EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 98/5/EF af 16. februar 1998 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 49 og artikel 57, stk. 1 og stk. 2, første og tredje punktum,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
i overensstemmelse med proceduren i traktatens artikel 189 B (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) I henhold til traktatens artikel 7 A indebærer det indre marked et område uden indre grænser, og i henhold til traktatens artikel 3, litra c), er fjernelsen af hindringerne for den frie bevægelighed for personer og tjenesteydelser mellem medlemsstaterne et af Fællesskabets mål; for medlemsstaternes statsborgere indebærer det bl.a. ret til at udøve et erhverv enten som selvstændig eller som lønmodtager i en anden medlemsstat end den, hvor de har erhvervet deres faglige kvalifikationer;
(2) en advokat, der er fuldt kvalificeret i en medlemsstat, kan allerede nu anmode om at få sit eksamensbevis anerkendt med henblik på at etablere sig i en anden medlemsstat for dér at udøve advokatvirksomhed under denne medlemsstats advokattitel i henhold til Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (4); formålet med nævnte direktiv er at åbne mulighed for advokaters integration i advokaterhvervet i værtslandet, og det tager ikke sigte på at ændre de faglige regler, der gælder i værtslandet, eller at unddrage advokaten for anvendelsen af disse regler;
(3) medens nogle advokater hurtigt kan integreres i advokaterhvervet i værtslandet, navnlig ved at bestå den i direktiv 89/48/EØF omhandlede egnethedsprøve, bør andre fuldt kvalificerede advokater kunne opnå en sådan integration efter, at de i en periode har udøvet advokatvirksomhed i værtslandet under hjemlandets advokattitel, eller de bør kunne fortsætte deres virksomhed under hjemlandets advokattitel;
(4) denne periode skal give advokaten mulighed for at blive integreret i advokaterhvervet i værtslandet, efter at det er godtgjort, at han er i besiddelse af erhvervserfaring dér;
(5) det er berettiget, at en aktion på området gennemføres på fællesskabsplan, ikke alene fordi en sådan aktion i forhold til den generelle ordning for gensidig anerkendelse gør det lettere for advokater at blive integreret i advokaterhvervet i værtslandet, men også fordi den, ved at give advokater mulighed for varigt at udøve virksomhed i værtslandet under hjemlandets advokattitel, imødekommer behovet hos klienter, der på grund af øgede forretningsmellemværender som følge af navnlig det indre marked søger rådgivning i forbindelse med grænseoverskridende transaktioner, der ofte involverer international ret, EF-ret og national ret;
(6) en aktion på fællesskabsplan er også berettiget, fordi kun nogle få medlemsstater i dag tillader, at der på deres område udøves advokatvirksomhed - på anden måde end i form at tjenesteydelser - af advokater, der kommer fra andre medlemsstater, og som udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel; i de medlemsstater, hvor en sådan mulighed består, er de herfor gældende betingelser desuden meget forskellige, f.eks. hvad angår aktivitetsområde og pligten til at lade sig registrere hos myndighederne; så forskelligartede situationer fører til forskelsbehandling og konkurrenceforvridning mellem medlemsstaternes advokater og udgør en hindring for den frie bevægelighed; kun et direktiv, der fastsætter de nærmere betingelser for, at advokater, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, kan udøve advokatvirksomhed - på anden måde end i form af tjenesteydelser - kan løse disse problemer og i samtlige medlemsstater give advokater og klienter de samme muligheder;
(7) dette direktiv indeholder i overensstemmelse med sit formål ikke regler vedrørende rent interne forhold, og det berører kun nationale faglige regler i det omfang, det er nødvendigt for faktisk at nå det tilsigtede mål; direktivet griber navnlig ikke ind i nationale regler vedrørende adgang til og udøvelse af advokatvirksomhed under værtslandets advokattitel;
(8) advokater, der er omfattet af dette direktiv, bør være forpligtet til at lade sig registrere hos værtslandets kompetente myndighed, for at denne kan sikre sig, at advokaterne overholder de faglige og etiske regler, som gælder i værtslandet; denne registrerings retsvirkninger med hensyn til, i hvilke retskredse og for hvilke instanser og domstole advokaterne har møderet, bestemmes af den lovgivning, der gælder for værtslandets advokater;
(9) advokater, der endnu ikke er integreret i advokaterhvervet i værtslandet, skal i denne medlemsstat udøve deres virksomhed under hjemlandets advokattitel for derved at sikre forbrugerne fyldestgørende information og gøre det muligt at sondre mellem disse advokater og værtslandets advokater, der udøver virksomhed under værtslandets advokattitel;
(10) advokater, der er omfattet af dette direktiv, bør have mulighed for at rådgive om navnlig hjemlandets retssystem, EF-ret, international ret og værtslandets retssystem; for så vidt angår udveksling af tjenesteydelser var dette allerede tilladt i henhold til Rådets direktiv 77/249/EØF af 22. marts 1977 om lettelser med henblik på den faktiske gennemførelse af advokaters fri udveksling af tjenesteydelser (5); det bør dog ligesom i direktiv 77/249/EØF fastsættes, at oprettelsen af visse retsgyldige dokumenter i forbindelse med fast ejendom og dødsboer kan udelukkes fra de aktiviteter, advokater kan udøve i Det Forenede Kongerige og i Irland under hjemlandets advokattitel; nærværende direktiv berører ikke de bestemmelser, der i en medlemsstat forbeholder visse aktiviteter for andre erhverv end advokaterhvervet; der bør ligeledes ligesom i direktiv 77/249/EØF gives værtslandet ret til at kræve, at en advokat, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, i forbindelse med repræsentation og forsvar af en klient for retten handler sammen med en lokal advokat; forpligtelsen til at handle sammen med en anden advokat anvendes som fortolket af De Europæiske Fællesskabers Domstol, navnlig i dommen af 25. februar 1988 i sag 427/85 (Kommissionen mod Tyskland) (6);
(11) for at sikre, at retsvæsenet fungerer tilfredsstillende, bør medlemsstaterne have mulighed for gennem særbestemmelser at lade adgangen til deres øverste retsinstanser være forbeholdt specialiserede advokater uden derved at hindre integrationen af advokater fra medlemsstaterne, som måtte opfylde betingelserne;
(12) en advokat, der i værtslandet er registreret under hjemlandets advokattitel, skal forblive registreret hos hjemlandets kompetente myndighed for at kunne bevare sin titel som advokat og kunne benytte sig af dette direktiv; et snævert samarbejde mellem de kompetente myndigheder er derfor nødvendigt, navnlig med henblik på eventuelle disciplinærsager;
(13) advokater, der er omfattet af dette direktiv, kan, uanset om de i hjemlandet udøver advokatvirksomhed som lønmodtager eller som selvstændig, i værtslandet udøve advokatvirksomhed som lønmodtager, i det omfang denne medlemsstat giver sine egne advokater mulighed herfor;
(14) dette direktiv giver advokater ret til at udøve virksomhed i en anden medlemsstat under hjemlandets advokattitel, men det er også formålet at gøre det lettere for advokater at opnå værtslandets advokattitel; det følger af traktatens artikel 48 og 52, som fortolket af Domstolen, at værtslandet altid har pligt til at tage hensyn til den erhvervserfaring, der er opnået på dets område; efter tre års faktisk og regelmæssig udøvelse af virksomhed i værtslandet, hvor vedkommende advokat har været beskæftiget med værtslandets retssystem, herunder EF-ret, kan det med rimelighed formodes, at advokaten har opnået de kvalifikationer, der er nødvendige for at blive fuldstændigt integreret i advokaterhvervet i værtslandet; efter denne periode bør advokaten kunne opnå værtslandets advokattitel, hvis han kan godtgøre, at han har opnået erhvervserfaring dér; denne erfaring kan gøres til genstand for efterprøvning; hvis der i de mindst tre års faktiske og regelmæssige udøvelse af virksomhed kun indgår en kortere tid, hvor advokaten har beskæftiget sig med værtslandets retssystem, bør myndigheden desuden tage hensyn til alt øvrigt kendskab til dette retssystem, og den kan efterprøve dette kendskab ved en samtale; godtgøres det ikke, at betingelserne er opfyldt, skal værtslandets kompetente myndighed begrunde, hvorfor den ikke kan tildele denne medlemsstats advokattitel efter de retningslinjer for forenkling, der er knyttet til nævnte betingelser; afslaget vil kunne indbringes for domstolene efter national ret;
(15) den økonomiske og erhvervsmæssige udvikling i Fællesskabet viser, at muligheden for at udøve advokatvirksomhed i fællesskab, herunder i en sammenslutning, bliver en realitet; det bør undgås, at den omstændighed, at advokatvirksomhed udøves i fællesskab i hjemlandet, bruges som påskud til at lægge hindringer i vejen for advokater, der deltager i fællesskabet, og som ønsker at etablere sig i værtslandet; det bør dog tillades medlemsstaterne at træffe passende foranstaltninger med det legitime mål at sikre advokatstandens uafhængighed; der bør fastsættes visse garantier i samtlige medlemsstater, der tillader udøvelse af advokatvirksomhed gennem advokatfællesskaber -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Formål, anvendelsesområde og definitioner
1. Dette direktiv har til formål at lette adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet som selvstændig eller som lønmodtager i en anden medlemsstat end den, hvor bestikkelsen er opnået.
2. I dette direktiv forstås ved:
a) »advokat«: enhver person, der er statsborger i en medlemsstat, og som har ret til at udøve virksomhed under en af følgende faglige titler:
TABELPOSITION
b) »hjemland«: den medlemsstat, hvor advokaten før udøvelsen af advokatvirksomhed i en anden medlemsstat har fået ret til at benytte en af de i litra a) anførte faglige titler
c) »værtsland«: den medlemsstat, hvor advokaten udøver virksomhed i overensstemmelse med dette direktivs bestemmelser
d) »hjemlandets advokattitel«: advokattitlen i den medlemsstat, hvor advokaten før udøvelsen af advokatvirksomhed i værtslandet har fået ret til at benytte denne titel
e) »advokatfællesskab«: en enhed, med eller uden status som juridisk person, der er etableret i henhold til lovgivningen i en medlemsstat, og hvis advokater udøver advokatvirksomhed i fællesskab under en fælles betegnelse
f) »relevant advokattitel« eller »relevant erhverv«: den titel eller det erhverv, der hører under den kompetente myndighed, hos hvilken en advokat lader sig registrere i henhold til artikel 3, i hvilken forbindelse der ved »kompetent myndighed« forstås denne myndighed.
3. Dette direktiv finder både anvendelse på advokater, der udøver virksomhed som selvstændige, og på advokater, der udøver virksomhed som lønmodtagere i hjemlandet og, med forbehold af artikel 8, i værtslandet.
4. Udøvelse af advokatvirksomhed i nærværende direktivs forstand tager ikke sigte på den udveksling af tjenesteydelser, som er omhandlet i direktiv 77/249/EØF.
Artikel 2
Ret til at udøve virksomhed under hjemlandets advokattitel
Enhver advokat har i en hvilken som helst anden medlemsstat ret til varigt at udøve de i artikel 5 nævnte former for advokatvirksomhed under hjemlandets advokattitel.
For integration i advokaterhvervet i værtslandet gælder bestemmelserne i artikel 10.
Artikel 3
Registrering hos en kompetent myndighed
1. En advokat, der ønsker at udøve virksomhed i en anden medlemsstat end den, hvor han har fået sin beskikkelse, skal lade sig registrere hos denne medlemsstats kompetente myndighed.
2. Værtslandets kompetente myndighed registrerer advokaten efter fremlæggelse af bevis for vedkommendes registrering hos hjemlandets kompetente myndighed. Værtslandets kompetente myndighed kan kræve, at det af hjemlandets kompetente myndighed udstedte bevis højst er tre måneder gammelt ved fremlæggelsen. Værtslandets kompetente myndighed giver hjemlandets kompetente myndighed underretning om denne registrering.
3. Med henblik på anvendelsen af stk. 1 gælder følgende:
- i Det Forenede Kongerige og i Irland skal advokater, der udøver virksomhed under en anden advokattitel end den, der benyttes i Det Forenede Kongerige eller i Irland, enten lade sig registrere hos den myndighed, der er kompetent for »barristers« og »advocates«, eller hos den myndighed, der er kompetent for »solicitors«
- i Det Forenede Kongerige er den kompetente myndighed for en irsk »barrister« den myndighed, der er kompetent for »barristers« og »advocates«, og for en irsk »solicitor« den myndighed, der er kompetent for »solicitors«
- i Irland er den myndighed, der er kompetent for »barristers« og »advocates« fra Det Forenede Kongerige, den myndighed, der er kompetent for »barristers«, og for en »solicitor« fra Det Forenede Kongerige den myndighed, der er kompetent for »solicitors«.
4. Når værtslandets kompetente myndighed offentliggør navnene på de advokater, der er registreret hos den, skal den også offentliggøre navnene på de advokater, der er registreret på grundlag af dette direktiv.
Artikel 4
Udøvelse af virksomhed under hjemlandets advokattitel
1. Advokater, der udøver virksomhed i et værtsland under hjemlandets advokattitel, skal udøve virksomheden under denne titel, der skal angives på hjemlandets officielle sprog eller et af dets officielle sprog på en sådan måde, at enhver forveksling med værtslandets advokattitel undgås.
2. Til gennemførelse af bestemmelserne i stk. 1 kan værtslandet kræve, at advokater, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, tilføjer en oplysning om, hvilken faglig organisation i hjemlandet de tilhører, eller for hvilken domstol de har møderet i henhold til hjemlandets lovgivning. Værtslandet kan ligeledes kræve, at advokater, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, anfører, at de er registreret hos hjemlandets kompetente myndighed.
Artikel 5
Aktivitetsområde
1. Med forbehold af bestemmelserne i stk. 2 og 3 kan en advokat, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, udøve den samme form for advokatvirksomhed som advokater, der udøver virksomhed under værtslandets relevante advokattitel, og kan navnlig rådgive om hjemlandets retssystem, EF-ret, international ret og værtslandets retssystem. Under alle omstændigheder skal han overholde de procedureregler, som gælder med hensyn til de nationale domstole.
2. Medlemsstater, der på deres område tillader en bestemt kategori advokater at oprette dokumenter, der giver bemyndigelse til at behandle dødsboer, eller som vedrører stiftelse eller overdragelse af rettigheder over fast ejendom, hvilket i andre medlemsstater er forbeholdt andre professioner end advokater, kan fra denne form for virksomhed udelukke advokater, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, når denne er opnået i en af sidstnævnte medlemsstater.
3. Hvad angår udøvelse af virksomhed i forbindelse med repræsentation og forsvar af en klient for retten, kan værtslandet, i det omfang denne form for virksomhed i henhold til værtslandets retsregler er forbeholdt advokater, der udøver virksomhed under denne medlemsstats advokattitel, pålægge advokater, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, enten at handle sammen med en advokat, der har møderet for den ret, der skal behandle sagen, og som i givet fald ville være ansvarlig over for denne ret, eller sammen med en »avoué«, der har møderet for den pågældende ret.
For at sikre, at retsvæsenet fungerer tilfredsstillende, kan medlemsstaterne dog udarbejde særbestemmelser for adgang til de øverste retsinstanser, f.eks. anvendelse af specialiserede advokater.
Artikel 6
Faglige og etiske regler
1. Uanset de faglige og etiske regler, en advokat er underkastet i hjemlandet, er en advokat, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, underkastet de samme faglige og etiske regler som de advokater, der udøver virksomhed under værtslandets relevante advokattitel, for så vidt angår alle de former for virksomhed, han udøver på værtslandets område.
2. Advokater, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, skal sikres passende repræsentation i værtslandets faglige instanser. En sådan repræsentation indebærer som et minimum stemmeret ved valg til disses organer.
3. Værtslandet kan pålægge en advokat, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, pligt til at tegne en advokatforsikring eller til at tilslutte sig en for advokater etableret garantifond efter de regler, værtslandet fastsætter for advokatvirksomhed, der udøves på dets område. En advokat, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, er dog fritaget for denne forpligtelse, hvis han kan dokumentere, at han er omfattet af en forsikrings- eller garantiordning i overensstemmelse med de i hjemlandet gældende regler, forudsat at den pågældende forsikrings- eller garantiordning er ækvivalent i henseende til dækningens vilkår og omfang. Foreligger der kun delvis ækvivalens, kan værtslandets kompetente myndighed kræve, at der tegnes en supplerende forsikring eller stilles en supplerende garanti for at dække de områder, der ikke er omfattet af den forsikring, der er tegnet, eller den garanti, der er stillet efter hjemlandets regler.
Artikel 7
Disciplinærsager
1. Dersom en advokat, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, tilsidesætter de i værtslandet gældende forpligtelser, finder værtslandets retsplejeregler, sanktioner og retsmidler anvendelse.
2. Før en disciplinærsag indledes over for en advokat, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, skal værtslandets kompetente myndighed hurtigst muligt give hjemlandets kompetente myndighed underretning herom med fremlæggelse af alle relevante oplysninger.
Første afsnit finder tilsvarende anvendelse, når en disciplinærsag indledes af hjemlandets kompetente myndighed, som skal give værtslandets (landenes) kompetente myndighed underretning herom.
3. Uden at det indskrænker den beslutningsbeføjelse, der tilkommer værtslandets kompetente myndighed, skal denne under hele disciplinærsagen samarbejde med hjemlandets kompetente myndighed. Navnlig skal værtslandets kompetente myndighed træffe de fornødne foranstaltninger til, at hjemlandets kompetente myndighed har mulighed for at fremkomme med eventuelle bemærkninger for de instanser, for hvilke sagen indbringes.
4. Hjemlandets kompetente myndighed afgør efter sine egne formelle og materielle regler, hvilke konsekvenser der skal drages af den afgørelse, værtslandets kompetente myndighed har truffet over for en advokat, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel.
5. Selv om det ikke er en forudsætning for den beslutning, værtslandets kompetente myndighed måtte træffe, medfører den omstændighed, at hjemlandets kompetente myndighed midlertidigt eller definitivt fratager advokaten retten til at udøve advokatvirksomhed, automatisk, at den pågældende advokat midlertidigt eller definitivt mister retten til at udøve virksomhed i værtslandet under hjemlandet advokattitel.
Artikel 8
Udøvelse af advokatvirksomhed som lønmodtager
En advokat, der er registreret i et værtsland under hjemlandets advokattitel, kan udøve advokatvirksomhed som lønmodtager hos en anden advokat, hos en advokatsammenslutning eller i et advokatselskab eller i en offentlig eller privat virksomhed, i det omfang værtslandet giver advokater, der er registreret under værtslandets advokattitel, ret hertil.
Artikel 9
Begrundelse samt domstolsprøvelse
Afslag på den i artikel 3 omhandlede registrering eller tilbagekaldelse af en sådan registrering samt afgørelser, hvorved der pålægges disciplinære sanktioner, skal begrundes.
Sådanne afgørelser kan efter reglerne i national ret indbringes for domstolene med henblik på prøvelse.
Artikel 10
Ligestilling med advokater i værtslandet
1. En advokat, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, og som godtgør, at han i mindst tre år faktisk og regelmæssigt har beskæftiget sig med værtslandets retssystem, herunder EF-ret, fritages for at opfylde de betingelser, der er fastsat i artikel 4, stk. 1, litra b), i direktiv 89/48/EØF, når han ønsker adgang til advokaterhvervet i værtslandet. Ved »faktisk og regelmæssig udøvelse af virksomhed« forstås en reel udøvelse af virksomhed uden afbrydelser bortset fra dem, der følger af begivenheder i det daglige liv.
Det påhviler den pågældende advokat at godtgøre over for værtslandets kompetente myndighed, at han faktisk og regelmæssigt har beskæftiget sig med værtslandets retssystem i mindst tre år. Med henblik herpå:
a) skal advokaten forelægge værtslandets kompetente myndighed alle oplysninger og relevante dokumenter, navnlig om antallet og arten af de sager, han har behandlet
b) kan værtslandets kompetente myndighed kontrollere den faktiske og regelmæssige udøvelse af virksomhed og kan om fornødent anmode advokaten om mundtligt eller skriftligt at forelægge yderligere præciseringer vedrørende de oplysninger og dokumenter, der er nævnt i litra a).
En beslutning fra værtslandets kompetente myndighed om ikke at indrømme fritagelse, hvis ikke det godtgøres, at kravene i første afsnit er opfyldt, skal begrundes og kan efter reglerne i national ret indbringes for domstolene med henblik på prøvelse.
2. En advokat, der i et værtsland udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, kan til enhver tid anmode om, at hans eksamensbevis anerkendes i henhold til direktiv 89/48/EØF med henblik på at få adgang til advokaterhvervet i værtslandet og på at udøve virksomhed under den advokattitel, der svarer til dette erhverv i denne medlemsstat.
3. En advokat, der udøver virksomhed under sit hjemlands advokattitel, og som godtgør, at han i mindst tre år faktisk og regelmæssigt har udøvet virksomhed i værtslandet, men kun i kortere tid har beskæftiget sig med denne medlemsstats retssystem, kan uden at skulle opfylde de betingelser, der er fastsat i artikel 4, stk. 1, litra b), i direktiv 89/48/EØF, med tilladelse fra værtslandets kompetente myndighed få adgang til advokaterhvervet i denne medlemsstat og få ret til at udøve dette erhverv under den titel, der svarer hertil i værtslandet, på nedenstående betingelser og vilkår:
a) Værtslandets kompetente myndighed tager hensyn til, om advokaten faktisk og regelmæssigt har udøvet virksomhed i den ovenfor anførte periode, i hvilken udstrækning han har kendskab til og faglig erfaring i værtslandets retssystem, herunder faglige og etiske regler.
b) Advokaten forelægger værtslandets kompetente myndighed alle relevante oplysninger og dokumenter, navnlig om de sager, han har behandlet. Vurderingen af, om advokaten faktisk og regelmæssigt har udøvet virksomhed i værtslandet, samt vurderingen af, om han vil være i stand til at fortsætte den virksomhed, han har udøvet dér, sker som led i en samtale med værtslandets kompetente myndighed, hvorunder det skal kontrolleres, om virksomheden er udøvet faktisk og regelmæssigt.
En beslutning fra værtslandets kompetente myndighed om ikke at give den pågældende tilladelse, hvis ikke det godtgøres, at kravene i første afsnit er opfyldt, skal begrundes og kan efter reglerne i national ret indbringes for domstolene med henblik på prøvelse.
4. Værtslandets kompetente myndighed kan ved en begrundet afgørelse, som kan indbringes for domstolene efter national ret, nægte at lade advokaten være omfattet af bestemmelserne i denne artikel, især hvis den skønner, at samfundsmæssige hensyn ville blive tilsidesat som følge af disciplinære sager, klager eller hændelser af enhver art.
5. Repræsentanterne for den kompetente myndighed, der behandler ansøgningen, skal behandle alle oplysninger, der er blevet forelagt, som fortrolige.
6. En advokat, der har fået adgang til advokaterhvervet i værtslandet efter reglerne i stk. 1, 2 og 3, har ud over retten til at gøre brug af den advokattitel, der svarer til advokaterhvervet i værtslandet, også ret til at gøre brug af hjemlandets advokattitel på hjemlandets officielle sprog eller et af dets officielle sprog.
Artikel 11
Advokatfællesskaber
Når udøvelse af advokatvirksomhed gennem advokatfællesskaber er tilladt i værtslandet for advokater, der udøver virksomhed under værtslandets relevante advokattitel, finder følgende bestemmelser anvendelse på advokater, der ønsker at udøve virksomhed under brug af denne titel, eller som er registreret hos den kompetente myndighed:
1) En eller flere advokater, der i værtslandet udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, og som er tilknyttet ét og samme advokatfællesskab i hjemlandet, kan i værtslandet udøve advokatvirksomhed gennem en filial eller et agentur oprettet af advokatfællesskabet. Dersom de grundlæggende bestemmelser, der regulerer advokatfællesskabet i hjemlandet, er uforenelige med de grundlæggende bestemmelser, der følger af værtslandets love og administrative bestemmelser, finder sidstnævnte love og bestemmelser dog anvendelse, i det omfang overholdelsen af dem er begrundet i samfundsmæssige hensyn, der tilsigter beskyttelse af klienter og tredjemand.
2) Hver medlemsstat giver to eller flere advokater, der kommer fra samme advokatfællesskab eller fra samme hjemland, og som udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, mulighed for på sit område at udøve virksomhed inden for en form for advokatfællesskab. Hvis værtslandet for sine egne advokater åbner mulighed for forskellige former for advokatfællesskaber, skal ovennævnte advokater også have adgang til at udøve virksomhed under de samme former. De betingelser, hvorunder disse advokater udøver deres virksomhed i fællesskab i værtslandet, er underkastet værtslandets love og administrative bestemmelser.
3) Værtslandet træffer de nødvendige foranstaltninger med henblik på også at åbne mulighed for udøvelse af virksomhed gennem et fællesskab
a) mellem flere advokater, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, og som kommer fra forskellige medlemsstater
b) mellem en eller flere af de i litra a) nævnte advokater og en eller flere advokater fra værtslandet.
De betingelser, hvorunder disse advokater udøver deres virksomhed i fællesskab i værtslandet, er underkastet denne medlemsstats love og administrative bestemmelser.
4) En advokat, der ønsker at udøve virksomhed under brug af hjemlandets advokattitel, skal underrette værtslandet kompetente myndighed om, at han er medlem af et advokatfællesskab i hjemlandet, og skal give alle relevante oplysninger om dette advokatfællesskab.
5) Uanset bestemmelserne i nr. 1-4 kan et værtsland, i det omfang det forbyder advokater, der udøver virksomhed under værtslandets relevante advokattitel, at udøve advokatvirksomhed gennem et advokatfællesskab, der omfatter personer, som ikke er advokater, nægte en advokat, der er registreret under hjemlandets advokattitel, at udøve virksomhed på værtslandets område som medlem af sit advokatfællesskab. Advokatfællesskabet anses for at omfatte personer, der ikke er advokater, hvis personer, der ikke er advokater som defineret i artikel 1, stk. 2:
- besidder hele dette advokatfællesskabs kapital eller en del af denne
- anvender den betegnelse, som advokatfællesskabet udøver sin virksomhed under, eller
- de facto eller de jure har den besluttende myndighed inden for dette advokatfællesskab.
Når de grundlæggende bestemmelser, der regulerer et sådant advokatfællesskab i hjemlandet, er uforenelige enten med gældende regler i værtslandet eller med bestemmelserne i første afsnit, kan værtslandet uanset begrænsningerne i nr. 1 forbyde, at der åbnes en filial eller et agentur på dets område.
Artikel 12
Advokatfællesskabets betegnelse
Uanset under hvilken form advokater, der udøver virksomhed under hjemlandets advokattitel, udøver virksomhed i værtslandet, kan de anføre betegnelsen på det advokatfællesskab, de er medlem af i hjemlandet.
Værtslandet kan kræve, at der ud over den i stk. 1 omhandlede betegnelse angives, hvilken retlig form advokatfællesskabet har i hjemlandet og/eller navnene på de personer i advokatfællesskabet, der udøver virksomhed i værtslandet.
Artikel 13
Samarbejde mellem værtslandets og hjemlandets kompetente myndigheder samt tavshedspligt
For at lette anvendelsen af nærværende direktiv og undgå, at dets bestemmelser eventuelt anvendes alene med det formål at omgå de i værtslandet gældende regler, skal værtslandets kompetente myndighed og hjemlandets kompetente myndighed arbejde nært sammen og yde hinanden bistand.
De skal sikre, at de udvekslede oplysninger behandles fortroligt.
Artikel 14
Udpegning af de kompetente myndigheder
Medlemsstaterne udpeger senest den 14. marts 2000 de myndigheder, der er beføjet til at modtage anmodninger og træffe afgørelser af den i nærværende direktiv omhandlede art. De underretter medlemsstaterne og Kommissionen herom.
Artikel 15
Beretning fra Kommissionen
Senest ti år efter direktivets ikrafttrædelse aflægger Kommissionen beretning til Europa-Parlamentet og Rådet med status over direktivets anvendelse.
Efter at have foretaget alle de nødvendige konsultationer, fremlægger Kommissionen ved denne lejlighed sine konklusioner med eventuelle ændringer, som vil kunne foretages i den indførte ordning.
Artikel 16
Gennemførelse
1. Medlemsstaterne vedtager de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for senest den 14. marts 2000 at efterkomme dette direktiv. De underretter straks Kommissionen herom.
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 17
Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 18
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. februar 1998.
Az Európai Parlament és a Tanács 98/5/EK irányelve
(1998. február 16.)
az ügyvédi hivatásnak a képesítés megszerzése országától eltérő tagállamokban történő folyamatos gyakorlásának elősegítéséről
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 49. cikkére és 57. cikke (1) bekezdésére, valamint az 57. cikk (2) bekezdésének első és harmadik mondatára,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [2],
a Szerződés 189b. cikkében [3] megállapított eljárásnak megfelelően,
(1) mivel a Szerződés 7a. cikke értelmében a belső piac belső határok nélküli térséget foglal magában; mivel a Szerződés 3. cikkének c) pontja alapján a Közösség célkitűzései közé tartozik a személyek és szolgáltatások tagállamok közötti mozgását gátló akadályok eltörlése; mivel ez a tagállamok állampolgárai számára többek között hivatásuknak a képesítésük megszerzése országától eltérő tagállamban történő gyakorlásának lehetőségét jelenti önálló vagy alkalmazotti minőségben;
(2) mivel a legalább három éven át tartó szakmai oktatás és képzés befejezése után adományozott felsőoktatási oklevelek elismerésének általános rendszeréről szóló, 1988. december 21-i 89/48/EGK tanácsi irányelv [4] alapján az egyik tagállamban teljes képesítést nyert ügyvéd kérheti oklevele elismerését egy másik tagállamban, az ott történő letelepedése esetén azért, hogy az adott tagállamban használatos szakmai címet viselve ügyvédi tevékenységet folytasson; mivel a 89/48/EGK irányelv célja az ügyvédek fogadó tagállamban történő szakmai beilleszkedésének biztosítása, és az irányelv nem kívánja módosítani sem az adott tagállamban érvényes szakmai szabályokat, sem az ott honos ügyvédeket nem kívánja kivonni ezen szabályok hatálya alól;
(3) mivel amíg egyes ügyvédek - többek között a 89/48/EGK irányelvben előírt alkalmassági vizsga letételével - gyorsan beilleszkedhetnek a fogadó tagállam ügyvédi szakmájába, addig más, teljes képesítéssel rendelkező ügyvédek a fogadó tagállamban letöltött bizonyos idejű, a saját országukban alkalmazott szakmai címnek megfelelő ügyvédi gyakorlat után illeszkedhetnek be, vagy saját országukban alkalmazott szakmai cím szerint folytathatják tevékenységüket;
(4) mivel ezen időszak végén az ügyvéd a fogadó tagállam ügyvédi szakmájába az ügyvédi gyakorlat megszerzése után illeszkedhet be;
(5) mivel ez a gyakorlat közösségi szinten az oklevelek elismerésének általános rendszerével összehasonlítva nemcsak azért indokolt, mert lehetővé teszi az ügyvédek számára, hogy a fogadó tagállam ügyvédi szakmájába könnyebben beilleszkedhessenek, de azért is, mert biztosítja, hogy az ügyvédek a saját országuk szakmai címeit viselve állandó jelleggel működhessenek a fogadó tagállamban, és ez megfelel a jogi szolgáltatásokat igénybevevők szükségleteinek, akik, különösen a belső piac következtében folyamatosan gyarapodó kereskedelmi kapcsolatok miatt, jogi tanácsot kérnek a határokon átnyúló ügyletek lebonyolításához, amelyekben a nemzetközi, a közösségi és a nemzeti jogszabályok gyakran fedik egymást;
(6) mivel a közösségi szintű szabályozás azért is indokolt, mert eddig csupán néhány tagállam engedélyezte, hogy területén más tagállamból érkezett ügyvédek a saját országuk szakmai címét viselve a szolgáltatásnyújtáson kívül más ügyvédi tevékenységet folytassanak; mivel azonban azokban a tagállamokban, ahol ez a lehetőség fennáll, a részletes gyakorlati szabályok, például a tevékenységi kör vagy a hatóságoknál történő bejegyeztetés tekintetében jelentősen különböznek; mivel a körülmények különbözősége egyenlőtlenségeket és a tagállamok ügyvédei közötti verseny torzítását, illetve a mozgás szabadságának akadályozását eredményezi; mivel csak egy, a szolgáltatásnyújtástól eltérő szakmai tevékenység folytatását szabályzó irányelv képes ezeket a saját országuk szakmai címét használva tevékenykedő ügyvédeket sújtó nehézségeket elhárítani, és ez nyújt lehetőséget arra, hogy azonos lehetőségeket biztosítson az ügyvédeknek és a jogi szolgáltatások igénybevevőinek valamennyi tagállamban;
(7) mivel e célkitűzések szem előtt tartása mellett ez az irányelv nem határoz meg semmilyen, kizárólag egy országon belüli helyzetre vonatkozó szabályt, és ahol mégis kihatással van az ügyvédi hivatás nemzeti szabályozására, csak annyiban teszi ezt, amennyiben ez célkitűzéseinek hatékony elérése érdekében szükséges; mivel többek között nem érinti a fogadó tagállamban használatos szakmai címek szerinti ügyvédi képesítés megszerzését és az ügyvédi hivatás gyakorlását szabályozó nemzeti jogalkotást;
(8) mivel ez az irányelv a hatálya alá tartozó ügyvédektől megkívánja, hogy a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságánál bejegyeztessék magukat, hogy a hatóság meggyőződhessen arról, hogy az ügyvéd az adott tagállamban hatályos szakmai szabályoknak megfelel; mivel a fogadó tagállam ügyvédekre vonatkozó jogszabályai határozzák meg a bejegyzés hatályát arra vonatkozóan, hogy az ügyvédek milyen szintű és típusú igazságszolgáltatási szervek előtt gyakorolhatják hivatásukat;
(9) mivel a fogadó tagállamban azoknak az ügyvédeknek, akik még nem illeszkedtek be a fogadó tagállam ügyvédi szakmájába, az adott tagállamban a saját országuk szakmai címüket viselve kell végezniük tevékenységüket annak érdekében, hogy a fogyasztók megfelelően tájékozódhassanak, és különbséget tudjanak tenni az ilyen ügyvédek és a fogadó tagállamban működő, az ott használatos szakmai címet viselő ügyvédek között;
(10) mivel az irányelv hatálya alá tartozó ügyvédek számára lehetővé kell tenni, hogy jogi tanácsot adhassanak, különösen a saját tagállamuk jogáról, a közösségi jogról, a nemzetközi jogról és a fogadó tagállam jogáról; mivel ezt már lehetővé tette az ügyvédi szolgáltatási tevékenység tekintetében, az ügyvédi szolgáltatásnyújtási szabadság hatékony gyakorlásának elősegítéséről szóló 1977. március 22-i 77/249/EGK tanácsi irányelv [5]; mivel azonban - a 77/249/EGK irányelvhez hasonlóan - lehetővé kell tenni, hogy Nagy-Britanniában és Írországban a saját országuk címét használva működő ügyvédek ne készíthessenek bizonyos, a tulajdonátruházással és örökösödéssel kapcsolatos okiratokat; mivel ez az irányelv egyáltalán nem érinti azokat a rendelkezéseket, amelyekben a tagállamok bizonyos tevékenységeket fenntartottak az ügyvédi szakmától különböző, más szakmák számára; mivel a 77/249/EGK irányelvnek azon rendelkezését, amely szerint a fogadó tagállam megkívánhatja a saját országa szakmai címét viselő ügyvédtől, hogy egy helyi ügyvéddel együttműködve járjon el, amikor jogi eljárásban ügyfelet képvisel illetve ügyfél védelmét látja el, szintén bele kell foglalni ebbe az irányelvbe; mivel ezt a követelményt az Európai Közösségek Bíróságának ítélkezési gyakorlata fényében kell értelmezni, különös tekintettel annak a Bizottság v. Németország, 427/85 számú ügyben 1988. február 25-én hozott ítéletére [6];
(11) mivel az igazságszolgáltatási rendszer zavartalan működése érdekében különleges szabályok útján lehetővé kell tenni a tagállamok számára, hogy a legfelsőbb szintű bíróságaik előtti eljárást az arra szakosodott ügyvédek számára tartsák fenn anélkül, hogy a többi tagállamból származó, a követelményeknek eleget tevő ügyvéd beilleszkedését akadályoznák;
(12) mivel a fogadó tagállamban a saját országában használatos címmel bejegyzett ügyvédnek fenn kell tartania bejegyzését saját országának hatáskörrel rendelkező hatóságánál, ha meg akarja tartani ügyvédi státuszát és ezen irányelv hatálya alá kíván tartozni; mivel ezért a hatáskörrel rendelkező hatóságok közötti szoros együttműködés elengedhetetlen, különösen a fegyelmi eljárásokkal kapcsolatban;
(13) mivel az irányelv hatálya alá tartozó ügyvédek, akár alkalmazott ügyvédként, akár önálló ügyvédként működnek saját tagállamukban, alkalmazott ügyvédként működhetnek a fogadó tagállamban ott, ahol a tagállam ilyen lehetőséget biztosít saját ügyvédei számára;
(14) mivel ennek az irányelvnek az a célkitűzése, hogy lehetővé tegye az ügyvédek számára, hogy a saját országukban használt szakmai címüket viselve működhessenek egy másik tagállamban, a fogadó tagállam szakmai címének megszerzését is megkönnyíti számukra; mivel a Szerződés 48. és 52. cikke az Európai Bíróság értelmezése szerint előírja, hogy a fogadó tagállamnak figyelembe kell vennie minden, a területén szerzett ügyvédi gyakorlatot; mivel a fogadó tagállamban az adott ország jogrendszere alapján, beleértve a Közösség jogrendszerét is, három éven át ténylegesen és rendszeresen ügyvédi tevékenységet folytató ügyvédről joggal feltételezhető, hogy megszerezte a helyi ügyvédi szakmába történő teljes beilleszkedéshez szükséges jártasságot; mivel ezen időszak lejártával annak az ügyvédnek, aki hitelt érdemlően tudja bizonyítani szakmai hozzáértését a fogadó tagállamban, képesnek kell lennie az adott tagállam szakmai címének megszerzésére; amennyiben a legalább háromévi, tényleges és rendszeres ügyvédi tevékenység során az ügyvéd a fogadó tagállam jogában tevékenykedve ennél rövidebb időt töltött el, a hatóságoknak figyelembe kell venniük az ügyvédnek az adott tagállam jogára vonatkozó ismereteit, amelyről a hatóság elbeszélgetés során szerezhet bizonyosságot; mivel azonban ha e könnyített feltételek nem teljesülnek, a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága úgy határoz, hogy nem adja meg az adott államban használatos szakmai megnevezést, a határozatot indokolnia kell, és e határozat ellen jogorvoslatnak van helye a tagállam nemzeti joga alapján;
(15) mivel a gazdasági és szakmai fejlődés nyomán egyre inkább lehetővé válik, hogy az ügyvédek a Közösségen belül közösen folytassák tevékenységüket, beleértve az ügyvédi társulási formákat is; mivel az a tény, hogy egy ügyvéd a saját tagállamában egy ilyen ügyvédi társuláshoz tartozik, nem hozható fel ellene abból a célból, hogy megakadályozzák vagy visszatartsák a fogadó államban történő letelepedését; mivel ugyanakkor a tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy megfelelő intézkedésekkel megvédjék az ügyvédi hivatás függetlenségét; mivel a közös ügyvédi működést engedélyező tagállamokban bizonyos biztosítékokat kell nyújtani,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
Tárgy, hatály és meghatározások
(1) Az irányelv célja az ügyvédi hivatás folyamatos gyakorlásának lehetővé tétele önálló ügyvédként vagy alkalmazotti minőségben, az ügyvédi minősítés megszerzése országától eltérő másik tagállamban.
(2) Az irányelv alkalmazásában:
a) "ügyvéd" minden olyan személy, aki egy tagállam állampolgára és az alábbi szakmai címek egyikének birtokában felhatalmazással rendelkezik a hivatásának gyakorlására:
Belgium | Avocat/Advocaat/Rechtsanwalt |
Dánia | Advokat |
Németország | Rechtsanwalt |
Görögország | Δικηγοροζ |
Spanyolország | Abogado/Advocat/Avogado/Abokatu |
Franciaország | Avocat |
Írország | Barrister/Solicitor |
Olaszország | Avvocato |
Luxemburg | Avocat |
Hollandia | Advocaat |
Ausztria | Rechtsanwalt |
Portugália | Advogado |
Finnország | Asianajaja/Advokat |
Svédország | Advokat |
Egyesült Királyság | Advocate/Barrister/Solicitor |
b) "saját tagállam" az a tagállam, amelyben az ügyvéd megszerezte az a) pontban felsorolt szakmai címek egyikének használatára való jogosultságot azt megelőzően, hogy egy másik tagállamban ügyvédi gyakorlatot kezd;
c) "fogadó tagállam" az a tagállam, amelyben egy ügyvéd az irányelvnek megfelelően ügyvédi gyakorlatot folytat;
d) a "saját országbeli szakmai megnevezés" az abban a tagállamban használatos szakmai címet jelenti, amelyben az ügyvéd megszerezte a megnevezés használatára való jogosultságot azt megelőzően, hogy a fogadó tagállamban ügyvédi gyakorlatot kezd;
e) "ügyvédi társulás" az a - valamely tagállam törvényei szerint alapított - jogi személyiségű vagy azzal nem rendelkező egység, amelyben az ügyvédek szakmai tevékenységüket közös név alatt folytatják;
f) a "vonatkozó szakmai megnevezés" vagy "vonatkozó szakma" azt a hatáskörrel rendelkező hatóság által felügyelt szakmai címet, vagy szakmát jelenti, amelyben az ügyvéd bejegyeztette magát a 3. cikk szerint, a "hatáskörrel rendelkező hatóság" pedig ezt a hatóságot jelenti.
(3) Az irányelv egyaránt vonatkozik a saját tagállamukban és a 8. cikk szerint a fogadó tagállamban önállóan, valamint az ügyvédi hivatásukat alkalmazotti minőségben gyakorló ügyvédekre.
(4) Az ügyvédi hivatás gyakorlása az irányelv szerint nem foglalja magában a szolgáltatás nyújtásának szabályait, az a 77/249/EGK irányelv hatálya alá tartozik.
2. cikk
Az ügyvédi hivatás gyakorlásának joga a saját tagállam szakmai megnevezésével
Bármely ügyvéd jogosult állandó jelleggel bármely más tagállamban a saját tagállamában megszerzett szakmai címmel az 5. cikkben meghatározott tevékenységek folytatására.
A fogadó tagállam ügyvédi szakmájába történő beilleszkedést a 10. cikk szabályozza.
3. cikk
Bejegyzés a hatáskörrel rendelkező hatóságnál
(1) Annak az ügyvédnek, aki másik tagállamban kíván működni, mint ahol ügyvédi képesítését megszerezte, az adott ország hatáskörrel rendelkező hatóságánál be kell jegyeztetnie magát.
(2) A fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának be kell jegyeznie az ügyvédet, ha az ügyvéd bemutatja a saját tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságánál történt bejegyzését bizonyító igazolást. A hatóság előírhatja, hogy a saját tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságánál történt bejegyzést bizonyító igazolás nem lehet három hónapnál régebbi. A bejegyzésről a hatóságnak értesítenie kell az ügyvéd saját tagállamának hatáskörrel rendelkező hatóságát.
(3) Az (1) bekezdés alkalmazása céljából:
- az Egyesült Királyságban és Írországban az ott használt szakmai címektől eltérő megnevezéssel gyakorlatot folytató ügyvédeknek a "barrister"-i, az "advocate"-i vagy a "solicitor"-i hivatás felügyeletét ellátó hatóságnál kell bejegyeztetniük magukat,
- az Egyesült Királyságban az írországi "barrister"-eket felügyelő hatóság a "barrister"-ek és az "advocate"-ek felügyeletét ellátó hatóság, míg az írországi "solicitor"-ok felügyeletét ellátó hatóság a "solicitor"-ok felügyeletét ellátó hatóság,
- Írországban az egyesült királyságbeli "barrister"-eket és "solicitor"-okat felügyelő hatóság a "barrister"-eket felügyelő hatóság, míg az egyesült királyságbeli "solicitor"-ok felügyeletét ellátó hatóság a "solicitor"-ok felügyeletét ellátó hatóság.
(4) Ha a hatáskörrel rendelkező hatóság a fogadó tagállamban közzéteszi a bejegyzett ügyvédek névsorát, az ezen irányelv alapján bejegyzett ügyvédek névsorát is közzé kell tennie.
4. cikk
Az ügyvédi hivatás gyakorlása a saját tagállam szakmai megnevezésével
(1) A fogadó tagállamban a saját tagállama szakmai címét használva tevékenységet folytató ügyvédnek ezzel a szakmai címmel kell folytatnia tevékenységét, amelyet a saját tagállama hivatalos nyelvén, vagy hivatalos nyelveinek egyikén, érthetően és oly módon kell megjelölnie, hogy az ne legyen összetéveszthető a fogadó tagállam szakmai megnevezésével.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazása céljából, a fogadó tagállam előírhatja a saját tagállama szakmai címét használva tevékenységet folytató ügyvédnek, hogy jelölje meg, hogy saját tagállamában mely szakmai szervezetnek a tagja, vagy saját tagállamának törvényei szerint mely bíróság előtti eljárásra van felhatalmazása. A fogadó tagállam továbbá előírhatja a saját országa szakmai címét használva működő ügyvédnek, hogy csatolja a saját tagállama hatáskörrel rendelkező hatóságánál történt bejegyzésére vonatkozó dokumentumot.
5. cikk
Tevékenységi kör
(1) A (2) és (3) bekezdésre is figyelemmel, a saját országa szakmai címét használva működő ügyvéd ugyanolyan ügyvédi tevékenységet folytat, mint a fogadó tagállamban használatos vonatkozó szakmai címmel tevékenységet folytató ügyvéd, többek között jogi tanácsot adhat saját tagállamának jogáról, a közösségi jogról, a nemzetközi jogról és a fogadó tagállam jogáról. Az ügyvédnek minden esetben be kell tartania a nemzeti bíróságok előtt érvényes eljárási szabályokat.
(2) Azok a tagállamok, amelyek engedélyezik, hogy területükön az ügyvédek egy meghatározott csoportja olyan okiratot készítsen, amelyek elhunyt személyek hagyatékának kezelésére jogosítanak vagy ingatlanok tulajdonjogának keletkezésére vagy átruházására vonatkoznak, amely okiratok készítését más tagállamok az ügyvédi szakmától eltérő más szakma számára tartanak fenn, e tevékenységek gyakorlásából kizárhatják a saját országuk szakmai címével az utóbbi tagállamokban működő ügyvédeket.
(3) A jogi eljárásokban az ügyfelek képviseletének vagy védelmének ellátása vonatkozásában, amennyiben a fogadó tagállam joga az ilyen tevékenységet az illető tagállam szakmai címét használva működő ügyvédei számára tartja fenn, a fogadó tagállam előírhatja a saját országuk szakmai címével működő ügyvédeknek, hogy olyan ügyvéddel együttműködve járjanak el, aki az adott bíróságnál eljárhat, és aki szükség esetén felelősségre vonható, vagy egy, az adott bíróságnál működő "avoué"-val működjenek együtt.
A tagállamok azonban külön szabályokat állapíthatnak meg a legfelsőbb szintű bíróságok előtti eljárásra vonatkozóan az igazságszolgáltatási rendszer zavartalan működése érdekében, például előírhatják az ilyen eljárásra szakosodott ügyvédek alkalmazását is.
6. cikk
Az ügyvédi működés szabályai
(1) A saját tagállamában érvényes ügyvédi működési szabályoktól függetlenül a saját országának szakmai címe használatával működő ügyvédre minden olyan tevékenység esetében, amelyet a fogadó tagállam területén végez, ugyanazok a működési szabályok érvényesek, mint a fogadó tagállam szakmai címével működő ügyvédekre.
(2) A saját országuk szakmai címét használva működő ügyvédeknek megfelelő képviseletet kell biztosítani a fogadó tagállam szakmai szervezeteiben. Ennek a képviseletnek legalább szavazati jogot kell biztosítania az illető szervezetek vezető testületeinek választása esetén.
(3) A fogadó tagállam előírhatja a saját országa szakmai megnevezésével működő ügyvéd számára ügyvédi felelősségbiztosítási szerződés megkötését, vagy azt, hogy belépjen egy ügyvédi biztosítópénztárba, annak a szabályozásnak megfelelően, amit az adott tagállam állapított meg a területén folytatott tevékenységekre. A saját országa szakmai címét használva működő ügyvédet azonban fel kell menteni e kötelezettség alól, ha bizonyítja, hogy a saját tagállamában kötött biztosítással vagy a saját tagállamának előírásai szerinti biztosítópénztári tagsággal rendelkezik, amenynyiben ez a biztosítás vagy tagság feltételei és hatálya szerint egyenértékű. Amennyiben a megfelelés csak részleges, a fogadó tagállamban a hatáskörrel rendelkező hatóság kiegészítő biztosítási vagy biztosítópénztári szerződés megkötését írhatja elő az olyan körülmények biztosítására, amelyekre a saját tagállam előírásainak megfelelően kötött biztosítás vagy biztosítópénztári tagság nem terjed ki.
7. cikk
Fegyelmi eljárások
(1) Amennyiben a saját országa szakmai címét használva működő ügyvéd nem tesz eleget a fogadó tagállamban hatályos kötelezettségeknek, a fogadó tagállam eljárási szabályait, büntetéseit és jogorvoslatait kell alkalmazni.
(2) A saját országa szakmai címét használva működő ügyvéd elleni fegyelmi eljárás kezdeményezését megelőzően a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának minden lényeges adatot rendelkezésére bocsátva, a lehető legrövidebb időn belül kell tájékoztatnia a saját tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságát.
Az első albekezdést megfelelően kell alkalmazni olyan esetekben, amikor a fegyelmi eljárásokat a saját tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága kezdeményezi, és ennek megfelelően tájékoztatja a fogadó tagállam(ok) hatáskörrel rendelkező hatóságát.
(3) A fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának a döntéshozói hatáskörének sérelme nélkül a teljes fegyelmi eljárás során együtt kell működnie a saját tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságával. A fogadó tagállamnak meg kell tennie a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a saját tagállambeli hatáskörrel rendelkező hatóság kifejthesse álláspontját a fellebbviteli fórumok előtt.
(4) A saját tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága által hozott határozatot követően saját eljárásjogi és anyagi jogi szabályai szerint el kell döntenie, hogy milyen intézkedéseket hozzon a saját országa szakmai címét használva működő ügyvéddel szemben.
(5) Habár ez nem előfeltétele a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága határozatának, ha az ügyvéd saját tagállamának hatáskörrel rendelkező hatósága ideiglenesen vagy véglegesen visszavonja az ügyvédi tevékenység folytatására szóló felhatalmazást, ez automatikusan maga után vonja annak ideiglenes vagy végleges tilalmát, hogy az érintett ügyvéd a saját országa szakmai címét használva tevékenységet folytasson a fogadó tagállamban.
8. cikk
Az alkalmazott ügyvédként folytatott működés
A fogadó tagállamban a saját tagállama szakmai címével bejegyzett ügyvéd alkalmazott ügyvédként folytathat gyakorlatot egy másik ügyvéd, ügyvédi társulás vagy ügyvédi iroda, illetve köz- vagy magánvállalkozás alkalmazásában, olyan mértékben, amenynyiben ezt a fogadó tagállam az abban az államban használt szakmai címmel bejegyzett ügyvédek számára engedélyezi.
9. cikk
Indokolás és jogorvoslatok
A 3. cikkben említett bejegyzést nem érintő határozatokat vagy az ilyen bejegyzést törlő és a fegyelmi intézkedések meghozataláról szóló határozatokat indokolni kell.
Az ilyen határozatok ellen bírósági jogorvoslatnak van helye a tagállam belső joga szerint.
10. cikk
A fogadó tagállam ügyvédeivel azonos bánásmód
(1) Annak a saját országa szakmai címével működő ügyvédnek, aki igazolja, hogy a fogadó tagállamban legalább három évig ténylegesen és rendszeresen folytatta tevékenységét annak az államnak a jogában, beleértve a közösségi jogot is, a fogadó tagállam ügyvédi szakmájába történő befogadása céljából mentességet kell adni a 89/48EGK irányelv 4. cikk (1) bekezdése b) pontjában foglalt feltételek alól; "Tényleges és rendszeres tevékenység" alatt a tevékenység tényleges, megszakítás nélküli végzését kell érteni, figyelmen kívül hagyva a mindennapi élet eseményeiből adódó megszakításokat.
Az illető ügyvéd feladata, hogy a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának a rendelkezésére bocsássa a legalább három éven át tartó, a fogadó tagállam jogában folytatott tényleges és rendszeres tevékenysége bizonyítékát. Ebből a célból:
a) az ügyvéd a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának rendelkezésére bocsát minden lényeges információt és dokumentációt, különösen az általa kezelt ügyek számáról és jellegéről;
b) a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága ellenőrzi az ügyvéd tevékenységének tényleges és rendszeres voltát, és szükség esetén felhívhatja az ügyvédet, hogy szóban vagy írásban adjon felvilágosítást, vagy bocsásson rendelkezésre további részleteket az a) pontban említett információval vagy dokumentációval kapcsolatban.
A fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának a felmentés iránti kérelmet az első albekezdésben meghatározott feltételek nemteljesülése miatt elutasító határozatát indokolnia kell; e határozat ellen fellebbezésnek van helye a tagállam belső joga szerint.
(2) A saját országa szakmai megnevezésével a fogadó tagállamban működő ügyvéd bármikor kérheti oklevele elismerését a 89/48/EGK irányelv alapján, abból a célból, hogy felvételt nyerjen a fogadó tagállam ügyvédi szakmájába, és az adott tagállamban a szakmának megfelelő szakmai címmel gyakorolhassa ügyvédi hivatását.
(3) A saját országa szakmai címével a fogadó tagállamban legalább három éven át ténylegesen és rendszeresen működő ügyvéd, aki azonban az adott tagállam jogában három évnél rövidebb ideig működött, a tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságától engedélyt kaphat a fogadó tagállam ügyvédi szakmájába történő bebocsátásra, valamint jogot szerezhet az adott tagállamban hivatásának a megfelelő szakmai címmel történő gyakorlására anélkül, hogy a 89/48/EGK irányelv 4. cikk (1) bekezdés b) pontjában említett feltételeket teljesítette volna, az alábbiakban megállapított feltételek és eljárások szerint:
a) A fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának figyelembe kell vennie az ügyvédnek a fenti időszak alatt folytatott tényleges és rendszeres szakmai tevékenységét, valamint a fogadó tagállam jogára vonatkozó ismereteket és az abban szerzett szakmai tapasztalatot, valamint a fogadó tagállam jogáról, beleértve az ügyvédi hivatás gyakorlásának szabályairól és az ügyvédi működésről szóló előadások vagy szemináriumok látogatását is.
b) Az ügyvédnek a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának rendelkezésére kell bocsátania minden lényeges információt és dokumentációt, különösen az általa kezelt ügyekről. A fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága az ügyvéddel folytatott elbeszélgetés segítségével minősíti az ügyvédnek a fogadó tagállamban kifejtett tényleges és rendszeres tevékenységét, és felméri, hogy az ügyvéd képes-e tevékenységét az adott tagállamban folytatni; ez az elbeszélgetés egyben az ügyvéd által végzett tevékenység rendszerességének és ténylegességének ellenőrzésére is szolgál.
A fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságának a felhatalmazás iránti kérelmet az első albekezdésben meghatározott követelmények nemteljesülése miatt elutasító határozatát indokolnia kell; e határozat ellen fellebbezésnek van helye a tagállam belső joga szerint.
(4) A fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága indoklással ellátott és a tagállam belső joga szerint megfellebbezhető határozattal megtagadhatja az ügyvédtől az e cikk rendelkezéseiben foglalt előnyök alkalmazását, ha úgy ítéli meg, hogy ez ellentmondana az általános gyakorlatnak, különösen fegyelmi eljárás, panasz, vagy bármilyen incidens miatt.
(5) A hatáskörrel rendelkező hatóságnak a kérelem elbírálásával megbízott képviselői minden beérkezett információt bizalmasan kötelesek kezelni.
(6) A fogadó tagállamban az ügyvédi szakmába az (1), (2) és (3) bekezdés szerint befogadott ügyvéd jogosultságot nyer arra, hogy együttesen használja országa szakmai címét a saját tagállamának hivatalos vagy egyik hivatalos nyelvén, valamint a fogadó tagállam ügyvédi szakmájának megfelelő szakmai címet.
11. cikk
Közös ügyvédi működés
Abban a tagállamban, amelyben engedélyezik a közösen folytatott működést a fogadó tagállam vonatkozó szakmai címével működő ügyvédek számára, az ilyen cím alatt tevékenységet folytatni kívánó vagy a hatáskörrel rendelkező hatóságnál bejegyzésüket kérelmező ügyvédekre az alábbi előírások vonatkoznak:
1. A saját tagállamukban azonos ügyvédi társuláshoz tartozó egy vagy több ügyvéd, aki vagy akik a fogadó tagállamban saját országuk szakmai címével folytatnak gyakorlatot, a saját tagállamukban működő ügyvédi társulásuk fiókjaként vagy képviseleteként folytathatják ügyvédi tevékenységüket. Ha azonban a saját tagállamban az ügyvédi társulásra vonatkozó alapvető szabályok összeegyeztethetetlenek a fogadó tagállam törvényeiben, rendeleteiben vagy közigazgatási rendelkezéseiben foglalt alapvető szabályokkal, az utóbbi szabályok az irányadóak, amennyiben az azoknak történő megfelelést az ügyfelek és harmadik felek védelméhez fűződő közérdek indokolja.
2. Minden tagállamnak lehetővé kell tennie, hogy az azonos ügyvédi társuláshoz vagy azonos saját tagállamhoz tartozó két vagy több ügyvéd, akik a területén saját országuk szakmai címével folytatják tevékenységüket, közös ügyvédi működést alakíthassanak ki. Ha a fogadó tagállam több formában teszi lehetővé ügyvédeinek a közös működést, ugyanezeket a formákat kell lehetővé tenni a fent említett ügyvédek számára is. A fenti ügyvédek közös működésének módját a fogadó tagállamban a tagállam törvényei, rendeletei vagy közigazgatási rendelkezései szabályozzák.
3. A fogadó tagállamnak meg kell hoznia a szükséges intézkedéseket a közös működés engedélyezésére az alábbi ügyvédek között is:
a) különböző tagállamokból származó több ügyvéd működése saját országuk szakmai címével;
b) az a) pontban említett egy vagy több ügyvéd és a fogadó tagállam egy vagy több ügyvédje.
A fenti ügyvédek közös működésének módját a fogadó tagállamban a tagállam törvényei, rendeletei vagy közigazgatási rendelkezései szabályozzák.
4. Annak az ügyvédnek, aki saját országa szakmai címét használva kívánja ügyvédi hivatását gyakorolni, tájékoztatnia kell a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságát arról a tényről, hogy saját tagállamában egy ügyvédi társulás tagja és minden lényeges információt meg kell adnia erről az ügyvédi társulásról.
5. Az 1. és 4. ponttól eltérően, ha egy fogadó tagállam tiltja saját szakmai címével működő ügyvédei számára, hogy ügyvédi tevékenységet folytassanak olyan ügyvédi társulásban, amelyben egyes személyek nem tagjai a szakmának, megtagadhatja annak engedélyezését, hogy a saját országának szakmai megnevezésével bejegyzett ügyvéd a területén az ügyvédi társulás tagjaként folytasson tevékenységet. Az ügyvédi társulás akkor minősül a szakmához nem tartozó tagokat tömörítőnek, ha
- az ügyvédi társulás tőkéje teljes egészében vagy részben, vagy
- a név, amely alatt a tevékenységet végzik, vagy
- az ügyvédi társulásban a döntéshozatal de facto vagy de jure
olyan személyek birtokában van, akik nem rendelkeznek ügyvédi státusszal az 1. cikk (2) bekezdése szerint.
Ha a saját tagállamban az ügyvédi társulásokra érvényes alapvető jogszabályok összeegyeztethetetlenek a fogadó tagállamban hatályban lévő szabályokkal, vagy az első albekezdés előírásaival, a fogadó tagállam megtagadhatja, hogy a területén fiókot vagy képviseletet nyissanak, az 1. pontban leírt korlátozások nélkül.
12. cikk
Az ügyvédi társulás neve
A fogadó tagállamban a saját országának szakmai címét használva működő ügyvédek bármilyen módon folytatják tevékenységüket, bármely ügyvédi társulás nevét használhatják, amelyhez saját tagállamukban tartoznak.
A fogadó tagállam előírhatja, hogy az első albekezdésben említett néven kívül a társult ügyvédek tüntessék fel azt a jogi formát, ahogyan az ügyvédi társulás a saját tagállamukban működik, és/vagy azoknak a társult tagoknak a nevét, akik a fogadó tagállamban folytatnak tevékenységet.
13. cikk
A saját és a fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatóságai közötti együttműködés és titoktartás
A fogadó tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága és a saját tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága szorosan együttműködnek, és kölcsönösen segítséget nyújtanak egymásnak az irányelv alkalmazásának elősegítése, valamint annak megelőzése érdekében, hogy az irányelv rendelkezéseit a fogadó tagállamban hatályos rendelkezések megkerülése céljából helytelenül alkalmazzák.
A hatóságok az egymással közölt információkat bizalmasan kezelik.
14. cikk
A hatáskörrel rendelkező hatóságok kijelölése
A tagállamok legkésőbb 2000. március 14-ig kijelölik azokat a hatáskörrel rendelkező hatóságokat, amelyeket felhatalmaznak a kérelmek fogadására és az irányelvben említett határozatok meghozatalára. A tagállamok erről értesítik a többi tagállamot és a Bizottságot.
15. cikk
A Bizottság jelentése
A Bizottság legkésőbb az irányelv hatálybalépésétől számított tíz éven belül jelentést tesz az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az irányelv végrehajtásáról.
A Bizottság a szükséges konzultációk lefolytatása után előadja következtetéseit és a jelenlegi szabályozáshoz javasolt módosításokat.
16. cikk
Végrehajtás
(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 2000. március 14-ig megfeleljenek. Erről haladéktalanul értesítik a Bizottságot.
Amikor a tagállamok elfogadják a fenti intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal belső joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadtak el.
17. cikk
Ez az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.
18. cikk
Címzettek
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 1998. február 16-án.