KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 3. maj 2005
om Tysklands påtænkte støtteforanstaltning vedrørende udbygning af den kommunale erhvervsinfrastruktur i henhold til del II, punkt 7, i den fælles rammeplan »Forbedring af de regionale erhvervsstrukturer« - Oprettelse og udbygning af industri-, teknologi- og iværksættercentre, der skal stille lokaler og fællesfaciliteter til rådighed for små og mellemstore virksomheder 2004-2006
(meddelt under nummer K(2005) 1315)
(Kun den tyske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2005/782/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om de særlige regler for anvendelse af EF-traktatens artikel 93 (1), særlig artikel 7,
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (2) og under hensyntagen til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Ved brev af 19. september 2002, der registreredes i Kommissionens Generalsekretariat den 20. september 2002, anmeldte Tyskland ovennævnte støtteordning til Kommissionen i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 88, stk. 3. Tyskland betragtede ikke foranstaltningen som statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, nævnte betydning, men anmeldte den af hensyn til retssikkerheden. Foranstaltningen blev registreret som statsstøtte N 644/g/2002. Ved brev af 9. oktober 2002, 17. januar 2003, 30. juni 2003 og 25. september 2003 anmodede Kommissionen om supplerende oplysninger. Disse blev fremsendt af Tyskland ved brev af 18. november 2002, 11. og 12. februar 2003, 24. juli 2003 og 30. oktober 2003. Ved brev af 26. november 2003 godkendte Tyskland forlængelsen af tomånedersfristen i overensstemmelse med artikel 4, stk. 5, i forordning (EF) 659/1999 og fremlagde supplerende oplysninger.
(2)
Ved brev af 18. februar 2004 meddelte Kommissionen Tyskland, at den havde besluttet at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2.
(3)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (3). Kommissionen opfordrede de involverede parter til at fremsætte eventuelle bemærkninger.
(4)
Ved brev af 2. november 2004, der registreredes den 3. november 2004, modtog Kommissionen bemærkninger fra ADT - sammenslutningen af tyske innovations-, teknologi- og iværksættercentre på forbundsplansniveau (herefter »ADT«). Kommissionen videresendte bemærkningerne til Tyskland ved brev af 15. november 2004, og Tyskland havde mulighed for at svare. Der blev dog ikke fremsat noget synspunkt.
(5)
Den 19. marts 2004 modtog Kommissionen Tysklands bemærkninger. Den 22. april 2004 fandt der en drøftelse sted, hvorefter Tyskland efter to opfordringer fra Kommissionen den 9. juli 2004 og 9. september 2004 fremsatte supplerende oplysninger ved brev af 16. september 2004, der registreredes den 22. september 2004. Den 16. december 2004 fandt der endnu en drøftelse sted, hvorefter Tyskland efter opfordring fra Kommissionen den 14. februar 2005 fremsendte yderligere oplysninger ved brev af 3. og 23. marts 2005, der registreredes samme dag.
II. BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN
(6)
Foranstaltningen finansieres af forbundsstaten og delstaterne i fællesskab. Den administreres af delstatsregeringerne, og der kan derfor være mindre forskelle med hensyn til, hvorledes foranstaltningen administreres i de enkelte delstater.
(7)
Statsstøtten tildeles i form af tilskud til de organer, der er ansvarlige for centrene. Tilskuddene andrager højst 90 % af opførelses- og udvidelsesomkostningerne til centrene. Den økonomiske støtte, der ydes som led i foranstaltningen, skal komme brugerne af centrene til gode. Den skal ikke forstås på en sådan måde, at de ansvarlige organer eller brugerne modtager en støtte på 90 % af de støtteberettigede omkostninger. Foranstaltningen gælder både områder, der er omfattet af EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) og c), men også områder, der ikke er støtteberettigede (ca. 5 % af de områder, der er omfattet af foranstaltningen). Der er afsat ca. 120 mio. EUR om året til foranstaltningen, som løber indtil 31. december 2006.
(8)
Formålet med foranstaltningen er at give små og mellemstore virksomheder (SMV) visse tilbud. I første omgang drejer det sig om at give SMV mulighed for at leje lokaler i et center. I centrene stilles der endvidere en række tjenester og faciliteter til rådighed for SMV, f.eks. rådgivning, forskningsudstyr og muligheder for at samarbejde med f.eks. højere læreanstalter, forskningsinstitutioner eller etablere netsamarbejde med andre virksomheder.
(9)
Der ydes ganske vist ikke direkte støtte til SMV men som led i en mere kompliceret struktur. Tyskland stiller økonomiske midler til rådighed for de ansvarlige organer, som skal tilskynde dem til at opføre eller udvide en bygning, dvs. et »industri-, teknologi- eller iværksættercenter«, således at disse centre kan tilbyde brugerne, dvs. SMV, lokaler og tjenester. De ansvarlige organer skal garantere driften af disse centre i mindst 15 år.
(10)
De ansvarlige for centrene er normalt kommuner eller flere kommuner i fællesskab, eventuelt også offentlige eller private non-profitorganisationer.
(11)
Centrene er normalt enten enkeltmandsvirksomheder eller separate juridiske personer, der ikke arbejder med profit for øje.
(12)
Der findes forskellige typer centre. Medens industricentrene sædvanligvis tilbyder lokaler til alle typer SMV inden for en bestemt sektor eller inden for alle sektorer, er teknologicentrene rettet mod små virksomheder, der driver forskningsaktiviteter. Centrene tilbyder dem det nødvendige udstyr, f.eks. laboratorier, rådgivningstjenester, kontakter til højere læreanstalter og forskningsinstitutioner. Målgruppen for iværksættercentrene er nyetablerede virksomheder, især de mindste virksomheder. De forskellige former kan imidlertid også være blandede. Hvis det ikke er muligt at udleje alle lokaler til virksomheder inden for den tilstræbte målgruppe, henvender centrene sig normalt til andre målgrupper. F.eks. kan et teknologicenter til dels benyttes som industricenter.
(13)
De SMV, der benytter centrenes tjenester (i det følgende »brugerne«), betaler leje for de lejede lokaler samt tillæg for benyttelse af andre faciliteter (f.eks. laboratorier eller specialudstyr) og/eller i givet fald rådgivningstjenester. Lejen og/eller prisen for de andre faciliteter/tjenester kan ligge under markedsprisen. Lejerne vil normalt kunne benytte centrene i fem år (i undtagelsestilfælde otte år).
(14)
Nedenfor vises hvorledes foranstaltningen fungerer:
III. ÅRSAGER TIL PROCEDURENS INDLEDNING
(15)
I sin beslutning om procedurens indledning anførte Kommissionen, at den nærer tvivl om, hvorvidt foranstaltningen var forenelig med fællesmarkedet, da Tyskland ikke havde fremlagt tilstrækkelige oplysninger vedrørende en række aspekter. Det drejer sig især om spørgsmålet om, hvorvidt støtten dækker alle niveauer i foranstaltningen, dvs. om det er de ansvarlige for centrene og de SMV, der benytter centrenes tjenesteydelser, der er begunstigede, eller om hele støtten er til gavn for SMV.
IV. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(16)
ADT anførte, at de tjenester, der blev tilbudt af centrene, ikke fandtes på markedet. Blandt de tilbudte tjenesteydelser er ifølge ADT rådgivningstjenester (udarbejdelse af virksomhedsprojekter, støtte ved tilvejebringelse af startkapital osv.), kortsigtede lejekontrakter, samarbejde og udbygning af netværk til regionale forskningsinstitutter, højere læreanstalter og andre virksomheder samt forskningsudstyr (laboratorier, specialudstyr osv.).
(17)
Endvidere henvistes der til, at ca. 90 % af de nyetablerede virksomheder i centrene overlever de første tre år, hvilket er en meget stor andel i forhold til andre nyetablerede virksomheder.
V. BEMÆRKNINGER FRA DE TYSKE MYNDIGHEDER
(18)
I sine oprindelige bemærkninger anførte Tyskland, at formålet med foranstaltningen var at afhjælpe ejendomsmarkedets manglende evne til at tilbyde navnlig nyetablerede virksomheder lokaler til priser, de kunne betale. Ifølge de tyske erfaringer tøver det private marked med at tilbyde lokaler til innovative nye virksomheder, da det er behæftet med høj risiko. Endvidere er der tilsyneladende ikke små lokaler til rådighed på markedet.
(19)
Tyskland anførte endvidere, at den samlede støtte var til gavn for brugerne af centrene. Hvad angår støtteelementet for brugerne anførte Tyskland først, at støtteintensiteten på brugerniveau ikke overskred 10-20 % af de sammenlignelige markedspriser. I brev af 22. september 2004 blev det derimod anført, at brugerne normalt betaler markedspriserne (priser i nederste ende af prisskalaen), og at støtten under alle omstændigheder ligger under 100 000 EUR over en treårsperiode (op til 23 000 EUR pr. år pr. bruger over en femårsperiode). Tyskland fremlagde bemærkninger fra alle lande, der til dels henviser til undersøgelser, der dokumenterer centrenes positive virkninger for brugere og regionerne. Indtil dette tidspunkt havde Tyskland ikke forpligtet sig til at overholde alle betingelserne i Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (4), særlig artikel 3 vedrørende kumulering og kontrol.
(20)
I sine seneste bemærkninger og især i sit brev af 3. marts 2005 ændrede Tyskland sin oprindelige anmeldelse. Med hensyn til tilskud til centrenes rådgivningstjenester til fordel for SMV-brugerne forpligtede Tyskland sig således til at overholde artikel 5 i Kommissionens forordning (EF) nr. 70/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (5). Desuden forpligtede Tyskland sig med hensyn til alle andre støtteforanstaltninger til fordel for SMV, især leje af lokaler og laboratorier, benyttelse af forskningsudstyr og andet udstyr, til at anvende forordning (EF) nr. 69/2001. Selv om støtten er fritaget ifølge ovennævnte forordninger bad Tyskland af retssikkerhedshensyn Kommissionen om en endelig beslutning.
VI. VURDERING AF FORANSTALTNINGEN
(21)
Kommissionen har undersøgt foranstaltningen på grundlag af EF-traktatens artikel 87 ff., EØS-aftalens artikel 61 ff. samt på grundlag af forordning (EF) nr. 69/2001 og (EF) nr. 70/2001.
1. Forekomst af støtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1
(22)
Ved en vurdering af foranstaltningen på grundlag af EF-traktatens bestemmelser om statsstøtte skal det først undersøges, om den pågældende foranstaltning omfatter statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, anførte betydning.
(23)
I overensstemmelse med EF-traktatens artikel 87, stk. 1, er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne. Støttebegrebet omfatter enhver form for begunstigelse, der direkte eller indirekte finansieres med statsmidler og af staten selv eller organer, der er udpeget af staten. En foranstaltning anses for at udgøre statsstøtte, når den opfylder alle kriterierne i EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
(24)
Som led i undersøgelsen af, om der foreligger statsstøtte, fremgår det i forbindelse med foranstaltninger, som indrømmes i form af tilskud eller lån normalt klart, hvilken virksomhed, der begunstiges. Den foreliggende foranstaltning er imidlertid mere kompliceret, da de tyske myndigheder skaber incitamenter for en gruppe aktører (de ansvarlige organer) til at støtte en anden gruppe (brugerne). Foranstaltningen omfatter endvidere en tredje gruppe af potentielle aktører (centrene), som er uafhængige af de ansvarlige organer og brugerne. Selv om Tyskland ganske vist har til hensigt at skabe fordele for brugerne, kan virksomheder på alle tre niveauer muligvis være støttemodtagere.
(25)
For at fastslå, om der foreligger statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, anførte betydning skal undersøgelsen derfor foretages på tre forskellige niveauer dvs. med hensyn til de ansvarlige organer, centrene og brugerne.
1. Niveau et: De ansvarlige organer
(26)
Det er helt klart, at foranstaltningen finansieres af statsmidler. Omfanget af statsstøtten afhænger af, om det ansvarlige organ er en kommune eller en kommunesammenslutning eller et offentligt eller et privat non-profitorgan. I førstnævnte tilfælde opføres centret 100 % med statsmidler (indtil 90 % fra forbund og delstat og mindst 10 % fra kommune eller kommunesammenslutning). Hvis der derimod er tale om et non-profitorgan skal dette selv bidrage mindst 10 % af finansieringen, medens resten, op til 90 %, kommer fra staten. Den egentlige støttemodtager er ganske vist SMV. Statsmidlerne er nødvendige for at dække de støtteberettigede omkostninger til opførelse af bygninger. De siger imidlertid ikke noget om den støtte, der ydes SMV.
(27)
Der er to typer ansvarlige organer: 1) kommuner og kommunesammenslutninger eller offentlige virksomheder, der ejes af disse, og 2) offentlige eller private non-profitorganer, f.eks. højere læreanstalter eller forskningsinstitutter. Uanset de ansvarlige organers juridiske status eller manglende profitmål er Kommissionen som anført i dens beslutning 98/353/EF af 16. september 1997 om statsstøtte til fordel for virksomheden Gemeinnützige Abfallverwertung GmbH (6) af den opfattelse, at de ansvarlige organer skal betragtes som virksomheder i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, anførte betydning, hvis de udøver økonomiske aktiviteter på markedet.
(28)
Ganske vist betragtes kommuner og kommunesammenslutninger normalt ikke som virksomheder. Selv om de varetager en række offentlige opgaver og kan udøve offentlige beføjelser, kan de ifølge EF-Domstolens dom af 16. juni 1987 i sag 118/85 (Kommissionen mod Italien) (7) betragtes som virksomheder, hvis de udøver en økonomisk aktivitet på markedet. Det vil især være tilfældet, hvis kommunerne er aktive via en selvstændig kommunal virksomhed.
(29)
I forbindelse med den omhandlede foranstaltning er de ansvarlige organer ansvarlige for opførelse og forvaltning af centrene. De skaber hermed forudsætning for, at et center kan udleje lokaler til SMV og/eller tilbyde andre tjenesteydelser. Selv om de ansvarlige organer ikke har noget profitorienteret mål, udøver de en økonomisk aktivitet, som kunne have været varetaget af f.eks. private ejendomsselskaber eller private rådgivningsfirmaer.
(30)
De ansvarlige organer opnår ganske vist ikke selv nogen fordel ved foranstaltningen, da formålet med statsstøtten er at tilbyde SMV lokaler og tjenester. De statsmidler, der stilles til rådighed for de ansvarlige organer, skal udelukkende sikre brugerne en økonomisk fordel. For at garantere, at de ansvarlige organer ikke opnår nogen fordel, er der fastsat en række mekanismer:
(31)
Opførelse eller udvidelse af centret gennemføres efter offentligt udbud i overensstemmelse med de gældende bestemmelser for licitation.
(32)
De ansvarlige organer er forpligtede til at overlade brugerne besiddelse og brug af centret i en periode på mindst 15 år. De ansvarlige organer opnår derfor ikke nogen fordel i den periode på 15 år, hvor bygningerne benyttes som centre.
(33)
Efter udløbet af de 15 år er bygningerne ganske vist de ansvarlige organers ejendom, og hvis der ikke skal betales nogen kompensation for restværdien, vil værdien af centret, der så kan benyttes til andre aktiviteter eller sælges, udgøre en fordel for de ansvarlige organer (bygningens ejer). For at sikre sig, at der efter denne periodes udløb ikke er nogen fordel tilbage for de ansvarlige organer, har de tyske myndigheder under Kommissionens undersøgelse forpligtet sig til at sikre, at overskuddet opsuges efter de 15 år. Det sker enten efter tilbagediskonteringsmetoden (Ertragswertmethode) eller i hvert fald efter en metode, der er i overensstemmelse med artikel 29, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om generelle bestemmelser for strukturfondene (8). Heri vil der blive taget hensyn til alle de indtægter og tab, som de ansvarlige organer har haft i løbet af de 15 år, herunder bygningens restværdi. Det er nærliggende, at driften af centrene varetages af de ansvarlige organer, da det i sidste instans er dem, der har haft den økonomiske risiko i forbindelse med centret.
(34)
Da de ansvarlige organer ikke opnår nogen økonomisk fordel, kan de ikke betragtes som støttemodtagere efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1. De skal ganske vist betragtes som det instrument, der er årsag til, at brugerne via centrene får stillet støttefaciliteter til rådighed.
2. Niveau to: Centrene og deres administratorer
(35)
De statsmidler, der stilles til rådighed som led i den omhandlede foranstaltning, skal anvendes til at opføre og udvide centrene. Da det kun er byggeomkostningerne, der er støtteberettigede, dækkes driftsomkostningerne ikke i forbindelse med foranstaltningen. Det fastslås ved kontrollen med midlernes anvendelse, dvs. ved Tysklands kontrol med støtten. Centrene, der ejes af de ansvarlige organer, skal udelukkende anvendes til at tilbyde brugerne lokaler og faciliteter.
(36)
Der henvises endnu en gang til den opsugning af overskud, der er nævnt i betragtning 33, og som ifølge Tysklands tilsagn gælder for centrene. Denne metode sikrer, at centrene ikke efter 15 års forløb har opnået en uretfærdig fordel.
(37)
Endvidere har Tyskland givet tilsagn om at sende driften af et center i udbud i overensstemmelse med den gældende lovgivning for offentlige udbud, hvis den skal overtages af tredjeparter. Den ansvarlige for et centers drift aflønnes efter markedsvilkår, som oplyst i udbuddet.
(38)
Derfor opnår hverken centrene eller lederne af centrene en økonomisk fordel og kan ikke betragtes som støttemodtagere men kun som det instrument, der sikrer, at støttefaciliteterne stilles til rådighed for brugerne. Der er derfor ikke tale om støtte på center- eller lederniveau.
3. Niveau tre: Brugerne
(39)
Via de ansvarlige organer for centrene og centrene selv opnår de SMV, der udnytter faciliteterne i centrene, indirekte en fordel ved hjælp af statsmidler. Det skal dog understreges, at der ikke er fastsat nogen støtteintensitet på 90 % for de SMV, der er målgruppe. De omkostninger, der finansieres med op til 90 % eller endog 100 % ved hjælp af statsmidler, er nødvendige, for at der kan opføres et center.
(40)
Centrene tilbyder SMV en række faciliteter (lokaler, udstyr, samarbejdsmuligheder, laboratorier, rådgivning og andre tjenesteydelser). Den leje, som SMV skal betale for lokaler, samt de priser, som SMV skal betale for de øvrige tilbud (f.eks. laboratorier og specialudstyr) kan ligge under markedsprisen. En del SMV kan have store problemer med at finde den slags lokaler og tilbud på markedet, i det mindste til priser, som de har råd til at betale. Fordelen for SMV består derfor i brug af centrets lokaler samt andre tjenesteydelser til priser, der er favorable i forhold til markedspriserne. Kommissionen går derfor ud fra, at foranstaltningen indebærer en fordel for SMV-brugerne, hvis lejen og/eller de andre tilbud ligger under markedsprisen.
(41)
Foranstaltningen fordrejer eller kan fordreje konkurrencen, da den er rettet mod bestemte virksomheder, hvor målgruppen defineres af centrets type. Som anført i betragtning 6-14 er erhvervscentre rettet mod alle typer SMV, teknologicentrene mod nyskabende SMV og iværksættercentrene mod nyetablerede små virksomheder. Der findes naturligvis også en række blandingsformer, f.eks. kan nyetablerede virksomheder også være nyskabende.
(42)
I forbindelse med foranstaltningen kan det ikke udelukkes, at der ydes støtte til virksomheder, der er aktive inden for sektorer, hvor der findes handel mellem medlemsstaterne. Det kan derfor antages, at foranstaltningen påvirker handelen mellem medlemsstaterne.
(43)
Foranstaltningen indebærer derfor statsstøtte på brugerniveau efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, hvis de minimis-loftet på 100 000 EUR pr. støttemodtager over en periode på tre år i henhold til forordning (EF) nr. 69/2001 ikke overskrides.
(44)
Hvad angår anvendelse af de minimis-loftet på centrenes forskellige tilbud fastslår Kommissionen følgende:
-
Med hensyn til udlejning af lokaler har Kommissionen noteret sig, at Tyskland, når det gælder brugerne, har forpligtet sig til at opfylde bestemmelserne i forordning (EF) nr. 69/2001. Den tidligere manglende gennemsigtighed i foranstaltningen forsvinder, fordi Tyskland har forpligtet sig til at beregne støtteelementerne i den leje, SMV betaler for de lejede lokaler, på grundlag af sammenlignelige huslejer for tilsvarende lokaler, især de officielle oversigter over erhvervslejemål (Gewerbemietspiegel). Hermed sikrer Tyskland, at de minimis-loftet på 100 000 EUR overholdes i en treårsperiode. Tyskland forpligter sig derfor til at præcisere over for enhver bruger af et center, at benyttelsen af centrets tjenesteydelser kan indeholde støtteelementer, der betragtes som de minimis-støtte og er omfattet af forordning (EF) nr. 69/2001.
-
Med hensyn til benyttelse af laboratorier og andet specialudstyr (især teknologicentre) meddelte Tyskland, at eventuelle støtteelementer afspejles i et tillæg, der lægges oveni den leje, brugeren skal betale. Det kan derfor holdes adskilt fra den normale leje. Det understreges, at Tyskland også med hensyn til dette tillæg for brug af laboratorier og specialudstyr har givet tilsagn om at overholde forordning (EF) nr. 69/2001.
-
Med hensyn til rådgivningstjenester er støtteelementet ikke begrænset til de minimis-loftet og skal derfor betragtes som statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
2. Foranstaltningens lovlighed
(45)
Tyskland har opfyldt sine forpligtelser efter EF-traktatens artikel 88, stk. 3.
3. Foranstaltningens forenelighed med EF-traktaten
(46)
Da de omhandlede foranstaltninger til fordel for SMV (f.eks. lokaler, laboratorier og specialudstyr), bortset fra rådgivningstjenester, ikke kan betragtes som statsstøtte, hvis de minimis-loftet samt bestemmelserne i forordning (EF) nr. 69/2001 er overholdt, er det kun rådgivningstjenesterne til fordel for SMV, der skal undersøges, for at fastslå, om de er forenelige med fællesmarkedet.
(47)
Formålet med støtteordningen er udbredelse af kendskabet til og kommerciel udnyttelse af ny tysk og international forskning og udvikling inden for management og virksomhedsudvikling. Hermed fremmes teknologioverførsel og samarbejde mellem virksomheder.
(48)
Ifølge EF-traktatens artikel 157 er fremme af teknologioverførsel og samarbejde mellem virksomheder to vigtige mål for Fællesskabet. I den henseende opfylder støtteordningen målene i EF-traktatens artikel 157. Kommissionen har ganske vist endnu ikke udarbejdet specifikke kriterier for vurdering af støtteforanstaltninger, der er rettet mod disse mål, selv om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling hyppigt yder støtte til sådanne foranstaltninger som led i Fællesskabets regionalpolitik.
(49)
I denne forbindelse henviser Kommissionen også til sin meddelelse til Det Europæiske Råds forårsmøde »Samarbejde om vækst og beskæftigelse« (9), hvor betydningen af at fremme innovation og innovationspoler (klynger) understregedes. Målgruppen for den foreliggende foranstaltning er begrænset til nyskabende og teknologiorienterede SMV i opstartsfasen. Det er samtidig den vigtigste målgruppe med henblik på fremme af vækst og beskæftigelse.
(50)
Hvad angår rådgivningstjenesterne skal det understreges, at Tyskland har forpligtet sig til ikke at yde støtte, der overstiger 50 % af de støtteberettigede omkostninger. Støtten til rådgivningstjenester opfylder hermed forordning (EF) nr. 70/2001, særlig artikel 5.
(51)
Det forventes derfor, at foranstaltningen vurderes positivt af Kommissionen.
VII. KONKLUSION
(52)
På grundlag af de ændringer, Tyskland har foretaget under den formelle undersøgelsesprocedure, kommer Kommissionen til følgende konklusion:
(53)
Med hensyn til den støtte, der ydes som led i støtteordningen til visse SMV til leje af lokaler, benyttelse af laboratorier og specialudstyr og/eller andre faciliteter, noterer Kommissionen sig, at Tyskland har givet tilsagn om at overholde forordning (EF) nr. 69/2001 hvad angår den foreliggende ordning.
(54)
Hvis der som led i ordningen ydes støtte til SMV til SMV-rådgivningstjenester, der tilbydes i centrene, har Tyskland forpligtet sig til at bevilge tilskud hertil i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 70/2001, særlig artikel 5 -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
1. Den støtteordning, som Tyskland har planer om at gennemføre i perioden 2004-2006 vedrørende udbygning af den kommunale erhvervsinfrastruktur i overensstemmelse med del II, punkt 7, i rammeplanen for fællesskabsopgaven »Forbedring af de regionale erhvervsstrukturer« med henblik på opførelse eller udvidelse af erhvervs-, teknologi- og iværksættercentre, som tilbyder SMV lokaler og fællesfaciliteter, indebærer ikke statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, hvis Tyskland respekterer sit tilsagn om at overholde forordning (EF) nr. 69/2001 hvad angår leje af lokaler, laboratorier, specialudstyr og/eller andre faciliteter.
2. Den i stk. 1 nævnte støtteordning indebærer statsstøtte, der er forenelig med fællesmarkedet efter EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), hvis Tyskland overholder sit tilsagn om at yde enhver støtte til rådgivningstjenester til fordel for små og mellemstore virksomheder, som benytter de faciliteter, der tilbydes i erhvervs-, teknologi- og iværksættercentrene i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 70/2001.
Artikel 2
Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 3. maj 2005.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2005. május 3.)
Németország állami támogatási szabályáról a közvetlenül a gazdaságot szolgáló települési infrastruktúra kiépítése a „regionális gazdaságszerkezet javítását” illető közérdekű feladat kerettervének II. része 7. pontja értelmében, a kis- és középvállalkozások számára helyiségeket és közszolgáltatásokat biztosító ipari, technológiai és alapítóközpontok létesítése vagy kiépítése 2004-2006
(az értesítés a C(2005) 1315. számú dokumentummal történt)
(Csak a német nyelvű szöveg hiteles)
(EGT vonatkozású szöveg)
(2005/782/EK)
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 88. cikke (2) bekezdésének első albekezdésére,
tekintettel az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra és különösen annak 62. cikke (1) bekezdésének a) pontjára,
tekintettel az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK rendeletre (1) és különösen annak 7. cikkére,
az érdekelt felek észrevételeik említett cikkek (2) alapján történő benyújtására való felkérését követően és ezen észrevételek figyelembevételével,
mivel:
I. ELJÁRÁS
(1)
Németország az EK-Szerződés 88. cikke (3) bekezdése értelmében 2002. szeptember 19-én kelt, a Bizottság Főtitkárságán 2002. szeptember 20-án iktatott levelében jelentette be a Bizottságnak az említett támogatási programot. Németország az intézkedést az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében nem tekintette állami támogatásnak, a jogbiztonság okából viszont bejelentette. Az ügyet N 644/g/2002. számú állami támogatásként jegyezték be. A Bizottság 2002. október 9-én, 2003. január 17-én, 2003. június 30-án és 2003. szeptember 25-én kelt levelében kiegészítő információkat kért, amelyeket Németország 2002. november 18-án, 2003. február 11-én és 2003. február 11-én, 2003. július 24-én és 2003. október 30-án kelt levelében nyújtott be. Németország 2003. november 26-i levelében jóváhagyta a 659/1999/EK rendelet 4. cikke (5) bekezdése értelmében előírt kéthónapos határidő 2004. február 5-ig történő meghosszabbítását, valamit további információkat nyújtott be.
(2)
A Bizottság 2004. február 18-i levelében értesítette Németországot azon határozatáról, hogy az EK-Szerződés 88. cikke (2) bekezdése értelmében bevezeti az eljárást.
(3)
A Bizottság eljárást bevezető határozatát közzétette az Európai Unió Hivatalos Lapjában (3). A Bizottság felhívta az érdekelt feleket, hogy foglaljanak állást.
(4)
A Bizottsághoz álláspont az ADT - Bundesverband deutscher Innovations-, Technologie- und Gründerzentren e.V. (a továbbiakban: „ADT”) részéről a 2004. november 2-án kelt, 2004. november 3-án iktatott levél formájában érkezett be. A Bizottság ezt 2004. november 15-én kelt levelében továbbította Németországnak és lehetőséget adott észrevételeinek kinyilvánítására. Németország ezzel kapcsolatban nem nyújtotta be álláspontját.
(5)
Németország észrevételei 2004. március 19-én érkeztek be. Megbeszélésre került sor 2004. április 22-én, amire Németország a Bizottság kétszeri (2004. július 9. és 2004. szeptember 9.) felszólítását követően 2004. szeptember 16-án kelt, 2004. szeptember 22-én iktatott levelében további információkat nyújtott be. További megbeszélésre került sor 2004. december 16-án, amire Németország a Bizottság (2005. február 14.) felszólítását követően 2005. március 23-án és március 3-án kelt, ugyanazon a napon iktatott levelében további információkat nyújtott be, valamint módosította az intézkedést.
II. AZ INTÉZKEDÉS ISMERTETÉSE
(6)
Az intézkedést a szövetségi állam (Bund) és a tartományok (Länder) finanszírozzák. Igazgatását a tartományi kormányok végzik, aminél fogva az intézkedés alkalmazásának bizonyos részletei az egyes tartományokban csekély mértékben eltérhetnek egymástól.
(7)
Az állami támogatást a központok szolgáltatóinak (Träger der Zentren) nyújtott támogatás formájában biztosítják. E támogatás a központok létesítési vagy kiépítési költségeinek legfeljebb 90 %-át teszi ki. Az intézkedés keretében nyújtott pénzügyi támogatás a központok használóinak kell, hogy javára szolgáljon. Az intézkedést nem úgy kell érteni, mintha az a központok szolgáltatóinak és használóinak költségeit 90 %-ban támogatná. Az intézkedés az EK-Szerződés 87. cikke (3) bekezdésének a) és c) pontja szerinti területekre és a nem támogatható területekre (az intézkedés hatálya alá tartozó területek kb. 5 %-a) egyaránt vonatkozik. Az intézkedés időtartama 2006. december 31-én jár le, éves költségvetése kb. 120 millió euró.
(8)
Az intézkedés célja, hogy bizonyos ajánlatokat tegyen a kis- és középvállalkozások (KKV-k) számára. Itt elsősorban a KKV-k számára nyújtott azon lehetőségről van szó, hogy azok egy központban helyiségeket bérelhessenek. A KKV-k e központokban ezen túlmenően különböző szolgáltatásokat, mint például tanácsadást, kutatási berendezéseket, többek között egyetemekkel és kutatóintézetekkel való együttműködési lehetőségeket vagy egyéb vállalkozásokkal való hálózati kapcsolatot vehetnek igénybe.
(9)
A KKV-k támogatása azonban nem közvetlenül, hanem egy összetett struktúra keretében történik. Németország pénzügyi eszközöket bocsát a felelős szervek, a szolgáltatók rendelkezésére, akik ezen ösztönzés révén épületet, vagyis „ipari, technológiai és alapítóközpontokat” létesítenek vagy építenek ki annak érdekében, hogy e központ a használók, azaz a KKV-k számára helyiségeket és szolgáltatásokat nyújtsanak. A szolgáltatóknak legalább 15 évre biztosítaniuk kell a központok üzemeltetését.
(10)
A központok szolgáltatói rendszerint települések és települési egyesülések, esetlegesen non-profit közjogi vagy magántársulások.
(11)
A központok általában non-profit városi saját üzemek vagy különálló non-profit jogi személyek.
(12)
Különböző típusú központok léteznek: míg az ipari központok egy bizonyos ágazaton vagy az összes ágazaton belüli minden típusú KKV számára általában helyiséget biztosítanak, a technológiai központok kutatótevékenységet folytató kisvállalkozásokra irányulnak és ehhez a szükséges berendezéseket, például laboratóriumokat, tanácsadást, egyetemekkel és kutatóintézetekkel való kapcsolatokat állítanak rendelkezésükre. Az alapítóközpontok újonnan alapított vállalkozásokat, különösen kisvállalkozásokat céloznak meg. Olyan központok is léteznek, ahol egyszerre több célcsoport is jelen van. Erre mindenekelőtt akkor kerül sor, amikor az összes helyiséget nem tudják a kívánt típusú vállalkozásoknak kiadni, ilyenkor a központok rendszerint egyéb célcsoportokat vesznek célba. Így fordulhat elő, hogy például egy technológiai központot ipari központként használnak.
(13)
A KKV (a továbbiakban: „használó”), amely a központ szolgáltatásait igénybe veszi, a bérelt helyiségekért bérletet, az egyéb berendezésekért (laboratóriumi berendezések vagy különleges felszerelések) és/vagy adott esetben tanácsadásért pedig pótlékot fizet. A bérleti és/vagy az egyéb berendezésekért/szolgáltatásokért fizetett díj a piaci ár alá mehet. A bérlők általában 5 évre (kivételes esetben 8 évre) vehetik igénybe a központokat.
(14)
Az alábbi ábra az intézkedés működését szemlélteti:
III. A VIZSGÁLATI ELJÁRÁS BEVEZETÉSÉNEK OKAI
(15)
A Bizottság hivatalos vizsgálati eljárás bevezetéséről szóló határozatában kétségét fejezte ki az intézkedés közös piaccal való összeegyeztethetőségét illetően, mivel Németország több szempontot illetően nem nyújtott be elegendő információt. E kétség elsősorban arra a kérdésre vonatkozik, hogy a támogatások az intézkedés összes szintjét érintik-e, és hogy a központok szolgáltatói, illetve az ott rendelkezésre álló szolgáltatásokat igénybe vevő KKV-k a kedvezményezettek vagy pedig a teljes támogatás a KKV-k javát szolgálja.
IV. AZ ÉRDEKELT HARMADIK FELEK ÁLLÁSPONTJA
(16)
Az ADT kifejtette, hogy a központok által nyújtott szolgáltatások nem állnak rendelkezésre a piacon. Az ADT szerint a felkínált szolgáltatások közé az alábbiak tartoznak: tanácsadás (vállalkozási tervek kidolgozása, támogatás az indulótőke megszerzését illetően stb.), rövidtávú bérleti szerződések, regionális kutatószervezetekkel, egyetemekkel és egyéb vállalkozásokkal, valamint kutatási berendezésekkel (laboratóriumok, különleges felszerelések stb.) való együttműködés és csoportosulás.
(17)
Az ADT ezen túlmenően utalt arra, hogy a központokban az újonnan alapított vállalkozások 90 %-a túléli az első három évet, ami magas arányt jelent az egyéb újonnan alapított vállalkozásokhoz képest.
V. A NÉMET HATÓSÁGOK ÁLLÁSPONTJA
(18)
Németország eredeti álláspontjában kifejtette, hogy az intézkedés az ingatlanágazat piacának zavarait kívánja ellensúlyozni, hiszen az ingatlanpiac képtelen, különösen az újonnan alapított vállalkozások számára megfizethető áron helyiségeket kínálni. Németország tapasztalata szerint a magánpiac vonakodik helyiségeket kínálni az újonnan alapított vállalkozások számára, mivel azokra nagyon magas kockázati teher nehezedik. Ezen túlmenően a piacon nyilvánvalóan nincsenek kisebb rendelkezésre álló helyiségek.
(19)
Németország kifejtette továbbá, hogy a teljes támogatás a központok használói javára válna. A használókra vonatkozó támogatási elemet tekintve Németország először kijelentette, hogy a támogatásintenzitás a használó szintjén nem haladja meg az összehasonlítható piaci árak 10-20 %-át. Azonban 2004. szeptember 22-i levelében kifejtette, hogy a használók rendszerint a piaci árat fizetik (a piaci árskála legalsó árai), és hogy a támogatási összeg hároméves időszakra minden esetben 100 000 eurá alatt van (használóként évi 23 000 euró ötéves időszakra). Németország továbbította az összes tartomány álláspontját, amelyek részben olyan tanulmányokra hivatkoznak, melyekben a használókat illető pozitív hatások és a központok pozitív regionális hatásai kerülnek leírásra. Ezen időpontig Németország nem vállalt kötelezettséget arra, hogy megfeleljen az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a de minimis támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2001. január 12-i 69/2001/EK bizottsági rendelet (4) összes feltételének, különösen annak a halmozódást és ellenőrzést illető 3. cikke betartására.
(20)
Németország legutóbbi álláspontjában és különösen 2005. március 3-án kelt levelében módosította az eredeti bejelentését, kötelezettséget vállalt a központok KKV-használóinak javára nyújtott tanácsadási támogatások tekintetében az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a kis- és középvállalkozásoknak nyújtott állami támogatásokra történő alkalmazásáról szóló, 2001. január 12-i 70/2001/EK bizottsági rendelet (5) betartására. Németország ezen túlmenően kötelezettséget vállalt arra, hogy a KKV-ket illető minden egyéb támogatási intézkedésre, különösen a helyiségek és laboratóriumok bérlésére, a kutatási berendezések, illetve egyéb berendezések használatára alkalmazza a 69/2001/EK rendelkezést. Habár a támogatás az említett rendeletek alapján elfogadható, Németország a jogbiztonság okából felkérte a Bizottságot, hogy hozzon végleges határozatot.
VI. AZ INTÉZKEDÉS ÉRTÉKELÉSE
(21)
A Bizottság az EK-Szerződés 87. és azt követő cikke, az EGT-Megállapodás 61. és azt követő cikke, továbbá a 69/2001/EK és 70/2001/EK rendeletek alapján vizsgálta meg az intézkedést.
1. Támogatás fennállása az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében
(22)
A támogatás EK-Szerződés állami támogatásokról szóló előírásai alapján történő értékelésekor elsőként azt kell megvizsgálni, hogy a vizsgálandó intézkedés az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése szerinti állami támogatásnak minősül-e.
(23)
Az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, összeegyeztethetetlen a közös piaccal, amennyiben az érinti a tagállamok közötti kereskedelmet. A támogatás fogalma minden állami forrásból közvetlenül vagy közvetve finanszírozott és magától az államtól vagy állami megbízásból tevékenykedő szervezetek által biztosított kedvezményt magában foglal. Állami támogatásnak minősül azon intézkedés, amely az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdésének összes feltételét teljesíti.
(24)
Az állami támogatás fennállása vizsgálásának keretében általában nyilvánvaló a támogatás vagy kölcsön formájában biztosított intézkedések esetében, hogy potenciálisan melyik a kedvezményezett vállalkozás. A szóban forgó intézkedés azonban összetettebb, mivel a német hatóságok arra ösztönzik a piaci résztvevők egyik csoportját (szolgáltatók), hogy egy másik csoportot (használók) támogassanak. Az intézkedés ezen túlmenően előírja a potenciális piaci résztvevők harmadik csoportjának (központok) létrehozását, amelyek a szolgáltatóktól és a központoktól függetlenek. Még az esetben is, ha Németország csak a használókat szándékozik előnyhöz juttatni, mind a három szinten esetlegesen állami támogatásban részesülhetnek a vállalkozások.
(25)
Következésképpen az állami támogatás EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése értelmében való fennállását mind a három szinten, azaz a szolgáltatók, a központok és a használók szintjén kell megvizsgálni.
1. Első szint: a szolgáltatók
(26)
Kétségtelen, hogy az intézkedés finanszírozása állami eszközökből történik. Az állami támogatás százalékos aránya attól függ, hogy a szolgáltató település, illetve települési egyesülés vagy non-profit közjogi, illetve magántársulás. Az első esetben a központ létesítése 100 %-ban állami eszközökből történik (90 %-ban a szövetségi állam és a tartomány eszközeiből és legalább 10 %-ban a település, illetve települési egyesülés eszközeiből). Amennyiben viszont non-profit szervezet vesz részt az intézkedésben, az esetben állnia kell a finanszírozás 10 %-át, míg a fennmaradó 90 %-ot az állam biztosítja. A támogatás igazi kedvezményezettjei természetesen a KKV-k; az állami eszközök szükségesek az épületlétesítés támogatható költségeinek fedezéséhez, a KKV-knek nyújtott támogatások összegét azonban nem tükrözik vissza.
(27)
A szolgáltatóknak két típusa létezik: 1. települések vagy települési egyesülések, illetve a tulajdonukban lévő közvállalkozások, és 2. non-profit közjogi, illetve magántársulások mint például egyetemek vagy kutatószervezetek. Függetlenül a szolgáltatók jogi formájától és attól a ténytől, hogy non-profit szolgáltatókról van szó, a Bizottság - mint ahogy azt már a Gemeinnützige Abfallverwertung GmbH vállalatnak nyújtott állami támogatásról szóló, 1997. szeptember 16-i 98/353/EK határozatában (6) kifejtette - azt a véleményt képviseli, hogy a szolgáltatók, amennyiben piaci gazdasági tevékenységet folytatnak az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében vállalkozásoknak tekintendők.
(28)
A településeket és települési egyesüléseket rendszerint nem tekintik vállalkozásnak. Mivel azonban számos közfeladatot hajthatnak végre és közhatalmat gyakorolhatnak, az Európai Közösségek Bírósága 1987. június 16-i ítélete (C-118/85. Bizottság/Olaszország ügy) (7) szerint vállalkozásnak tekinthetőek, amennyiben piaci gazdasági tevékenységet folytatnak. Jelen esetben ez elfogadható, ha a települések városi saját üzemek üzemeltetnek.
(29)
A vizsgálandó intézkedés keretében a szolgáltatók felelősek a központ létesítéséért és irányításáért, akik ezzel megteremtik annak feltételét, hogy a központ helyiségeket adhasson ki a KKV-knek és/vagy szolgáltatásokat kínálhasson fel nekik. Ha a szolgáltatók non-profit szervezetek, még akkor is olyan gazdasági tevékenységet folytatnak, amelyet például ingatlanvállalkozások vagy magán jellegű tanácsadócégek is végezhetnének.
(30)
Azonban nem a szolgáltatók maguk kell, hogy legyenek az intézkedés kedvezményezettei, mivel az állami támogatás célja az, hogy helyiségeket és szolgáltatásokat kínáljon a KKV-knek. A szolgáltatók rendelkezésére bocsátott állami eszközök kizárólag a használókat kell, hogy gazdasági előnyhöz juttassák. Különböző mechanizmusokat határoztak meg annak biztosításához, hogy a szolgáltatók szintjén ne érvényesüljenek előnyök.
(31)
A központok létesítéséhez vagy kiépítéséhez a közbeszerzési szabályoknak megfelelően nyilvános ajánlati felhívást írnak ki.
(32)
A szolgáltatók legalább 15 éves időszakra kötelesek átadni a használóknak a központok tulajdonát vagy használatát. A szolgáltatók ennyiben a 15 éves időszak alatt, amíg az épület központként szolgál, nem jutnak előnyhöz.
(33)
A 15 év lejártát követően az épületek viszont a szolgáltató tulajdonát képezik, így nekik nem kell a maradványértékért ellentételezést fizetniük, a központok értéke pedig, amit azt követően egyéb tevékenységekre használhatnak vagy értékesíthetnek, előnyhöz juttatja a szolgáltatókat (az épület tulajdonosát). A német hatóságok annak biztosítására, hogy ezen időszak után a szolgáltatók szintjén ne érvényesüljenek előnyök, a bizottsági vizsgálat során annak biztosítására vállaltak kötelezettséget, hogy a 15 évet követően haszonlefölözésre kerülne sor. Erre vagy a diszkontált cash-flow módszer útján vagy mindenesetre a strukturális alapokra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló, 1999. június 21-i 1260/1999/EK tanácsi rendelet (8) 29. cikke (4) bekezdésével összhangban álló módszer alapján kerül sor. Ennek során az épület maradványértékével együtt figyelembe fogják venni a szolgáltatók számára a központok 15 év során való üzemeltetésből eredő összes nyereséget és veszteséget. Ez azt sugallja, hogy a központok vállalkozói tevékenysége a szolgáltatók szintjére helyeződik, mivel a szolgáltatók azok, akik végső soron a központok gazdasági kockázatát vállalják.
(34)
Mivel a szolgáltatók nem jutnak gazdasági előnyhöz, az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében nem tekinthetőek kedvezményezettnek. A szolgáltatók csupán közvetítő eszköznek tekintendők, akik azt biztosítják, hogy a használók a központok révén támogatáshoz juthassanak.
2. Második szint: a központok és azok üzemeltetői
(35)
A vizsgálandó intézkedés keretében biztosított állami eszközök a központok létesítésére vagy kiépítésére szolgálnak. Mivel a támogatás keretében csak az építés költségei támogathatók, a központok üzemeltetési költségei a szóban forgó intézkedés keretében nem fedezhetők. Ez csak a felhasználás igazolásának vizsgálatával biztosítható, vagyis azáltal, hogy Németország felügyeli a támogatást. A szolgáltatók tulajdonában lévő központok a használóknak kizárólag helyiségeket és szolgáltatásokat nyújtanak.
(36)
Hivatkozás történik a (33) preambulumbekezdésben említett haszonlefölözésre, amit Németország ígérete szerint a központok szintjén is alkalmazni fognak. Ezen eljárásmód biztosítani fogja, hogy a központok szintjén a 15 év lejártát követően nem fognak alaptalan előnyök érvényesülni.
(37)
Ezen túlmenően Németország megígérte, hogy a központok üzemeltetését a közbeszerzési szabályoknak megfelelően fogja kiírni, ha azt harmadik félnek kellene átvenni. A központ üzemeltetői csupán a kiírásban meghatározott szokásos piaci ellenszolgáltatáshoz fognak jutni.
(38)
Sem a központok, sem pedig üzemeltetőik nem juthatnak gazdasági előnyhöz, és önmagukban nem tekinthetők a támogatás kedvezményezettjeinek. A szolgáltatók csupán közvetítő eszköznek tekintendők, akik azt biztosítják, hogy a használók a központok révén támogatáshoz juthassanak. Az intézkedés keretében következésképpen nem nyújtanak támogatást a központok és azok üzemeltetői szintjén.
3. Harmadik szint: a használók
(39)
A központokban helyiségeket bérlő KKV-k közvetett úton állami támogatásban részesülnek a központok szolgáltatói és maguk a központok révén. Mindenesetre ki kell hangsúlyozni, hogy nem tervezett a KKV-k célcsoportja számára 90 %-os támogatásintenzitás. A 90 vagy akár 100 %-ig terjedő állami forrásokból finanszírozott költségek szükségesek a központ építéséhez.
(40)
A központok számos ajánlatot kínálnak a KKV-knek: helyiségeket, berendezéseket, az együttműködés különböző lehetőségeit, laboratóriumokat, tanácsadást vagy egyéb szolgáltatásokat. A KKV-k által a helyiségekért, valamint a további ajánlatokért (pl. laboratóriumok és különleges felszerelések) fizetett ár a piaci ár alá mehet, mivel néhány KKV esetében valóban nehézségek adódhatnak abban, hogy a piacon ilyen helyiségeket vagy ajánlatokat találjanak, legalábbis nem olyan áron, amit anyagilag megengedhetnének maguknak. A KKV-k javára biztosított előny ennélfogva abból áll, hogy a KKV-k a piaci árakhoz képest kedvező áron vehetik igénybe a központok helyiségeit, beleértve az egyéb szolgáltatások igénybevételét. A Bizottság ezért abból indul ki, hogy az intézkedés a KKV-k használónak előnyt biztosít, hiszen a bérleti díj és/vagy a további ajánlatok a piaci ár alatt vannak.
(41)
Az intézkedés befolyásolja vagy befolyásolhatja a versenyt, mivel bizonyos vállalkozásokra irányul, és a célcsoport a központ típusától függ. A (6) és a (14) preambulumbekezdésben említettek értelmében az ipari központok minden típusú KKV-t, a technológiai központok innovatív KKV-kat és az alapítóközpontok újonnan alapított vállalkozásokat és kisvállalkozásokat céloznak meg. Természetesen olyan központok is léteznek, ahol egyszerre több célcsoport is jelen van, így például az újonnan alapított vállalkozások lehetnek egyidejűleg innovatívak is.
(42)
Az intézkedés keretében nem kizárt, hogy támogatást biztosítsanak olyan vállalkozásoknak, amelyek Közösségen belüli kereskedelmet bonyolító gazdasági ágazatokban tevékenykednek. Következésképpen feltételezhető, hogy az intézkedés befolyásolja a tagállamok közötti kereskedelmet.
(43)
A támogatás így az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése értelmében a használók szintjén állami támogatást képez, amennyiben a 69/2001/EK rendelet szerint a hároméves időszak során nem kerül túllépésre a kedvezményezettenkénti 100 000 eurós de minimis felső küszöbérték.
(44)
A de minimis felső küszöbérték központok különböző ajánlataira való alkalmazásával kapcsolatban a Bizottság a következőket állapítja meg:
-
A helyiségek bérletét illetően a Bizottság tudomásul veszi, hogy Németország kötelezettséget vállalt a 69/2001/EK rendelet előírásainak a központok használói szintjén történő betartására. Az intézkedés átláthatóságát illető korábbi hiány orvoslásra került, mivel Németország kötelezettséget vállalt arra, hogy a KKV-k által bérelt helyiségekért fizetett bérleti díjakban lévő támogatási elem kiszámolása a hasonló helyiségek bérletből származó hasonló bérleti díjak, különösen a hivatalos kereskedelmi bérleti díjak (Gewerbemietspiegel) alapján fog történni. Németország ezzel biztosítja a hároméves időszakra szóló 100 000 eurós de minimis felső küszöbérték betartását. Németország kötelezettséget vállal arra, hogy a központok minden használójának világosan elmagyarázza, hogy a központok szolgáltatásainak igénybevétele a 69/2001/EK rendelet feltételei alá tartozó de minimis támogatásnak minősülő támogatási elemet tartalmazhat.
-
A laboratóriumok és különleges felszerelések (különösen technológiai központokban történő) használatára vonatkozóan Németország közölte, hogy az esetleges támogatási elemek a használó által fizetendő bérleti díjhoz hozzáadott felárban tükröződnek vissza, ami elkülöníthető a rendes bérleti díjtól. Megjegyzésre kerül, hogy a laboratóriumok és különleges felszerelések használatára vonatkozó ezen pótdíjak tekintetében ígéretet tett a 69/2001/EK rendelet betartására.
-
A támogatási elem a tanácsadói szolgáltatások tekintetében azonban nem korlátozódik a de minimis felső küszöbértékre, és az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése alkalmazásában állami támogatásnak tekintendő.
2. Az intézkedés jogszerűsége
(45)
Németország eleget tett az EK-Szerződés 88. cikke (3) bekezdése értelmében rá háruló kötelezettségnek.
3. Az intézkedés EK-Szerződéssel való összeegyeztethetősége
(46)
Mivel a tanácsadói szolgáltatások kivételével a támogatási program keretében a KKV-k javára végrehajtható intézkedések (mint például helyiségek, laboratóriumok és különleges felszerelések) nem tekintendők állami támogatásnak, amennyiben a de minimis felső küszöbérték és a 69/2001/EK rendelet előírásai betartásra kerülnek, a továbbiakban csak a KKV-k javára biztosított tanácsadói szolgáltatások közös piaccal való összeegyeztethetőségét kell megvizsgálni.
(47)
A támogatási program az általános irányítás és a vállalatfejlesztés területén az új német és nemzetközi kutatás, illetve fejlesztés terjesztésének és kereskedelmi használatának támogatására irányul. E támogatási program kedvezményezi a technológiaátadást és a vállalkozások közötti együttműködést.
(48)
Az EK-Szerződés 157. cikke értelmében a technológiaátadás és a vállalkozások közötti együttműködés a Közösség két jelentős célja. A támogatási program ennek tekintetében eleget tesz az EK-Szerződés 157. cikkében kitűzött céloknak. A Bizottság azonban még nem dolgozott ki konkrét feltételeket a kifejezetten e célokra irányuló támogatási intézkedések értékeléséhez, annak ellenére, hogy a közösségi regionális politika keretében az Európai Regionális Fejlesztési Alap gyakran támogat ilyen jellegű intézkedéseket.
(49)
A Bizottság ebben az összefüggésben utalni kíván a tavaszi Európai Tanácsra készített „együttműködés a növekedésért és a foglalkoztatásért” című közleményére (9), amely kiemeli a innováció és az innovációs központok (csoportosulás) ösztönzésének jelentőségét. Az érintett intézkedés célcsoportja újonnan alapított innovatív és technológiaközpontú KKV-kre korlátozódik, a gazdasági növekedés és a foglalkoztatás támogatását illetően egyaránt e célcsoport a legfontosabb.
(50)
A tanácsadói szolgáltatások tekintetében Németország kötelezettséget vállalt arra, hogy nem biztosít a támogatható költségek 50 %-ánál magasabb támogatást. A tanácsadói szolgáltatásoknak nyújtott támogatás ezzel megfelel a 70/2001/EK rendeletnek és különösen annak 5. cikkének.
(51)
Következésképpen a Bizottságnak kedvezően kellene értékelnie az intézkedést.
VII. KÖVETKEZTETÉS
(52)
A Bizottság a hivatalos vizsgálati eljárás során Németország részéről végrehajtott módosítások alapján az alábbi következtetésre jutott:
(53)
A támogatási program keretében bizonyos KKV-knak (helyiségek bérléséhez, laboratóriumok vagy különleges felszerelések és/vagy további berendezések használatához) nyújtott támogatás tekintetében a Bizottság tudomásul veszi Németország ígéretét, amely szerint e program keretében biztosítani fogja a 69/2001/EK rendelet betartását.
(54)
Amennyiben a támogatási program keretében a KKV-knak támogatást nyújtanak a központokban lévő „KKV-tanácsadásért”, Németország kötelezettséget vállalt arra, hogy az ilyen jellegű kedvezményeket a 70/2001/EK rendelettel és különösen annak 5. cikkével összhangban biztosítja,
ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:
1. cikk
(1) A Németország által a 2004-2006 közötti időszakra tervezett támogatási program, amely a közvetlenül a gazdaságot szolgáló települési infrastruktúra kiépítése a „regionális gazdaságszerkezet javítását” illető közérdekű feladat kerettervének II. része 7. pontja értelmében a kis- és középvállalkozások számára helyiségeket és közszolgáltatásokat biztosító ipari, technológiai vagy alapítóközpontok létesítését vagy kiépítését szolgálja az EK-Szerződés 87. cikke (1) bekezdése alapján nem minősül állami támogatásnak, amennyiben Németország a helyiségek, illetve laboratóriumok bérlése, különleges felszerelések és/vagy egyéb szolgáltatások igénybevétele tekintetében tartja 69/2001/EK rendelet betartására vonatkozó ígéretét.
(2) Az (1) bekezdésben említett támogatási program az EK-Szerződés 87. cikke (3) bekezdése c) pontja értelmében a közös piaccal összeegyeztethető állami támogatásnak minősül, amennyiben Németország tartja arra vonatkozó ígéretét, hogy az ipari, technológiai és alapítóközpontok által kínált szolgáltatásokat igénybe vevő kis- és középvállalkozások javára történő, tanácsadói szolgáltatásra vonatkozó összes támogatást a 70/2001/EK rendelettel összhangban biztosítja.
2. cikk
Ennek a határozatnak a Német Szövetségi Köztársaság a címzettje.
Kelt Brüsszelben, 2005. május 3-án.