EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 98/26/EF af 19. maj 1998 om endelig afregning i betalingssystemer og værdipapirafviklingssystemer
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 100 A,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Monetære Institut (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (3),
i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 B (4), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Lamfalussy-rapporten fra 1990 til G 10-landenes centralbankchefer påviste den betydelige risiko, der er forbundet med betalingssystemer, som opererer på grundlag af flere retlige typer betalingsnetting, navnlig multilateral betalingsnetting; det er af altafgørende betydning at få mindsket de retlige risici, der er forbundet med deltagelse i realtidsbruttosystemer i betragtning af den stadig større udbredelse af sådanne systemer;
(2) det er tillige af største vigtighed at få mindsket risikoen ved at deltage i værdipapirafviklingssystemer, navnlig når der er en tæt forbindelse mellem sådanne systemer og betalingssystemer;
(3) dette direktiv skal medvirke til at få arrangementer for grænseoverskridende betalinger og værdipapirafvikling i Fællesskabet til at fungere problemløst og omkostningseffektivt, hvorved den frie bevægelighed for kapital i det indre marked styrkes; dette direktiv bygger således videre på de fremskridt, der er gjort hen imod den fulde gennemførelse af det indre marked, særlig hen imod den frie udveksling af tjenesteydelser og liberaliseringen af kapitalbevægelserne, med henblik på virkeliggørelsen af Den Økonomiske og Monetære Union;
(4) medlemsstaternes love bør tage sigte på at minimere den forstyrrelse af et system, som en insolvensbehandling mod en af systemets deltagere fører med sig;
(5) et forslag til direktiv om sanering og likvidation af kreditinstitutter, som blev forelagt i 1985 og ændret den 8. februar 1988, er stadig ikke vedtaget af Rådet; den konvention om konkurs, som medlemsstaterne, forsamlet i Rådet, udarbejdede den 23. november 1995, udelukker udtrykkeligt forsikringsselskaber, kreditinstitutter og investeringsselskaber;
(6) dette direktiv skal dække såvel indenlandske som grænseoverskridende betalingssystemer og værdipapirafviklingssystemer; det skal gælde for fællesskabssystemer og for sikkerhed, som stilles af deltagerne, det være sig fællesskabsdeltagere eller tredjelandsdeltagere, i forbindelse med deltagelse i sådanne systemer;
(7) medlemsstaterne kan anvende dette direktivs bestemmelser på indenlandske institutter, der deltager direkte i tredjelandssystemer, og på sikkerhed, der stilles i forbindelse med deltagelse i sådanne systemer;
(8) medlemsstaterne bør kunne betegne et system, hvis primære virksomhed består i afvikling af værdipapirhandler, som et system, der er omfattet af dette direktiv, selv om det pågældende system i begrænset omfang også afvikler handler med råvarebaserede afledte instrumenter;
(9) en mindskelse af den systembetingede risiko forudsætter især, at afregningen er endelig, og at der kan ske fyldestgørelse i stillet sikkerhed; ved sikkerhed skal forstås alle midler, som en deltager stiller til rådighed for de andre deltagere i betalingssystemet og/eller værdipapirafviklingssystemet, til sikring af rettigheder og forpligtelser i forbindelse med det pågældende system, herunder genkøbsaftaler, lovbestemt tilbageholdsret og fiduciariske overdragelser; bestemmelser i national lovgivning om, hvilken form for sikkerhed der kan anvendes, bør ikke berøres af dette direktivs definition af sikkerhed;
(10) ved at omfatte sikkerhed, der stilles i forbindelse med transaktioner foretaget af medlemsstaternes centralbanker i deres egenskab af centralbank, herunder pengepolitiske transaktioner, støtter dette direktiv Det Europæiske Monetære Institut i dets opgave med at effektivisere grænseoverskridende betalinger med henblik på forberedelsen af tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union, og det bidrager dermed til at skabe de nødvendige retlige rammer for den fremtidige europæiske centralbanks virke;
(11) overførselsordrer og netting af sådanne ordrer bør have retsvirkning i alle medlemsstaters retssystemer og være bindende for tredjeparter;
(12) regler om, at netting er endelig, bør ikke være til hinder for, at systemer, før netting finder sted, kontrollerer, om de ordrer, der er indgået i systemet, er i overensstemmelse med systemets regler og giver systemet mulighed for at afregne;
(13) ingen bestemmelser i dette direktiv bør være til hinder for, at en deltager eller en tredjepart i forbindelse med en overførselsordre, som er indgået i et system, kan påberåbe sig en lovhjemlet ret til eller et lovhjemlet krav på omstødelse eller tilbagelevering i tilknytning til den underliggende transaktion, f.eks. i tilfælde af svig eller en teknisk fejl, så længe dette ikke medfører tilbageføring af netting eller tilbagekaldelse af overførselsordren i systemet;
(14) det bør sikres, at overførselsordrer ikke kan tilbagekaldes efter et bestemt tidspunkt, der er fastsat i systemets regler;
(15) en medlemsstat bør straks underrette de øvrige medlemsstater om indledning af insolvensbehandling mod en deltager i et system;
(16) insolvensbehandling bør ikke have tilbagevirkende kraft for et systems deltageres rettigheder og forpligtelser;
(17) sigtet med dette direktiv er endvidere at afgøre, hvilken insolvenslovgivning der i tilfælde af insolvensbehandling mod en deltager i et system skal anvendes på denne deltagers rettigheder og forpligtelser i forbindelse med deltagelsen i et system;
(18) den stillede sikkerhed bør beskyttes mod virkningerne af den insolvenslovgivning, der finder anvendelse på den insolvente deltager;
(19) artikel 9, stk. 2, finder kun anvendelse på et register, en konto eller en værdipapircentral, hvoraf det klart fremgår, at der foreligger ejendomsret til de pågældende værdipapirer eller ret til at få dem udleveret eller overdraget;
(20) artikel 9, stk. 2, skal sikre, at hvis en deltager, medlemsstaternes centralbanker eller den fremtidige europæiske centralbank har en gyldig, reel sikkerhed som fastsat i lovgivningen i den medlemsstat, hvor registeret, kontoen eller værdipapircentralen er beliggende, afgøres spørgsmålet om, hvorvidt denne sikkerhed er gyldig, og hvorvidt systemet (og den systemansvarlige) og en hvilken som helst anden person, der direkte eller indirekte gør sine krav gældende gennem systemet, kan kræve fyldestgørelse deri, udelukkende efter denne medlemsstats lovgivning;
(21) artikel 9, stk. 2, må ikke berøre anvendelsen og virkningen af den lovgivning i en medlemsstat, i henhold til hvilken værdipapirerne er udstedt, eller lovgivningen i den medlemsstat, hvor værdipapirerne ellers opbevares (herunder uden begrænsninger lovgivningen om udstedelse af, ejendomsret til eller overdragelse af sådanne værdipapirer eller rettigheder dertil), og må ikke forstås sådan, at der direkte vil kunne kræves fyldestgørelse i enhver sådan sikkerhed, eller at enhver sådan sikkerhed vil kunne anerkendes i en medlemsstat, medmindre det er i overensstemmelse med lovgivningen i den pågældende medlemsstat;
(22) medlemsstaterne bør bestræbe sig på at etablere hensigtsmæssige forbindelser mellem alle værdipapirafviklingssystemer, der er omfattet af dette direktiv, med henblik på størst mulig gennemsigtighed og retssikkerhed i forbindelse med værdipapirtransaktioner;
(23) ovennævnte mål nås bedst ved at vedtage dette direktiv, som ikke går videre, end det er nødvendigt i dette øjemed -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
AFDELING I
ANVENDELSESOMRÅDE OG DEFINITIONER
Artikel 1
Bestemmelserne i dette direktiv gælder for:
a) systemer som defineret i artikel 2, litra a), der er underlagt lovgivningen i en medlemsstat, og som opererer i en hvilken som helst valuta, i ecu eller i forskellige valutaer, som det pågældende system omregner indbyrdes
b) deltagere i et sådant system
c) sikkerhed, der stilles i forbindelse med:
- deltagelse i et sådant system, eller
- transaktioner foretaget af medlemsstaternes centralbanker i deres egenskab af centralbank.
Artikel 2
I dette direktiv forstås ved:
a) »system«: et formelt arrangement
- mellem tre eller flere deltagere, hvortil ikke medregnes et eventuelt afregningsfirma, en eventuel central medkontrahent, et eventuelt clearinginstitut eller en eventuel indirekte deltager, med fælles regler og standardiserede ordninger for udførelse af overførselsordrer mellem deltagerne
- som er underlagt lovgivningen i en medlemsstat valgt af deltagerne, idet deltagerne dog kun kan vælge lovgivningen i en medlemsstat, hvor mindst en af dem har sit hovedkontor, og
- som, med forbehold af andre, strengere generelle vilkår, der måtte være fastsat i den nationale lovgivning, er betegnet som et system og anmeldt til Kommissionen af den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse, efter at den pågældende medlemsstat har sikret sig, at systemets regler er fyldestgørende.
På de i første afsnit anførte vilkår kan en medlemsstat, når den finder, at den systembetingede risiko berettiger dertil, betegne som et system et formelt arrangement, hvis virksomhed består i at udføre overførselsordrer som defineret i litra i), andet led, og som i begrænset omfang udfører ordrer, der vedrører andre finansielle instrumenter.
En medlemsstat kan også i konkrete tilfælde, når den finder, at den systembetingede risiko berettiger dertil, betegne som et system et formelt arrangement mellem to deltagere, hvortil ikke medregnes et eventuelt afregningsfirma, en eventuel central medkontrahent, et eventuelt clearinginstitut eller en eventuel indirekte deltager
b) »institut«:
- et kreditinstitut som defineret i artikel 1, første led, i direktiv 77/780/EØF (5), herunder de institutter, der er opført på listen i nævnte direktivs artikel 2, stk. 2
- et investeringsselskab som defineret i artikel 1, nr. 2, i direktiv 93/22/EØF (6), bortset fra de institutter, der er opført på listen i nævnte direktivs artikel 2, stk. 2, litra a) - k)
- offentlige myndigheder og offentligt garanterede foretagender, eller
- ethvert foretagende, der har sit hovedkontor uden for Fællesskabet, og som varetager samme opgaver som EF-kreditinstitutter eller EF-investeringsselskaber som defineret i første og andet led,
når disse deltager i et system og har ansvar for at indfri de finansielle forpligtelser, der følger af overførselsordrer inden for det pågældende system.
Hvis et system er underlagt tilsyn i overensstemmelse med national lovgivning og kun udfører overførselsordrer som defineret i litra i), andet led, samt betalinger, der følger af sådanne ordrer, kan en medlemsstat bestemme, at foretagender, der deltager i et sådant system og har ansvar for at indfri de finansielle forpligtelser, der følger af overførselsordrer inden for systemet, kan betragtes som institutter, hvis mindst tre deltagere i det pågældende system hører ind under de i første afsnit nævnte kategorier, og hvis den systembetingede risiko berettiger dertil
c) »central medkontrahent«: en enhed, der er mellemled mellem institutterne i et system, og som handler som disse institutters enemedkontrahent med hensyn til deres overførselsordrer
d) »afregningsfirma«: en enhed, som stiller afregningskonti til rådighed for institutter og/eller en central medkontrahent, der deltager i systemer til anvendelse ved afregning af overførselsordrer inden for sådanne systemer, og som eventuelt yder kredit til disse institutter og/eller centrale medkontrahenter i afregningsøjemed
e) »clearinginstitut«: en enhed, der er ansvarlig for beregningen af institutters, en eventuel central medkontrahents og/eller et eventuelt afregningsfirmas nettoposition
f) »deltager«: et institut, en central medkontrahent, et afregningsfirma eller et clearinginstitut.
Systemets regler kan fastsætte, at samme deltager kan handle som central medkontrahent, afregningsfirma eller clearinginstitut eller kan udføre en del af eller alle disse opgaver.
En medlemsstat kan beslutte, at en indirekte deltager ved anvendelsen af dette direktiv kan betragtes som deltager, hvis den systembetingede risiko berettiger dertil, forudsat at den indirekte deltager er kendt af systemet
g) »indirekte deltager«: et kreditinstitut som defineret i litra b), første led, som har indgået en aftale med et institut, der deltager i et system, der udfører overførselsordrer som defineret i litra i), første led, hvorved kreditinstituttet bliver i stand til at sende overførselsordrer gennem systemet
h) »værdipapirer«: alle de instrumenter, der er nævnt i del B i bilaget til direktiv 93/22/EØF
i) »overførselsordre«:
- en instruks fra en deltager om at stille et pengebeløb til rådighed for en modtager ved en postering på et kreditinstituts, en centralbanks eller et afregningsfirmas konto, eller en instruks, som indebærer overtagelse eller indfrielse af en betalingsforpligtelse som defineret i systemets regler, eller
- en instruks fra en deltager om at overføre ejendomsretten eller andre rettigheder til et eller flere værdipapirer ved notering i et register eller på anden vis
j) »insolvensbehandling«: kollektive foranstaltninger i henhold til en medlemsstats eller et tredjelands lovgivning med henblik på likvidation eller sanering af deltageren, når sådanne foranstaltninger indebærer standsning eller begrænsning af overførsler eller betalinger
k) »netting«: omregning til én nettofordring eller én nettoforpligtelse af fordringer og forpligtelser, der følger af overførselsordrer, som en eller flere deltagere udsteder til eller modtager fra en eller flere andre deltagere, med det resultat, at der kun kan gøres en nettofordring eller en nettoforpligtelse gældende
l) »afregningskonto«: en konto i en centralbank, hos et afregningsfirma eller en central medkontrahent, der anvendes til anbringelse af midler og værdipapirer samt til afregning af transaktioner mellem deltagerne i et system
m) »sikkerhed«: alle realiserbare aktiver, der som pant (herunder penge som pant) eller som led i en genkøbsaftale eller lignende aftale eller på anden måde stilles som sikkerhed for rettigheder og forpligtelser, der kan opstå i forbindelse med et system, eller som stilles som sikkerhed for medlemsstaternes centralbanker eller den fremtidige europæiske centralbank.
AFDELING II
NETTING OG OVERFØRSELSORDRER
Artikel 3
1. Overførselsordrer og netting har retsvirkning og er bindende for tredjeparter, selv i tilfælde af insolvensbehandling mod en deltager, såfremt overførselsordrerne var indgået i et system inden tidspunktet for insolvensbehandlingens indledning, jf. artikel 6, stk. 1.
Hvis overførselsordrer undtagelsesvis indgår i et system efter tidspunktet for indledningen af insolvensbehandlingen og udføres på dagen for indledningen af denne behandling, kan de kun gøres retligt gældende over for og er kun retligt bindende for tredjeparter, hvis afregningsfirmaet, den centrale medkontrahent eller clearinginstituttet efter afregningstidspunktet kan bevise, at de var uvidende om og ikke burde have været vidende om indledningen af insolvensbehandlingen.
2. Ingen lov, forskrift, regel eller praksis med hensyn til omstødelse af kontrakter og transaktioner, som er indgået inden tidspunktet for insolvensbehandlingens indledning, jf. artikel 6, stk. 1, må medføre tilbageføring af netting.
3. Tidspunktet for, hvornår en overførselsordre er indgået i et system, fastsættes i det pågældende systems regler. Hvis den nationale lovgivning, som systemet er underlagt, indeholder bestemmelser om, hvornår en overførselsordre er indgået, skal det pågældende systems regler være i overensstemmelse med sådanne bestemmelser.
Artikel 4
Medlemsstaterne kan fastsætte, at indledning af insolvensbehandling mod en deltager ikke må være til hinder for, at midler eller værdipapirer, der er disponible på den pågældende deltagers afregningskonto, anvendes til at indfri deltagerens forpligtelser inden for systemet på dagen for insolvensbehandlingens indledning. Medlemsstaterne kan endvidere fastsætte, at en kreditfacilitet, der er bevilget en sådan deltager i forbindelse med deltagelse i systemet, anvendes til at indfri vedkommendes forpligtelser inden for systemet mod fyldestgørelse i en disponibel, reel sikkerhed.
Artikel 5
En overførselsordre kan ikke tilbagekaldes af en deltager i et system og heller ikke af en tredjepart efter et bestemt tidspunkt, der er fastsat i systemets regler.
AFDELING III
BESTEMMELSER VEDRØRENDE INSOLVENSBEHANDLING
Artikel 6
1. Ved anvendelsen af dette direktiv er tidspunktet for insolvensbehandlingens indledning det tidspunkt, hvor den kompetente retslige eller administrative myndighed træffer afgørelse herom.
2. Når der er truffet en afgørelse efter stk. 1, meddeler den kompetente retslige eller administrative myndighed straks denne afgørelse til den myndighed, som medlemsstaten har gjort ansvarlig.
3. Den i stk. 2 omhandlede medlemsstat underretter straks de øvrige medlemsstater.
Artikel 7
Insolvensbehandling har ikke tilbagevirkende kraft for de rettigheder og forpligtelser for en deltager, der følger af eller har forbindelse med den pågældendes deltagelse i et system forud for tidspunktet for en sådan behandlings indledning, jf. artikel 6, stk. 1.
Artikel 8
Hvis der indledes insolvensbehandling mod en deltager i et system, skal de rettigheder og forpligtelser, der følger af eller har forbindelse med den pågældendes deltagelse i systemet, fastlægges efter den lovgivning, som systemet er underlagt.
AFDELING IV
BESKYTTELSE AF SIKKERHEDSHAVERENS RETTIGHEDER MOD VIRKNINGERNE AF SIKKERHEDSSTILLERENS INSOLVENS
Artikel 9
1. Den ret til fyldestgørelse i stillet sikkerhed, som tilkommer:
- en deltager, der har fået sikkerheden stillet i forbindelse med et system, og
- medlemsstaternes centralbanker eller den fremtidige europæiske centralbank,
berøres ikke af insolvensbehandling mod den sikkerhedsstillende deltager eller den sikkerhedsstillende medkontrahent for medlemsstaternes centralbanker eller den fremtidige europæiske centralbank. Den stillede sikkerhed kan realiseres med henblik på fyldestgørelse af sådanne rettigheder.
2. Hvis værdipapirer (herunder rettigheder til værdipapirer) stilles som sikkerhed for deltagere og/eller medlemsstaternes centralbanker eller den fremtidige europæiske centralbank, jf. stk. 1, og disses rettigheder med hensyn til de pågældende værdipapirer (eller rettigheder, der tilkommer en forvalter (nominee), mandatar eller tredjemand, der handler på deres vegne) som fastsat i loven er noteret i et register, på en konto eller i en værdipapircentral i en medlemsstat, afgøres sådanne enheders rettigheder som sikkerhedshavere med hensyn til de pågældende værdipapirer efter denne medlemsstats lovgivning.
AFDELING V
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 10
Medlemsstaterne angiver, hvilke systemer der skal omfattes af dette direktiv, og anmelder disse til Kommissionen, idet de også meddeler Kommissionen, hvilken myndighed de har gjort ansvarlig, jf. artikel 6, stk. 2.
Systemet skal over for den medlemsstat, hvis lovgivning det er underlagt, angive, hvem deltagerne i systemet er, herunder eventuelle indirekte deltagere, og skal meddele enhver ændring med hensyn til deltagerne.
Foruden den i andet afsnit omhandlede angivelse kan medlemsstaterne bestemme, at der skal føres tilsyn med eller ske godkendelse af systemer, der henhører under deres kompetence.
Enhver, der har en begrundet interesse, kan af et institut forlange at blive informeret om, hvilke systemer det deltager i, samt om de væsentligste bestemmelser, der gælder for disse systemers virkemåde.
Artikel 11
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 11. december 1999. De underretter straks Kommissionen herom.
Disse love og administrative bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv. I meddelelsen opstiller medlemsstaterne en oversigt, der viser, hvilke nationale bestemmelser der findes eller indføres i forhold til hver enkelt artikel i dette direktiv.
Artikel 12
Kommissionen forelægger senest tre år efter den i artikel 11, stk. 1, nævnte dato Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om anvendelsen af dette direktiv, eventuelt ledsaget af forslag til en revision heraf.
Artikel 13
Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 14
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. maj 1998.
Az Európai Parlament és a Tanács 98/26/EK irányelve
(1998. május 19.)
a fizetési és értékpapír-elszámolási rendszerekben az elszámolások véglegességéről
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 100a. cikkére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel az Európai Monetáris Intézet véleményére [2],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],
a Szerződés 189b. cikkében szabályozott eljárásnak megfelelően [4],
(1) mivel a Tízek Csoportjába tartozó országok központi bankjainak vezetői számára készült 1990. évi Lamfalussy-jelentés feltárta a különböző jogcímen történő fizetések nettósításán, különösen a multilaterális nettósításon alapuló fizetési rendszerekkel járó, nem elhanyagolható rendszerkockázatot; és tekintettel arra, hogy a valós idejű, bruttó elszámolási rendszerekben való részvétel jogi kockázatainak csökkentése kimagasló fontosságú, figyelembe véve e rendszerek egyre intenzívebb fejlődését;
(2) mivel az értékpapír-elszámolási rendszerekben való részvétel kockázatának csökkentése ugyancsak kiemelt fontossággal bír, különösen ott, ahol ezek a rendszerek szorosan kapcsolódnak a fizetési rendszerekhez;
(3) mivel ez az irányelv azt tűzi ki célul, hogy előmozdítsa a határokon átnyúló, tagállamok közötti fizetési és értékpapír-elszámolási eljárások hatékony és költségtakarékos működését, elősegítve ezzel a tőke szabad mozgását a belső piacon; és mivel ezáltal ez az irányelv illeszkedik a Gazdasági és Monetáris Unió megteremtése céljából a belső piac kiteljesedése érdekében megvalósított fejlődés folyamatába, különösen a tőkemozgások liberalizálása és a szolgáltatások nyújtásának szabadsága területén;
(4) mivel kívánatos lenne, hogy a tagállamok jogszabályai arra irányuljanak, hogy minimálisra csökkentsék a rendszerben résztvevő tag ellen indított fizetésképtelenségi eljárás azon hatását, amely az egész rendszerben zavarokat okozhat;
(5) mivel a hitelintézetek újjászervezéséről és felszámolásáról szóló, 1985-ben előterjesztett és 1988. február 8-án módosított irányelv-javaslat továbbra is a Tanács előtt van; továbbá tekintettel arra, hogy az 1995. november 23-án a tagállamok által a Tanács keretében megfogalmazott Fizetésképtelenségi eljárási Egyezmény a biztosítási vállalkozásokat, hitelintézeteket és befektetési vállalkozásokat kifejezetten kizárja a saját hatálya alól;
(6) mivel ez az irányelv mind a belföldi, mind a határokon átnyúló, tagállamok közötti fizetési és értékpapír-elszámolási rendszerekre kiterjed; és mivel ez az irányelv a közösségi rendszerekre, valamint az ezekben résztvevők - legyenek azok akár közösségbeli, akár harmadik országbeli résztvevők - által az ilyen rendszerekben való részvétellel kapcsolatban nyújtott biztosítékokra vonatkozik;
(7) mivel a tagállamoknak jogukban áll alkalmazni az irányelv rendelkezéseit azokra a belföldi intézményeikre, amelyek közvetlenül részt vesznek harmadik országbeli rendszerekben, valamint az ilyen rendszerekben való részvételhez kapcsolódóan nyújtott biztosítékokra;
(8) mivel a tagállamok számára meg kell engedni, hogy azokat a rendszereket, amelyek fő tevékenysége az értékpapír-ügyletek elszámolása - még akkor is, ha korlátozott mértékben származékosáru-ügyletekkel is foglalkoznak - az irányelv hatálya alá tartozónak minősítsék;
(9) mivel a rendszerkockázat csökkentésének fontos előfeltétele az elszámolások véglegessége és a biztosítékok kikényszeríthetősége; tekintettel továbbá arra, hogy biztosítéknak tekintendő minden olyan eszköz - ideértve a viszszavásárlási megállapodásokat, a törvényes zálogjogot és fedezetlen átutalásokat -, amelyet a fizetési és/vagy értékpapír-elszámolási rendszerek résztvevői egymás rendelkezésére bocsátanak annak érdekében, hogy általuk az adott rendszerrel kapcsolatos jogaikat és kötelezettségeiket biztosítsák; ugyanakkor az engedélyezett biztosítékok típusának nemzeti jogszabályokban történő szabályozásakor nem kell figyelembe venni a biztosítékoknak az ebben az irányelvben foglalt meghatározását;
(10) mivel ez az irányelv azáltal, hogy hatálya kiterjed, szabályozza a tagállamok központi bankjainak központi banki minőségben végzett műveleteihez - ideértve a monetáris politikával összefüggő műveleteket - kapcsolódóan nyújtott biztosítékokat, a Gazdasági és Monetáris Unió harmadik szakaszának előkészítésére tekintettel támogatja az Európai Monetáris Intézetet a határokon átnyúló fizetések hatékonyságának növelésével kapcsolatos feladata ellátásában, és így egyúttal hozzájárul a jövőbeni európai központi bank politikájának kidolgozásához szükséges jogi keretek megteremtéséhez;
(11) mivel az átutalási megbízásoknak és azok nettósításának az összes tagállam joga szerint érvényesíthetőnek és harmadik félre nézve kötelező érvényűnek kell lenniük;
(12) mivel a nettósítások véglegességére vonatkozó szabályok nem képezhetik akadályát annak, hogy a rendszerek a nettósítás végrehajtása előtt ellenőrizzék, hogy a rendszerbe érkezett megbízások megfelelnek-e az adott rendszer szabályainak, majd engedélyezzék az elszámolás végrehajtását;
(13) mivel ezen irányelv egyetlen rendelkezése sem érintheti a résztvevők vagy harmadik személyek eredeti jogviszonyból eredő, a rendszerbe került fizetési megbízásokkal kapcsolatosan érvényesíthető, kárpótlás vagy az eredeti állapot visszaállítása iránti jogát vagy igényét (például csalás vagy technikai hiba esetén) mindaddig, amíg ez nem befolyásolja a nettósítást vagy nem vezet a fizetési megbízás viszszavonásához:
(14) mivel biztosítani kell, hogy a rendszer szabályai által meghatározott időpont után az átutalási megbízások ne legyenek visszavonhatóak;
(15) mivel szükséges, hogy a tagállamok azonnal értesítsék a többi tagállamot, amennyiben a rendszer valamely résztvevője ellen fizetésképtelenségi eljárás indul;
(16) mivel a fizetésképtelenségi eljárásnak nem lehet visszamenőleges hatálya a rendszer résztvevőinek jogaira és kötelezettségeire;
(17) mivel ennek az irányelvnek az is célja, hogy a rendszer valamely résztvevője ellen indított fizetésképtelenségi eljárás esetén meghatározza, mely csődeljárást szabályozó jogszabály alkalmazandó a résztvevőnek a rendszerben történő részvételével kapcsolatos jogaira és kötelezettségeire;
(18) mivel a biztosítékra nem terjedhet ki a fizetésképtelen résztvevőre alkalmazandó csődeljárást szabályozó jogszabályok hatálya;
(19) mivel a 9. cikk (2) bekezdésének rendelkezései csak olyan nyilvántartásra, számlára vagy központi letéti rendszerre vonatkozhatnak, amelyek tanúsítják az adott értékpapírok átadásához vagy átruházásához fűződő tulajdonosi jogok meglétét;
(20) mivel a 9. cikk (2) bekezdésének rendelkezései biztosítani kívánják, hogy amennyiben egy résztvevő, egy tagállam központi bankja vagy a jövőbeni európai központi bank birtokában levő biztosíték - annak a tagállamnak a jogszabályai szerint, ahol az adott nyilvántartás, számla vagy központi letéti rendszer található - érvényes és hatályos, akkor az adott biztosítéknak a rendszerrel (és annak üzemeltetőjével) és bármely harmadik személlyel szembeni érvényességére és közvetlen vagy közvetett kikényszeríthetőségére is kizárólag e tagállam joga irányadó;
(21) mivel a 9. cikk (2) bekezdésének rendelkezései nem gyengíthetik a tagállamoknak azon jogszabályainak a működését és hatályát, amelyek alá az értékpapír tartozik, vagy értékpapírok helye szerinti tagállam jogát (korlátozás nélkül ideértve az ilyen értékpapírok kibocsátására, tulajdonlására és átruházására vonatkozó vagy az általuk megtestesített jogokra irányadó jogot), továbbá nem értelmezhetők úgy, hogy bármely ilyen biztosíték közvetlenül érvényesíthető vagy másként minősíthető ezekben a tagállamokban, mint ahogy azt az adott tagállam jogszabályai előírják;
(22) mivel kívánatos, hogy a tagállamok az irányelv hatálya alá tartozó valamennyi értékpapír-elszámolási rendszer között megfelelő kapcsolat megteremtésére törekedjenek az értékpapírokkal kapcsolatos tranzakciók lehető legnagyobb átláthatóságának és jogi érvényesíthetőségének elősegítése céljából;
(23) mivel ennek az irányelvnek az elfogadása a fent említett célkitűzések megvalósításának legmegfelelőbb és a szükséges mértéket meg nem haladó módja,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
I. SZAKASZ
HATÁLY ÉS ÉRTELMEZŐ RENDELKEZÉSEK
1. cikk
Az irányelv rendelkezéseit kell alkalmazni:
a) a 2. cikk a) pontjában meghatározott, valamely tagállam joga alá tartozó és bármely valutában, ECU-ban vagy különféle, a rendszerben egymásra átváltható valutában működő valamenynyi rendszerre;
b) e rendszer bármely résztvevőjére;
c) arra a biztosítékra, amelyet:
- egy rendszerben való részvételre tekintettel, vagy
- a tagállamok központi bankjainak központi banki minőségben végrehajtott műveletekhez kapcsolódóan nyújtanak.
2. cikk
Ezen irányelv alkalmazásában:
a) "rendszer" az olyan alakszerű megállapodás:
- amely három vagy több résztvevő fél (figyelmen kívül hagyva az esetleges elszámoló ügynököt, központi partnert, elszámolóházat vagy közvetett résztvevőt) között jött létre, közös szabályok és egységes eljárási rend szerint hajtja végre a résztvevő felek egymás közötti átutalási megbízásait,
- amely a résztvevő felek által választott tagállam jogának hatálya alá tartozik; azonban a résztvevők csak olyan tagállam jogát választhatják, ahol legalább egyikük székhelye megtalálható, és
- amelyet az alkalmazandó jog szerinti tagállam rendszernek minősít anélkül, hogy ez a belföldi jog általánosnál megszorítóbb alkalmazási feltételeit gyengítené és erről - miután a rendszer kielégítő voltáról megbizonyosodott - értesítette a Bizottságot.
Az első albekezdésben foglalt feltételek mellett egy tagállam csak azt az előző bekezdés szerinti alakszerű megállapodást minősítheti rendszernek, amely üzletszerű tevékenysége keretében az i) pont második francia bekezdése szerinti átutalási megbízások, valamint - amennyiben a tagállam a rendszerkockázat szempontjából a megállapodást kellően biztosítottnak ítéli - korlátozott mértékben más pénzügyi eszközökre vonatkozó megbízások teljesítésével foglalkozik.
A tagállamok eseti elbírálás alapján rendszernek minősíthetik két résztvevő - figyelmen kívül hagyva az esetleges elszámoló ügynököt, az esetleges központi partnert, az esetleges elszámolóházat vagy az esetleges közvetett résztvevőt - között létrejött alakszerű megállapodást is, amennyiben azt a rendszerkockázat szempontjából kellően biztosítottnak ítélik.
b) "intézmény":
- a 77/780/EGK [5] irányelv 1. cikkének első francia bekezdésében meghatározott hitelintézet, ideértve a 2. cikk (2) bekezdésében felsorolt intézményeket is,
- a 93/22/EGK [6] irányelv 1. cikkének 2. pontjában meghatározott befektetési vállalkozások, kivéve a 2. cikk (2) bekezdés a)-k) pontjaiban felsorolt intézményeket, vagy
- közjogi szerveket és állami garanciával rendelkező vállalkozásokat, vagy
- mindazokat a vállalkozásokat, amelyek székhelye a Közösség területén kívül található és az (1), valamint a (2) bekezdésekben meghatározott közösségi hitelintézetével vagy befektetési vállalkozáséval megegyező tevékenységet végez,
amelyek részt vesznek valamely rendszerben, és a rendszeren belüli átutalási megbízásokból eredő pénzügyi kötelezettségek teljesítéséért felelősek.
Amennyiben valamely rendszer a nemzeti jog alapján felügyelet alatt áll, és a rendszer csak az i) pont második francia bekezdése szerinti átutalási megbízásokat, valamint az ilyen megbízásokból eredő fizetéseket teljesít, a tagállam az ilyen, rendszerben részt vevő és az adott rendszeren belüli átutalási megbízásokból eredő pénzügyi kötelezettségek teljesítéséért felelős vállalkozásokat intézménynek tekintheti, feltéve hogy e rendszernek legalább három résztvevője az első albekezdésben említett intézmények valamelyikének minősül és a tagállam döntése a rendszerkockázat szempontjából biztosított;
c) "központi partner" az a jogi személy, amely a rendszer intézményei között közvetítve ezen intézmények kizárólagos partnereként jár el átutalási megbízásaik vonatkozásában;
d) "elszámoló ügynök" az a jogi személy, amely a rendszerben részt vevő intézmények és/vagy központi partner részére elszámolási számlákat vezet, amelyeken keresztül a rendszeren belül az átutalási megbízások lebonyolódnak, és adott esetben hitelt nyújt ezeknek az intézményeknek és/vagy központi partnereknek az elszámolások fedezésére;
e) "elszámolóház" az a jogi személy, amely felelős az intézmények, az esetleges központi partner és/vagy az esetleges elszámoló ügynökök nettó egyenlegének kiszámításáért;
f) "résztvevő fél" az intézmény, a központi partner, az elszámoló ügynök vagy az elszámolóház.
A rendszer szabályaitól függően ugyanaz a résztvevő betöltheti a központi partner, elszámoló ügynök vagy elszámolóház szerepét is, továbbá elláthatja e feladatok egy részét vagy egészét.
A tagállam az irányelv alkalmazásában a közvetett résztvevőt is résztvevőnek tekintheti, amennyiben a rendszerkockázat szempontjából biztosított, és az adott közvetett résztvevő a rendszer számára ismert;
g) "közvetett résztvevő" az a b) pont első francia bekezdése szerinti hitelintézet, amely a rendszerben részt vevő és az i) pont első francia bekezdése szerinti átutalási megbízásokat teljesítő intézménnyel fennálló szerződéses jogviszonya alapján átutalási megbízásokat teljesít az adott rendszeren keresztül;
h) "értékpapírok" a 93/22/EGK irányelv mellékletének B. szakaszában felsorolt eszközök;
i) "átutalási megbízás":
- a résztvevő fél által, bizonyos pénzösszegnek a kedvezményezett rendelkezésére bocsátása céljából, a hitelintézet, a központi bank, illetve az elszámoló ügynök számláján történő könyvelésbevétel útján adott utasítás, vagy az olyan utasítás, amelynek eredményeképpen a fizetési kötelezettség átvállalása vagy teljesítése a rendszer szabályai által meghatározott módon történik,
- valamely résztvevő fél értékpapírhoz vagy értékpapírokhoz fűződő jogosultságának vagy részesedésének átruházásra irányuló utasítása nyilvántartásba vétel útján vagy egyéb módon;
j) "fizetésképtelenségi eljárás" a tagállam vagy valamely harmadik ország joga szerinti olyan kollektív intézkedés, amelyet akár a résztvevő fél felszámolására, akár annak átszervezésére rendelnek el, amennyiben ezen intézkedés magában foglalja az átutalások és fizetések felfüggesztését, illetve azok korlátozását;
k) "nettósítás" a résztvevő fél vagy felek által másik résztvevő féltől vagy felektől kapott, illetve részére adott átutalási megbízásokból származó követelések és tartozások átalakítása egyetlen nettó követeléssé vagy tartozássá, amelynek eredményeképpen a tartozás vagy követelés csak e nettó összegre korlátozódik;
l) "elszámolási számla" a központi banknál, az elszámoló ügynöknél vagy a központi partnernél vezetett, pénzeszközök és értékpapírok kezelésére, valamint a rendszer résztvevői közötti műveletek kiegyenlítésére szolgáló számla;
m) "biztosíték" mindaz a zálogjog (beleértve az óvadékot is), viszszavásárlási vagy más hasonló megállapodás alapján nyújtott, illetve a tagállamok központi bankjainak vagy a jövőbeni európai központi banknak nyújtott értékesíthető eszköz, amelynek célja a rendszerrel kapcsolatban esetlegesen felmerülő jogok és kötelezettségek biztosítása.
II. SZAKASZ
NETTÓSÍTÁS ÉS ÁTUTALÁSI MEGBÍZÁSOK
3. cikk
(1) Az átutalási megbízásoknak és a nettósításnak jogi úton érvényesíthetönek és harmadik személyekre kötelezönek kell lenniük akkor is, ha a résztvevő fél ellen fizetésképtelenségi eljárás indult, feltéve hogy az átutalási megbízás a fizetésképtelenségi eljárás 6. cikk (1) bekezdése szerinti megindítását megelőzően került a rendszerbe.
Abban a kivételes esetben, ha az átutalási megbízás a fizetésképtelenségi eljárás megindítása után kerül a rendszerbe, és még azon a napon teljesül, az átutalási megbízás kizárólag akkor érvényesíthető jogi úton és lehet kötelező harmadik személyekre nézve, ha az elszámolás után az elszámoló ügynök, a központi partner vagy az elszámolóház bizonyítja, hogy nem volt tudomása, és nem is kellett, hogy tudomása legyen az ilyen eljárás megindulásáról.
(2) Semmilyen törvény, rendelet, szabály vagy gyakorlat, amely a fizetésképtelenségi eljárás 6. cikk (1) bekezdésében meghatározottak szerinti megindítása előtt kötött szerződések vagy ügyletek érvénytelenítésével kapcsolatos, nem vezethet a nettósítás visszamenőleges megváltoztatásához.
(3) Az átutalási megbízás rendszerbe történő bevitelének időpontját az adott rendszer szabályai határozzák meg. Ha a rendszert szabályozó nemzeti jog meghatározza a rendszerbe kerülés időpontjára vonatkozó feltételeket, e szabályokat a fenti rendelkezésekkel összhangba kell hozni.
4. cikk
A tagállamok elrendelhetik, hogy valamely résztvevő fél ellen indított fizetésképtelenségi eljárásban nem lehet elvonni azokat a résztvevő fél elszámolási számláján nyilvántartott eszközöket és értékpapírokat, amelyek a résztvevő feleknek a fizetésképtelenségi eljárás megindulásának napján a rendszerrel szemben fennálló kötelezettségei teljesítését szolgálják. A tagállamok továbbá azt is elrendelhetik, hogy a meglévő rendszerhez kapcsolódó, a meglévő és rendelkezésre álló biztosítás ellenében biztosított hitelkeret e résztvevő rendszerrel szembeni kötelezettségeinek teljesítésére szolgáljon.
5. cikk
Az átutalási megbízást sem a rendszer résztvevője, sem pedig harmadik fél nem vonhatja vissza a rendszer működési szabályai által meghatározott időpont után.
III. SZAKASZ
A FIZETÉSKÉPTELENSÉGI ELJÁRÁSRA VONATKOZÓ RENDELKEZÉSEK
6. cikk
(1) Ezen irányelv alkalmazásában a fizetésképtelenségi eljárás megindításának időpontja az az időpont, amikor az illetékes igazságügyi vagy közigazgatási szerv a határozatát kézbesíti.
(2) Az (1) bekezdés szerinti határozat meghozatalát követően az illetékes igazságügyi vagy közigazgatási szerv köteles a határozatról haladéktalanul értesíteni az adott tagállam erre kijelölt hatóságát.
(3) A (2) bekezdésben említett tagállam köteles haladéktalanul értesíteni a többi tagállamot.
7. cikk
A fizetésképtelenségi eljárásnak nincs visszaható hatálya a résztvevő félnek az eljárás 6. cikk (1) bekezdése szerinti megindulását megelőző rendszerbeli részvételéből származó vagy azzal összefüggő jogaira és kötelezettségeire.
8. cikk
Amennyiben egy rendszer valamely résztvevője ellen fizetésképtelenségi eljárás indul, az adott résztvevő fél részvételből eredő vagy ahhoz kapcsolódó jogait és kötelezettségeit az adott rendszerre irányadó jog szerint kell meghatározni.
IV. SZAKASZ
A BIZTOSÍTÉK JOGOSULTJA JOGAINAK VÉDELME A KÖTELEZETT FIZETÉSKÉPTELENSÉGÉNEK HATÁSAIVAL SZEMBEN
9. cikk
(1) Azokat a jogokat,
- amelyek a résztvevő felet valamely rendszerrel kapcsolatban nyújtott biztosítékhoz fűződően illetik meg, illetve
- amelyek a tagállamok központi bankjait vagy a jövőbeni európai központi bankot a nekik nyújtott biztosítékhoz fűződően illetik meg,
nem érinti a biztosítékot nyújtó résztvevő fél, illetőleg a tagállamok központi bankjai vagy a jövőbeni európai központi bank biztosítékot nyújtó ügyfele ellen indított fizetésképtelenségi eljárás. E biztosítékok csak az általuk biztosított követelések kielégítésére használhatók fel.
(2) Amennyiben az (1) bekezdés szerinti résztvevők és/vagy a tagállamok központi bankjai vagy a jövőbeni európai központi bank részére biztosítékként értékpapírokat (beleértve az értékpapírok által megtestesített jogokat is) nyújtanak, és az értékpapírhoz fűződő jogaikat (vagy az általuk megjelölt személy vagy megbízottjuk vagy nevükben helyettük eljáró harmadik személy jogait) a tagállamban található nyilvántartásba, számlára vagy központi letéti rendszerbe jogszerűen bejegyezték, ezeknek az intézményeknek - mint az adott értékpapírt megtestesítő biztosíték kezelőjének - jogkörére az adott tagállam jogszabályai az irányadók.
V. SZAKASZ
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
10. cikk
A tagállamok megállapítják, mely rendszerek tartoznak az irányelv hatálya alá, és erről értesítik a Bizottságot, valamint tájékoztatják a 6. cikk (2) bekezdésének megfelelően általuk kijelölt hatóságokról.
A rendszer értesíti a tagállamot, mely ország joga irányadó a rendszer tagjaira, ideértve az esetleges közvetett résztvevőket is, illetve a bekövetkezett változásokat is.
A második alpontban előírt értesítésen túlmenően a tagállamok elrendelhetik a joghatóságuk alá tartozó rendszerek felügyeletét és az engedélyezési követelményeknek való megfelelését.
Jogos érdeke alapján bárki jogosult az intézménytől információt kérni azokról a rendszerekről, amelyekben az részt vesz, és az adott rendszer jelentősebb működési szabályairól.
11. cikk
(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 1999. december 11-ig megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell csatolni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
(2) A tagállamok értesítik a Bizottságot nemzeti joguk azon rendelkezéseiről, amelyeket az ezen irányelv hatálya alá tartozó területen fogadtak el. E közleményben a tagállamok egy megfelelési táblázatban tételesen felsorolják az irányelv valamennyi cikkéhez kapcsolódóan a már meglévő vagy bevezetésre kerülő nemzeti rendelkezéseket.
12. cikk
Legkésőbb a 11. cikk (1) bekezdésében említett időpontot követő három év múlva a Bizottság jelentést terjeszt az Európai Parlament és a Tanács elé ezen irányelv alkalmazásával kapcsolatban, szükség esetén mellékelve az annak felülvizsgálatára vonatkozó javaslatait.
13. cikk
Ez az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetése napján lép hatályba.
14. cikk
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 1998. május 19-én.