RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 15/2009
af 8. januar 2009
om ændring af forordning (EF) nr. 367/2006 om indførelse af en endelig udligningstold på importen af polyethylenterephthalatfolie (PET-folie) med oprindelse i Indien og om ændring af forordning (EF) nr. 1292/2007 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af polyethylenterephthalatfolie (PET-folie) med oprindelse i Indien
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2026/97 af 6. oktober 1997 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1), (i det følgende benævnt »grundforordningen«), særlig artikel 19 og 24,
under henvisning til forslag fra Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. PROCEDURE
I. Tidligere undersøgelse og gældende udligningsforanstaltninger
(1)
Ved forordning (EF) nr. 2597/1999 (2) indførte Rådet i december 1999 en endelig udligningstold på importen af polyethylenterephthalatfolie (PET-folie) med oprindelse i Indien (i det følgende benævnt »den pågældende vare«) og henhørende under KN-kode ex 3920 62 19 og ex 3920 62 90. Den undersøgelse, der førte til vedtagelsen af denne forordning, er i det følgende benævnt »den oprindelige undersøgelse«. Foranstaltningerne havde form af en værditold på mellem 3,8 % og 19,1 % på importen fra individuelt nævnte eksportører og en resttold på 19,1 % på importen af den pågældende vare fra alle andre virksomheder. Den oprindelige undersøgelse fandt sted i perioden fra 1. oktober 1997 til 30. september 1998.
(2)
Rådet fastholdt i marts 2006 ved forordning (EF) nr. 367/2006 (3) efter en udløbsundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 18 den endelige udligningstold, der blev indført ved forordning (EF) nr. 2597/1999, på importen af PET-folie med oprindelse i Indien. Den fornyede undersøgelse fandt sted fra 1. oktober 2003 til 30. september 2004.
(3)
Rådet ændrede ved forordning (EF) nr. 1288/2006 (4) i august 2006 efter en interimsundersøgelse om subsidiering af en indisk PET-folieproducent, Garware Polyester Limited (i det følgende benævnt »Garware«), den endelige udligningstold, der blev pålagt Garware ved forordning (EF) nr. 367/2006.
(4)
Rådet ændrede ved forordning (EF) nr. 1124/2007 (5) i september 2007 efter en delvis interimsundersøgelse om subsidiering af en anden indisk PET-folieproducent, Jindal Poly Films, Limited, tidligere kendt som Jindal Polyester Ltd., (i det følgende benævnt »Jindal«), den endelige udligningstold, der blev pålagt Jindal ved forordning (EF) nr. 367/2006.
II. Gældende antidumpingforanstaltninger
(5)
Ved forordning (EF) nr. 1676/2001 (6) indførte Rådet i august 2001 en endelig antidumpingtold på importen af polyethylenterephthalatfolie (PET-folie) med oprindelse i bl.a. Indien. Foranstaltningerne bestod i en værditold på mellem 0 % og 62,6 % på importen af varer fra individuelt nævnte eksportører og en resttold på 53,3 % på importen af varer fra alle andre virksomheder.
(6)
Ved forordning (EF) nr. 366/2006 (7) ændrede Rådet i marts 2006 de dumpingmargener, som blev beregnet ved forordning (EF) nr. 1676/2001. De nye dumpingmargener er på mellem 3,2 % og 29,3 % og den nye antidumpingtold på mellem 0 % og 18 %, idet der er taget højde for den udligningstold, der som følge af eksportsubsidier er pålagt samme produkter med oprindelse i Indien, som ændret i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 367/2006, der blev vedtaget efter en udløbsundersøgelse af forordning (EF) nr. 2579/1999 som anført under betragtning 1. Rådet ændrede ved forordning (EF) nr. 1288/2006 i august 2006 efter en interimsundersøgelse om subsidiering af en indisk PET-folieproducent, Garware Polyester Limited (i det følgende benævnt »Garware«), den endelige antidumpingtold, der blev pålagt Garware ved forordning (EF) nr. 1676/2006.
(7)
Ved forordning (EF) nr. 1424/2006 (8) ændrede Rådet i september 2006 efter en anmodning om ny eksporterende producent forordning (EF) nr. 1676/2001, for så vidt angår SRF Limited. I forordningen blev der fastsat en dumpingmargen på 15,5 % og en antidumpingtold på 3,5 % for den pågældende virksomhed under hensyntagen til virksomhedens eksportsubsidiemargen som fastslået i den antisubsidieundersøgelse, der førte til vedtagelsen af forordning (EF) nr. 367/2006 nævnt ovenfor. Eftersom virksomheden ikke var omfattet af en individuel udligningstold, anvendtes den told, som er fastsat for alle andre virksomheder.
(8)
Rådet indførte ved forordning (EF) nr. 1292/2007 (9) en endelig antidumpingtold på importen af polyethylenterephthalatfolie (PET-folie) med oprindelse i Indien efter en udløbsundersøgelse i henhold til artikel 11, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (10) (i det følgende benævnt »antidumpinggrundforordningen«). Ved samme forordning blev en delvis interimsundersøgelse af en sådan import, der var begrænset til en indisk eksportør, bragt til ophør i henhold til antidumpinggrundforordningens artikel 11, stk. 3.
III. Indledning af en delvis interimsundersøgelse
(9)
Efter forlængelsen af gyldigheden vedrørende den endelige udligningstold i marts 2006 fremførte den indiske stat, at omstændighederne i forbindelse med to subsidieringsordninger (»Duty Entitlement Passbook Scheme« og »Income Tax Exemption« i henhold til Section 80 HHC i loven om indkomstbeskatning) havde ændret sig, og at disse ændringer var af varig karakter. Den indiske stat hævdede således, at subsidieringens omfang sandsynligvis var faldet, og at foranstaltninger gennemført delvist på grundlag af disse ordninger dermed burde ændres.
(10)
Kommissionen undersøgte den dokumentation, der var fremlagt af den indiske stat, og fandt den tilstrækkelig til at berettige indledningen af en fornyet undersøgelse i henhold til bestemmelserne i grundforordningens artikel 19. Efter høring af det rådgivende udvalg indledte Kommissionen ved indledningsmeddelelse i Den Europæiske Unions Tidende den 12. oktober 2007 (11) en delvis interimsundersøgelse på eget initiativ, som var begrænset til omfanget af subsidieringen af den gældende udligningstold på importen af polyethylenterephthalatfolie (PET-folie) med oprindelse i Indien.
(11)
Formålet med den delvise interimsundersøgelse er at vurdere behovet for fortsættelse, ophævelse eller ændring af de gældende foranstaltninger med hensyn til de virksomheder, der har draget fordel af den ene af eller begge angiveligt ændrede subsidieringsordninger, ud fra tilstrækkelig dokumentation, jf. de relevante bestemmelser i indledningsmeddelelsen. Med den delvise interimsundersøgelse vil man også afhængigt af undersøgelsens resultater kunne vurdere, om der er behov for at ændre foranstaltningerne for andre virksomheder, som samarbejdede i forbindelse med den undersøgelse, der førte til fastsættelse af omfanget af de gældende foranstaltninger og/eller den resttold, der gælder for alle andre virksomheder.
(12)
Den fornyede undersøgelse var begrænset til at vedrøre subsidieringens omfang for de virksomheder, der var opført i bilaget til indledningsmeddelelsen, såvel som andre eksportører, som blev opfordret til at give sig til kende på de vilkår og inden for den frist, der var fastsat i indledningsmeddelelsen.
IV. Undersøgelsesperiode
(13)
Undersøgelsen af subsidieringens omfang omfattede perioden fra 1. oktober 2006 til 30. september 2007 (i det følgende benævnt »undersøgelsesperioden« eller »UP«).
V. Parter berørt af undersøgelsen
(14)
Kommissionen underrettede officielt den indiske stat, og de indiske eksporterende producenter, som samarbejdede i den tidligere undersøgelse og blev anset for at have draget fordel af en af de to angiveligt ændrede subsidieringsordninger, blev nævnt i forordning (EF) nr. 367/2006 og var opført på listen i bilaget til indledningsmeddelelsen i forbindelse med den delvise interimsundersøgelse såvel som Du Pont Tejin Films, Luxembourg, Mitsubishi Polyester Film, Tyskland, Toray Plastics Europe, Frankrig og Nurell, Italien, der tegner sig for langt størstedelen af Fællesskabets produktion af PET-folie (i det følgende benævnt »EF-erhvervsgrenen«), om indledningen af den delvise interimsundersøgelse. Interesserede parter fik mulighed for at give deres mening til kende skriftligt og anmode om at blive hørt mundtligt inden for den frist, der var fastsat i indledningsmeddelelsen.
(15)
Alle interesserede parter, der anmodede herom og påviste, at der var særlige grunde til, at de burde høres, blev hørt.
(16)
Parternes mundtlige og skriftlige bemærkninger blev overvejet og taget i betragtning, hvor det var relevant.
(17)
I betragtning af det tilsyneladende store antal parter, der er involveret i denne undersøgelse, blev det overvejet at anvende stikprøver i forbindelse med undersøgelsen af subsidieringen, jf. grundforordningens artikel 27. For at sætte Kommissionen i stand til at afgøre, om det var nødvendigt at anvende stikprøver, og i bekræftende fald at udtage en sådan, blev de eksporterende producenter i henhold til grundforordningens artikel 27 anmodet om at give sig til kende senest 15 dage efter indledningen af den delvise interimsundersøgelse og meddele Kommissionen de oplysninger, der blev anmodet om i indledningsmeddelelsen.
(18)
Efter en undersøgelse af de afgivne oplysninger og i betragtning af antallet af eksporterende producenter i Indien, der gav udtryk for vilje til at samarbejde, blev det besluttet, at det ikke var nødvendigt at anvende stikprøver i denne sag.
(19)
En virksomhed, SRF Limited, der ikke var opført på listen i bilaget til indledningsmeddelelsen, gav sig tilkende og fremlagde beviser for, at den opfyldte bestemmelserne om berettigelse med hensyn til anvendelsesområdet for den delvise interimsundersøgelse som fastsat i punkt 4 i indledningsmeddelelsen. Følgelig blev denne virksomhed inkluderet i den fornyede undersøgelse.
(20)
En virksomhed, Flex Industries Limited, der var blevet pålagt udligningstold ved forordning (EF) nr. 367/2006 og antidumpingtold ved forordning (EF) nr. 1292/2007, havde taget navneforandring og hedder nu Uflex Limited. Denne navneforandring vedrører ikke de tidligere undersøgelsesresultater.
(21)
For at indhente de oplysninger, som den anså for nødvendige til sin undersøgelse, sendte Kommissionen spørgeskemaer til de berørte eksporterende producenter, som opfyldte betingelserne i indledningsmeddelelsen. Den fremsendte også et spørgeskema til den indiske stat.
(22)
Der blev modtaget besvarelser på spørgeskemaerne fra fem indiske eksporterende producenter og fra den indiske stat.
(23)
Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på konstatering af subsidiering. Kommissionen aflagde kontrolbesøg hos Indiens regering i Delhi, Maharashtras regering i Mumbai, Reserve Bank of India i Mumbai og følgende virksomheder:
-
Ester Industries Limited, New Delhi
-
Garware Polyester Limited, Mumbai
-
Polyplex Corporation Limited, Noida
-
SRF Limited, Gurgaon
-
Uflex Limited, Noida.
VI. Underretning og bemærkninger om procedure
(24)
Den indiske stat og de andre interesserede parter blev underrettet om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke Kommissionen agtede at foreslå en ændring af tolden for de samarbejdsvillige indiske eksporterende producenter og forlænge de gældende foranstaltninger for alle andre virksomheder, som ikke samarbejdede i den delvise interimsundersøgelse. De fik også en rimelig frist til at fremsætte bemærkninger. Der blev taget behørigt hensyn til alle indlæg og bemærkninger, jf. nedenstående.
B. DEN PÅGÆLDENDE VARE
(25)
Den vare, der er omfattet af denne fornyede undersøgelse, er samme vare som i forordning (EF) nr. 367/2006, nemlig polyethylenterephthalatfolie (PET-folie) henhørende under KN-kode ex 3920 62 19 og ex 3920 62 90 med oprindelse i Indien.
C. SUBSIDIERING
1. Indledning
(26)
På grundlag af oplysninger fra den indiske stat og de samarbejdsvillige eksporterende producenter og besvarelserne af Kommissionens spørgeskema undersøgte Kommissionen følgende ordninger, som angiveligt indebærer, at der ydes subsidier:
a)
»Advance Authorization Scheme« (forhåndslicensordning - tidligere kendt som »Advance Licence Scheme«)
b)
»Duty Entitlement Passbook Scheme« (toldgodtgørelsesordning)
c)
»Export Promotion Capital Goods Scheme« (ordning for eksportfremmende investeringsgoder)
d)
»Special Economic Zones/Export Processing Zones/Export Oriented Units« (ordning for særlige økonomiske områder og eksportorienterede virksomheder)
e)
»Income Tax Exemption Scheme« (indkomstskattefritagelsesordning)
f)
»Export Credit Scheme« (eksportkreditordning).
g)
»Package Scheme of Incentives (PSI)« (incitamentordning)
(27)
De under punkt a) til d) nævnte ordninger er baseret på loven om udenrigshandel (Foreign Trade (Development and Regulation) Act 1992) (nr. 22 af 1992), der trådte i kraft den 7. august 1992 (Foreign Trade Act). Ved loven om udenrigshandel bemyndiges den indiske stat til at udstede bekendtgørelser om eksport- og importpolitikken. Disse bekendtgørelser opføres i »Export and Import Policy«-dokumenter, der udstedes af handelsministeriet hvert femte år og regelmæssigt ajourføres. Et af disse dokumenter er relevant for undersøgelsesperioden i den foreliggende sag, nemlig femårsplanen for perioden 1. september 2004 til 31. marts 2009 (i det følgende benævnt »EXIM-policy 04-09«). Desuden fastlægger den indiske stat også de procedurer, der styrer EXIM-policy 04-09 i »Handbook of Procedures - 1 September 2004 to 31 March 2009, Volume I« (i det følgende benævnt »Procedurehåndbogen I 04-09«). Procedurehåndbogen ajourføres også regelmæssigt.
(28)
Den under punkt e) nævnte indkomstskatteordning er baseret på indkomstskatteloven af 1961 (Income Tax Act of 1961), som ændres årligt ved finansloven (Finance Act).
(29)
Den under punkt f) nævnte eksportkreditordning er baseret på Section 21 og 35A i bankloven af 1949 (Banking Regulation Act 1949), der tillader Reserve Bank of India (i det følgende benævnt »RBI«) at vejlede forretningsbanker på eksportkreditområdet.
(30)
Den under punkt g) nævnte ordning forvaltes af de statslige myndigheder i Indien.
(31)
I henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 10, opfordrede Kommissionen den indiske stat til at deltage i yderligere høringer om både ændrede og uændrede ordninger med det formål at skabe klarhed over den faktiske situation vedrørende de påståede ordninger og nå frem til en fælles løsning. Da der efter disse høringer ikke forelå en gensidigt acceptabel løsning med hensyn til disse ordninger, inkluderede Kommissionen alle disse ordninger i undersøgelsen af spørgsmålet om subsidiering.
(32)
Efter meddelelsen om undersøgelsesresultaterne indvendte den indiske stat og én eksporterende producent, at det ikke var blevet fastslået, at de undersøgte ordninger medfører en fordel for modtageren. I forbindelse med denne påstand bør det bemærkes, at det for hver undersøgt ordning blev fastslået, om enhver indrømmelse udgør et subsidie i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), og artikel 2, stk. 2, dvs. et finansielt bidrag fra den indiske stat, der har medført en fordel for de undersøgte eksporterende producenter. Desuden blev det forklaret, hvorfor fordele ved de forskellige ordninger anses for udligningsberettigede. Yderligere har alle samarbejdsvillige eksporterende producenter modtaget en detaljeret beregning, der forklarer, hvordan fordelene ved hver ordning blev fastslået. Påstanden må derfor afvises.
2. Advance Authorization Scheme (forhåndslicensordning - i det følgende benævnt »AAS«)
a) Retsgrundlag
(33)
Ordningen er beskrevet detaljeret i punkt 4.1.1-4.1.14 i EXIM-policy 04-09 og i kapitel 4.1 - 4.30 i Procedurehåndbogen I 04-09. Denne ordning blev kaldt »Advance Licence Scheme« i den tidligere undersøgelse, der førte til indførelsen af den gældende endelige udligningstold ved forordning (EF) nr. 367/2006.
b) Støtteberettigelse
(34)
AAS-ordningen består af seks underordninger, der er beskrevet nærmere i betragtning 34. Disse underordninger er bl.a. forskellige med hensyn til støtteberettigelsen. Producent-eksportører og forhandler-eksportører, der er »forbundet« med støttende producenter, er berettiget til støtte efter AAS-ordningerne for fysisk eksport og årligt behov. Producent-eksportører, der leverer til den endelige eksportør, er støtteberettiget efter AAS-ordningen for mellemleverancer. Hovedleverandører, der leverer til kategorier »ligestillet med eksport«, jf. punkt 8.2 i EXIM-policy 04-09, såsom leverandører til eksportorienterede virksomheder, er berettiget til AAS-ordningen for transaktioner ligestillet med eksport. Endelig er mellemleverandører til producent-eksportører berettiget til fordele i forbindelse med transaktioner ligestillet med eksport i henhold til underordningerne for »ARO« (Advance Release Order - attester til forudgående frigivelse) og løbende indenlandsk remburs.
c) Praktisk gennemførelse
(35)
Der kan udstedes AAS for:
i)
Fysisk eksport: Dette er den vigtigste underordning. Den gør det muligt toldfrit at importere råmaterialer til fremstilling af en specifik færdig eksportvare. »Fysisk« betyder i denne forbindelse, at eksportvaren skal forlade indisk territorium. Tilladelsen til import og forpligtelsen til eksport (herunder eksportvarens type) er specificeret i licensen.
ii)
Årligt behov: En sådan licens er ikke knyttet til en bestemt eksportvare, men til en bredere varegruppe (f.eks. kemiske og dermed forbundne produkter). Licensindehaveren kan - op til en bestemt værditærskel, der fastsættes efter tidligere eksportresultater - toldfrit importere ethvert råmateriale, der skal benyttes til fremstilling af enhver vare, der henhører under den relevante varegruppe. Licensindehaveren kan vælge at eksportere enhver færdig vare i varegruppen, hvor sådanne toldfri materialer er anvendt.
iii)
Mellemleverancer: Denne underordning omfatter tilfælde, hvor to producenter har til hensigt at fremstille én enkelt eksportvare og stå for hver sin del af produktionsprocessen. Den producent-eksportør, der fremstiller mellemproduktet, kan importere toldfri råmaterialer og i den forbindelse opnå en AAS-ordning for mellemleverancer. Den endelige eksportør færdiggør produktionen og er forpligtet til at eksportere den færdige vare.
iv)
Transaktioner ligestillet med eksport: Denne underordning gør det muligt for en hovedleverandør toldfrit at importere råmaterialer, som er nødvendige for produktionen af varer, der skal sælges i »transaktioner ligestillet med eksport« til de kundekategorier, der er anført under punkt 8.2 b) - f), g), i) og j) i EXIM-policy 04-09. Ifølge den indiske stat forstås der ved transaktioner ligestillet med eksport transaktioner, hvor de leverede varer ikke forlader landet. En række kategorier af leverancer anses for at være transaktioner ligestillet med eksport, forudsat at varerne er fremstillet i Indien, f.eks. leverancer af varer til eksportorienterede virksomheder eller til virksomheder i særlige økonomiske områder.
v)
ARO: En AAS-licensindehaver, der ønsker at købe råmaterialerne af indenlandske kilder i stedet for at importere dem direkte, kan vælge at købe dem ved anvendelse af ARO. I sådanne tilfælde godkendes AAS-licenserne som ARO og påtegnes til den indenlandske leverandør ved levering af de derpå anførte varer. Påtegnelsen af ARO giver den indenlandske leverandør ret til de fordele, der indrømmes transaktioner ligestillet med eksport, jf. punkt 8.3 i EXIM-policy 04-09 (dvs. AAS for mellemleverancer/transaktioner ligestillet med eksport, eksportrestitution og tilbagebetaling af endelige punktafgifter). Ved ARO-mekanismen ydes der refusion af skatter og afgifter til leverandøren, i stedet for at disse beløb tilbagebetales til den endelige eksportør i form af toldgodtgørelse eller -refusion. Skatter og afgifter kan refunderes for både lokale og importerede råmaterialer.
vi)
Løbende indenlandsk remburs: Denne underordning dækker også indenlandske leverancer til en AAS-licensindehaver. Denne kan henvende sig til en bank for at åbne en indenlandsk remburs til fordel for en indenlandsk leverandør. Banken ugyldiggør licensen til direkte import for den værdi og de varemængder, der anskaffes i landet i stedet for at blive importeret. Den indenlandske leverandør vil være berettiget til de fordele, der indrømmes transaktioner ligestillet med eksport, jf. punkt 8.3 i EXIM-policy 04-09 (dvs. AAS for mellemleverancer/transaktioner ligestillet med eksport, eksportrestitution og tilbagebetaling af endelige punktafgifter).
(36)
Tre af de samarbejdsvillige eksporterende producenter fik bevilget indrømmelser under AAS-ordningen i forbindelse med den pågældende vare i undersøgelsesperioden. To af disse virksomheder gjorde brug af to underordninger, nemlig i) AAS for fysisk eksport og iii) AAS for mellemleverancer. Den tredje virksomhed anvendte underordning ii) AAS for årligt behov. Det er derfor ikke nødvendigt at fastsætte udligningsberettigelsen for de resterende ikke anvendte underordninger.
(37)
Af hensyn til de indiske myndigheders kontrol er AAS-licensindehaveren retligt forpligtet til at føre et korrekt og behørigt regnskab over forbrug og anvendelse af toldfrit importerede varer eller varer købt på hjemmemarkedet i et nærmere angivet format (kapitel 4.26 og 4.30 i Procedurehåndbogen I 04-09 samt bilag 23), dvs. en fortegnelse over det faktiske forbrug. Denne fortegnelse skal revideres af en ekstern statsautoriseret revisor/omkostningsrevisor, der udsteder en erklæring, i henhold til hvilken de foreskrevne fortegnelser og relevante optegnelser er blevet gennemgået, og de oplysninger, der er anført i henhold til bilag 23, er sande og korrekte i alle henseender. Imidlertid gælder ovennævnte bestemmelser kun for AAS udstedt den 13. maj 2005 eller derefter. For alle AAS eller forhåndslicenser, der er udstedt før denne dato, anmodes licensindehaverne om at følge tidligere gældende kontrolbestemmelser, dvs. at føre et korrekt og behørigt regnskab over forbrug og anvendelse af importerede varer i forbindelse med licensen i det format, der er angivet i bilag 18 (kapitel 4.30 i og bilag 18 til Procedurehåndbogen I 02-07).
(38)
Med hensyn til de underordninger, som de to samarbejdsvillige eksporterende producenter anvendte i undersøgelsesperioden, dvs. fysisk eksport og mellemleverancer, er både importtilladelsen og eksportforpligtelsen fastsat i mængde og værdi af den indiske stat og anført på licensen. Desuden skal de tilsvarende transaktioner bekræftes på licensen af statens embedsmænd på import- og eksporttidspunktet. Den mængde import, der er tilladt i henhold til AAS-ordningen, fastsættes af den indiske stat på grundlag af såkaldte standard input/output-normer (i det følgende benævnt »SION«). Der er fastsat SION for de fleste varer (herunder den pågældende vare), og de er offentliggjort i Procedurehåndbogen I 04-09. De seneste ændringer i forbindelse med SION for PET-folie og PET-spåner, der er et mellemprodukt, blev revideret i september 2005.
(39)
Med hensyn til underordning ii) ovenfor (AAS for årligt behov), som blev anvendt af den anden eksportør, fremgår kun importtilladelsen udtrykt som en værdi af licensen. Licensindehaveren er forpligtet til at fastholde sammenhængen mellem råmaterialerne og den færdige vare (kapitel 4.24A(c) i Procedurehåndbogen I 04-09).
(40)
Importerede råmaterialer kan ikke afhændes og skal anvendes til at fremstille den færdige eksportvare. Eksportforpligtelsen skal opfyldes inden for en fastsat frist efter udstedelsen af licensen (24 måneder med mulighed for to forlængelser på hver seks måneder).
(41)
Det fremgik af kontrollen, at virksomhedens faktiske forbrugsrate for det hovedråmateriale, som behøves for at fremstille 1 kg PET-folie, var lavere end den tilsvarende SION. Dette gjorde sig klart gældende for så vidt angår den gamle SION for PET-folie, og i mindre omfang for så vidt angår den reviderede SION, der fik virkning i september 2005.
(42)
Det fremgik yderligere af kontrollen, at ingen af de pågældende virksomheder havde ført de krævede fortegnelser over det faktiske forbrug, der er nævnt i betragtning 36. Det kan derfor kun konstateres, at de krav i forbindelse med kontrol, som de indiske myndigheder har stillet, ikke er blevet overholdt.
d) Konklusion
(43)
Fritagelsen for importafgifter er et subsidie i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2, dvs. et finansielt bidrag fra den indiske stat, der har medført en fordel for de undersøgte eksportører.
(44)
Desuden er AAS-ordningerne for fysisk eksport, årligt behov og mellemleverancer klart retligt betingede af eksportresultater og anses derfor for at være specifikke og udligningsberettigede, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 4, litra a). Uden en eksportforpligtelse kan en virksomhed ikke opnå fordele under disse ordninger.
(45)
Ingen af de tre underordninger, der blev benyttet i den aktuelle sag, kan betragtes som tilladte toldgodtgørelsesordninger eller substitutionsgodtgørelsesordninger i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). De overholder ikke reglerne i grundforordningens bilag I, punkt i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse). Den indiske stat anvendte ikke på effektiv vis hverken den nye eller den gamle kontrolordning eller -procedure til at bekræfte, om der blev forbrugt råmaterialer ved fremstillingen af den eksporterede vare og i hvilke mængder (grundforordningens bilag II, del II, punkt 4, samt for substitutionsgodtgørelsesordninger grundforordningens bilag III, del II, punkt 2). SION for den pågældende vare var ikke tilstrækkeligt præcise. SION kan ikke i sig selv anses for at være en ordning til kontrol af det faktiske forbrug, da ingen af de pågældende virksomheder førte de krævede fortegnelser over det faktiske forbrug, således at den indiske stat med tilstrækkelig præcision kan kontrollere, hvilke mængder råmaterialer der er forbrugt i fremstillingen til eksport. Den indiske stat foretog desuden heller ikke nogen yderligere undersøgelse på grundlag af de faktisk involverede råmaterialer, selv om det normalt er nødvendigt, når der ikke findes en effektiv kontrolordning (grundforordningens bilag II, del II, punkt 5, og bilag III, del II, punkt 3).
(46)
Disse tre underordninger er derfor udligningsberettigede.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(47)
Da der ikke er tale om tilladte toldgodtgørelsesordninger eller substitutionsgodtgørelsesordninger, er den udligningsberettigede fordel eftergivelsen af den samlede importafgift, der normalt betales ved import af råmaterialer. I den forbindelse bør det bemærkes, at grundforordningen ikke kun indeholder bestemmelser om udligning af for store eftergivne afgiftsbeløb. Ifølge grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og dens bilag I, nr i), kan der kun foretages udligning af for store eftergivne afgiftsbeløb, hvis betingelserne i grundforordningens bilag II og III er opfyldt. Disse betingelser var imidlertid ikke opfyldt i dette tilfælde. Hvis det konstateres, at der ikke findes en passende kontrolprocedure, finder ovennævnte undtagelse for godtgørelsesordninger således ikke anvendelse, og i stedet anvendes den normale regel om, at det er de ubetalte afgiftsindtægter, der er givet afkald på, som skal udlignes, og ikke de beløb, som angiveligt er eftergivet for meget. Som det fremgår af grundforordningens bilag II, del II, og bilag III, del II, påhviler det ikke den undersøgende myndighed at beregne sådanne eftergivelser af for store beløb. Tværtimod skal den undersøgende myndighed ifølge grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), kun fastslå, om der foreligger tilstrækkelige beviser til at imødegå det hensigtsmæssige i en angivelig kontrolordning.
(48)
Subsidiebeløbet for de tre eksportører, der benyttede AAS, blev beregnet på grundlag af de importafgifter, som der var givet afkald på (basistold og særlig tillægstold) for de materialer, der var importeret i henhold til de tre underordninger i undersøgelsesperioden (tæller). I overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 1, litra a), blev de gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, fratrukket subsidiebeløbet, når der blev fremsat berettigede krav herom. Dette subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt i forhold til eksportomsætningen i undersøgelsesperioden som behørig nævner, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(49)
Tre samarbejdsvillige eksporterende producenter opnåede fordele under denne ordning i undersøgelsesperioden på mellem 0,5 % og 2,1 %.
3. Duty Entitlement Passbook Scheme (toldgodtgørelsesordning - i det følgende benævnt »DEPBS«)
a) Retsgrundlag
(50)
DEPBS-ordningen er beskrevet detaljeret i punkt 4.3 i EXIM-policy 04-09 og i kapitel 4 i Procedurehåndbogen I 04-09.
b) Støtteberettigelse
(51)
Enhver producent-eksportør og forhandler-eksportør er berettiget til denne ordning.
c) Praktisk gennemførelse af DEPBS
(52)
En støtteberettiget eksportør kan anmode om DEPBS-kreditter, der beregnes som en procentdel af værdien af de varer, der eksporteres i henhold til denne ordning. De indiske myndigheder har fastsat sådanne DEPBS-satser for de fleste varer, herunder den pågældende vare. De fastsættes på grundlag af SION under hensyntagen til det formodede indhold af importerede råmaterialer i eksportvaren og tolden på disse angiveligt importerede råmaterialer, uanset om der rent faktisk er betalt importafgift eller ej.
(53)
For at være berettiget til fordelene under denne ordning skal en virksomhed foretage eksport. På tidspunktet for eksporttransaktionen skal eksportøren udfærdige en erklæring til de indiske myndigheder, hvoraf det fremgår, at eksporten finder sted i henhold til DEPBS-ordningen. For at varerne kan eksporteres, udsteder de indiske toldmyndigheder et eksportforsendelsesdokument som led i forsendelsesproceduren. Af dette dokument fremgår bl.a. størrelsen af den DEPBS-kredit, der skal indrømmes for den pågældende eksporttransaktion. Eksportøren kender på dette tidspunkt størrelsen af den fordel, den pågældende vil modtage. Når først toldmyndighederne har udstedt et eksportforsendelsesdokument, har den indiske stat ingen beføjelser med hensyn til indrømmelsen af en DEPBS-kredit. Den DEPBS-sats, der benyttes til at beregne fordelen, er den sats, der var gældende på eksportangivelsestidspunktet. Det er derfor ikke muligt at ændre fordelens størrelse med tilbagevirkende kraft.
(54)
DEPBS-kreditter er frit omsættelige og gyldige i en periode på 12 måneder fra udstedelsesdatoen. De kan benyttes til at betale told på senere import af enhver vare, der kan indføres uden restriktioner, undtagen investeringsgoder. Varer, der er indført ved anvendelse af sådanne kreditter, kan sælges på hjemmemarkedet (og pålægges omsætningsafgift) eller anvendes på anden måde.
(55)
Ansøgninger om DEPBS-kreditter arkiveres elektronisk og kan omfatte en ubegrænset mængde eksporttransaktioner. I realiteten findes der ingen faste frister for DEPBS-kreditter. Det elektroniske system, der anvendes til at forvalte DEPBS, ekskluderer ikke automatisk eksporttransaktioner, der falder uden for de frister for indsendelse, der er nævnt i kapitel 4.47 i Procedurehåndbogen I 04-09. Endvidere som anført i kapitel 9.3 i Procedurehåndbogen I 04-09 kan ansøgninger, der blev modtaget efter udløbet af fristerne for indsendelse, altid tages i betragtning ved pålæggelse af en mindre bøde (f.eks. 10 % af godtgørelsen).
d) Konklusioner vedrørende DEPBS
(56)
DEPBS tilvejebringer subsidier i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2. En DEPBS-kredit er et finansielt bidrag fra den indiske stat, da kreditten senere vil blive benyttet til at udligne importafgifter og dermed reducere de toldindtægter, som den indiske stat ellers ville have haft. Desuden medfører DEPBS-kreditten en fordel for eksportøren, da virksomhedens likviditet forbedres.
(57)
Endvidere er DEPBS retligt betinget af eksportresultater, og ordningen anses derfor for specifik og udligningsberettiget, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 4, litra a).
(58)
Ordningen kan ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). Den overholder ikke de strenge regler, der er fastsat i grundforordningens bilag I, punkt i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse). En eksportør er ikke forpligtet til rent faktisk at forbruge de toldfrit importerede varer i produktionsprocessen, og kreditbeløbet beregnes ikke i forhold til de faktisk anvendte råmaterialer. Desuden findes der ingen ordning eller procedure med henblik på at fastslå, hvilke råmaterialer der forbruges ved fremstillingen af den eksporterede vare, eller om der har været tale om for stor betaling af importafgifter, jf. grundforordningens bilag I, punkt i), og bilag II og III. Endelig er en eksportør berettiget til DEPBS-fordelene, uanset om den pågældende overhovedet importerer råmaterialer. For at opnå fordelen er det tilstrækkeligt for en eksportør blot at eksportere varer uden at påvise import af noget råmateriale. Selv eksportører, der køber alle deres råmaterialer lokalt og ikke importerer varer, der kan benyttes som råmaterialer, er således stadig berettiget til fordelene ved DEPBS.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(59)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 2, og artikel 5 og beregningsmetoden for denne ordning i forordning (EF) nr. 367/2006 blev det udligningsberettigede subsidiebeløb beregnet og udtrykt ved den fordel, som det konstateredes, at modtageren havde opnået i undersøgelsesperioden. I den forbindelse var det opfattelsen, at modtageren opnår fordelen på det tidspunkt, der foretages en eksporttransaktion under denne ordning. På dette tidspunkt er det sandsynligt, at den indiske stat giver afkald på tolden, hvilket udgør et finansielt bidrag jf. grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). Når først toldmyndighederne har udstedt et eksportforsendelsesdokument, som viser bl.a. størrelsen af den DEPBS-kredit, der skal indrømmes for den pågældende eksporttransaktion, har den indiske stat ingen beføjelser med hensyn til, om subsidiet skal indrømmes eller ej. Endvidere har de samarbejdsvillige eksporterende producenter bogført DEPBS-kreditterne på et periodiseringsgrundlag som en indtægt på eksporttransaktionstidspunktet.
(60)
Når der blev fremsat berettigede krav herom, blev gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, fratrukket kreditterne for at nå frem til subsidiebeløbet som tæller, jf. grundforordningens artikel 7, stk. 1, litra a). Dette subsidiebeløb er i henhold til grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over den samlede eksportomsætning i den fornyede undersøgelsesperiode som behørig nævner, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(61)
Fire samarbejdsvillige eksporterende producenter opnåede fordele under denne ordning i undersøgelsesperioden på mellem 2,7 % og 5,9 %.
4. Export Promotion Capital Goods Scheme (eksportfremmeordning for investeringsgoder - i det følgende benævnt »EPCGS«)
a) Retsgrundlag
(62)
EPCGS-ordningen er beskrevet detaljeret i kapitel 5 i EXIM-policy 04-09 og i kapitel 5 i Procedurehåndbogen I 04-09.
b) Støtteberettigelse
(63)
Denne ordning kan benyttes af producent-eksportører, forhandler-eksportører forbundet med støtteproducenter samt leverandører af tjenesteydelser.
c) Praktisk gennemførelse
(64)
Med forbehold af en eksportforpligtelse har en virksomhed lov til at importere (nye og siden april 2003 også indtil ti år gamle brugte) investeringsgoder til nedsat told. Med henblik herpå udsteder den indiske stat efter anmodning og betaling af et gebyr en EPCGS-licens. Siden april 2000 har ordningen betydet, at der anvendes en reduceret importtold på 5 % på alle investeringsgoder, der indføres under ordningen. Indtil den 31. marts 2000 blev der anvendt en reel told på 11 % (inklusive et tillæg på 10 %), mens importvarer af høj værdi var pålagt en nultold. For at opfylde eksportforpligtelsen skal de importerede investeringsgoder anvendes til at fremstille en vis mængde eksportvarer inden for en bestemt periode.
(65)
EPCGS-licensindehaveren kan også anskaffe investeringsgoderne i Indien. I så fald kan den lokale producent af investeringsgoder benytte fordelen ved toldfri import af dele, der er nødvendige til fremstilling af sådanne investeringsgoder. Alternativt kan den lokale producent gøre krav på fordelen ved transaktioner ligestillet med eksport for så vidt angår levering af investeringsgoder til en EPCGS-licensindehaver.
d) Fremsatte bemærkninger
(66)
Efter meddelelsen om undersøgelsesresultaterne fremhævede én eksporterende producent, at de investeringsgoder, der blev importeret under denne ordning, også blev anvendt til fremstilling af varer, der ikke var omfattet af denne undersøgelse, og at i forbindelse med fastsættelsen af subsidieringsmargenen burde det fastsatte subsidiebeløb, der tilskrives undersøgelsesperioden, ikke kun deles med eksporten af den pågældende vare. Denne påstand blev anset for berettiget, og der blev foretaget en passende justering med hensyn til den beløbsmæssige beregning af fordelen for denne virksomhed under denne ordning.
e) Konklusion vedrørende EPCGS-ordningen
(67)
Ved EPCGS-ordningen ydes der subsidier i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2. Toldnedsættelsen er et finansielt bidrag fra den indiske stat, da denne indrømmelse reducerer de toldindtægter, som staten ellers ville have haft. Desuden medfører toldnedsættelsen en fordel for eksportøren, da toldbesparelsen ved import forbedrer virksomhedens likviditet.
(68)
Endvidere er EPCGS-ordningen retligt betinget af eksportresultater, da licenser ikke kan opnås uden en eksportforpligtelse. Den anses derfor for at være specifik og udligningsberettiget, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 4, litra a).
(69)
Ordningen kan heller ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). Investeringsgoder er ikke omfattet af anvendelsesområdet for sådanne tilladte ordninger (jf. grundforordningens bilag I, nr. i)), da de ikke forbruges ved produktionen af de eksporterede varer.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(70)
Subsidiebeløbet blev i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 3, beregnet på grundlag af den ikke betalte told på importerede investeringsgoder, fordelt over en periode, der afspejler den normale afskrivningsperiode for sådanne investeringsgoder i den pågældende erhvervsgren. Efter fast praksis er det således beregnede beløb for undersøgelsesperioden blevet justeret ved at tillægge renter i denne periode, så der sker en afspejling af den fulde værdi af fordelen over tid. Markedsrenten i den fornyede undersøgelsesperiode i Indien blev anset for passende i den forbindelse. Når der blev fremsat berettigede krav herom, blev de gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, fratrukket, jf. grundforordningens artikel 7, stk. 1, litra a). Dette subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2 og 3, blevet fordelt over eksportomsætningen i undersøgelsesperioden som behørig nævner, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(71)
Fire samarbejdsvillige eksporterende producenter opnåede fordele under denne ordning i undersøgelsesperioden på mellem 1,0 % og 1,9 %.
5. Special Economic Zones/Export Processing Zones/»Export Oriented Units« (ordninger for særlige økonomiske områder og eksportorienterede virksomheder)
(72)
Det blev konstateret, at ingen af de samarbejdsvillige eksporterende producenter havde status som eksportorienterede virksomheder (i det følgende benævnt »EOU«), ligesom de heller ikke var placeret i et særligt økonomisk område (i det følgende benævnt »SEZS«). En af de samarbejdsvillige eksporterende producenter var imidlertid placeret i et SEZS og modtog udligningsberettigede subsidier i undersøgelsesperioden. Nedennævnte beskrivelse og evaluering er derfor begrænset til SEZS.
a) Retsgrundlag
(73)
Kapitel 7 i EXIM-policy 04-09 og kapitel 7 i Procedurehåndbogen I 04-09 indeholder henvisninger til SEZS. De nærmere regler og bestemmelser findes ikke længere i bogen om eksport- og importpolitikken og Procedurehåndbogen. Den relevante politik og gennemførelsesbestemmelserne findes i loven om særlige økonomiske områder (Special Economic Zones Act of 2005 (nr. 28 af 2005) og i bestemmelserne af 2006 om særlige økonomiske områder (bekendtgørelse af 10. februar 2006).
b) Støtteberettigelse
(74)
I princippet kan alle virksomheder, der forpligter sig til at eksportere hele deres produktion af varer og tjenesteydelser, etableres under SEZS-ordningen. Det gælder også rene handelsvirksomheder. I modsætning til EOU findes der ingen minimumsgrænser med hensyn til investering i anlægsaktiver, som virksomhederne skal opfylde for at kunne være berettiget til SEZS.
c) Praktisk gennemførelse
(75)
SEZS-ordningen er efterfølgerordningen til den tidligere ordning om eksportforarbejdningszoner (i det følgende benævnt »EPZ«). SEZS er specifikt afgrænsede toldfri enklaver og betragtes som udenlandsk område, for så vidt angår handelstransaktioner, told og skatter. SEZS-virksomheder skal være placeret inden for særlige områder, der er udviklet til dette formål. Der findes allerede 17 SEZS-områder, hvis oprettelse er godkendt af de indiske myndigheder
(76)
Ansøgninger om SEZS-status skal indeholde nærmere oplysninger for en periode på fem år om bl.a. planlagte produktionsmængder, forventet værdi af eksporten, importbehov og behov for indenlandske varer. Hvis myndighederne godtager virksomhedens ansøgning, vil den blive underrettet om de vilkår og betingelser, der er knyttet til godtagelsen. Aftalen om at blive godkendt som SEZS-virksomhed er gyldig i fem år. Aftalen kan fornyes i yderligere perioder.
(77)
SEZS-virksomheder har ifølge kapitel VI i bestemmelserne af 2006 om særlige økonomiske områder en central forpligtelse til at opnå en nettoindtjening i udenlandsk valuta, hvilket vil sige, at den samlede værdi af eksporten skal være højere end den samlede værdi af de importerede varer i en referenceperiode (på fem år at regne fra begyndelsen af den kommercielle produktion).
(78)
SEZS-virksomheder er berettiget til følgende fordele:
i)
fritagelse for importtold på alle varetyper (herunder investeringsgoder, råmaterialer og forbrugsgoder), som er nødvendige til fremstilling og forarbejdning eller i forbindelse hermed.
ii)
fritagelse for punktafgift på varer indkøbt hos indenlandske leverandører
iii)
fritagelse fra central omsætningsafgift på varer indkøbt lokalt
iv)
mulighed for at sælge en del af produktionen på hjemmemarkedet på betingelse af en positiv nettoindtjening i udenlandsk valuta mod betaling af gældende told, da SEZS-områderne ikke betragtes som en del af det indiske told- og skatteområde
v)
100 % skattefritagelse for SEZS-virksomheders »indtjening på eksport« i henhold til Section 10AA i indkomstskatteloven i de første fem år, 50 % for de næste fem år med mulighed for yderligere fordele i de efterfølgende fem år og
vi)
fritagelse for afgifter på tjenesteydelser, der anvendes i en SEZS-virksomhed.
(79)
Virksomheder, der virker under SEZS-ordningerne, betragtes som virksomheder i toldzoner under toldmyndighedernes tilsyn, jf. de relevante bestemmelser i toldloven.
(80)
Disse virksomheder er retligt forpligtet til at føre korrekte regnskaber, hvor de importerede varer eller de varer, der er indkøbt i det hjemlige toldområde, er anført i værdi, såvel som forbrug og anvendelse af varer, produktion af varer og bortskaffelse af varer i form af eksport, salg i det hjemlige toldområde osv., jf. punkt 22, stk. 2, i bestemmelserne af 2006 om særlige økonomiske områder.
(81)
Imidlertid er en SEZS-virksomhed på intet tidspunkt nødt til at redegøre for den indbyrdes forbindelse mellem individuelle importtransaktioner og dens eksport, salg til andre virksomheder eller salg inden for det hjemlige toldområde, jf. punkt 35 i bestemmelserne af 2006 for særlige økonomiske områder.
(82)
Vurderingen af import og anskaffelse af råmaterialer og investeringsgoder på hjemmemarkedet er baseret på, at virksomheden selv certificerer det. Det samme gælder eksportsalg. Toldmyndighederne foretager således ingen rutinekontrol af en SEZS-virksomheds eksportforsendelser.
(83)
I dette tilfælde anvendte den samarbejdsvillige eksporterende producent ordningen til import af råmaterialer og investeringsgoder uden importtold, anskaffelse af varer på hjemmemarkedet uden afgift, anskaffelse af varer på hjemmemarkedet uden central omsætningsafgift og afgiftsfritagelse for tjenesteydelser. Af undersøgelsen fremgik det, at den pågældende eksporterende producent ikke opnåede fordele i henhold til bestemmelserne om SEZS-virksomheders fritagelse for indkomstskat.
d) Fremsatte bemærkninger
(84)
Efter meddelelsen om undersøgelsesresultaterne fremsatte den eksporterende producent, der havde hjemsted i et SEZS, en række bemærkninger, herunder bl.a. at de underordninger, som virksomheden havde anvendt, er tilladte toldfritagelsesordninger (toldgodtgørelse), og at de anvendte underordninger ikke udgør et subsidie, da de ikke medfører en fordel. Den eksporterende producents bemærkninger behandles nedenfor.
e) Konklusioner vedrørende SEZS
(85)
For så vidt angår fritagelse for punktafgift på varer indkøbt hos indenlandske leverandører, blev det konstateret, at den afgift, som en virksomhed, der ikke har status som SEZS-virksomhed, betalte på indkøb af varer, kan benyttes som kredit for dens fremtidige afgiftsforpligtelser, f.eks. til betaling af punktafgift på hjemmemarkedssalg (den såkaldte »CENVAT-mekanisme«). Den punktafgift, der betales på indkøb af varer, er således ikke endelig. Ved anvendelse af CENVAT-kreditter er der kun en endelig afgift på værditilvæksten og ikke på råmaterialerne. Indiens regering giver således ikke afkald på yderligere indtægter ved at fritage SEZS-virksomheder for at betale punktafgifter på deres indkøb, og følgelig opnår SEZS-virksomheder ikke nogen yderligere fordel. Under disse omstændigheder er det ikke nødvendigt yderligere at analysere denne underordning i forbindelse med denne undersøgelse, da SEZS-virksomheden ikke opnår en yderligere fordel.
(86)
En SEZS-virksomheds fritagelse for to typer importtold (grundlæggende told og særlig tillægstold, der normalt betales ved import af råmaterialer og investeringsgoder), fritagelse for betaling af omsætningsafgift på varer anskaffet på hjemmemarkedet og fritagelse for afgifter på tjenesteydelser udgør subsidier, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). Der gives afkald på offentlige indtægter, der ellers ville være indgået, således at SEZS-virksomheden opnår en fordel i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 2, da likviditeten forbedres. Subsidierne er retligt betinget af eksportresultater og anses derfor for at være specifikke og udligningsberettigede i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 4, litra a). Det er en ufravigelig betingelse for at opnå fordelene, at en SEZS-virksomhed har eksport som mål, jf. punkt 2 i bestemmelserne af 2006 om særlige økonomiske områder.
(87)
Den eksporterende producent indvendte, at de underordninger, der blev anvendt af virksomheden, udgør tilladte toldfritagelsesordninger (toldgodtgørelse) i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og bilag I og er derfor ikke udligningsberettiget. Virksomheden fremførte, at bilag I, litra i), til grundforordningen fastsætter, at kun fritagelse for eller godtgørelse af importafgifter ud over dem, der er opkrævet på råmaterialer, som forbruges ved produktionen af den eksporterede vare, udgør et eksportsubsidie. Med andre ord så længe der ikke er frigivelse eller fritagelse af for store importafgifter, kan fritagelsen for importafgifter på råmaterialer, der er nødvendige for fremstillingen eller forarbejdningen af den eksporterede vare, ikke anses for at være et udligningsberettiget subsidie.
(88)
Som svar på denne bemærkning bør det først og fremmest bemærkes, at de fordele, som en SEZS-virksomhed nyder godt af, er retligt betinget af eksportresultater. Ordningerne kan ikke betragtes som tilladte toldgodtgørelsesordninger eller substitutionsgodtgørelsesordninger i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). De overholder ikke de strenge regler, der er fastsat i grundforordningens bilag I, punkt h) og i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse). For så vidt som bestemmelserne om fritagelse for omsætningsafgift og importafgift benyttes til at købe investeringsgoder, er de allerede uforenelige med reglerne for tilladte godtgørelsesordninger, da investeringsgoder ikke forbruges i produktionsprocessen, således som det kræves i henhold til bilag I, punkt h) og i) (henholdsvis godtgørelse af omsætningsafgift og fritagelse for importafgift). Det blev desuden bekræftet, at den indiske stat ikke har nogen kontrolordning eller -procedure til effektivt at bekræfte, hvorvidt der blev forbrugt told- eller omsætningsafgiftsfri råmaterialer ved fremstillingen af den eksporterede vare og i hvilke mængder (grundforordningens bilag II, del II, punkt 4), samt for substitutionsgodtgørelsesordninger grundforordningens bilag III, del II, punkt 2). Faktisk er en SEZS-virksomhed forpligtet til at opnå en nettoindtjening i udenlandsk valuta, men der findes ikke nogen kontrolordning, som gør det muligt at føre tilsyn med, om importen forbruges i forbindelse med fremstillingen af de eksporterede varer.
(89)
Som et alternativt argument fremførte den eksporterende producent, at underordningerne, som virksomheden havde anvendt, ikke udgør subsidier, da de ikke medfører en fordel for virksomheden. Med hensyn til hjemmemarkedssalget fremførte de eksporterende producenter, at da en SEZS-virksomhed ikke anses for at være en del af det indiske skatte- og toldområde, skal der betales fuld told på de færdige varer, når de sælges på hjemmemarkedet. Det blev påstået, at der ikke blev opnået en fordel, da toldfritagelsen på råmaterialerne, som blev forbrugt i fremstillingen af de varer, der blev solgt på hjemmemarkedet, er lavere end den told, som virksomheden betalte ved salg på hjemmemarkedet.
(90)
Med hensyn til denne påstand bør det bemærkes, at selv om formålet med et etablere en SEZS-virksomhed er at opnå nettoindtjening på udenlandsk valuta, har SEZS-virksomheden mulighed for at sælge en del af sin produktion på hjemmemarkedet. I henhold til SEZS-ordningen vil varer, der frigives fra dette område til hjemmemarkedet, blive behandlet som importerede varer. En SEZS-virksomhed er som sådan ikke i en anden situation end de virksomheder, der opererer på hjemmemarkedet, dvs. den gældende afgift/told skal betales på indkøbte varer. I den forbindelse bør det være klart, at en regerings beslutning om at beskatte varer til forbrug på hjemmemarkedet ikke betyder, at en SEZS-virksomheds fritagelse for importafgifter og omsætningsafgifter ikke er en fordel, for så vidt angår eksportsalget af den pågældende vare. Desuden har salget på hjemmemarkedet ingen indvirkning på den mere generelle vurdering af, om der findes en passende kontrolordning.
(91)
Med hensyn til eksportsalget indvendte den eksporterende producent, at fritagelse for importafgifter og -skatter ikke udgør et udligningsberettiget subsidie, så længe der ikke er tale om for stor eftergivelse. Virksomheden indvendte yderligere, at SEZS-virksomheden er underlagt toldmyndighedernes tilsyn, og at det ikke er muligt at sælge råmaterialer på hjemmemarkedet eller indarbejde disse råmaterialer i varer, der skal sælges på hjemmemarkedet, uden at betale den gældende told. For så vidt angår den eksporterende producent, kan der således ikke være tale om for stor eftergivelse.
(92)
Som svar herpå mindes der om, at der ikke findes nogen ordning eller procedure med henblik på at fastslå, hvilke råmaterialer der forbruges ved fremstillingen af den eksporterede vare, eller om der har været tale om for stor betaling af importafgifter, jf. grundforordningens bilag I, II og III. En SEZS-virksomhed er retligt på intet tidspunkt nødt til at redegøre for den indbyrdes forbindelse mellem individuelle importtransaktioner og bestemmelsesstedet for den tilsvarende færdige vare. Kun med etableringen af en sådan kontrol ville de indiske myndigheder kunne få oplysninger om råmaterialernes endelige bestemmelsessted, således at man kunne foretage en effektiv undersøgelse af, om fritagelserne for told og omsætningsafgift ikke overstiger råmaterialerne til eksportproduktion. Interne virksomhedsordninger ville ikke som sådan være tilstrækkelige, da en kontrolordning af toldgodtgørelsesordningen ville skulle udtænkes og iværksættes på regeringsplan. Undersøgelsen bekræftede derfor, at SEZS-virksomheden ikke udtrykkeligt er forpligtet af lovregler og -bestemmelser om SEZS-virksomheder til at dokumentere forbindelsen mellem importerede råmaterialer og færdige varer, og at den indiske stat ikke har etableret en effektiv kontrolmekanisme til at afgøre, hvilke råmaterialer der blev forbrugt ved eksportproduktionen og med hvilke mængder.
(93)
Den indiske stat foretog desuden heller ikke nogen yderligere undersøgelse på grundlag af de faktisk involverede råmaterialer, selv om dette normalt ville være nødvendigt, når der ikke fandtes en effektiv kontrolordning (grundforordningens bilag II, del II, punkt 5, og bilag III, del II, punkt 3). Desuden fremlagde den indiske stat ingen dokumentation for, at der ikke havde fundet for stor eftergivelse sted.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(94)
Da der ikke fandtes tilladte toldgodtgørelsesordninger eller substitutionsgodtgørelsesordninger, er den udligningsberettigede fordel derfor eftergivelsen af tolden (basistold og særlig tillægstold), fritagelsen for betaling af omsætningsafgift på varer anskaffet på hjemmemarkedet og fritagelsen for afgift på tjenesteydelser i undersøgelsesperioden.
(95)
Med hensyn til fritagelse for betaling af den grundlæggende told, fritagelse for betaling af omsætningsafgift for varer anskaffet på hjemmemarkedet og fritagelse for afgift på tjenesteydelser blev tælleren (subsidiebeløbet) beregnet ud fra de beløb, der var fritaget i undersøgelsesperioden. Gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, blev i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 1, litra a), fratrukket dette beløb, og resultatet heraf var subsidiebeløbet (tælleren).
(96)
Investeringsgoder indgår i modsætning til råmaterialer ikke fysisk i de færdige varer. Med hensyn til fritagelser for betaling af afgifter på anskaffelse af investeringsgoder blev subsidiebeløbet følgelig, jf. grundforordningens artikel 7, stk. 3, beregnet på grundlag af den ikke betalte told på importerede investeringsgoder, fordelt over en periode, der afspejler den normale afskrivningsperiode for sådanne investeringsgoder i den pågældende erhvervsgren. Efter fast praksis er det således beregnede beløb for undersøgelsesperioden blevet justeret ved at tillægge renter i denne periode, så der sker en afspejling af den fulde værdi af fordelen over tid. Markedsrenten i undersøgelsesperioden i Indien blev anset for passende i den forbindelse. Når der blev fremsat underbyggede krav herom, blev gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, fratrukket, jf. grundforordningens artikel 7, stk. 1, litra a).
(97)
Disse i betragtning 95 og 96 fastlagte subsidiebeløb blev i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, fordelt over eksportomsætningen i undersøgelsesperioden som passende nævner, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de producerede, eksporterede eller transporterede mængder. Der fremkom herved en subsidiemargen på 5,4 %.
6. Income Tax Exemption Scheme (indkomstskattefritagelsesordning - i det følgende benævnt »ITES«)
(98)
Under denne ordning kunne eksportørerne drage fordel af en delvis skattefritagelse på fortjeneste ved eksportsalg. Retsgrundlaget for denne fritagelse er Section 80HHC i ITA.
(99)
Denne bestemmelse i loven blev afskaffet fra og med ligningsåret 2005-2006 (dvs. for regnskabsåret fra 1. april 2004 til 31. marts 2005), og således giver 80HHC i ITA ingen fordele efter den 31. marts 2004. De samarbejdsvillige eksporterende producenter anvendte ingen af fordelene under denne ordning i undersøgelsesperioden. Da ordningen er blevet trukket tilbage, udlignes den derfor ikke, jf. grundforordningens artikel 15, stk. 1.
7. Export Credit Scheme (eksportkreditordning - i det følgende benævnt »ECS«)
a) Retsgrundlag
(100)
Ordningen er beskrevet detaljeret i Master Circular DBOD No. DIR.(Exp).BC 02/04.02.02/2007-08 (Export Credit in Foreign Currency) og i Master Circular DBOD No. DIR.(Exp).BC 01/04.02.02/2007-08 (Rupee Export Credit) fra RBI, der er rettet til alle forretningsbanker i Indien.
b) Støtteberettigelse
(101)
Denne ordning kan benyttes af producent-eksportører og forhandler-eksportører. Det konstateredes, at tre af de eksporterende producenter havde opnået fordele under ECS.
c) Praktisk gennemførelse
(102)
Under denne ordning fastsætter RBI obligatoriske maksimumsrentesatser for eksportkreditter både i indiske rupees og i udenlandsk valuta, som forretningsbankerne kan pålægge en eksportør. ECS består af to underordninger, nemlig en ordning for eksportkredit før forsendelse (pakkekredit), som omfatter kreditter, der ydes en eksportør med henblik på finansiering af køb, forarbejdning, fremstilling, pakning og/eller forsendelse af varer forud for eksporten, samt en ordning for eksportkredit efter forsendelse, der tilvejebringer arbejdskapitallån til finansiering af eksporttilgodehavender. RBI pålægger også bankerne at afsætte en vis andel af deres nettobankkredit til eksportfinansiering.
(103)
Som følge sådanne Master Circulars fra RBI kan eksportører opnå eksportkreditter til rentesatser, der er gunstigere end renter for almindelige kommercielle kreditter (kontantkreditter), der udelukkende fastsættes på markedsvilkår. Forskellen i satserne kan indskrænkes for virksomheder med god kreditværdighed. Det kan faktisk være muligt for virksomheder med høj kreditværdighed at opnå eksportkreditter og kontantkreditter på samme vilkår.
d) Konklusion vedrørende ECS
(104)
De præferentielle rentesatser for en ECS-kredit, der er fastsat i det i betragtning 100 nævnte Master Circular fra RBI, kan reducere en eksportørs renteomkostninger i forhold til renter, der udelukkende er fastsat på markedsvilkår, og medfører i dette tilfælde en fordel for en sådan eksportør, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 2. Eksportfinansiering er ikke i sig selv mere sikker end hjemmemarkedsfinansiering. Den betragtes faktisk sædvanligvis som mere risikabel, og den sikkerhed, der kræves for en bestemt kredit, er uanset finansieringsobjektet en rent kommerciel afgørelse for den enkelte forretningsbank. Forskelle i rentesatserne mellem forskellige banker er et resultat af RBI’s metode til at fastsætte individuelle maksimale udlånsrentesatser for hver enkelt forretningsbank. Desuden ville forretningsbankerne ikke være forpligtede til at give låntagere af eksportfinansiering en muligvis mere fordelagtig rente for eksportkreditter i udenlandsk valuta.
(105)
Selv om de præferentielle kreditter i henhold til ECS ydes af forretningsbanker, er denne fordel et finansielt bidrag fra staten, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. iv). I den forbindelse skal det bemærkes, at det hverken i grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. iv), eller i WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger kræves, at der udbetales penge fra det offentlige - dvs. godtgørelse fra den indiske stat til forretningsbankerne - for at der skal være tale om subsidier, men kun at staten giver pålæg om at udføre funktioner, der er omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a). RBI er et offentligt organ og er derfor omfattet af den definition af »staten«, der er givet i grundforordningens artikel 1, stk. 3. Banken er 100 % statsejet, forfølger mål for den offentlige politik (f.eks. pengepolitikken), og dens ledelse udpeges af den indiske stat. RBI giver instrukser til private organer, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. iv), andet led, idet forretningsbankerne er forpligtet til at overholde bl.a. de maksimumsrentesatser for eksportkreditter, der er fastsat i Master Circulars fra RBI, samt RBI’s bestemmelser om, at forretningsbanker skal afsætte en vis del af deres nettobankkredit til eksportfinansiering. Dette forpligter forretningsbankerne til at udføre funktioner, der er omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. i), i dette tilfælde långivning i form af præferentiel eksportfinansiering. En sådan direkte overførsel af midler i form af lån på særlige vilkår ville normalt påhvile staten, og denne praksis afviger ikke reelt fra normal statslig praksis, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. iv). Dette subsidie anses for at være specifikt og udligningsberettiget, da de præferentielle rentesatser kun indrømmes ved finansiering af eksporttransaktioner og er derfor betinget af eksportresultater, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 4, litra a).
e) Beregning af subsidiebeløbet
(106)
Subsidiebeløbet er blevet beregnet på grundlag af forskellen mellem den rente, som blev betalt for eksportkreditter, der blev benyttet i undersøgelsesperioden, og den rente, der skulle have været betalt for de almindelige kreditter på markedsvilkår, der blev anvendt af de samarbejdsvillige eksporterende producenter. Dette subsidiebeløb (tæller) er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt i forhold til den samlede eksportomsætning i undersøgelsesperioden som behørig nævner, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(107)
Tre samarbejdsvillige eksporterende producenter opnåede fordele under denne ordning i undersøgelsesperioden på mellem 0,3 % og 0,4 %.
8. Package Scheme of Incentives (incitamentordning - i det følgende benævnt »PSI«)
a) Retsgrundlag
(108)
I tidligere undersøgelser om PET-folie, herunder den fornyede undersøgelse, som førte til indførelsen af den nuværende endelige udligningstold ved forordning (EF) nr. 367/2006, blev en række indiske statslige ordninger, som indebærer incitamenter, og som er bevilliget til lokale virksomheder, undersøgt. De statslige ordninger falder ind under betegnelsen PSI, da der kan være forskellige former for incitamenter involveret. Ved undersøgelsen blev det fastslået, at en virksomheds ret til fordele under ordningen fremgår af støtteberettigelsesbeviset (Eligibility Certificate). Undersøgelsen afslørede, at to af de samarbejdsvillige producenter var fritaget for omsætningsafgift i henhold til PSI-ordningen i undersøgelsesperioden, jf. Section 4A i handelsloven fra delstaten Uttar Pradesh. Denne skattebestemmelse fritager en virksomhed for betaling af omsætningsafgift for hjemmemarkedssalg (både lokal og central omsætningsafgift).
b) Støtteberettigelse
(109)
For at være støtteberettigede skal virksomhederne som hovedregel investere i mindre udviklede områder i en delstat enten ved at oprette et nyt industriforetagende eller ved at foretage en omfattende kapitalinvestering i udvidelse eller diversificering af et eksisterende industriforetagende. Hovedkriteriet for fastsættelsen af tilskyndelsernes omfang er klassificeringen af det område, som virksomheden befinder sig eller vil blive etableret i, samt investeringens størrelse.
c) Praktisk gennemførelse
(110)
I henhold til ordningen for fritagelse for omsætningsafgift skal nærmere udpegede enheder ikke opkræve omsætningsafgift på deres salgstransaktioner. De udpegede enheder er ligeledes fritaget for at betale omsætningsafgift for varer fra leverandører, der selv er omfattet af ordningerne. Idet fritagelsen med hensyn til salgstransaktionen ikke anses for at medføre nogen fordel for de udpegede salgsenheder, medfører fritagelsen i forbindelse med købstransaktionen til gengæld en fordel for de udpegede enheder, der køber varen.
d) Fremsatte bemærkninger
(111)
Efter meddelelsen om undersøgelsesresultaterne bemærkede en eksporterende producent, at i forbindelse med beregningen af fordelen ved denne ordning var det opfattelsen, at leverandørerne af et hovedråmateriale, der anvendtes i fremstillingen af den pågældende vare, var fritaget for omsætningsafgift. Det fremgik imidlertid af salgsfakturaerne, at de pågældende leverandører rent faktisk pålagde omsætningsafgift på deres salg til den pågældende virksomhed. Da omsætningsafgiften blev betalt af virksomheden, var der følgelig ikke tale om en udligningsberettiget fordel for den eksporterende producent vedrørende dette køb, og subsidiebeløbet blev derfor justeret.
e) Konklusion
(112)
Ved PSI ydes der subsidier, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2. Fritagelsen for betaling af omsætningsafgifter ved anskaffelse udgør et finansielt bidrag, da denne indrømmelse reducerer de indtægter, som den indiske stat ellers ville være haft. Desuden giver denne fritagelse virksomhederne en fordel, da den forbedrer deres likviditet.
(113)
PSI-ordningen er kun åben for virksomheder, som har foretaget investeringer i visse nærmere udpegede geografiske områder i en indisk delstats retsområde. Den kan ikke benyttes af virksomheder uden for disse områder. Fordelens størrelse varierer alt efter det pågældende område. Ordningen er specifik i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, litra a), og artikel 3, stk. 3, og er derfor udligningsberettiget.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(114)
For så vidt angår fritagelsen for omsætningsafgift blev subsidiebeløbet beregnet på grundlag af det omsætningsafgiftsbeløb, der normalt skulle være betalt i undersøgelsesperioden, men som forblev ubetalt.
(115)
Dette subsidiebeløb (tæller) er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over den samlede eksportomsætning og det samlede hjemmemarkedssalg i den fornyede undersøgelsesperiode som behørig nævner, da subsidiet ikke er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(116)
De to samarbejdsvillige eksporterende producenter opnåede fordele under denne ordning i undersøgelsesperioden på mellem 0,3 % og 1,4 %.
9. Udligningsberettigede subsidiebeløb
(117)
Der mindes om, at i forordning (EF) nr. 367/2006 med senere ændringer, som omtalt i betragtning 2, 3 og 4, konstateredes det, at de udligningsberettigede subsidiebeløb, udtrykt som en værditold, lå på mellem 12 % og 19,1 % for de pågældende samarbejdsvillige eksporterende producenter, som samarbejdede i den nuværende delvise interimsundersøgelse.
(118)
I løbet af denne delvise interimsundersøgelse blev det konstateret, at det udligningsberettigede subsidiebeløb udtrykt som en værditold lå på mellem 5,4 % og 8,6 %, som anført nedenfor.
Ordning→
AAS (12)
DEPBS (12)
EPCGS (12)
SEZS (12)
ECS (12)
PSI
I alt
Virksomhed↓
%
%
%
%
%
%
%
Ester Industries Limited
5,8
1,0
0,4
7,2
Garware Polyester Limited
0,5
3,9
1,0
Ubetydelig
5,4
Polyplex Corporation Limited
1,7
3,2
1,9
0,4
1,4
8,6
SRF Limited
5,4
5,4
Uflex Limited
2,1
2,7
1,0
0,3
0,3
6,4
10. Udligningsforanstaltninger
(119)
I tråd med bestemmelserne i grundforordningens artikel 19 og de i punkt 3 i indledningsmeddelelsen anførte begrundelser for denne delvise interimsundersøgelse fastsættes det, at subsidieringens omfang for de samarbejdsvillige eksporterende producenter er faldet, og at den udligningstold, der pålægges disse eksporterende producenter ved forordning (EF) nr. 367/2006, derfor skal ændres.
(120)
Den ændrede udligningstold bør fastsættes på samme niveau som den nye subsidieringssats, der blev konstateret under den nuværende interimsundersøgelse, eftersom de skadesmargener, der blev beregnet i den oprindelige undersøgelse, er højere.
(121)
For alle andre virksomheder, som ikke var berørt af denne delvise interimsundersøgelse, bemærkes det, at de nærmere bestemmelser i de undersøgte ordninger og deres udligningsberettigelse er uændret i forhold til den tidligere undersøgelse. Der er således ingen grund til igen at beregne subsidieringen og tolden for disse virksomheder. Følgelig forbliver tolden for alle andre virksomheder end de fem eksporterende producenter, som samarbejdede i denne fornyede undersøgelse, uændret.
(122)
Den virksomhedsspecifikke udligningstold i denne forordning er udtryk for den situation, der blev konstateret under den delvise interimsundersøgelse. Den finder derfor udelukkende anvendelse ved import af den pågældende vare, der er fremstillet af disse virksomheder. Importen af varer, der er fremstillet af andre virksomheder, som ikke udtrykkeligt er nævnt i den dispositive del af denne forordning, herunder enheder, som er forretningsmæssigt forbundet med de specifikt nævnte, kan ikke drage fordel af denne told, men er omfattet af tolden for »alle andre virksomheder«.
(123)
Alle anmodninger om anvendelse af denne individuelle udligningstold (f.eks. efter den pågældende virksomheds navneforandring eller efter oprettelse af nye produktions- eller salgsenheder) indgives omgående til Kommissionen (13) sammen med alle relevante oplysninger, herunder især ændringer i virksomhedens aktiviteter vedrørende produktion, hjemmemarkeds- og eksportsalg i tilknytning til f.eks. den pågældende navneforandring eller ændringen i produktions- og salgsenheder. Efter høring af det rådgivende udvalg ændrer Kommissionen om nødvendigt forordningen i overensstemmelse hermed ved at ajourføre listen over virksomheder med individuel told.
11. Antidumpingforanstaltninger
(124)
Som fastlagt i sidste afsnit under punkt 3 i indledningsmeddelelsen vil ændringen af udligningstolden få indflydelse på den endelige antidumpingtold, der blev indført ved forordning (EF) nr. 1292/2007, da sidstnævnte i tidligere antidumpingundersøgelser blev justeret for at undgå, at virkningerne af fordelene ved eksportsubsidierne tæller to gange (der mindes om, at den endelige antidumpingtold blev baseret på dumpingmargenen, da det blev konstateret, at sidstnævnte var lavere end skadestærskelen). Det er fastsat i grundforordningens artikel 24, stk. 1, og artikel 14, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 384/96, at ingen vare pålægges både antidumping- og udligningstold med det formål at afhjælpe én og samme situation opstået som følge af dumping eller eksportsubsidiering. I forbindelse med den oprindelige undersøgelse blev det konstateret, at visse undersøgte subsidieringsordninger, som var udligningsberettigede, udgjorde eksportsubsidier, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 4, litra a). Disse subsidier påvirkede som sådan de indiske eksporterende producenters eksportpriser og førte således til øgede dumpingmargener. I henhold til grundforordningens artikel 24, stk. 1, blev den endelige antidumpingtold derfor justeret, således at den afspejler den faktiske dumpingmargen, der foreligger efter indførelsen af den endelige udligningstold, som udligner virkningen af eksportsubsidierne (jf. betragtning 59 i forordning (EF) nr. 366/2006 og betragtning 11 i forordning (EF) nr. 1424/2006).
(125)
Derfor skal den endelige antidumpingtold for de pågældende eksporterende producenter nu justeres for at tage højde for det tilpassede niveau, for så vidt angår fordelene ved eksportsubsidier i undersøgelsesperioden i forbindelse med denne antisubsidieundersøgelse, med henblik på at afspejle den faktiske dumpingmargen, der foreligger efter indførelsen af den justerede endelige udligningstold, som udligner virkningen af eksportsubsidierne.
(126)
De dumpingmargener, der tidligere var blevet fastsat over for Ester Industries Limited, Garware Polyester Limited, Polyplex Corporation Limited og Uflex Limited (på det tidspunkt kendt som Flex Industries Limited) (14), blev fastsat ved (EF) nr. 366/2006 (jf. betragtning 50), og lå for de fire virksomheder på henholdsvis 29,3 %, 20,1 %, 3,7 % og 3,2 %. Dumpingmargenen for SRF Limited, der blev fastsat ved forordning (EF) nr. 1424/2006, var på 15,5 %.
(127)
Under hensyntagen til de fordele ved eksportsubsidier, der var blevet konstateret i undersøgelsesperioden, og den tidligere fastsatte dumpingmargen, bør margenerne og tolden for de pågældende virksomheder derfor beregnes som anført i nedennævnte tabel:
Virksomhed
Eksportsubsidiemargen
Subsidiemargen i alt
Tidligere fastsat dupingmargen
Udligningstold
Antidupingtold
Told i alt
Ester Industries Limited
7,2 %
7,2 %
29,3 %
7,2 %
22,1 %
29,3 %
Garware Polyester Limited
5,4 %
5,4 %
20,1 %
5,4 %
14,7 %
20,1 %
Polyplex Corporation Limited
7,2 %
8,6 %
3,7 %
8,6 %
0,0 %
8,6 %
SRF Limited
5,4 %
5,4 %
15,5 %
5,4 %
10,1 %
15,5 %
Uflex Limited
6,1 %
6,4 %
3,2 %
6,4 %
0,0 %
6,4 %
(128)
For at tage højde for den reviderede antidumpingtold for de fem eksporterende producenter bør forordning (EF) nr. 1292/2007 derfor ændres -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Artikel 1, stk. 2, i forordning (EF) nr. 367/2006 affattes således:
»2. Den endelige udligningstold fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet, for varer fremstillet af følgende virksomheder:
Virksomhed
Endelig told (%)
Taric-tillægskode
Ester Industries Limited, 75-76, Amrit Nagar, Behind South Extension Part-1, New Delhi 110 003, Indien
7,2
A026
Garware Polyester Limited, Garware House, 50-A, Swami Nityanand Marg, Vile Parle (East), Mumbai 400 057, Indien
5,4
A028
Jindal Poly Films Limited, 56 Hanuman Road, New Delhi 110 001, Indien
17,1
A030
MTZ Polyfilms Limited, New India Centre, 5th Floor, 17 Co-operage Road, Mumbai 400 039, Indien
8,7
A031
Polyplex Corporation Limited, B-37, Sector-1, Noida 201 301, Dist. Gautam Budh Nagar, Uttar Pradesh, Indien
8,6
A032
SRF Limited, Block C, Sector 45, Greenwood City, Gurgaon 122 003, Haryana, Indien
5,4
A753
Uflex Limited, A-1, Sector 60, Noida 201 301 (U.P.), Indien
6,4
A027
Alle andre virksomheder
19,1
A999«
Artikel 2
Artikel 2, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1292/2007 affattes således:
»2. Den endelige antidumpingtold fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet, for varer fremstillet af følgende virksomheder:
Virksomhed
Endelig told (%)
Taric-tillægskode
Ester Industries Limited, 75-76, Amrit Nagar, Behind South Extension Part-1, New Delhi 110 003, Indien
22,1
A026
Garware Polyester Limited, Garware House, 50-A, Swami Nityanand Marg, Vile Parle (East), Mumbai 400 057, Indien
14,7
A028
Jindal Poly Films Limited, 56 Hanuman Road, New Delhi 110 001, Indien
0,0
A030
MTZ Polyfilms Limited, New India Centre, 5th Floor, 17 Co-operage Road, Mumbai 400 039, Indien
18,0
A031
Polyplex Corporation Limited, B-37, Sector-1, Noida 201 301, Dist. Gautam Budh Nagar, Uttar Pradesh, Indien
0,0
A032
SRF Limited, Block C, Sector 45, Greenwood City, Gurgaon 122 003, Haryana, Indien
10,1
A753
Uflex Limited, A-1, Sector 60, Noida 201 301 (U.P.), Indien
0,0
A027
Alle andre virksomheder
17,3
A999«
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 8. januar 2009.
A TANÁCS 15/2009/EK RENDELETE
(2009. január 8.)
az Indiából származó polietilén-tereftalát (PET) fólia behozatala vonatkozásában végleges kiegyenlítő vám kivetéséről szóló 367/2006/EK rendelet és az Indiából származó polietilén-tereftalát (PET) fólia behozatala vonatkozásában végleges dömpingellenes vám kivetéséről szóló 1292/2007/EK rendelet módosításáról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,
tekintettel az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező támogatott behozatallal szembeni védelemről szóló, 1997. október 6-i 2026/97/EK tanácsi rendeletre (1) (a továbbiakban: az alaprendelet) és különösen annak 19. és 24. cikkére,
tekintettel a tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően a Bizottság által benyújtott javaslatra,
mivel:
A. AZ ELJÁRÁS
I. Előzetes vizsgálat és a hatályos kiegyenlítő intézkedések
(1)
1999 decemberében a Tanács a 2597/1999/EK rendelettel (2) végleges kiegyenlítő vámot vetett ki az ex 3920 62 19 és az ex 3920 62 90 KN-kód alá tartozó, Indiából származó polietilén-tereftalát (PET) fólia (a továbbiakban: az érintett termék) behozatalára. A fenti rendelet elfogadásához vezető vizsgálat a továbbiakban: „eredeti vizsgálat”. Az intézkedések az érintett termék egyedileg megnevezett exportőröktől származó behozatala esetében 3,8 % és 19,1 % közötti kiegyenlítő értékvám, míg az összes többi vállalat vonatkozásában 19,1 %-os maradványvám formáját öltötték. Az eredeti vizsgálati időszak 1997. október 1-jétől1998. szeptember 30-ig tartott.
(2)
Az alaprendelet 18. cikkében előírt lejárati felülvizsgálatot követően 2006 márciusában a Tanács 367/2006/EK rendeletével (3) fenntartotta az Indiából származó PET-fólia behozatalára a 2597/1999/EK rendelettel kivetett végleges kiegyenlítő vámot. A felülvizsgálati időszak 2003. október 1-jétől2004. szeptember 30-ig tartott.
(3)
Az egyik indiai PET-fólia-gyártó - a Garware Polyester Limited (a továbbiakban: Garware) - támogatásának időközi felülvizsgálatát követően a Tanács 2006 augusztusában az 1288/2006/EK rendelettel (4) módosította a Garware-re a 367/2006/EK rendelettel kivetett végleges kiegyenlítő vámot.
(4)
Egy másik indiai PET-fólia-gyártó - a Jindal Poly Films, Limited, korábbi nevén Jindal Polyester Ltd. (a továbbiakban: Jindal) - támogatásának részleges időközi felülvizsgálatát követően a Tanács 2007 szeptemberében az 1124/2007/EK rendelettel (5) módosította a Jindalra a 367/2006/EK rendelettel kivetett végleges kiegyenlítő vámot.
II. Hatályos dömpingellenes intézkedések
(5)
A Tanács az 1676/2001/EK rendeletével (6) végleges dömpingellenes vámot vetett ki a többek között Indiából származó polietilén-tereftalát (PET) fólia behozatalára. Az intézkedések az egyedileg megnevezett exportőröktől származó behozatalra kivetett 0 % és 62,6 % közötti dömpingellenes értékvám, míg az összes többi vállalat vonatkozásában 53,3 %-os maradványvám formáját öltötték.
(6)
A Tanács 2006 márciusában a 366/2006/EK rendeletével (7) módosította az 1676/2001/EK rendeletben kiszámított dömpingkülönbözetek szintjét. Az Indiából származó ilyen termékekre vonatkozó exporttámogatásokból eredő kiegyenlítő vámok figyelembevételével az új dömpingkülönbözetek 3,2 %-tól 29,3 %-ig, az új dömpingellenes vámok pedig 0 %-tól 18 %-ig terjednek, amelyeket a fenti (1) preambulumbekezdésben említett 2597/1999/EK rendelet lejárati felülvizsgálatát követően elfogadott 367/2006/EK rendelet módosított. A Garware támogatásának időközi felülvizsgálatát követően a Tanács 2006 augusztusában az 1288/2006/EK rendelettel módosította a Garware-re az 1676/2001/EK rendelettel kivetett végleges dömpingellenes vámot.
(7)
Egy újabb exportáló gyártó kérelmét követően a Tanács 2006 szeptemberében az 1424/2006/EK rendelettel (8) módosította az 1676/2001/EK rendeletet az SRF Limited tekintetében. A rendelet 15,5 %-os dömpingkülönbözetet és 3,5 %-os dömpingvámtételt állapított meg az érintett vállalat vonatkozásában, figyelembe véve a vállalat exporttámogatási különbözetét, amelyet a fent említett 367/2006/EK rendelet elfogadását eredményező szubvencióellenes vizsgálat során határoztak meg. Mivel a kérelmezőre egyéni kiegyenlítő vám nem vonatkozott, az összes többi vállalatra megállapított vámokat alkalmazták.
(8)
Az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező behozatallal szembeni védelemről szóló, 1995. december 22-i 384/96/EK tanácsi rendelet (9) (a továbbiakban: a dömpingellenes alaprendelet) 11. cikkének (2) bekezdése szerinti hatályvesztési felülvizsgálatot követően az 1292/2007/EK tanácsi rendelet (10) végleges dömpingellenes vámot vetett ki az Indiából származó polietilén-tereftalát (PET) fólia behozatalára. A rendelet lezárta egyben az ilyen behozatalnak a dömpingellenes alaprendelet 11. cikkének (3) bekezdése szerinti, az egyik indiai exportőrre korlátozódó részleges időközi felülvizsgálatát is.
III. A részleges időközi felülvizsgálat megindítása
(9)
A végleges kiegyenlítő vám hatályának 2006. márciusi meghosszabbítása nyomán az indiai kormány észrevételeket tett arra vonatkozóan, hogy a két támogatási rendszer (a Duty Entitlement Passbook szabályozás (vámhitel-szabályozás), valamint a jövedelemadóról szóló törvény 80HHC. szakasza alapján a jövedelemadó fizetése alóli mentesség) megváltozott, és hogy ezek a változások tartós jellegűek. Ennek megfelelően azt állította, hogy a támogatás mértéke valószínűleg csökkent, és ezért a részben e szabályozások alapján hozott intézkedéseket felül kell vizsgálni.
(10)
A Bizottság megvizsgálta az indiai kormány által benyújtott bizonyítékokat, és azokat elegendőnek ítélte meg az alaprendelet 19. cikke alapján indítandó felülvizsgálat indokolásához. A tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően a Bizottság a vizsgálat megindításáról az Európai Unió Hivatalos Lapjában2007. október 12-én közzétett értesítéssel (11) hivatalból részleges felülvizsgálati eljárást indított, amely az Indiából származó polietilén-tereftalát (PET) fólia behozatala vonatkozásában hatályban lévő kiegyenlítő vám mértékre korlátozódott.
(11)
A részleges időközi felülvizsgálat célja, hogy megállapítsa, folytatni, eltörölni vagy módosítani kell-e a meglévő kiegyenlítő intézkedéseket azoknak a vállalatoknak az esetében, amelyek az egyik vagy mindkét, állítólagosan megváltozott támogatási rendszer kedvezményeiben részesültek, amennyiben elégséges bizonyítékokat terjesztettek be a vizsgálat megindításáról szóló értesítés erre vonatkozó rendelkezéseinek megfelelően. A részleges időközi felülvizsgálat - megállapításaitól függően - felméri annak a szükségességét is, hogy felül kell-e vizsgálni a meglévő intézkedések szintjét meghatározó vizsgálat során együttműködő egyéb vállalatokra alkalmazandó intézkedéseket és/vagy az összes többi vállalatra alkalmazandó további intézkedést is.
(12)
A felülvizsgálat az eljárás megindításáról szóló értesítés mellékletében felsorolt vállalatoknak, valamint azon vállalatoknak nyújtott támogatás mértékére korlátozódott, amelyeket felkértek arra, hogy az eljárás kezdeményezéséről szóló értesítésben szereplő feltételek mellett és határidő lejárta előtt jelentkezzenek.
IV. Vizsgálati időszak
(13)
A támogatás mértékére irányuló vizsgálat a 2006. október 1. és 2007. szeptember 30. közötti időszakra (a továbbiakban: a felülvizsgálati időszak) vonatkozott.
V. A vizsgálatban érintett felek
(14)
A részleges időközi vizsgálat megindításáról a Bizottság hivatalosan értesítette az indiai kormányt és a korábbi vizsgálat során együttműködő, a 367/2006/EK rendeletben és a részleges időközi felülvizsgálat megindításáról szóló értesítés mellékletében szereplő exportáló indiai gyártókat, akikről megállapították, hogy részesültek az állítólagosan megváltoztatott két támogatási rendszer valamelyikéből, valamint a Du Pont Tejin Films (Luxemburg), a Mitsubishi Polyester Film (Németország), a Toray Plastics Europe (Franciaország) és a Nurell (Olaszország) gyártókat, amelyek a közösségi PET-fólia-gyártás (a továbbiakban: közösségi gazdasági ágazat) túlnyomó hányadát adják. Az érintett felek lehetőséget kaptak, hogy véleményüket írásban ismertessék, és hogy a felülvizsgálat kezdeményezéséről szóló értesítésben megállapított határidőn belül meghallgatást kérjenek.
(15)
Minden olyan érdekelt fél meghallgatást nyert, aki azt kérte, és aki konkrét okokkal tudta indokolni, hogy miért szükséges a meghallgatása.
(16)
A felek által beterjesztett írásbeli és szóbeli észrevételeket tanulmányozták, és indokolt esetben figyelembe vették.
(17)
Tekintettel a felülvizsgálati eljárásban érintett felek nyilvánvalóan nagy számára, a Bizottság úgy határozott, hogy az alaprendelet 27. cikkével összhangban mintavételt alkalmaz. Annak érdekében, hogy a Bizottság dönteni tudjon a mintavétel szükségességéről, és ha ez szükséges, ki tudja választani a mintát, az exportáló gyártókat felkérték, hogy az alaprendelet 27. cikkével összhangban a részleges felülvizsgálati eljárás kezdeményezésétől számított 15 napon belül jelentkezzenek, és nyújtsák be a Bizottságnak az eljárás kezdeményezéséről szóló értesítésben kért információkat.
(18)
A benyújtott információk megvizsgálását követően - tekintettel az együttműködési készségüket jelző indiai exportáló termelők alacsony számára - úgy határoztak, hogy ez esetben nincs szükség mintavételre.
(19)
Az eljárás megindításáról szóló értesítés mellékletében nem szereplő SRF Limited vállalat jelentkezett és bizonyítékokat szolgáltatott arról, hogy megfelel a részleges időközi felülvizsgálatban való részvétel feltételeire vonatkozó, az eljárás kezdeményezéséről szóló értesítés 4. pontjában meghatározott előírásoknak. Így ezt a vállalatot is bevonták a felülvizsgálati eljárásba.
(20)
A kiegyenlítő vámmal (367/2006/EK rendelet) és dömpingellenes vámmal (1292/2007/EK rendelet) sújtott Flex Industries Limited vállalat Uflex Limitedre változtatta nevét. E névváltoztatás nincs hatással a korábbi vizsgálatok megállapításaira.
(21)
A vizsgálathoz szükséges információk beszerzése érdekében a Bizottság kérdőíveket küldött az eljárás megindításáról szóló értesítésben meghatározott feltételeknek eleget tevő exportáló gyártóknak. A kérdőívet elküldték továbbá az indiai kormánynak is.
(22)
Öt indiai exportáló gyártótól és az indiai kormánytól érkeztek válaszok a kérdőíves megkeresésre.
(23)
A Bizottság minden olyan információt beszerzett és ellenőrzött, amelyet a támogatás megállapítása szempontjából szükségesnek ítélt. A Bizottság ellenőrző látogatásokat tett az indiai kormánynál Delhiben, a Maharashtrai kormánynál Mumbaiban, az Indiai Központi Banknál Mumbaiban és a következő vállalatoknál:
-
Ester Industries Limited, Új-Delhi,
-
Garware Polyester Limited, Mumbai,
-
Polyplex Corporation Limited, Noida,
-
SRF Limited, Gurgaon,
-
Uflex Limited, Noida.
VI. Az információk közzététele és az eljárás magyarázata
(24)
Az indiai kormányt és a többi érdekelt felet tájékoztatták azokról a lényeges tényekről és szempontokról, amelyek alapján az együttműködő indiai gyártókra alkalmazandó, hatályban levő vámtételek módosítására vonatkozóan javaslatot szándékoztak tenni, és meg kívánták hosszabbítani a fennálló intézkedéseket mindazon vállalatok tekintetében, amelyek nem működtek együtt ezen részleges időközi vizsgálat során. A felek elegendő időt kaptak észrevételeik megtételére. Az összes beadványt és észrevételt az alábbiakban meghatározottak szerint megfelelő módon figyelembe vették.
B. AZ ÉRINTETT TERMÉK
(25)
Az e vizsgálatban érintett termék megegyezik a 367/2006/EK rendeletben szabályozott termékkel: konkrétan az ex 3920 62 19 és az ex 3920 62 90 KN-kód alá tartozó, Indiából származó polietilén-tereftalát (PET) fóliáról van szó.
C. A TÁMOGATÁS
1. Bevezetés
(26)
Az indiai kormány és az együttműködő indiai exportáló gyártók által benyújtott információk, valamint a Bizottság kérdőívére adott válaszok alapján az alábbi, állítólagosan támogatást magukba foglaló rendszereket vizsgálták meg:
a)
(a korábban Advance Licence Scheme néven ismert) előzetes engedélyezési rendszer (Advance Authorisation Scheme, AAS);
b)
vámhitel-szabályozás (Duty Entitlement Passbook szabályozás, DEPBS);
c)
beruházási javak exportösztönzési rendszere (Export Promotion Capital Goods Scheme, EPCGS);
d)
különleges gazdasági övezetek/exportfeldolgozó övezetek/exportorientált egységek (Special Economic Zones, SEZS/Export Processing Zones/Export Oriented Units);
e)
jövedelemadó-mentességi rendszer (Income Tax Exemption Scheme);
f)
exporthitel-rendszer (Export Credit Scheme, ECS).
g)
Ösztönzőcsomag (Package Scheme of Incentives, PSI).
(27)
A fent meghatározott a)-d) pont alatti támogatási formák az 1992. augusztus 7-én hatályba lépett, a külkereskedelemről (fejlesztés és szabályozás) szóló, 1992. évi (1992/22 sz.) törvényen (a továbbiakban: a külkereskedelmi törvény) alapulnak. A külkereskedelmi törvény felhatalmazza az indiai kormányt arra, hogy az export- és importpolitikára vonatkozóan értesítéseket adjon ki. Ezeket „export- és importpolitikai” dokumentumok foglalják össze, amelyeket a Kereskedelmi Minisztérium ötévente tesz közzé, és rendszeresen frissít. Ezen ügy felülvizsgálati időszaka vonatkozásában egy export- és importpolitikai dokumentum, a 2004. szeptember 1.-2009. március 31. időszakra vonatkozó ötéves terv (a továbbiakban: a 2004-2009-es export- és importpolitika) bír jelentőséggel. Ezenkívül az indiai kormány az „Eljárási kézikönyv - 2004. szeptember 1.-2009. március 31., I. kötet” (Handbook of Procedures, HOP I) c. kiadványban határozza meg a 2004-2009-es export- és importpolitikát. Az eljárási kézikönyvet ugyancsak rendszeresen frissítik.
(28)
A fenti e) pontban megadott jövedelemadó-mentességi rendszer a jövedelemadóról szóló, 1961. évi törvényen alapul, amelyet a költségvetési törvénnyel évente módosítanak.
(29)
A fenti f) pontban megjelölt exporthitelrendszer alapja az 1949. évi bankszabályozási törvény 21. és 35A. szakasza, amelyek értelmében az Indiai Központi Bank az exporthitelek tekintetében utasításokat adhat a kereskedelmi bankoknak.
(30)
A fenti g) pontban meghatározott támogatási formát indiai állami hatóságok kezelik.
(31)
Az alaprendelet 11. cikke (10) bekezdésével összhangban a Bizottság az indiai kormányt mind a megváltozott, mind a változatlan támogatási formák kérdésében az ismertetett rendszerekkel kapcsolatos tényleges helyzet tisztázása és kölcsönös megegyezésen alapuló megoldás céljából további konzultációkra kérte fel. A konzultációkat követően az e támogatási formákkal kapcsolatos kölcsönös megegyezésen alapuló megoldás hiányában a Bizottság mindezen formákat bevonta a támogatásra vonatkozó vizsgálatba.
(32)
A közzétételt követően az indiai kormány és az exportáló gyártók egyikének érvelése szerint nem állapították meg, hogy a vizsgált támogatási rendszerek előnyt biztosítanának a támogatásban részesülőknek. Ezen állítással kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy a vizsgált támogatási rendszerek mindegyike vonatkozásában megállapították, hogy a nyújtott kedvezmények az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontja és 2. cikke (2) bekezdése értelmében támogatásnak minősül-e, azaz az indiai kormány által nyújtott olyan pénzügyi hozzájárulásnak, amely előnyt biztosított a vizsgált exportáló gyártók számára. Magyarázatot adtak továbbá arra, hogy az egyes támogatási rendszerek által nyújtott előnyök miért minősülnek kiegyenlíthetőnek. Ezenfelül az együttműködő exportáló gyártók mindegyike részletes számítási táblázatot kapott arról, hogy az egyes támogatási rendszerek keretében nyújtott előnyöket miként állapították meg. Következésképpen az érvet elutasították.
2. Előzetes engedélyezési rendszer (Advance Authorisation Scheme, AAS)
a) Jogalap
(33)
A rendszer részletes leírását a 2004-2009-es export- és importpolitika 4.1.1-4.1.14. bekezdése és a 2004-2009-es eljárási kézikönyv I 4.1-4.30. fejezete tartalmazza. Ez a rendszer Advance Licence Scheme néven volt ismert az előző felülvizsgálat idején, amely a jelenleg hatályban lévő végleges kiegyenlítő vámot elrendelő 367/2006/EK rendelethez vezetett.
b) Jogosultság
(34)
Az előzetes engedélyezési rendszer hat alrendszerből áll, amelyeket a (35) preambulumbekezdés mutat be részletesen. Ezek az alrendszerek többek között a jogosultság tekintetében is eltérőek. A gyártó-exportőrök és a támogató gyártókhoz „kapcsolódó” kereskedő-exportőrök jogosultak a tényleges exporthoz és az éves igényhez kapcsolódó előzetes engedélyezési rendszerre. A végső exportőrt ellátó gyártó-exportőrök a közbenső szállításokra szóló előzetes engedélyezési rendszerre jogosultak. A 2004-2009-es export- és importpolitika 8.2. bekezdésében említett, „exportnak tekintett” (kváziexport) vevőkategóriákat ellátó fővállalkozók, mint például az exportorientált egységek beszállítói, a kváziexportra szóló előzetes engedélyezési rendszerre jogosultak. Végül pedig a gyártó exportőrök közbenső beszállítói az előzetes feloldási megbízás (Advance Release Order, ARO), valamint a fedezett belföldi akkreditív alrendszerei szerint az „exportnak tekintett” (kváziexport) kedvezményekre lehetnek jogosultak.
c) Gyakorlati végrehajtás
(35)
Előzetes engedélyek a következőkre állíthatók ki:
i.
Tényleges (fizikai) export: Ez a fő alrendszer. Ez teszi lehetővé egy meghatározott exporttermék gyártásához szükséges alapanyagok vámmentes behozatalát. A „fizikai” jelző ebben az összefüggésben azt jelenti, hogy az exportterméknek ténylegesen el kell hagynia India felségterületét. Az engedély meghatározza az importtámogatást és az exportkötelezettséget, beleértve az exporttermék fajtáját is.
ii.
Éves igény: Az ilyen engedély nem egy adott exporttermékre, hanem egy szélesebb termékcsoportra (például vegyipari és kapcsolódó termékekre) vonatkozik. Az engedély jogosultja - a korábbi export nagyságrendje által meghatározott határértékig - vámmentesen importálhat bármilyen alapanyagot, amit az adott termékcsoportba tartozó áruk előállításához kell felhasználni. Szabadon megválaszthatja, hogy az adott vámmentes anyagot felhasználó termékcsoportba tartozó milyen származékos terméket exportál.
iii.
Közbenső szállítások: Ez az alrendszer azon eseteket fedi le, amikor két gyártó szándékozik ugyanazt az exportterméket gyártani, és megosztják a gyártási folyamatot. A közbenső terméket előállító gyártó exportőr az alapanyagokat vámmentesen hozhatja be, és e célból igénybe veheti az előzetes engedélyezési rendszert a közbenső szállításokra. A gyártást a végső exportőr fejezi be, és ő köteles a készterméket exportálni.
iv.
Kváziexport: Ez az alrendszer lehetővé teszi a fővállalkozónak a 2004-2009-es export- és importpolitika 8.2.b)-f), valamint g), i) és j) pontjában említett vevőkategóriáknak „kváziexportként” értékesített áruk előállításához szükséges alapanyagok vámmentes beszerzését. India kormánya szerint a kváziexport azon tranzakciókra vonatkozik, amelyek során a szállított áru nem hagyja el az országot. Számos szállítási kategóriát tekintenek kváziexportnak, feltéve, hogy az árukat Indiában állítják elő; ide tartozik például egy exportorientált egységhez vagy egy különleges gazdasági övezetben található vállalathoz történő áruszállítás.
v.
Előzetes feloldási megbízás (ARO): Az előzetes engedély jogosultjának, aki a felhasználandó anyagokat közvetlen import helyett belföldi forrásokból kívánja beszerezni, előzetes feloldási megbízások ellenében is beszerezheti azokat. Ilyen esetekben az előzetes engedélyeket előzetes feloldási megbízásként érvényesítik, és a benne meghatározott áruk szállításakor a belföldi szállítóra forgatják őket. Az előzetes feloldási megbízások átruházása feljogosítja a belföldi szállítót a 2004-2009-es export- és importpolitika 8.3. bekezdésében meghatározottak szerinti kváziexport-kedvezményekre (azaz a közbenső szállításra/kváziexportra szóló előzetes engedélyre, a kváziexport-visszatérítésre, valamint a végső jövedéki adó visszatérítésére). Az előzetes feloldási megbízás rendszere a szállítónak fizeti vissza az adókat és a vámokat ahelyett, hogy a végső exportőrnek fizetnék őket vissza vámvisszatérítés/vámvisszafizetés formájában. Az adók/vámok visszatérítése belföldi alapanyagok és importált alapanyagok esetében egyaránt rendelkezésre áll.
vi.
Fedezett belföldi akkreditív: Ez az alrendszer szintén az előzetes engedély jogosultja részére történő belföldi szállításokra vonatkozik. Az előzetes engedély jogosultja kérheti valamely banktól belföldi akkreditív belföldi szállító javára történő megnyitását. Az engedélyt a bank a közvetlen behozatalra kizárólag a behozatal helyett belföldről beszerzett cikkek értékének és mennyiségének megfelelően érvényteleníti. A belföldi szállító jogosult lesz a 2004-2009-es export- és importpolitika 8.3. bekezdésében meghatározottak szerinti kváziexport-kedvezményekre (azaz a közbenső szállításra/kváziexportra szóló előzetes engedélyre, a kváziexport-visszatérítésre, valamint a végső jövedéki adó visszatérítésére).
(36)
A felülvizsgálati időszak alatt az érintett termék vonatkozásában az együttműködő exportáló gyártók közül három részesült kedvezményekben az előzetes engedélyezési rendszer keretei között. E vállalatok közül kettő kétfajta alrendszer, az i. tényleges (fizikai) exporthoz; és a iii. közbenső szállításokhoz kapcsolódó kedvezményben is részesült. A harmadik vállalat a ii. éves igényhez kapcsolódó előzetes engedélyezési alrendszer kedvezményezettje volt. Ezért nem szükséges az igénybe nem vett fennmaradó alrendszerek kiegyenlíthetőségét megállapítani.
(37)
Az indiai kormány általi ellenőrzés céljára az előzetes engedély jogosultjának jogszabályban előírt kötelezettsége, hogy „a vámmentesen importált/belföldön beszerzett áruk fogyasztásáról és felhasználásáról valósághű és megfelelő nyilvántartást vezessen” meghatározott formátumban (a 2004-2009-es eljárási kézikönyv I. kötetének 4.26., 4.30. fejezete és 23. függeléke), azaz nyilvántartást kell vezetni a tényleges fogyasztásról. Ezt a nyilvántartást külső okleveles könyvvizsgálónak/kontrollernek kell ellenőriznie, aki olyan igazolást ad ki, amely megállapítja, hogy megtörtént az előírt nyilvántartások és a kapcsolódó kimutatások vizsgálata, továbbá a 23. függelék alapján szolgáltatott információk minden tekintetben valósak és helytállóak. A fent említett rendelkezések mindazonáltal csak a 2005. május 13-án vagy az azt követően kiállított előzetes engedélyekre alkalmazandók. Az ezen időpont előtt kiállított valamennyi előzetes engedély esetén az engedélyek jogosultjainak a korábban alkalmazandó ellenőrzési rendelkezéseket kell követniük, azaz valósághű és megfelelő nyilvántartásba kell venniük az importáruk engedély szerinti fogyasztását és felhasználását, a 18. függelékben (a 2002-2007-es eljárási kézikönyv I. kötetének 4.30. fejezetében és 18. függelékében) megadott formátumban.
(38)
A felülvizsgálati időszakban a két együttműködő exportáló gyártó által igénybe vett alrendszerek - azaz a tényleges (fizikai) export és a közbenső szállítások - tekintetében India kormánya mind az importra engedélyezett mennyiséget, mind az exportkötelezettség mennyiségét és értékét rögzíti, és dokumentálja az engedélyen. Ezen túlmenően a behozatalkor és a kivitelkor a megfelelő tranzakciókat a kormánytisztviselők feltüntetik az engedélyeken. Az előzetes engedélyezési rendszer keretében megengedett import mennyiségét az indiai kormány határozza meg a szabványos alapanyag-végtermék normák (SION) alapján. A legtöbb termék vonatkozásában, beleértve az érintett terméket is, vannak szabványos alapanyag-végtermék normák. Ezeket a 2004-2009-es eljárási kézikönyv II. kötetében tették közzé. A PET-fólia és a köztes termék PET-forgács szabványos alapanyag-végtermék normáinak legutóbbi módosítására a 2005. szeptemberi felülvizsgálatkor került sor.
(39)
A másik exportáló által használt fenti ii. alrendszer (az éves igényhez kapcsolódó előzetes engedélyezési rendszer) tekintetében az engedélyen a megengedett importnak csak az értékét tüntetik fel. Az engedély jogosultja köteles „fenntartani a kapcsolatot az importált inputok és a származó termék között” (a 2004-2009-es eljárási kézikönyv 4.24A (c) bekezdése).
(40)
Az importált alapanyagok nem ruházhatók át, és azokat az exporttermék előállításához kell felhasználni. Az exportkötelezettséget az engedély kiállítástól számított, előírt időkereten belül kell teljesíteni (ez 24 hónap, ami két alkalommal meghosszabbítható, egyenként hat hónappal).
(41)
Az ellenőrzés azt mutatta, hogy az érintett vállalatok tényleges felhasználási rátája az egy kilogramm PET-fólia előállításához szükséges alapvető alapanyagok tekintetében alacsonyabb volt, mint az erre vonatkozó szabványos alapanyag-végtermék norma. Egyértelműen ez az eset állt fent a PET-fólia régi szabványos alapanyag-végtermék normájával kapcsolatban, és kisebb mértékben a felülvizsgált szabványosított alapanyag-végtermék normával kapcsolatban is, amely 2005 szeptemberében lépett hatályba.
(42)
A ellenőrzés megállapította továbbá, hogy az érintett vállalatok egyike sem vezette a (37) preambulumbekezdésben említett, jogszabályban előírt felhasználási nyilvántartást. Következésképpen csak azt lehet megállapítani, hogy az indiai hatóságok által előírt ellenőrzési követelményeket nem tartották be.
d) Következtetés
(43)
Az importvámmentesség az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és 2. cikkének (2) bekezdése értelmében támogatásnak minősül, azaz az indiai kormány pénzügyi hozzájárulása, amely a vizsgált exportőröknek kedvezményt juttatott.
(44)
Ezen túlmenően a tényleges (fizikai) exporthoz, az éves igényhez és a közbenső szállításokhoz kapcsolódó előzetes engedélyezési rendszer jogilag egyértelműen az exportteljesítmény függvényében juttatott kedvezmények, és ennek következtében ezeket az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdése a) pontja szerint egyedinek és kiegyenlíthetőnek kell tekinteni. Exportkötelezettség vállalása nélkül a vállalatok e rendszerek alapján nem juthatnak hozzá a kedvezményekhez.
(45)
Az ebben az esetben használt három alrendszer nem minősíthető megengedhető vám-visszatérítési rendszernek vagy helyettesítő vámkedvezményrendszernek az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében. E két alrendszer nem felel meg az alaprendelet I. melléklete i) pontjában, a II. mellékletben (a visszatérítés fogalommeghatározása és szabályai), valamint a III. mellékletben (a helyettesítő vám-visszatérítési rendszer fogalommeghatározása és szabályai) megállapított szabályoknak. India kormánya nem alkalmazta hatékonyan sem az új, sem a régi ellenőrzési rendszerét, illetve eljárásait annak igazolására, hogy az alapanyagokat az exportált termék előállításához használták-e fel, és milyen mennyiségben (az alaprendelet II. mellékletének II. 4. pontja, és a helyettesítő vám-visszatérítési rendszerek esetében az alaprendelet III. mellékletének II. (2) pontja). Az érintett termék vonatkozásában a szabványos alapanyag-végtermék normák nem voltak kellően pontosak. A szabványos alapanyag-végtermék normák önmagukban nem tekinthetők a tényleges felhasználás ellenőrzési rendszerének, mivel az érintett vállalatok egyike sem vezette az előírt felhasználási nyilvántartást, ami lehetővé tenné India kormánya számára annak kellő pontossággal történő ellenőrzését, hogy milyen mennyiségű alapanyag fogyott az exporttermelésben. Az indiai kormány továbbá nem végzett további vizsgálatokat a ténylegesen felhasznált alapanyagokra vonatkozóan, noha hatékonyan alkalmazott ellenőrzési rendszer hiányában rendes körülmények között el kellett volna végezniük (az alaprendelet II. melléklete II. 5. pontja és III. melléklete II. 3. pontja).
(46)
E három alrendszer ezért kiegyenlíthető.
e) A támogatás összegének kiszámítása
(47)
Engedélyezett vám-visszatérítési rendszerek vagy helyettesítő vám-visszatérítési rendszerek hiányában a kiegyenlíthető kedvezmény az alapanyagok importálása esetén rendes esetben járó teljes elengedett importvámnak felel meg. E tekintetben megjegyzendő, hogy az alaprendelet nem csak a „többletként” jelentkező vámkedvezmények kiegyenlítéséről rendelkezik. Az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és I. mellékletének i. pontja szerint a többletvámkedvezmények csak akkor egyenlíthetők ki, ha az alaprendelet II. és III. mellékleteiben előírt feltételek fennállnak. Jelen esetben azonban ezek a feltételek nem teljesültek. Következésképpen ha a megfelelő monitoringeljárás meglétét nem bizonyítják, a visszatérítési rendszerekre vonatkozó fenti kivételt tehát nem kell alkalmazni, és helyette a ki nem fizetett vámok (bevételkiesés) kiegyenlítésére vonatkozó általános szabály alkalmazandó, nem pedig a többletvámkedvezményre vonatkozó. Amint azt az alaprendelet II. mellékletének (II) bekezdése és III. mellékletének (II) bekezdése kimondja, e többletvámkedvezmények kiszámítása nem a vizsgáló hatóság kötelessége. Az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja szerint a vizsgálatot folytató hatóságnak elég csupán kielégítő bizonyítékot találnia az állítólagos ellenőrzési rendszer alkalmasságának megcáfolására.
(48)
Az előzetes engedélyt igénybe vevő három exportőrnek juttatott támogatás összegét a felülvizsgálati időszak alatt az érintett termékre alkalmazott három alrendszer keretében behozott anyagok vonatkozásában elengedett importvámok (alapvám és különleges kiegészítő vám) alapján számították ki (számláló). Az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontjával összhangban a támogatás elnyerése során szükségszerűen felmerült díjakat indokolt kérésre levonták a támogatás összegéből. Az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdésével összhangban e támogatási összeget osztották el a felülvizsgálati időszak alatti exportforgalomra (mint megfelelő nevezőre), mivel a támogatás az exportteljesítmény függvényében történt, és azt nem a gyártott, előállított, exportált vagy szállított mennyiségek alapján nyújtották.
(49)
E rendszer keretében három együttműködő exportáló gyártó részesült 0,5-2,1 %-os kedvezményben a felülvizsgálati időszak alatt.
3. Vámhitel-szabályozás (Duty Entitlement Passbook Scheme, DEPBS)
a) Jogalap
(50)
A rendszer részletes leírását a 2004-2009-es export- és importpolitika 4.3. bekezdése és a 2004-2009-es eljárási kézikönyv 4. fejezete tartalmazza.
b) Jogosultság
(51)
E rendszerre minden exportáló gyártó és exportáló kereskedő jogosult.
c) A vámhitel-szabályozási rendszer gyakorlati végrehajtása
(52)
A jogosult exportőr kérhet vámhitelt, amelyet a rendszer alapján exportált termékek értékének százalékában határoznak meg. Az indiai hatóságok a legtöbb termék vonatkozásában meghatároztak ilyen százalékarányokat, beleértve az érintett terméket is. A százalékarányok meghatározása a szabványos alapanyag-végtermék normák alapján történik, számításba véve az exportált termékekben az alapanyagok feltételezett importhányadát és az ilyen feltételezett import vámterhét, tekintet nélkül arra, hogy importvámot ténylegesen megfizették-e.
(53)
Az e rendszer kedvezményeire való jogosultsághoz a vállalatnak exportálnia kell. Az exporttranzakció alkalmával az exportőr köteles nyilatkozni az indiai hatóságoknak arról, hogy az export a vámhitel-szabályozás alapján történik. Az áruk exportálása érdekében az indiai vámhatóságok a feladási eljárás során kiállítanak egy export-szállítólevelet. Ez az okmány egyebek között tartalmazza az exporttranzakcióhoz nyújtandó vámhitel összegét is. Az exportőr ekkor tudja meg, hogy mekkora kedvezményben fog részesülni. Amint a vámhatóságok kiállították az export-szállítólevelet, az indiai kormány már nem bírálhatja felül a vámhitel megadását. A kedvezmény kiszámítására szolgáló vámhitel-százalékarány az exportnyilatkozat megtételekor érvényes arány. Ennélfogva a kedvezmény szintjének visszamenőleges hatályú módosítására nincs lehetőség.
(54)
A vámhitelek szabadon átruházhatók, és a kibocsátástól számított 12 hónapig érvényesek. E hitelek bármely, korlátozás nélkül importálható termék későbbi importja alkalmával felhasználhatók a vámok kifizetésére, a beruházási javak kivételével. Az ilyen hitel ellenében behozott áruk a belföldi piacon (forgalmiadó-kötelezettség mellett) értékesíthetők, vagy egyéb módon felhasználhatók.
(55)
A vámhitel iránti kérelmet elektronikusan nyújtják be, és korlátlan számú exporttranzakciót foglalhat magában. A gyakorlatban nincsenek rögzített szigorú határidők a hiteligénylésre. A vámhitel-programot kezelő elektronikus rendszer nem zárja ki automatikusan azokat az exporttranzakciókat, amelyeket a 2004-2009-es eljárási kézikönyv I. részének 4.47. pontja alatt említett beadási határidőkön túl adnak be. Emellett - mint a 2004-2009-es eljárási kézikönyv I. részének 9.3. pontjában világosan kifejtik - a beadási határidőkön túl érkezett kérelmeket kisebb bírság (a hitel 10 %-a) megfizetése ellenében mindig el lehet bírálni.
d) A vámhitel-szabályozással kapcsolatos következtetések
(56)
A DEPBS az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és 2. cikkének (2) bekezdése értelmében támogatást nyújt. A vámhitel-szabályozás keretében nyújtott hitel az indiai kormány pénzügyi támogatása, mivel a hitelt végeredményben az importvámok kiegyenlítésére használják, ezáltal csökkentve az államot egyébként megillető vámbevételeket. Ezenkívül a hitel kedvezményt biztosít az exportőr számára, mert növeli likviditását.
(57)
Ezen túlmenően a DEPBS jogilag az exportteljesítménytől függ, és ennélfogva az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja alapján egyedinek és kiegyenlíthetőnek tekintendő.
(58)
Az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében a rendszer nem minősíthető megengedhető vám-visszatérítési rendszernek vagy helyettesítő vám-visszatérítési rendszernek. Nem felel meg az alaprendelet I. melléklete i) pontjában, a II. mellékletében (a vámkedvezmény-rendszerek meghatározása és szabályai) és a III. mellékletében (a helyettesítő vámkedvezmény-rendszerek meghatározása és szabályai) meghatározott szigorú szabályoknak. Az exportőrt nem terheli kötelezettség a vámmentesen behozott termékek tényleges felhasználására a termelési folyamatban, így a hitel összegét nem a ténylegesen felhasznált alapanyagok alapján számították ki. Ezenfelül nem létezik rendszer vagy eljárás annak igazolására, hogy mely alapanyagokat használták fel az exportált termék gyártása során, illetve hogy az alaprendelet I. mellékletének i. pontja, valamint II. és III. melléklete értelmében történt-e importvám-túlfizetés. Végezetül az exportőr jogosult a vámhitel-szabályozás kedvezményeire függetlenül attól, hogy egyáltalán importál-e alapanyagot. A kedvezmény igénybevételéhez elegendő, ha az exportőr egyszerűen exportál, nem kell bizonyítania, hogy bármely alapanyaga importból származik. Így még azon exportőrök is jogosultak a vámhitel-szabályozás igénybevételére, akik minden alapanyagukat belföldön szerzik be, és egyáltalán nem importálnak alapanyagként felhasználható árukat.
e) A támogatás összegének kiszámítása
(59)
Az alaprendelet 2. cikkének (2) bekezdése és 5. cikke értelmében, valamint az e rendszerre a 367/2006/EK rendeletben használt számítási módszer szerint a kiegyenlíthető támogatások összegét a kedvezményezett számára a felülvizsgálati időszak során biztosított kedvezmények figyelembevételével számították ki. Ebben a vonatkozásban úgy tekintették, hogy a kedvezményezett akkor jutott hozzá a kedvezményhez, amikor a rendszer alapján az exporttranzakciót végrehajtotta. Jelenleg az indiai kormánynak le kell mondania a vámilletékek beszedéséről, ami az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében pénzügyi hozzájárulásnak minősül. Amint a vámhatóságok kiállítják az export-szállítólevelet, amelyen egyebek között a szóban forgó kiviteli ügylethez nyújtandó vámhitel összege is szerepel, az indiai kormány már nem rendelkezhet a támogatás odaítéléséről. Emellett az együttműködő exportáló gyártók a vámhitelt az eredményszemléletű elszámolás elve alapján az exportügyletek szakaszában befolyt bevételként könyvelték el.
(60)
Az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontjával összhangban a támogatás összegének (mint számlálónak) kiszámításához a hitelek összegéből indokolt kérésre levonták a támogatás elnyeréséhez szükségszerűen felmerült díjak. Az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdésével összhangban e támogatási összeget elosztották az érintett termék vizsgálati időszak alatti teljes exportforgalmára (mint megfelelő nevező), mivel a támogatást az exportteljesítmény függvényében adták, és megítélésének alapjául nem a gyártott, megtermelt, exportált vagy szállított termékek mennyisége szolgált.
(61)
E rendszer keretében négy együttműködő exportáló gyártó részesült 2,7-5,9 %-os kedvezményben a felülvizsgálati időszak alatt.
4. Beruházási javak exportösztönzési rendszere (Export Promotion Capital Goods Scheme, EPCGS)
a) Jogalap
(62)
A beruházási javak exportösztönzési rendszerének részletes leírása a 2004-2009-es export- és importpolitika 5. fejezetében és a 2004-2009-es eljárási kézikönyv I. kötetének 5. fejezetében található meg.
b) Jogosultság
(63)
E rendszer igénybevételére bármely, támogató gyártóhoz vagy szolgáltatásnyújtóhoz „kapcsolódó” gyártó-exportőr és kereskedő-exportőr jogosult.
c) Gyakorlati végrehajtás
(64)
Amennyiben egy vállalat exportkötelezettséget vállal, csökkentett vámtétel mellett importálhat (új és - 2003 áprilisa óta - használt, legfeljebb tízéves) beruházási javakat. E célból az indiai kormány kérésre és díj megfizetése ellenében kiadja a beruházási javak exportösztönzési rendszerének keretében kiállított engedélyt. 2000 áprilisa óta a rendszer 5 %-os vámtételcsökkentést biztosít a rendszer keretében importált beruházási javak mindegyikére. 2000. március 31-ig 11 %-os tényleges (10 %-os pótdíjat tartalmazó) vámtétel, a nagy értékű behozatalok esetében pedig nullaszázalékos vámtétel volt érvényben. Az exportkötelezettség teljesítése érdekében az importált beruházási javakat meghatározott idő alatt meghatározott mennyiségű exporttermék előállítására kell felhasználni.
(65)
A beruházási javak exportösztönzési rendszere alapján kiállított engedély jogosultja belföldről is beszerezheti a beruházási javakat. Ebben az esetben a beruházási javak belföldi gyártója igénybe veheti az ilyen beruházási javak gyártásához szükséges alkatrészek vámmentes behozatalára nyújtott kedvezményt. Választható lehetőségként a belföldi gyártó kérheti a kváziexport kedvezményét az engedély egyik jogosultjának szállított beruházási javakra vonatkozóan.
d) A közzétételt követő észrevételek
(66)
A közzététel követően az exportáló gyártók egyike rámutatott, hogy az e rendszer keretében behozott beruházási javakat a mostani vizsgálat által nem érintett termékek gyártásához is felhasználták, és ezért ezt a támogatási különbözet, és a felülvizsgálati időszakban nyújtott, illetve ahhoz rendelhető támogatási összeg megállapításakor nem csak az érintett termék kivitelére kell ráosztani. Ezt jogos érvnek találták, és az e rendszer keretében e vállalatnak nyújtott támogatás kiszámítását ennek megfelelően kiigazították.
e) Következtetések a beruházási javak exportösztönző rendszerével kapcsolatban
(67)
Az EPCGS az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és 2. cikkének (2) bekezdése értelmében támogatást nyújt. A vámcsökkentés az indiai kormány által nyújtott pénzügyi támogatás, mivel ez az engedmény csökkenti az államot egyébként megillető vámbevételeket. Ezen túlmenően a vámcsökkentés kedvezményt juttat az exportőrnek, mivel az import vonatkozásában megtakarított vám javítja a vállalat likviditását.
(68)
Továbbá a beruházási javak exportösztönzési rendszere az exportteljesítmény után járó kedvezmény, mivel az ilyen engedélyek nem kaphatók meg export-kötelezettségvállalás nélkül. Ezért ez a rendszer az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja szerint egyedinek és kiegyenlíthetőnek tekintendő.
(69)
Végeredményben ez a rendszer nem minősíthető megengedhető vám-visszatérítési rendszernek vagy helyettesítő vámkedvezmény-rendszernek az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében. A beruházási javak nem tartoznak az ilyen, az alaprendelet I. mellékletének i. pontja meghatározott megengedhető rendszerek hatálya alá, mivel nem használják fel őket az exporttermékek előállítása során.
f) A támogatás összegének kiszámítása
(70)
A támogatás összegét az alaprendelet 7. cikkének (3) bekezdésével összhangban az importált beruházási javak vonatkozásában meg nem fizetett vámok alapján számították ki, az érintett iparágban az ilyen beruházási javak szokásos értékcsökkenési idejét tükröző időszakra elosztva. A bevett gyakorlattal összhangban az így kiszámított összeghez, amely a felülvizsgálati időszakhoz rendelhető, hozzáadták az ezen időszak során esedékes kamatot a rendszeren belül nyújtott kedvezmény teljes értékének megállapítása érdekében. E célra az Indiában a felülvizsgálati időszak során érvényes kereskedelmi kamatot ítélték megfelelőnek. Az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontjával összhangban indokolt kérésre a támogatás elnyeréséhez szükségszerűen felmerült díjakat levonták. Az alaprendelet 7. cikkének (2) és (3) bekezdésével összhangban e támogatási összeget elosztották az érintett termék vizsgálati időszak alatti teljes exportforgalmára (ez a nevező), mivel a támogatást az exportteljesítmény függvényében adták, és megítélésének alapjául nem a gyártott, megtermelt, exportált vagy szállított termékek mennyisége szolgált.
(71)
E rendszer keretében négy együttműködő exportáló gyártó részesült 1,0-1,9 %-os kedvezményben a felülvizsgálati időszak alatt.
5. Exportfeldolgozó övezetek/különleges gazdasági övezetek/exportorientált egységek (Export Processing Zones, EPZS/Special Economic Zones Scheme, SEZS/Export Oriented Units Scheme, EOUS)
(72)
Megállapítást nyert, hogy az együttműködő exportáló gyártók egyike sem rendelkezett exportorientált egység státusszal és egyikük sem exportfeldolgozó övezetben működött. Az együttműködő exportáló gyártók egyike viszont különleges gazdasági övezetben tevékenykedett és kiegyenlíthető támogatásokban részesült a felülvizsgálati időszak alatt. Az alábbi ismertetés és értékelés ezért csak a különleges gazdasági övezet rendszerre vonatkozik.
a) Jogalap
(73)
A 2004-2009-es export- és importpolitika 7. fejezete és a 2004-2009-es eljárási kézikönyv I. kötete megemlíti a különleges gazdasági övezet rendszerét. A szabályok és előírások részleteit azonban már nem tartalmazza az export- és importpolitika és az eljárási kézikönyv sem. A vonatkozó politika leírását és végrehajtásának előírásait a különleges gazdasági övezetekről szóló 2005-ös törvény (2005. évi 28. törvény) és a különleges gazdasági övezetek 2006-ban kiadott szabályai (2006. február 10-i értesítés) tartalmazzák.
b) Jogosultság
(74)
Minden olyan vállalat, amely elvben vállalja, hogy áruit és szolgáltatásait teljes egészében exportra termeli, létrehozható a különleges gazdasági övezetek rendszere keretében. Ebbe beletartoznak a kizárólag kereskedelemmel foglalkozó vállalatok is. Az exportorientált egységekkel ellentétben ezekre nem vonatkozik beruházási minimum a befektetett eszközökre vonatkozóan, amelyet a vállalatoknak be kellene tartaniuk ahhoz, hogy jogosultak legyenek a különleges gazdasági övezetek rendszerére.
c) Gyakorlati végrehajtás
(75)
A különleges gazdasági övezetek a korábbi exportfeldolgozó zóna rendszerének utóda. A különleges gazdasági övezetek olyan körülhatárolt vámszabad területek, amelyeket a kereskedelmi műveletek, vámok és adók szempontjából külföldi területnek tekintenek. A különleges gazdasági övezeteket külön e célra kijelölt területeken lehet létrehozni. A indiai hatóságok általi jóváhagyásukat követően jelenleg már tizenhét különleges gazdasági övezet működik.
(76)
A különleges gazdasági övezet státus iránti kérelemnek részletes adatokat kell tartalmaznia a következő öt évről, többek között a tervezett termelési mennyiségekről, az export tervezett értékéről, az importigényekről és a belföldi igényekről. A kérelem elfogadásakor a hatóságok tájékoztatják a vállalatot a jóváhagyás kapcsolódó feltételeiről. A különleges gazdasági övezet rendszerében működő vállalatként történő elismerésről szóló megállapodás öt évig érvényes. A megállapodás újabb időszakokra megújítható.
(77)
A Különleges gazdasági övezetek szabályai VI. fejezete szerint az e rendszer keretei között működő vállalatok egyik alapvető kötelezettsége nettó valutabevétel elérése, azaz a referencia-időszakban (a kereskedelmi tevékenység megkezdésétől számított öt év) az export összértékének meg kell haladnia az importált javak összértékét.
(78)
A különleges gazdasági övezetek egységei a következő kedvezményekre jogosultak:
i.
mentesség az importvámok fizetése alól minden olyan árutípus (többek között beruházási javak, nyersanyagok és fogyóeszközök) esetében, amelyre a gyártás, előállítás, feldolgozás során vagy annak kapcsán szükség van;
ii.
mentesség a belföldi forrásokból beszerzett árukra kivetett jövedéki adó fizetése alól;
iii.
mentesség a helyben beszerzett áruk után fizetett központi forgalmi adó alól;
iv.
lehetőség a termelés egy részének hazai piacon történő értékesítésére, amennyiben a fizetendő vámok befizetésekor teljesül a pozitív nettó valutabevétel követelménye - tekintettel arra, hogy a különleges gazdasági övezetek nem tekintendők az indiai adó-/vámterület részeinek;
v.
a különleges gazdasági övezetek egységeinek 100 %-os adómentessége az exportból származó nyereség adója alól - a jövedelemadóról szóló törvény 10AA. szakasza alapján a kedvezmény mértéke az első öt évben 100 %, a következő öt évben 50 %, az ezt követő öt évben pedig további kedvezmények lehetségesek; továbbá
vi.
a különleges gazdasági övezetekben igénybe vett szolgáltatások adómentessége.
(79)
A különleges gazdasági övezetek rendszerébe tartozó vállalatok vámszabad egységek, amelyek működését a vámtörvény vonatkozó előírásai alapján vámtisztviselők felügyelik.
(80)
Ezen egységeket jogszabály kötelezi arra, hogy a Különleges gazdasági övezetek szabályainak (2006) 22(2) szabályával összhangban megfelelő nyilvántartást vezessenek, amelyben szerepeltetni kell a belföldi vámterületről behozott vagy beszerzett áruk, az elfogyasztott, illetve felhasznált áruk, az előállított és exportált áruk értékét, valamint a hazai értékesítés volumenét stb.
(81)
A Különleges gazdasági övezetek szabályainak (2006) 35. szabálya szerint ugyanakkor a különleges gazdasági övezetek rendszerében működő egységnek nem kell minden import szállítmányát az exporthoz, vagy más egységekhez történő szállításokhoz, illetve a hazai vámterületen történt értékesítéseihez kapcsolnia.
(82)
A nyersanyagok és beruházási javak behozatalának, illetve hazai beszerzésének értékelése önbevalláson alapul. Ugyanez vonatkozik az exportértékesítésre is. Ennélfogva a vámhatóságok a különleges gazdasági övezetek exportszállítmányaira vonatkozóan nem végeznek rendszeres ellenőrzéseket.
(83)
Jelen esetben az együttműködő exportáló gyártó a rendszer keretei között nyersanyagokat és beruházási javakat hozott be vámmentesen, árukat szerzett be a hazai piacon, mentesítve a fogyasztási adó, illetve a központi forgalmi adó alól, továbbá mentességben részesült a szolgáltatásokat terhelő adó megfizetése alól. A vizsgálat rámutatott, hogy az érintett exportáló gyártó nem vette igénybe a különleges gazdasági övezetek rendszerének jövedelemadó-mentességgel kapcsolatos rendelkezései által nyújtott kedvezményeket.
d) A közzétételt követő észrevételek
(84)
A közzétételt követően az egyik különleges gazdasági övezetben található exportáló gyártó észrevételeiben azzal érvelt például, hogy a vállalat által igénybe vett alrendszerek megengedett vámmentességi rendszerek (vámvisszatérítés) és ezek az alrendszerek nem minősülnek támogatásnak, mivel nem juttatnak előnyt a vállalatoknak. Az exportáló gyártó érveire adott válaszok alább találhatók.
e) A különleges gazdasági övezetekkel kapcsolatos következtetések
(85)
A belföldi forrásokból beszerzett árukra kivetett jövedéki adó megfizetése alóli mentesség vonatkozásában megállapítást nyert, hogy a nem a különleges gazdasági övezetekben működő egységek vásárlásai után befizetett jövedéki adó jóváírható a saját jövőbeli adókötelezettségek, pl. a belföldi értékesítés után fizetendő jövedéki adóval szemben (az úgynevezett „CENVAT-mechanizmus”). Következésképpen a beszerzések után megfizetett jövedéki adó nem végleges. A „CENVAT-jóváírással” csak a hozzáadott értékre eső adó végleges, a felhasznált anyagokra eső nem. Így a különleges gazdasági övezetben tevékenykedő egység általi beszerzések jövedéki adó alóli mentesítésével a kormányzat nem esik el többletbevételről, és ezáltal a különleges gazdasági övezet egysége nem részesül kedvezményben. Ezen körülmények között, tekintve, hogy a különleges gazdasági övezetben működő egység nem részesül többletkedvezményben, nem szükséges tovább elemezni ezt az alrendszert e vizsgálat keretében.
(86)
A különleges gazdasági övezetben működő egység kétféle importvám (alapvámtétel és a nyersanyagokra és beruházási javakra szokásosan kivetett különleges többletvám) alóli mentessége, a hazai piacon beszerzett áruk után fizetendő forgalmi adó alóli mentesség és a szolgáltatások után fizetendő adó alóli mentesség az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében támogatásnak minősül. Az ezen rendszer hiányában a kormányt egyébként megillető bevételek kiesnek, így a különleges gazdasági övezetben működő egység az alaprendelet 2. cikkének (2) bekezdése szerint kedvezményben részesül, mert ezáltal javul a likviditása. A támogatások jogilag az exportteljesítménytől függnek, ezáltal az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja szerint egyedinek és kiegyenlíthetőnek tekintendők. A Különleges gazdasági övezetek szabályainak (2006) 2. pontja szerint meghatározott exportcélkitűzés elengedhetetlen feltétele az ösztönzők elnyerésének.
(87)
Az exportáló gyártó azt állította, hogy a vállalat által igénybe vett alrendszerek megengedett vámmentességi rendszerek (vámvisszatérítés) az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és az I. melléklete szerint, és így nem kiegyenlíthetőek. A vállalat beadványa szerint az alaprendelet I. melléklete értelmében az importvámok alóli mentesítés, vagy az importvámok elengedése vagy visszatérítése csak akkor minősül exporttámogatásnak, ha annak mértéke meghaladja az exportált termék előállításában felhasznált importált anyagokra kivetett importvámok mértékét. Magyarán mindaddig, amíg a visszatérítés vagy a mentesítés nem haladja meg ezt a szintet, az exportált termék gyártásához, előállításához vagy feldolgozásához szükséges behozott alapanyagokra kivetett importvámok alóli mentesítést nem lehet kiegyenlíthető támogatásnak minősíteni.
(88)
Az ezen érvelésre adott válaszban először is meg kell jegyezni, hogy a különleges gazdasági övezetben tevékenykedő egység számára nyújtott előnyök jogszabály szerint minden esetben az exportteljesítmény után járnak. Ezenfelül ezek a támogatási rendszerek nem tekinthetők az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében engedélyezett vám-visszatérítési rendszernek vagy helyettesítő visszatérítési rendszernek. Nem tesznek eleget az alaprendelet I. mellékletében (h) és i) pont), II. mellékletében (a visszatérítés meghatározása és szabályai) és III. mellékletében (a helyettesítő vámkedvezmény meghatározása és szabályai) meghatározott szigorú szabályoknak. Amennyiben a forgalmiadó-mentességre és az importvámmentességre vonatkozó rendelkezéseket alkalmazzák a beruházási javak beszerzése céljából, akkor ezek már nincsenek összhangban a megengedhető vám-visszatérítési rendszer szabályaival, mivel a beruházási javakat nem használják fel a gyártási folyamatban, ahogy azt az I. melléklet h) pontja (forgalmi adó visszatérítése) és i) pontja (importvámok elengedése) megköveteli. Ezenfelül bebizonyosodott, hogy az indiai kormány nem rendelkezik hatékony ellenőrzési rendszerrel vagy eljárással annak igazolására, hogy a vámmentesen és/vagy forgalmiadó-mentesen beszerzett alapanyagokat az exportált termék előállításához használták-e fel, és milyen mennyiségben (az alaprendelet II. melléklete II. részének 4. pontja, és a helyettesítő vámkedvezmény-rendszerek esetében az alaprendelet III. melléklete II. részének 2. pontja). Valójában a különleges gazdasági övezetben tevékenykedő egységeknek nettó valutabevételt kell realizálniuk, de nincs működő ellenőrzési rendszer ahhoz, hogy nyomon kövessék az exportált áruk gyártásához felhasznált import mennyiségét.
(89)
Alternatív érvként az exportáló gyártó beadványában kifejtette, hogy a vállalat által igénybe vett alrendszerek nem minősülnek támogatásnak, mivel nem juttattak előnyöket a vállalat részére. A hazai eladások tekintetében az exportáló gyártók azon az állásponton voltak, hogy mivel a különleges gazdasági övezetek egységei nem részei India adó-/vámterületének, így a vámtételeket teljes összegükben kell megfizetni a hazai piacon értékesített végtermékek esetében. Azt állították, hogy nem részesültek előnyben, mivel a hazai piacon értékesített áruk gyártásához felhasznált alapanyagok tekintetében elengedett vámok alacsonyabbak, mint a vállalat által a hazai piacon történő értékesítéskor fizetett vámok.
(90)
Ezen állítás vizsgálatakor meg kell jegyezni, hogy jóllehet a különleges gazdasági övezetben működő egység létrehozásának célja nettó valutabevétel realizálása, az ilyen egységeknek lehetőségük van termelésük egy részének belföldön történő értékesítésére. A különleges gazdasági övezetre vonatkozó szabályok szerint az övezetből a hazai piacra vámkezelt árut behozott áruként fogják kezelni. E tekintetben a különleges gazdasági övezetben működő vállalat ugyanolyan helyzetben van, mint a hazai piacon működő többi vállalat, azaz a beszerzett áruk után meg kellett volna fizetnie a rárakodó vámokat, adókat. Ezzel összefüggésben világossá kell tenni, hogy a kormánynak azon döntése, hogy megadóztatja a hazai piacra szánt termékek fogyasztását, nem jelenti azt, hogy a különleges gazdasági övezetben működő egység mentesítése az importvámok és forgalmi adó alól ne jelentene előnyt az érintett termék exportértékesítésére vonatkozóan. Ezenfelül a hazai piacon történő értékesítésnek nincs hatása annak az általánosabb megítélésére, hogy működik-e megfelelő ellenőrzési rendszer.
(91)
A exportértékesítések vonatkozásában az exportáló gyártó azzal érvelt, hogy az importvámok és az adók alóli mentesítés nem minősül kiegyenlíthető támogatásnak, amennyiben nem többletvámkedvezményekről van szó. A vállalat azzal érvel továbbá, hogy a különleges gazdasági övezetben működő egység vámtisztviselők felügyelete alatt álló vámszabad terület, és nem lehet alapanyagot értékesíteni a hazai piacon vagy ezen alapanyagokat a hazai értékesítésre szánt termékekbe beépíteni anélkül, hogy meg ne fizetnék a rájuk kiszabott vámokat. A exportáló gyártó álláspontja szerint így nem lehet szó többletvámkedvezményről.
(92)
Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy nem létezik rendszer vagy eljárás annak a megerősítésére, hogy mely alapanyagokat használták fel az exporttermék gyártási folyamatában, vagy hogy sor került-e túlzott mértékű importvám vagy adók fizetésére az alaprendelet I., II. és III. melléklete szerint. A különleges gazdasági övezetben működő egység már jogilag sem és semmikor sem kötelezhető arra, hogy minden egyes importszállítmányhoz hozzárendelje a kapcsolódó előállított termék rendeltetési helyét. Az indiai hatóságok csak akkor tudnának kellő információt kapni az alapanyagok végleges rendeltetéséről, ha ilyen ellenőrzéseket végeznének, és csak így tudnák hatékonyan ellenőrizni, hogy a vám- és forgalmiadó-mentesség nem haladja-e meg az exporttermelés alapanyagainak értékét. A vállalati belső rendszerek nem tesznek eleget ennek a követelménynek, mivel a vámvisszatérítés-ellenőrző rendszert a kormánynak kellene megterveznie és működtetnie. Következésképpen a vizsgálat megállapította, hogy a különleges gazdasági övezetekre vonatkozó jogszabályok és előírások kifejezetten nem követelik meg, hogy az ilyen övezetben működő egység nyilvántartást vezessen a behozott alapanyagok és a késztermékek közötti kapcsolatról, és az indiai kormány nem hozott létre hatékony ellenőrzési mechanizmust annak meghatározása érdekében, hogy milyen alapanyagokat és milyen mennyiségben használtak fel az exporttermelésben.
(93)
Az indiai kormány nem végzett további vizsgálatokat a ténylegesen felhasznált alapanyagok vonatkozásában sem, noha hatékony ellenőrző rendszer hiányában ezt rendes körülmények között el kell végezni (az alaprendelet II. melléklete II. részének 5. pontja és III. melléklete II. részének 3. pontja). Továbbá az indiai kormány azt sem bizonyította, hogy nem történt többlet vámelengedés.
f) A támogatás összegének kiszámítása
(94)
Ennek megfelelően - megengedett vám-visszatérítési rendszer vagy helyettesítő vám-visszatérítési rendszer hiányában - a kiegyenlíthető előny az elengedett vámtételeknek (alapvámtétel és különleges kiegészítő vámtétel), a belföldön beszerzett áruk után elengedett forgalmi adónak, valamint a vizsgálati időszak alatt a szolgáltatások után fizetendő elengedett adónak felel meg.
(95)
Az alapvám alóli mentesség, a belföldön beszerzett áruk után fizetendő forgalmi adó alóli mentesség és a szolgáltatások után fizetendő adó alóli mentesség tekintetében a számlálót (támogatás összege) a felülvizsgálati időszak alatt elengedett összegek alapján számolták ki. A támogatási összeg (számláló) kiszámításakor a támogatás megszerzése során szükségszerűen felmerült díjakat az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontjával összhangban levonták.
(96)
A nyersanyagoktól eltérően a beruházási javak nem épülnek be fizikailag a végtermékbe. Ennek megfelelően a támogatás összegét az importált beruházási javak vonatkozásában az alaprendelet 7. cikkének (3) bekezdésével összhangban a meg nem fizetett vámok alapján számították ki, az érintett iparágban az ilyen beruházási javak szokásos értékcsökkenési idejét tükröző időszakra elosztva. A bevett gyakorlattal összhangban az így kiszámított összeghez, amely a felülvizsgálati időszakhoz rendelhető, hozzáadták az ezen időszak során esedékes kamatot a rendszeren belül nyújtott kedvezmény teljes értékének megállapítása érdekében. E célra az Indiában a felülvizsgálati időszak során érvényes kereskedelmi kamatot ítélték megfelelőnek. Az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontjával összhangban indokolt kérésre a támogatás elnyeréséhez szükségszerűen felmerült díjakat levonták.
(97)
Az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdésével összhangban a fenti (94) és (95) preambulumbekezdésben így megállapított támogatási összeget osztották el a felülvizsgálati időszak alatti exportforgalomra (mint megfelelő nevező), mivel a támogatás az exportteljesítmény függvényében járt, és azt nem a gyártott, előállított, exportált vagy szállított mennyiségek alapján nyújtották. Az imént említett módszer szerint kapott támogatási különbözet 5,4 % volt.
6. Jövedelemadó-mentességi rendszer (Income Tax Exemption Scheme, ITES)
(98)
E rendszer keretében az exportőrök az exportértékesítésből származó nyereségre részleges jövedelemadó-mentességben részesülhettek. E mentesség jogalapját a jövedelemadó-törvény 80HHC. szakasza állapította meg.
(99)
Ezt a rendelkezést a 2005-2006-os pénzügyi évtől (azaz a 2004. április 1-jétől2005. március 31-ig tartó pénzügyi évtől) eltörölték, és így a jövedelemadó-törvény 80HHC. szakasza 2004. március 31-től már semmilyen kedvezményt nem biztosít. A együttműködő exportáló gyártók a felülvizsgálati időszak során e rendszer keretében semmilyen kedvezményben nem részesültek. Következésképpen, mivel a rendszert visszavonták, az alaprendelet 15. cikkének (1) bekezdésével összhangban nem kell kiegyenlíteni.
7. Exporthitel-rendszer (Export Credit Scheme, ECS)
a) Jogalap
(100)
A rendszert az Indiai Központi Bank (IKB) a „Master Circular DBOD No. DIR. (Exp). BC 02/04.02.02/2007-08” (Külföldi pénznemben nyújtott exporthitel) és a „Master Circular DBOD No. DIR. (Exp). BC 01/04.02.02/2007-08” (Rúpiában nyújtott exporthitel) című körirataiban ismerteti részletesen, amelyeknek valamennyi indiai kereskedelmi bank a címzettje.
b) Jogosultság
(101)
E rendszer igénybevételére a gyártó-exportőrök és a kereskedő-exportőrök jogosultak. Megállapították, hogy az exporthitel-rendszer kedvezményeiből három exportáló gyártó részesült.
c) Gyakorlati végrehajtás
(102)
E rendszer keretében az IKB kötelezően megállapítja az indiai rúpiában és devizában nyújtott exporthitelek maximális kamatlábait, amelyeket a kereskedelmi bankok az exportőröknek felszámíthatnak. Az exporthitelrendszer két alrendszerből áll: a szállítás előtti exporthitelrendszerből („csomagolási hitel”), amely a kivitel előtt az exportőr számára az áruk beszerzésére, feldolgozására, gyártására, csomagolására és/vagy szállítására biztosított hiteleket foglalja magában, illetve a szállítás utáni exporthitelrendszerből, amely forgóeszközhitelt biztosít az exportkövetelések finanszírozása céljából. A jegybank továbbá azt is előírja a bankok számára, hogy nettó bankhitelállományuk meghatározott részét exportfinanszírozásra fordítsák.
(103)
Az IKB köriratainak eredményeként az exportőrök kedvezményes kamatláb mellett juthatnak exporthitelekhez a szokásos kereskedelmi hitelekhez („készpénzhitelek”) képest, amelyek kamatlábát egyedül a piaci feltételek határozzák meg. A kamatszintkülönbség a jó hitelképességű vállalatok esetében csökkenhet. Valójában a jó hitelképességű vállalatok esetleg azonos feltételekkel kaphatnak exporthitelt és készpénzhitelt.
d) Az exporthitelrendszerrel kapcsolatos következtetések
(104)
Az exporthitelnek a (100) preambulumbekezdésben említett jegybanki köriratban rögzített, kedvezményes kamatlábai a pusztán piaci feltételek szerint meghatározott hitelköltségekhez képest csökkenthetik az exportőr hitelköltségeit, így az alaprendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében előnyhöz juttatják az exportőrt. Az exportfinanszírozás önmagában nem biztosabb, mint a belföldi finanszírozás. Valójában általában kockázatosabbnak tartják, és az egy-egy hitelhez szükséges mértékű biztosíték, függetlenül a finanszírozás tárgyától, az adott kereskedelmi bank tisztán kereskedelmi döntése. A különböző bankok közötti kamatlábkülönbségek a jegybank módszeréből következnek, mivel egyedi maximált hitelnyújtási szintet határoz meg az egyes kereskedelmi bankok számára. Ezen túlmutatóan a kereskedelmi bankok nem lennének kötelesek a hitelt felvevő ügyfeleknek felajánlani a devizában felvett exporthitelek esetleg előnyösebb kamatlábait.
(105)
Annak ellenére, hogy az exporthitel-rendszer keretében biztosított kedvezményes hiteleket kereskedelmi bankok folyósítják, ez a kedvezmény az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének a) pontja iv. alpontja értelmében a kormány által nyújtott pénzügyi támogatásnak tekintendő. Ezzel összefüggésben meg kell jegyezni, hogy a támogatások létrejöttéhez sem az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének iv. pontja, sem pedig a támogatásokról és kiegyenlítő intézkedésekről szóló WTO-megállapodás nem ír elő közforrásokból történő kifizetést, azaz, hogy az indiai kormánynak meg kell térítenie a kereskedelmi bankoknak kiadásaikat. Ehhez elegendő egy kormányzati utasítás, amely az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének i., ii. vagy iii. pontjában ismertetett funkciók végrehajtására vonatkozik. Az IKB állami szerv, és ennek következtében az alaprendelet 1. cikkének (3) bekezdésében meghatározott „kormányzat” fogalommeghatározás vonatkozik rá. A jegybank 100 %-os állami tulajdonban van, közpolitikai célokat követ (pl. monetáris politika), vezetőségét pedig az indiai kormány nevezi ki. A jegybank az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának iv. alpontja második francia bekezdése értelmében magánszervezeteket utasít, mivel a kereskedelmi bankokat bizonyos feltételek betartására kötelezi, többek között arra, hogy az exporthitelekre a jegybank körirataiban rögzített maximális kamatlábakat alkalmazzák, valamint a jegybank rendelkezéseinek megfelelően a kereskedelmi bankoknak nettó bankhitelállományuk meghatározott részét exportfinanszírozásra kell fordítaniuk. Ez az utasítás arra kötelezi a kereskedelmi bankokat, hogy az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának i. alpontjában említett funkciókat lássanak el; ebben az esetben arra, hogy kedvezményes exportfinanszírozás formájában hitelt nyújtsanak. Az ilyen, bizonyos feltételek mellett nyújtott hitel formájában történő közvetlen finanszírozás rendes körülmények között a kormány feladata, és a gyakorlatban valójában nem különbözik a kormányok által követett - az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának iv. alpontja értelmében vett - gyakorlattól. Ez a támogatás az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja értelmében egyedinek és kiegyenlíthetőnek minősül, mivel a kedvezményes kamatok csak exportfinanszírozás céljára vehetők igénybe, és igénybevételük az exportteljesítmény függvénye.
e) A támogatás összegének kiszámítása
(106)
A támogatás összegét annak a különbségnek az alapján számították ki, amely a felülvizsgálati időszak során igénybe vett exporthitelek után fizetett kamat és az együttműködő exportőrök szokásos kereskedelmi hitelei esetében fizetett kamatláb között áll fenn. Az alaprendelet 7. cikke (2) bekezdésének megfelelően ezt a támogatási összeget (számláló) osztották el a felülvizsgálati időszak során megvalósult teljes exportforgalomra (mint megfelelő nevezőre), mivel a támogatás az exportteljesítmény függvénye, és odaítélésének alapjául nem a gyártott, megtermelt, exportált vagy szállított termékmennyiség szolgált.
(107)
E rendszer keretében három együttműködő exportáló gyártó részesült 0,3-0,4 %-os kedvezményben a felülvizsgálati időszak alatt.
8. Ösztönzőcsomag (Package Scheme of Incentives, PSI)
a) Jogalap
(108)
A PET-fóliára vonatkozó korábbi vizsgálatok során - ideértve a jelenleg hatályban lévő végleges kiegyenlítő vámnak a 367/2006/EK rendelet általi kivetését eredményező felülvizsgálati eljárást is - megvizsgáltak az egyes indiai államok által működtetett számos olyan rendszert, amelyben a helyi vállalatoknak nyújtottak ösztönzőket. Az egyes államok által kínált rendszerek az ösztönzőcsomagok közé tartoznak, mivel különböző fajta ösztönzőket foglalhatnak magukban. A vizsgálat megállapította, hogy a „Jogosultsági igazolás” rögzíti a vállalatok kedvezményekre való jogosultságát. A vizsgálat során kiderült, hogy Uttar Pradesh állam üzleti adóról szóló törvényének 4A. szakasza alapján két együttműködő gyártó részesült az üzleti adó (forgalmi adó) alóli mentességben az ösztönzőcsomagok rendszer keretében a felülvizsgálati időszak alatt. Ezen adózási szabály az adott vállalatot mentesíti a forgalmi adó (mind a helyi, mind a központi forgalmi adó) megfizetése alól.
b) Jogosultság
(109)
A jogosultság megszerzéséhez a vállalatoknak - általános szabályként - az állam kevésbé fejlett területein kell beruházniuk, új ipari létesítmény létrehozásával vagy meglévő ipari létesítmény bővítésébe vagy diverzifikációjába történő nagymértékű tőkebefektetéssel. Az ösztönzők mértékének meghatározásakor a fő szempont annak a területnek a besorolása, amelyen a vállalkozás található vagy létrejön, illetve a beruházás nagysága.
c) Gyakorlati végrehajtás
(110)
A mentességi rendszer alapján az adott egységeknek értékesítéseik után egyáltalán nem kellett forgalmi adót beszedniük. Hasonlóképpen, az adott egységek mentesültek a saját vásárlásaik után fizetendő forgalmi adó alól, ha olyan szállítótól vásároltak, aki maga is jogosult volt a rendszerre. Míg az értékesítési műveletekhez kapcsolódó adómentesség nem tekinthető az adott értékesítő egységnek juttatott támogatásnak, a beszerzési műveletek adómentessége már kedvezményt juttat az adott beszerző egységnek.
d) A közzétételt követő észrevételek
(111)
A közzétételt követően az exportáló gyártók egyike megjegyezte, hogy a rendszer keretében kapott előnyök számszerűsítése során úgy vették, hogy az érintett termék gyártásában felhasznált egyik fő nyersanyag szállítói mentességet élveztek a forgalmi adó alól. Az értékesítési számlák viszont rávilágítottak arra, hogy a szóban forgó szállítók valójában felszámították a forgalmi adót az érintett vállalat részére történt értékesítéseik során. Következésképp a vállalat megfizette a forgalmi adót, ezen beszerzések után tehát nem keletkezett kiegyenlíthető előny az exportáló gyártónál, és a támogatás összegét ennek megfelelően módosították.
e) Következtetés
(112)
A PSI az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és 2. cikkének (2) bekezdése értelmében támogatást nyújt. A forgalmi adó alóli mentesség pénzügyi támogatásnak minősül, mivel ez az engedmény csökkenti az államot egyébként megillető bevételeket. Emellett e mentesség a vállalatoknak kedvezményt juttat, mivel javítja a vállalatok likviditását.
(113)
Az ösztönzőcsomag-rendszer csak azon vállalatok számára elérhető, amelyek India valamely államának joghatósága alá tartozó, földrajzilag meghatározott területen eszközöltek beruházást. A rendszer nem elérhető az e területeken kívül található vállalatok számára. A kedvezmény szintje az érintett területtől függően különböző. A rendszer egyedi, és ennélfogva kiegyenlíthető az alaprendelet 3. cikke (2) bekezdése a) pontjával és 3. cikkének (3) bekezdésével összhangban.
f) A támogatás összegének kiszámítása
(114)
A forgalmi adó alóli mentesség vonatkozásában a támogatás összegének kiszámítása a felülvizsgálati időszak alatt egyébként megfizetendő forgalmi adó azon összege alapján történt, amelyet a rendszer alapján nem fizettek meg.
(115)
Az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdésével összhangban e támogatási összegeket (számláló) osztották fel a felülvizsgálati időszak során realizált teljes exportforgalomra (mint megfelelő nevezőre), mivel a támogatás nem exportteljesítmény függvénye, és azt nem a gyártott, előállított, exportált vagy szállított mennyiségek alapján nyújtották.
(116)
E rendszer keretében két együttműködő exportáló gyártó részesült 0,3 %, illetve 1,4 %-os kedvezményben a felülvizsgálati időszak alatt.
9. A kiegyenlíthető támogatások összege
(117)
Emlékeztetni kell arra, hogy a fenti (1)-(3) preambulumbekezdésben említett 367/2006/EK rendeletben és későbbi módosításaiban az értékarányosan kifejezett, kiegyenlíthető támogatások mértékét 12-19,1 %-os szinten határozták meg azon érintett együttműködő gyártók vonatkozásában, akik a mostani részleges felülvizsgálatban is együttműködtek.
(118)
A jelen részleges időközi felülvizsgálat során az értékarányosan kifejezett kiegyenlíthető támogatásokat 5,4-8,6 % mértékűnek találták, az alábbiakban felsoroltak szerint:
Rendszer→
AAS (12)
DEPBS (12)
EPCGS (12)
SEZS (12)
ECS (12)
PSI
Összesen
Vállalat↓
%
%
%
%
%
%
%
Ester Industries Limited
5,8
1,0
0,4
7,2
Garware Polyester Limited
0,5
3,9
1,0
Elhanyagolható
5,4
Polyplex Corporation Limited
1,7
3,2
1,9
0,4
1,4
8,6
SRF Limited
5,4
5,4
Uflex Limited
2,1
2,7
1,0
0,3
0,3
6,4
10. Kiegyenlítő intézkedések
(119)
Az alaprendelet 19. cikkének rendelkezéseivel és a szóban forgó részleges időközi felülvizsgálatnak a vizsgálat megindításáról szóló értesítés 3. pontjában kifejtett indokaival összhangban megállapítható, hogy az együttműködő gyártók tekintetében a támogatási szint csökkent, és így a 367/2006/EK rendelet által ezen exportáló gyártókra kivetett kiegyenlítő vám mértékét ennek megfelelően módosítani kell.
(120)
A módosított kiegyenlítő vámtételeket az ezen időközi felülvizsgálat során megállapított új támogatási mértékek alapján határozzák meg, mivel az eredeti szubvencióellenes vizsgálat során kiszámított kárkülönbözetek továbbra is magasabb szinten vannak.
(121)
A jelenlegi részleges időközi felülvizsgálat által nem érintett többi vállalat esetében megjegyzendő, hogy a vizsgált rendszerek tényleges módozatai és kiegyenlíthetőségük nem változott meg az előző vizsgálathoz képest. Ezért nem indokolt a támogatás és a vámtételek újraszámolása ezen vállalatok esetében. Következésképp a mostani felülvizsgálatban együttműködő öt exportáló gyártó kivételével minden egyéb vállalat vonatkozásában változatlan mértékű vámtétel marad hatályban.
(122)
Az e rendeletben meghatározott egyedi vállalati kiegyenlítő vámtételek a részleges időközi felülvizsgálat során feltárt helyzetet tükrözik. Ezáltal ezek kizárólag az e vállalatok által előállított érintett termék importálása esetében alkalmazandók. Az e rendelet rendelkező részében kifejezetten nem említett egyéb vállalat által - ideértve a kifejezetten említett vállalatokhoz kapcsolódó egységeket is - előállított érintett termékek behozatalára a kedvezményes vámtételek nem alkalmazhatók, így azokra a „minden egyéb vállalatra” alkalmazandó vámok vonatkoznak.
(123)
Ezen egyéni kiegyenlítő vámtételek alkalmazására vonatkozó minden kérést (pl. egy vállalat nevének megváltozását vagy új termelési vagy értékesítési egységek létrehozását követően) azonnal meg kell küldeni a Bizottságnak (13), feltüntetve minden idevonatkozó, különösen a társaság termeléséhez, hazai és exporteladásaihoz kapcsolódó tevékenységeinek módosítására vonatkozó információt, amely például a névváltoztatással vagy a termelési vagy az értékesítési egységekkel függ össze. Indokolt esetben a tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően az egyedi vámtételekben részesülő vállalatok listájának frissítésével megfelelően módosítják a rendeletet.
11. Dömpingellenes intézkedések
(124)
A vizsgálat megindításáról szóló értesítés 3. pontjának utolsó bekezdésének megfelelően a kiegyenlítő vám módosítása érinteni fogja az 1292/2007/EK rendelet által kivetett végleges dömpingellenes vámot is, mivel ez utóbbit a korábbi dömpingellenes vizsgálatok során kiigazították, hogy elkerüljék az exporttámogatások által juttatott előnyök hatásainak esetleges kétszeres számbavételét. (Emlékeztetni kell arra, hogy a végleges dömpingellenes vámot a dömpingkülönbözet alapján szabták ki, mivel ezt alacsonyabbnak találták, mint a kár megszüntetéséhez szükséges különbözetet.) Az alaprendelet 24. cikkének (1) bekezdése és a 384/96/EK rendelet 14. cikkének (1) bekezdése alapján egyetlen termék esetében sem alkalmazhatók egyidejűleg dömpingellenes és kiegyenlítő vámok a dömping és az exporttámogatások alkalmazásából származó azonos helyzet kezeléséhez. Az eredeti vizsgálat megállapította, hogy egyes vizsgált támogatási rendszerek, amelyek a vizsgálat szerint kiegyenlíthetők, az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja értelmében exporttámogatásnak minősülnek. A támogatások így befolyásolták az indiai exportőr gyártók exportárait, ami magasabb dömpingkülönbözetekhez vezetett. Ezért az alaprendelet 24. cikkének (1) bekezdése értelmében a végleges dömpingellenes vámokat úgy igazították ki, hogy tükrözzék az exporttámogatások hatását ellensúlyozó végleges kiegyenlítő vám kivetése után fennmaradó tényleges dömpingkülönbözetet (lásd a 366/2006/EK rendelet (59) és az 1424/2006/EK rendelet (11) preambulumbekezdését).
(125)
Következésképp az érintett exportáló gyártók vonatkozásában kivetett végleges dömpingellenes vámokat most úgy kell kiigazítani, hogy számításba vegyék a mostani szubvencióellenes felülvizsgálat időszaka alatt az exporttámogatások által juttatott kedvezmények felülvizsgált szintjét, hogy tükrözzék az exporttámogatások hatását ellensúlyozó végleges kiegyenlítő vám kivetése után fennmaradó tényleges dömpingkülönbözetet.
(126)
Az Ester Industries Limited, a Garware Polyester Limited, a Polyplex Corporation Limited és Uflex Limited (akkori nevén Flex Industries Limited) (14) vonatkozásában korábban megállapított dömpingkülönbözeteket a 366/2006/EK rendelet (lásd az (50) preambulumbekezdést) rögzítette, és a négy érintett vállalat tekintetében 29,3 %, 20,1 %, 3,7 %, illetve 3,2 %-os szintet állapított meg. Az SRF Limited vonatkozásában az 1424/2006/EK rendelet által megállapított dömpingkülönbözet 15,5 %-ot tett ki.
(127)
Számításba véve a felülvizsgálati időszak alatt feltárt exporttámogatások nyújtotta előnyöket és a dömpingkülönbözet korábban meghatározott szintjét, az érintett vállalatokra alkalmazandó különbözeteket és vámtételeket az alábbi táblázat szerint kell kiszámítani:
Vállalat
Exporttámogatás mértéke
Teljes támogatás mértéke
Korábban meghatározott dömpingkülönbözet
Kiegyenlítő vám
Dömpingellenes vám
Teljes vámtétel
Ester Industries Limited
7,2 %
7,2 %
29,3 %
7,2 %
22,1 %
29,3 %
Garware Polyester Limited
5,4 %
5,4 %
20,1 %
5,4 %
14,7 %
20,1 %
Polyplex Corporation Limited
7,2 %
8,6 %
3,7 %
8,6 %
0,0 %
8,6 %
SRF Limited
5,4 %
5,4 %
15,5 %
5,4 %
10,1 %
15,5 %
Uflex Limited
6,1 %
6,4 %
3,2 %
6,4 %
0,0 %
6,4 %
(128)
Az öt érintett exportáló gyártóra érvényes dömpingellenes vám felülvizsgált szintjének figyelembevétele érdekében módosítani kell az 1292/2007/EK rendeletet,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
A 367/2006/EK rendelet 1. cikke (2) bekezdésének helyébe a következő szöveg lép:
„(2) A vámkezelés előtti, közösségi határparitáson számított nettó árra alkalmazandó végleges kiegyenlítő vám az alább felsorolt vállalatok által gyártott termékek esetében a következő:
Vállalat
Végleges vám (%)
Kiegészítő TARIC-kód
Ester Industries Limited, 75-76, Amrit Nagar, Behind South Extension Part-1, New Delhi 110 003, India
7,2
A026
Garware Polyester Limited, Garware House 50-A, Swami Nityanand Marg, Vile Parle (East), Mumbai 400 057, India
5,4
A028
Jindal Poly Films Limited, 56 Hanuman Road, New Delhi 110 001, India
17,1
A030
MTZ Polyfilms Limited, New India Centre, 5th floor, 17 Co-operage Road, Mumbai 400 039, India
8,7
A031
Polyplex Corporation Limited, B-37, Sector-1, Noida 201 301, Dist. Gautam Budh Nagar, Uttar Pradesh, India
8,6
A032
SRF Limited, Block C, Sector 45, Greenwood City, Gurgaon 122 003, Haryana, India
5,4
A753
Uflex Limited, A-1, Sector 60, Noida 201 301 (U.P.), India
6,4
A027
Összes többi vállalat
19,1
A999”
2. cikk
Az 1292/2007/EK rendelet 2. cikke (2) bekezdésének helyébe a következő szöveg lép:
„(2) A vámkezelés előtti, közösségi határparitáson számított nettó árra alkalmazandó végleges dömpingellenes vám az alább felsorolt vállalatok által gyártott termékek esetében a következő:
Vállalat
Végleges vám (%)
Kiegészítő TARIC-kód
Ester Industries Limited, 75-76, Amrit Nagar, Behind South Extension Part-1, New Delhi 110 003, India
22,1
A026
Garware Polyester Limited, Garware House 50-A, Swami Nityanand Marg, Vile Parle (East), Mumbai 400 057, India
14,7
A028
Jindal Poly Films Limited, 56 Hanuman Road, New Delhi 110 001, India
0,0
A030
MTZ Polyfilms Limited, New India Centre, 5th floor, 17 Co-operage Road, Mumbai 400 039, India
18,0
A031
Polyplex Corporation Limited, B-37, Sector-1, Noida 201 301, Dist. Gautam Budh Nagar, Uttar Pradesh, India
0,0
A032
SRF Limited, Block C, Sector 45, Greenwood City, Gurgaon 122 003, Haryana, India
10,1
A753
Uflex Limited, A-1, Sector 60, Noida 201 301 (U.P.), India
0,0
A027
Összes többi vállalat
17,3
A999”
3. cikk
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2009. január 8-án.