek a tagállamnak az illetékes hatóságai az elektronikus adminisztratív okmányt közvetlenül neki továbbítják.
(5) Az ezen irányelv 17. cikke (1) bekezdése a) pontjának iii. alpontjában említett esetben a feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságai azon tagállam illetékes hatóságainak továbbítják az elektronikus adminisztratív okmányt, amelyben a kiviteli nyilatkozatot a 2913/92/EGK rendelet 161. cikke (5) bekezdésének megfelelően benyújtották (a továbbiakban: a kivitel helye szerinti tagállam), feltéve, hogy ez a tagállam különbözik a feladás helye szerinti tagállamtól.
(6) A feladó a jövedéki termékeket kísérő személy rendelkezésére bocsátja az elektronikus adminisztratív okmány nyomtatott változatát vagy az egyedi adminisztratív hivatkozási kódot egyértelműen azonosítható módon tartalmazó bármely egyéb kereskedelmi okmány egy példányát. Ezt az okmányt az illetékes hatóságok kérésére a jövedéki adó felfüggesztésével történő szállítás teljes ideje alatt be kell tudni mutatni ezen hatóságoknak.
(7) A feladó mindaddig törölheti az elektronikus adminisztratív okmányt, amíg a szállítás a 20. cikk (1) bekezdése értelmében meg nem kezdődik.
(8) A feladó a jövedéki adó felfüggesztésével történő szállítás során a számítógépes rendszeren keresztül a rendeletetési helyet módosítva új rendeltetési helyet jelölhet ki, kizárólag a 17. cikk (1) bekezdése a) pontjának i., ii. vagy iii. alpontjában, vagy - adott esetben - a 17. cikk (2) bekezdésében említettek esetében.
22. cikk
(1) Energiatermékeknek jövedékiadó-felfüggesztéssel tengeren vagy belvízi útvonalakon történő szállítása esetén, amennyiben a végleges címzettje még nem ismeretes, amikor a feladó benyújtja az elektronikus adminisztratív okmánynak a 21. cikk (2) bekezdésében említett tervezetét, a feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságai engedélyezhetik a feladónak, hogy a címzettre vonatkozó adatokat kihagyja az okmányból.
(2) Amint a címzettre vonatkozó adatok ismertté válnak, de legkésőbb a szállítás végeztével a feladó a 21. cikk (8) bekezdésében említett eljárás alkalmazásával továbbítja azokat a feladás szerinti tagállam illetékes hatóságainak.
23. cikk
A feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságai - a tagállam által meghatározott feltételekkel - engedélyezhetik, hogy a feladó két vagy több szállítmányra ossza meg a jövedékiadó-felfüggesztéssel szállított energiatermékeket, feltéve, hogy:
1.
a jövedéki termékek összmennyisége nem változik;
2.
a felosztást az ilyen eljárást engedélyező tagállam területén bonyolítják le;
3.
e tagállam illetékes hatóságait a megosztás helyéről tájékoztatják.
A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot, ha engedélyezik ilyen szállítmányok területükön történő megosztását, és közlik az arra vonatkozó feltételeket. A Bizottság ezen információkat továbbítja a többi tagállamnak.
24. cikk
(1) Abban az esetben, ha a jövedéki termékeket a 17. cikk (1) bekezdése a) pontjának i., ii. vagy iv. alpontjában, vagy a 17. cikk (2) bekezdésében említett rendeltetési helyen veszik át, a címzett a számítógépes rendszeren keresztül haladéktalanul, de legfeljebb a szállítás befejeződését követő öt munkanapon belül - a kellően és az illetékes hatóság számára elfogadhatóan indokolt esetektől eltekintve - elismervényt (a továbbiakban: az átvételi elismervény) nyújt be a termékek átvételéről a rendeltetési hely szerinti tagállam illetékes hatóságai részére.
(2) A rendeltetési hely szerinti tagállam illetékes hatóságai határozzák meg a termékeknek a 12. cikk (1) bekezdésében említett címzettek által történő átvételére vonatkozó átvételi elismervény benyújtását illető szabályokat.
(3) A rendeltetési hely szerinti tagállam illetékes hatóságai elektronikus úton ellenőrzik az átvételi elismervényben szereplő adatokat.
Amennyiben az adatok nem megfelelőek, haladéktalanul értesíteni kell a címzettet.
Amennyiben az adatok megfelelőek, a rendeltetési hely szerinti tagállam illetékes hatóságai a címzett felé megerősítik az átvételi elismervény nyilvántartásba vételét, és továbbítják azt a feladás szerinti tagállam illetékes hatóságainak.
(4) A feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságai továbbítják az átvételi elismervényt a feladónak. Ha a feladási és a rendeltetési hely ugyanabban a tagállamban található, e tagállam illetékes hatóságai közvetlenül a feladónak továbbítják az átvételi elismervényt.
25. cikk
(1) Az ezen irányelv 17. cikke (1) bekezdése a) pontjának iii. alpontjában és - adott esetben - a 17. cikk (1) bekezdése b) pontjában említett esetekben a kivitel helye szerinti tagállam illetékes hatóságai kiviteli elismervényt állítanak ki a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2-i 2454/93/EGK bizottsági rendelet (13) 793. cikkének (2) bekezdésében említett kiléptető vámhivatal, vagy az ezen irányelv 3. cikkének (2) bekezdésében említett alakiságok teljesítési helye szerinti hivatal igazolása alapján arról, hogy a jövedéki termékek elhagyták a Közösség területét.
(2) A kivitel helye szerinti tagállam illetékes hatóságai elektronikus úton ellenőrzik az (1) bekezdésben említett igazolásban szereplő adatokat. Ezen adatok ellenőrzését követően, valamint ha a feladás és a kivitel helye szerinti tagállam különbözik, a kivitel helye szerinti tagállam illetékes hatóságai a kiviteli elismervényt elküldik a feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságainak.
(3) A feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságai továbbítják a kiviteli elismervényt a feladónak.
26. cikk
(1) A 21. cikk (1) bekezdésétől eltérve, ha a számítógépes rendszer a feladás helye szerinti tagállamban nem érhető el, a feladó a jövedéki termékek adófelfüggesztéssel történő szállítását az alábbi feltételekkel kezdheti meg:
a)
a termékeket olyan papíralapú okmánynak kell kísérnie, amely az elektronikus adminisztratív okmány 21. cikk (2) bekezdésében említett tervezetében szereplőkkel azonos adatokat tartalmaz;
b)
a szállítás megkezdése előtt tájékoztatja a feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságait.
A feladás helye szerinti tagállam a szállítás megkezdése előtt bekérheti az a) pontban említett okmány egy példányát is, valamint kérheti az abban szereplő adatok hitelesítését, továbbá, amennyiben az elérhetetlenség a feladónak felróható okból áll fenn, erre az elérhetetlenségre megfelelő indoklást kérhet.
(2) Amennyiben a számítógépes rendszer újra elérhetővé válik, a feladó az elektronikus adminisztratív okmányról - a 21. cikk (2) bekezdésével összhangban - tervezetet nyújt be.
Amint az elektronikus adminisztratív okmányban foglalt adatokat a 21. cikk (3) bekezdése szerint érvényesítik, ezen okmány az e cikk (1) bekezdésének a) pontjában említett papíralapú okmány helyébe lép. A 21. cikk (4)-(5) bekezdése, valamint a 24. és 25. cikk értelemszerűen alkalmazandó.
(3) Az elektronikus adminisztratív okmányban foglalt adatok érvényesítéséig a szállítást az (1) bekezdés a) pontjában említett papíralapú okmány kíséretében, adófelfüggesztéssel történt szállításnak kell tekinteni.
(4) Az (1) bekezdés a) pontjában említett papíralapú okmány egy példányát a feladónak nyilvántartása alátámasztása érdekében meg kell őriznie.
(5) Ha a számítógépes rendszer a feladás helye szerinti tagállamban nem érhető el, a feladó más távközlési eszközök útján közli a 21. cikk (8) bekezdésében vagy a 23. cikkben említett információt. Ebből a célból a rendeltetési hely megváltoztatásának vagy a szállítmány megosztásának végrehajtását megelőzően a feladónak tájékoztatnia kell a feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságait. E cikk (2)-(4) bekezdése értelemszerűen alkalmazandó.
27. cikk
(1) Amennyiben a 17. cikk (1) bekezdése a) pontjának i., ii. és iv. alpontjában, a 17. cikk (1) bekezdésének b) pontjában, valamint a 17. cikk (2) bekezdésében említett esetekben a 24. cikk (1) bekezdésében említett átvételi elismervény a jövedéki termékek szállításának befejezésekor - akár a számítógépes rendszernek a rendeltetési hely szerinti tagállamban való elérhetetlensége miatt, akár amiatt, hogy a 26. cikk (1) bekezdésében említett esetben a 26. cikk (2) bekezdésében említett eljárások még nem fejeződtek be - nem nyújtható be az említett cikkben megállapított határidőn belül, a címzett - a kellően indokolt esetek kivételével - köteles a rendeltetési hely szerinti tagállam illetékes hatóságainak benyújtani egy olyan papíralapú okmányt, amely az átvételi elismervényben foglaltakkal azonos adatokat tartalmaz, és amely igazolja a szállítás befejeződését.
A kellően indokolt eseteket kivéve, továbbá ha a címzett a 24. cikk (1) bekezdésében említett átvételi elismervényt a számítógépes rendszeren keresztül rövid időn belül be tudja nyújtani e hatóságoknak, a rendeltetési hely szerinti tagállam illetékes hatóságai az első albekezdésben említett papíralapú okmány másolatát megküldik a feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságainak, amelyek azt továbbítják a feladónak vagy számára hozzáférhetővé teszik.
Amint a rendeltetési hely szerinti tagállamban a számítógépes rendszer újból elérhetővé válik, illetve amint a 26. cikk (2) bekezdésében említett eljárások befejeződtek, a címzett a 24. cikk (1) bekezdésének megfelelően átvételi elismervényt nyújt be. A 24. cikk (3) és (4) bekezdését értelemszerűen alkalmazni kell.
(2) Amennyiben a 17. cikk (1) bekezdése a) pontjának iii. alpontjában említett esetben a 25. cikk (1) bekezdésében említett kiviteli elismervény a jövedéki termékek szállításának befejezésekor - akár a számítógépes rendszernek az helye szerinti tagállamban való elérhetetlensége miatt, akár amiatt, hogy a 26. cikk (1) bekezdésében említett esetben a 26. cikk (2) bekezdésében említett eljárások még nem fejeződtek be - nem állítható ki, a kivitel helye szerinti tagállam illetékes hatóságai kötelesek a feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságainak megküldeni egy olyan papíralapú okmányt, amely a kiviteli elismervényben foglaltakkal azonos adatokat tartalmaz, és amely igazolja a szállítás befejeződését, kivéve a kellően indokolt eseteket, valamint azon esetet, ha a 25. cikk (1) bekezdésében említett kiviteli elismervény a számítógépes rendszeren keresztül rövid időn belül kiállítható.
A feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságai a feladó részére megküldik, vagy a rendelkezésére bocsátják az első albekezdésben említett papíralapú okmány másolatát.
Amint a kivitel helye szerinti tagállamban a számítógépes rendszer újból elérhetővé válik, illetve amint a 26. cikk (2) bekezdésében említett eljárások befejeződtek, a kivitel helye szerinti tagállam illetékes hatóságai megküldik a 25. cikk (1) bekezdése szerinti kiviteli elismervényt. A 25. cikk (2) és (3) bekezdését értelemszerűen alkalmazni kell.
28. cikk
(1) A 27. cikkben foglaltak ellenére a 24. cikk (1) bekezdésében említett átvételi elismervény, illetve a 25. cikk (1) bekezdésében említett kiviteli elismervény igazolja a jövedéki termékek szállításának a 20. cikk (2) bekezdésével összhangban való befejeződését.
(2) Az (1) bekezdéstől eltérve, az átvételi vagy kiviteli elismervénynek a 27. cikkben említettektől eltérő okokból fakadó hiánya esetén a jövedéki termékek adófelfüggesztéssel történő szállításának befejeződése a 17. cikk (1) bekezdése a) pontjának i., ii. és iv. alpontjában, a 17. cikk (1) bekezdésének b) pontjában, valamint a 17. cikk (2) bekezdésében említett esetekben úgy is bizonyítható, hogy a rendeltetési hely szerinti tagállam illetékes hatóságai megfelelő bizonyítékok alapján igazolják, hogy a feladott jövedéki termékek megérkeztek a kijelölt rendeltetési helyükre, vagy - a 17. cikk (1) bekezdése a) pontjának iii. alpontjában említett esetben - úgy, hogy a kiléptető vámhivatal helye szerinti tagállam illetékes hatóságai igazolják, hogy a jövedéki termékek elhagyták a Közösség területét.
A címzett által benyújtott, az átvételi elismervényben vagy a kiviteli elismervényben szereplőkkel azonos adatokat tartalmazó okmány az első albekezdés alkalmazásában megfelelő bizonyítéknak tekintendő.
Amennyiben a megfelelő bizonyítékokat a feladás helye szerinti tagállam illetékes hatóságai elfogadják, ez lezárja a szállítást a számítógépes rendszerben.
29. cikk
(1) A Bizottság a 43. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően intézkedéseket hoz az alábbiak meghatározására:
a)
azon üzenetek szerkezete és tartalma, amelyeket a 21-25. cikk alkalmazása céljából váltanak a jövedéki termékek adófelfüggesztéssel történő szállításában érintett személyek és az illetékes hatóságok;
b)
az a) pontban említett üzenetváltásokra vonatkozó szabályok és eljárások;
c)
a 26. és 27. cikkben említett papíralapú okmányok szerkezete.
(2) A 26. és 27. cikk alkalmazásában és azokkal összhangban minden tagállam meghatározza azokat az eseteket, amelyekben a számítógépes rendszer elérhetetlennek tekinthető, valamint az ilyen esetekben követendő szabályokat és eljárásokat.
3. SZAKASZ
Egyszerűsített eljárások
30. cikk
A tagállamok a jövedéki termékek adófelfüggesztéssel, teljes egészében saját területükön történő szállítása vonatkozásában egyszerűsített eljárásokat is megállapíthatnak, így eltekinthetnek az ilyen szállítások elektronikus felügyeletének követelményétől.
31. cikk
Megállapodás útján és a valamennyi érintett tagállam által meghatározott feltételek mellett a jövedéki termékek adófelfüggesztéssel történő, két vagy több tagállam területe között végbemenő gyakori és rendszeres szállítása céljából egyszerűsített eljárások alakíthatók ki.
Ez a rendelkezés magában foglalja a rögzített csővezetéken keresztül történő szállításokat.
V. FEJEZET
JÖVEDÉKI TERMÉKEK SZÁLLÍTÁSA ÉS ADÓZTATÁSA A SZABAD FORGALOMBA BOCSÁTÁST KÖVETŐEN
1. SZAKASZ
Magánszemély általi beszerzés
32. cikk
(1) A magánszemély által saját felhasználásra beszerzett és egyik tagállamból a másikba szállított jövedéki termékek esetében a jövedéki adót csak a beszerzés helye szerinti tagállamban kell kivetni.
(2) Annak megállapítására, hogy az (1) bekezdésben említett jövedéki termékeket magánszemély általi saját felhasználásra szánták-e, a tagállamoknak különösen a következőket kell figyelembe venniük:
a)
a termékeket birtokló személy kereskedelmi jogállása és a termékek birtoklásának oka;
b)
a termékek tárolási helye, vagy - adott esetben - a szállítás módja;
c)
a termékekkel kapcsolatos valamennyi okmány;
d)
a termékek jellege;
e)
a termékek mennyisége.
(3) A (2) bekezdés e) pontjának alkalmazása tekintetében - kizárólag egyfajta bizonyítékként - a tagállamok irányadó szinteket állapíthatnak meg. Az irányadó szintek nem lehetnek alacsonyabbak a következőknél:
a)
dohánygyártmányok:
-
cigaretta: 800 db,
-
szivarka (egyenként 3 g-nál kisebb súlyú szivar): 400 db,
-
szivar: 200 db,
-
fogyasztási dohány: 1,0 kg;
b)
alkoholtartalmú italok:
-
szeszek: 10 l,
-
köztes alkoholtermék: 20 l,
-
bor: 90 l (beleértve legfeljebb 60 l habzóbort),
-
sör: 110 l.
(4) A tagállamok rendelkezhetnek akként is, hogy egy másik tagállamban szabad forgalomba bocsátott ásványolajtermék beszerzése esetén a jövedéki adót a fogyasztás szerinti tagállamban kell kivetni, ha az ilyen termék szállítása magánszemély által vagy megbízásából, a szokásostól eltérő módon történik.
E bekezdés alkalmazásában szokásostól eltérő módon történő szállítás üzemanyag esetében a járművek üzemanyagtartályán vagy megfelelő tartaléküzemanyag-szállító kannán kívüli, illetve a folyékony fűtőanyagok esetében a hivatásos kereskedők megbízásából végzett tartálykocsis szállítástól eltérő szállítás.
2. SZAKASZ
Birtoklás másik tagállamban
33. cikk
(1) A 36. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül, ha a valamely tagállamban már szabad forgalomba bocsátott jövedéki termékeket egy másik tagállamban kereskedelmi célból, e tagállamban történő leszállítás vagy felhasználás érdekében tárolnak, e termékek jövedékiadó-kötelesek, és a jövedéki adót az utóbbi tagállamban kell kivetni.
E cikk alkalmazásában „Kereskedelmi célú birtoklás”: jövedéki termékek magánszemélytől eltérő személy által, illetve magánszemély által nem a 32. cikk értelmében vett saját felhasználás céljából, általa történő szállítással való birtoklása.
(2) A jövedékiadó-kötelezettség keletkezésének feltételei és az adó mértéke megegyezik az adó kivetésének időpontjában az utóbbi tagállamban hatályban levő feltételekkel és mértékkel.
(3) Az (1) bekezdésben említett esetektől függően az adófizetési kötelezettség a szállítást végzőt, vagy a szállítani szándékozott termékeket birtokban tartót, vagy a termékeket a másik tagállamban átvevő személyt terheli.
(4) A 38. cikk sérelme nélkül, ha a valamely tagállamban már szabad forgalomba bocsátott jövedéki termékeket a Közösségen belül kereskedelmi célból mozgatják, azok nem tekintendők e célból birtokoltnak mindaddig, amíg a termékek nem érkeznek meg a rendeltetési hely szerinti tagállamba, feltéve, hogy szállításukra a 34. cikkben megállapított alakiságoknak megfelelően kerül sor.
(5) Azon jövedéki termékek, amelyeket két tagállam között közlekedő hajók vagy repülőgépek fedélzetén birtokolnak, de amelyeket nem hoznak forgalomba mialatt a jármű az egyik tagállam területén tartózkodik, nem tekintendők ebben a tagállamban kereskedelmi célból birtokoltnak.
(6) A jövedéki adót - kérelemre - a szabad forgalomba bocsátás helye szerinti tagállamban vissza kell téríteni vagy el kell engedni, ha a másik tagállam illetékes hatóságai megállapítják, hogy az adott tagállamban adófizetési kötelezettség keletkezett és az adót megfizették.
34. cikk
(1) A 33. cikk (1) bekezdésében említett esetekben a jövedéki termékek szállítása az egyes tagállamok területei között a 21. cikk (1) bekezdésében említett dokumentumban foglalt alapadatokat tartalmazó kísérőokmánnyal történhet.
A Bizottság a 43. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően meghozza a kísérőokmány formáját és tartalmát meghatározó intézkedéseket.
(2) A 33. cikk (3) bekezdésében említett személyeknek a következő követelményeknek kell megfelelniük:
a)
nyilatkozattétel a termékek feladása előtt a rendeltetési hely szerinti tagállam illetékes hatóságai részére, és a jövedéki adó megfizetésére vonatkozó biztosíték nyújtása;
b)
a rendeltetési hely szerinti tagállamban előírt jövedéki adó megfizetése az e tagállam által meghatározott eljárás szerint;
c)
hozzájárulás minden olyan ellenőrzéshez, amely lehetővé teszi a rendeltetési hely szerinti tagállam illetékes hatóságainak, hogy meggyőződjenek a termékek tényleges átvételéről és a felszámítandó jövedéki adó megfizetéséről.
A rendeltetési hely szerinti tagállam az általa meghatározott esetekben és feltételek mellett egyszerűsítheti az a) pontban említett követelményeket, vagy azoktól eltérést engedélyezhet. Ez esetben erről értesíti a Bizottságot, amely értesíti a többi tagállamot.
35. cikk
(1) Amennyiben a valamely tagállamban már szabad forgalomba bocsátott jövedéki termékeket ugyanebben a tagállamban található rendeltetési helyre egy másik tagállam területén keresztül szállítanak, a következő követelmények alkalmazandók:
a)
az ilyen szállítás a 34. cikk (1) bekezdésében említett kísérőokmány fedezete mellett lehetséges, és követnie kell a megfelelő útvonalat;
b)
a termékek feladása előtt a feladónak nyilatkozatot kell tennie a szállítás megkezdésének helye szerinti tagállam illetékes hatóságai számára;
c)
a címzettnek igazolnia kell a termékek átvételét a rendeltetési hely szerinti illetékes hatóságok által megállapított szabályoknak megfelelően;
d)
a feladónak és a címzettnek hozzá kell járulnia minden olyan ellenőrzéshez, amely lehetővé teszi az illetékes hatóságok számára, hogy megbizonyosodjanak a termékek tényleges átvételéről.
(2) Amennyiben a jövedéki termékek szállítására az (1) bekezdésben meghatározott feltételekkel gyakran és rendszeresen kerül sor, az érintett tagállamok az általuk kölcsönös egyetértésben meghatározott feltételek mellett egyszerűsíthetik az (1) bekezdésben foglalt követelményeket.
3. SZAKASZ
Távértékesítés
36. cikk
(1) A rendeltetési hely szerinti tagállamban kell a jövedéki adót fizetni az egy tagállamban már szabad forgalomba bocsátott és adóraktár-engedélyesnek vagy bejegyzett címzettnek nem minősülő, más tagállamban székhellyel rendelkező független gazdasági tevékenységet nem folytató személy által megvásárolt olyan jövedéki termékek esetében, amelyeket az eladó vagy a megbízásából eljáró személy közvetlenül vagy közvetve más tagállamba irányulóan ad fel vagy szállít.
E cikk alkalmazásában „rendeltetési hely szerinti tagállam” a küldemény vagy szállítmány érkezési helye szerinti tagállam.
(2) Az (1) bekezdésben említett esetben a jövedéki adót a rendeltetési hely szerinti tagállamban, a jövedéki termékek kiszállításakor kell kivetni. A jövedéki adókötelezettség keletkezésének feltételei és mértéke megegyezik az adó kivetésének időpontjában hatályban levő feltételekkel és mértékkel.
A jövedéki adót a rendeltetési hely szerinti tagállam által meghatározott eljárásnak megfelelően kell megfizetni.
(3) A rendeltetési hely szerinti tagállamban az adófizetési kötelezettség az eladót terheli.
Mindazonáltal a rendeltetési hely szerinti tagállam rendelkezhet úgy, hogy az adófizetési kötelezettség a rendeltetési hely szerinti tagállamban székhellyel rendelkező és az illetékes hatóságok által jóváhagyott adóügyi képviselőt, vagy amennyiben az eladó nem tartotta tiszteletben a (4) bekezdés a) pontjának rendelkezését, a jövedéki termékek címzettjét terheli.
(4) Az eladónak, illetve az adóügyi képviselőnek az alábbi követelményeknek kell megfelelnie:
a)
a termékek feladása előtt be kell jegyeztetnie magát és biztosítékot kell nyújtania a jövedéki adó megfizetésére az erre kijelölt illetékes hivatalnál, a rendeltetési hely szerinti tagállam által meghatározott feltételek mellett;
b)
a jövedéki termékek megérkezését követően az a) pontban említett hivatalnál meg kell fizetnie a jövedéki adót;
c)
nyilvántartást kell vezetnie a termékszállításokról.
Az érintett tagállamok az általuk meghatározott feltételek mellett kétoldalú megállapodások alapján egyszerűsíthetik ezeket a követelményeket.
(5) Az (1) bekezdésben említett esetben az első tagállambeli jövedéki adót az eladó kérelmére vissza kell téríteni vagy el kell engedni, ha az eladó vagy adóügyi képviselője teljesítette a (4) bekezdésben meghatározott követelményeket.
(6) A tagállamok az (1)-(5) bekezdés alkalmazása tekintetében külön szabályokat állapíthatnak meg a különleges nemzeti forgalmazási szabályok hatálya alá tartozó jövedéki termékekkel kapcsolatban.
4. SZAKASZ
Károsodás és megsemmisülés
37. cikk
(1) A 33. cikk (1) bekezdésében és a 36. cikk (1) bekezdésében említett esetekben a jövedéki termékeknek azok tényleges jellege, előre nem látható körülmények vagy vis maior eredményeként, vagy a szabad forgalomba bocsátás helye szerinti tagállamtól eltérő tagállam illetékes hatóságai engedélyének következményeként e tagállamban való szállítása során bekövetkező teljes megsemmisülése vagy helyrehozhatatlan károsodása esetén a jövedéki adó nem vethető ki e tagállamban.
A kérdéses jövedéki termékek teljes megsemmisülését vagy helyrehozhatatlan károsodását a teljes megsemmisülés vagy helyrehozhatatlan károsodás helye szerinti, vagy - amennyiben a károsodás helye nem megállapítható - a károsodás észlelése szerinti tagállam illetékes hatósága számára megfelelő módon bizonyítani kell.
A 34. cikk (2) bekezdésének a) pontja vagy a 36. cikk (4) bekezdésének a) pontja alapján rendelkezésre bocsátott biztosítékot ez esetben fel kell szabadítani.
(2) Valamennyi tagállam megállapítja azokat a szabályokat és feltételeket, amelyek alapján az (1) bekezdésben említett károsodást meghatározzák.
5. SZAKASZ
Szabálytalanságok a jövedéki termékek szállítása során
38. cikk
(1) Ha a jövedéki termékeknek a 33. cikk (1) bekezdésével vagy a 36. cikk (1) bekezdésével összhangban való szállítása során a szabad forgalomba bocsátás helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban szabálytalanságot követnek el, akkor e termékek jövedékiadó-kötelesek, és a jövedéki adót a szabálytalanság előfordulásának helye szerinti tagállamban kell kivetni.
(2) Ha a jövedéki termékeknek a 33. cikk (1) bekezdésével vagy a 36. cikk (1) bekezdésével összhangban való szállítása során a szabad forgalomba bocsátás helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban szabálytalanságot észlelnek, és a szabálytalanság előfordulási helye nem meghatározható, akkor a szabálytalanság előfordulási helyének a szabálytalanság észlelési helye szerinti tagállamot kell tekinteni, és a jövedéki adót e tagállamban kell kivetni.
Amennyiben azonban a jövedéki termékek beszerzésétől számított három év eltelte előtt megállapítják, hogy ténylegesen melyik tagállamban történt a szabálytalanság, az (1) bekezdés rendelkezései alkalmazandók.
(3) A jövedéki adó fizetésére az kötelezett, aki a 34. cikk (2) bekezdése a) pontjának vagy a 36. cikk (4) bekezdése a) pontjának megfelelően a fizetésre biztosítékot adott, és a szabálytalanságban részt vevő bármely személy.
A szabad forgalomba bocsátás helye szerinti tagállam illetékes hatóságai a jövedéki adót kérésre visszatérítik vagy elengedik, amennyiben azt a szabálytalanság előfordulási vagy észlelési helye szerinti tagállamban már megfizették. A rendeltetési hely szerinti tagállam illetékes hatóságai pedig a 34. cikk (2) bekezdése a) pontjának vagy a 36. cikk (4) bekezdése a) pontjának megfelelően letétbe helyezett biztosítékot felszabadítják.
(4) E cikk alkalmazásában szabálytalanságnak minősül a 37. cikk hatálya alá nem tartozó, a jövedéki termékek 33. cikk (1) bekezdése vagy a 36. cikk (1) bekezdése szerinti szállítása során bekövetkező olyan eset, amelynek következtében a jövedéki termékek szállítása vagy szállításának egy része nem szabályszerűen fejeződik be.
VI. FEJEZET
EGYÉB RENDELKEZÉSEK
1. SZAKASZ
Jelölés
39. cikk
(1) A 7. cikk (1) bekezdésének sérelme nélkül, a tagállamok megkövetelhetik, hogy a jövedéki termékeket adózási célból adóügyi jelzéssel vagy adózási célú nemzeti azonosító jellel lássák el, amikor szabad forgalomba bocsátásukra a területükön kerül sor, illetve amikor a 33. cikk (1) bekezdésének első albekezdésében és a 36. cikk (1) bekezdésében szereplő esetekben a területükre ezek a termékek belépnek.
(2) Bármely tagállam, amely megköveteli az (1) bekezdés szerinti adóügyi jelzés vagy nemzeti azonosító jel használatát, köteles azokat rendelkezésre bocsátani a többi tagállam adóraktár-engedélyesei számára is. Az egyes tagállamok azonban előírhatják, hogy az adóügyi jelzések vagy jelek hozzáférhetőek legyenek a tagállam illetékes hatóságai által engedélyezett adóügyi képviselők számára is.
(3) Azon rendelkezések sérelme nélkül, amelyeket a tagállamok e cikk megfelelő végrehajtásának érdekében, valamint azért alkotnak, hogy kiküszöböljék az adócsalást, az adókikerülést és az adóval való visszaéléseket, a tagállamok biztosítják, hogy az (1) bekezdés szerinti adózási jelzések vagy nemzeti azonosító jelek ne akadályozzák a jövedéki termékek szabad szállítását.
Amennyiben a jövedéki termékeket ilyen jelzésekkel vagy jelekkel látják el - az azok kibocsátási költségeinek kivételével - a megszerzésükért kifizetett összeget vagy letett biztosítékot a jelzést vagy jelet kibocsátó tagállamban visszatérítik, illetve felszabadítják, ha a jövedéki adót más tagállamban vetik ki és szedik be.
A jelzést vagy jelet kibocsátó tagállam mindazonáltal a jelzések vagy jelek eltávolítását vagy megsemmisítését az illetékes hatóság számára kielégítő módon igazoló bizonyíték benyújtásához kötheti a kifizetett összeg visszatérítését vagy a letett biztosíték felszabadítását.
(4) Az (1) bekezdés szerinti adóügyi jelzések vagy nemzeti azonosító jelek a kiadásuk szerinti tagállamban érvényesek. A tagállamok azonban kölcsönösen elismerhetik egymás jelzéseinek vagy jeleinek érvényességét.
2. SZAKASZ
Kisüzemi bortermelők
40. cikk
(1) A tagállamok mentesíthetik a kisüzemi bortermelőket a III. és a IV. fejezetben szereplő, valamint a szállításra és ellenőrzésre vonatkozó egyéb követelmények alól. Amennyiben ezek a kisüzemi bortermelők saját maguk bonyolítanak le Közösségen belüli ügyleteket, tájékoztatniuk kell az érintett hatóságokat, és teljesíteniük kell a borászati termékek fuvarozásához szükséges kísérőokmányokra, valamint a borágazatban vezetendő nyilvántartásra vonatkozó részletes alkalmazási szabályok megállapításáról szóló, 2001. április 24-i 884/2001/EK bizottsági rendeletben (14) meghatározott követelményeket.
(2) Amennyiben a kisüzemi bortermelők mentességet élveznek egyes követelmények alól az (1) bekezdéssel összhangban, a címzettnek - a 884/2001/EK rendeletben előírt okmánnyal vagy az arra történő hivatkozással - értesítenie kell a rendeltetési hely szerinti tagállam illetékes hatóságait a borszállítmányok átvételéről.
(3) E cikk alkalmazásában „kisüzemi bortermelők” azok a személyek, akik éves átlagban kevesebb mint 1 000 hl bort termelnek.
3. SZAKASZ
Hajók és légi járművek fedélzeti készlete
41. cikk
Amíg a Tanács nem fogad el közösségi rendelkezéseket a hajók és légi járművek fedélzeti készletével kapcsolatban, a tagállamok fenntarthatják az ezen készletek mentességére vonatkozó nemzeti rendelkezéseiket.
4. SZAKASZ
Különös rendelkezések
42. cikk
Azon tagállamok, amelyek határon átívelő híd építésére vagy karbantartására vonatkozó felelősségről szóló megállapodást kötöttek, az említett híd megépítéséhez és karbantartásához használt jövedéki termékek jövedéki adójának beszedésére alkalmazott eljárás egyszerűsítése érdekében az ezen irányelv rendelkezéseitől eltérő intézkedéseket hozhatnak.
Az intézkedések alkalmazásában a megállapodásban említett hidat és az építési területeket azon tagállam területe részének kell tekinteni, amely a megállapodás értelmében felelős a híd megépítéséért vagy karbantartásáért.
Az érintett tagállamok tájékoztatják a Bizottságot ezen intézkedésekről, a Bizottság pedig értesíti a többi tagállamot.
VII. FEJEZET
A JÖVEDÉKIADÓ-BIZOTTSÁG
43. cikk
(1) A Bizottságot a jövedékiadó-bizottság segíti.
(2) Az e bekezdésre történő hivatkozáskor az 1999/468/EK határozat 5. és 7. cikkét kell alkalmazni.
Az 1999/468/EK határozat 5. cikkének (6) bekezdésében meghatározott határidő három hónap.
44. cikk
A 43. cikkben említett feladatai mellett a jövedékiadó-bizottság - saját kezdeményezésére vagy egy tagállam képviselőjének kérelmére - megvizsgálja az elnöke által felvetett, a jövedéki adóról szóló közösségi rendelkezések alkalmazására vonatkozó kérdéseket.
VIII. FEJEZET
ÁTMENETI ÉS ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
45. cikk
(1) A Bizottság 2013. április 1-jéig jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a számítógépes rendszer megvalósításáról és különösen a 21. cikk (6) bekezdésében említett kötelezettségekről és a rendszer elérhetetlensége esetén alkalmazandó eljárásokról.
(2) A Bizottság 2015. április 1-jéig irányelv alkalmazásának megkezdését követő öt éven belül jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az irányelv végrehajtásáról.
(3) Az (1) és (2) bekezdés szerinti jelentéseknek elsősorban a tagállamok által nyújtott tájékoztatáson kell alapulniuk.
46. cikk
(1) A feladás helye szerinti tagállamok 2010. december 31-ig továbbra is engedélyezhetik, hogy a jövedéki termékek adófelfüggesztéssel történő szállítását a 92/12/EGK irányelv 15. cikke (6) bekezdésében és 18. cikkében megállapított alaki követelményeknek megfelelően kezdjék meg.
Az ilyen szállításokra és teljesítésükre az első albekezdésben, valamint a 92/12/EGK irányelv 15. cikke (4) és (5) bekezdésében és 19. cikkében említett rendelkezések alkalmazandók. A 92/12/EGK irányelv 15. cikkének (4) bekezdése valamennyi, az ezen irányelv 18. cikkének (1) és (2) bekezdése szerint biztosítékot nyújtó személyre alkalmazandó.
Ezen irányelv 21-27. cikke az ilyen szállításokra nem alkalmazandó.
(2) A jövedéki termékek 2010. április 1-jét megelőzően megkezdett szállítását a 92/12/EGK irányelv rendelkezéseinek megfelelően kell lebonyolítani és teljesíteni.
Ez az irányelv az ilyen szállításokra nem vonatkozik.
47. cikk
(1) A 92/12/EGK irányelv 2010. április 1-jén hatályát veszti.
Az irányelvet a 46. cikkben meghatározott kereteken belül és célokra azonban továbbra is alkalmazni kell.
(2) A hatályon kívül helyezett irányelvre való hivatkozásokat erre az irányelvre való hivatkozásként kell értelmezni.
48. cikk
(1) A tagállamok legkésőbb 2010. január 1-jéig elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek ahhoz szükségesek, hogy ennek az irányelvnek 2010. április 1-jétől megfeleljenek. A tagállamok haladéktalanul közlik a Bizottsággal a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések szövegét és megküldik a rendelkezések és ezen irányelv közötti megfelelésről.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok választják meg.
(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
49. cikk
Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
50. cikk
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 2008. december 16-án.