RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 2027/97 af 9. oktober 1997 om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 84, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 C (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) inden for den fælles transportpolitik er det nødvendigt at forbedre beskyttelsesniveauet for passagerer, der bliver involveret i luftfartsulykker;
(2) reglerne om erstatningsansvar i tilfælde af ulykker omhandles i konventionen angående indførelse af visse ensartede regler om international luftbefordring, undertegnet i Warszawa den 12. oktober 1929, og i den ændring af denne, som blev undertegnet i Haag den 28. september 1955, samt konventionen, der blev indgået den 18. september 1961 i Guadalajara, alt efter hvilken der finder anvendelse (i det følgende benævnt »Warszawa-konventionen«); Warszawa-konventionen anvendes over hele verden til gavn for både passagerer og luftfartsselskaber;
(3) Warszawa-konventionens erstatningsgrænser er for lave i forhold til de nuværende økonomiske og sociale normer og fører ofte til langvarige retssager, som skader luftfartens omdømme; medlemsstaterne har derfor hver for sig hævet erstatningsgrænsen og således skabt forskellige transportbetingelser i det indre marked for luftfart;
(4) desuden gælder Warszawa-konventionen kun for international transport; i det indre marked for luftfart skelnes der ikke længere mellem indenrigs- og udenrigsflyvning; det vil derfor være hensigtsmæssigt, at erstatningsansvaret i forbindelse med såvel indenrigs- som udenrigsflyvning har samme omfang og karakter;
(5) en fuldstændig fornyet gennemgang og revision af Warszawa-konventionen har længe været påkrævet, hvilket globalt på lang sigt vil være en mere ensartet og gennemførlig respons på spørgsmålet om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker; der bør fortsat gennem forhandling på internationalt plan gøres bestræbelser på at udvide de begrænsninger for erstatningsansvar, der er fastsat i Warszawa-konventionen;
(6) i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet er det ønskeligt, at der på fællesskabsplan gøres en indsats for at få harmoniseret luftfartsselskabers erstatningsansvar, hvilket igen kunne bruges som retningslinje for forbedret passagerbeskyttelse på verdensplan;
(7) det vil være hensigtsmæssigt at ophæve alle finansielle ansvarsgrænser i henhold til Warszawa-konventionens artikel 22, stk. 1, eller andre retlige eller kontraktlige begrænsninger, i overensstemmelse med de nuværende tiltag på internationalt plan;
(8) for at undgå, at ofre for ulykker ikke får tilkendt erstatning, bør ÅF-luftfartsselskaberne ikke kunne påberåbe sig konventionens artikel 20, stk. 1, i forbindelse med et erstatningskrav som følge af, at en passager er blevet dræbt eller har lidt skade på legeme eller helbred som omhandlet i Warszawa-konventionens artikel 17, hvis kravet ligger inden for en vis grænse;
(9) EF-luftfartsselskaber kan fritages for erstatningsansvar, såfremt den pågældende passagers uagtsomhed har været en medvirkende faktor;
(10) det er nødvendigt at præcisere forpligtelserne i denne forordning på baggrund af artikel 7 i Rådets forordning (EØF) nr. 2407/92 af 23. juli 1992 om udstedelse af licenser til luftfartsselskaber (4); i denne henseende skal EF-luftfartsselskaber være forsikret op til en vis grænse som fastsat i nærværende forordning;
(11) EF-luftfartsselskaber må altid kunne rejse krav over for tredjemand;
(12) hurtig udbetaling af forskudsbeløb vil i høj grad være en hjælp for tilskadekomne passagerer eller erstatningsberettigede personer til dækning af umiddelbare omkostninger i forbindelse med en luftfartsulykke;
(13) reglerne om erstatningsansvarets karakter og begrænsning, hvis en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred, indgår i transportbetingelserne i transportaftalen mellem luftfartsselskabet og passageren; for at mindske risikoen for konkurrenceforvridning bør luftfartsselskaber fra tredjelande give passagererne tilstrækkelige oplysninger om deres transportbetingelser;
(14) denne forordnings finansielle begrænsninger skal kunne revideres på baggrund af den økonomiske udvikling og udviklingen i internationale fora;
(15) Organisationen for International Civil Luftfart (ICAO) er for øjeblikket ved at revidere Warszawa-konventionen; indtil resultatet af denne revision foreligger, kunne midlertidige EF-foranstaltninger give passagererne en bedre beskyttelse; Rådet bør tage denne forordning op til fornyet overvejelse snarest muligt, efter at ICAO har revideret Warszawa-konventionen -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
I denne forordning fastsættes EF-luftfartsselskabers forpligtelser med hensyn til at yde erstatning til passagerer i tilfælde af ulykke, såfremt en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred, hvis den ulykke, der har forårsaget skaden, fandt sted om bord i et luftfartøj eller i forbindelse med passagerens indstigning eller udstigning.
Denne forordning præciserer ligeledes nogle forsikringskrav for EF-luftfartsselskaber.
Denne forordning fastsætter endvidere krav til de oplysninger, der skal gives af luftfartsselskaber, som er etableret uden for Fællesskabet, og som udfører flyvninger til, fra eller inden for Fællesskabet.
Artikel 2
1. I denne forordning forstås ved:
a) luftfartsselskab: et lufttrafikforetagende med gyldig licens;
b) EF-luftfartsselskab: et luftfartsselskab med gyldig licens udstedt af en medlemsstat i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 2407/92;
c) erstatningsberettiget: en passager eller enhver person, som efter gældende ret har ret til at fremsætte krav i forbindelse med en passager;
d) ecu: den regningsenhed, som anvendes ved opstilling af De Europæiske Fællesskabers almindelige budget i henhold til traktatens artikel 207 og 209;
e) SDR: en særlig trækningsrettighed som fastsat af Den Internationale Valutafond.
f) Warszawa-konventionen: konventionen angående indførelse af visse ensartede regler om international luftbefordring, undertegnet i Warszawa den 12. oktober 1929, eller Warszawa-konventionen som ændret i Haag den 28. september 1955 og tillægskonventionen til Warszawa-konventionen, undertegnet i Guadalajara den 18. september 1961 - alt efter hvilken der finder anvendelse på befordringskontrakten - foruden alle gældende internationale instrumenter, som bygger på denne og er knyttet dertil.
2. Begreber i denne forordning, som ikke er defineret i stk. 1, er de samme som i Warszawa-konventionen.
Artikel 3
1. a) Et EF-luftfartsselskabs erstatningsansvar i tilfælde af, at en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred ved en ulykke, kan ikke underkastes nogen lov-, konventions- eller kontraktbestemt begrænsning.
b) Ved den forsikringsforpligtelse, som er fastsat i artikel 7 i forordning (EØF) nr. 2407/92, forstås et krav om, at et EF-luftfartsselskab skal være forsikret for mindst det i stk. 2, anførte erstatningsbeløb og derudover op til et rimeligt niveau.
2. Et luftfartsselskab kan ikke afvise eller begrænse erstatningsansvar for skader for et beløb på indtil 100 000 SDR udtrykt i ecu ved at bevise, at det selv og dets ansatte har taget alle nødvendige forholdsregler for at undgå skaden, eller at det ikke har været muligt for det eller dets ansatte at tage sådanne forholdsregler.
3. Uanset bestemmelserne i stk. 2 kan EF-luftfartsselskabet, hvis det beviser, at skaden helt eller delvis er forårsaget af den tilskadekomne eller dræbte persons uagtsomhed, helt eller delvis fritages for erstatningsansvar i overensstemmelse med den lovgivning, der finder anvendelse.
Artikel 4
I tilfælde af, at en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred som følge af ulykke, er der intet i denne forordning:
a) som indebærer, at et EF-luftfartsselskab er den eneste erstatningspligtige part, eller
b) som begrænser EF-luftfartsselskabets ret til at forsøge at opnå bidrag eller godtgørelse fra en anden part i overensstemmelse med gældende lovgivning.
Artikel 5
1. EF-luftfartsselskabet udbetaler omgående og senest 15 dage efter, at den erstatningsberettigede person er blevet identificeret, sådanne forskudsbeløb, som måtte være nødvendige til dækning af øjeblikkelige økonomiske behov, og som står i forhold til omfanget af den lidte skade.
2. Med forbehold af stk. 1, må en forskudsudbetaling ikke være mindre end 15 000 SDR udtrykt i ecu pr. passager i tilfælde af død.
3. Forskudsudbetaling er ikke ensbetydende med en anerkendelse af ansvaret og kan fraregnes et eventuelt senere erstatningsbeløb, som udbetales på grundlag af EF-luftfartsselskabets ansvar, men skal kun tilbagebetales i de i artikel 3, stk. 3, nævnte tilfælde eller, hvis det senere bevises, at den person, som modtog forskudsudbetalingen, ved uagtsomhed forårsagede eller bidrog til skaden eller ikke var en person, der var berettiget til erstatning.
Artikel 6
1. Bestemmelserne i artikel 3 og 5 indgår i EF-luftfartsselskabernes transportbetingelser.
2. EF-luftfartsselskabers agenturer, rejsebureauer, check-in diske og salgssteder giver på anmodning passagererne fyldestgørende oplysninger om bestemmelserne i artikel 3 og 5. Billetten eller et tilsvarende dokument skal indeholde et sammendrag af disse bestemmelser i et klart og letforståeligt sprog.
3. Luftfartsselskaber, der ikke er hjemmehørende i Fællesskabet, og som udfører flyvninger til, fra eller inden for Fællesskabet og ikke anvender bestemmelserne i artikel 3 og 5, oplyser klart og utvetydigt passagererne om dette ved billetkøb, som foretages i agenturer eller rejsebureauer eller ved check-in diske på medlemsstaternes territorium. Luftfartsselskaberne udleverer en formular med en redegørelse for deres betingelser til passagererne. Den omstændighed, at en ansvarsgrænse er indikeret på billetten eller et tilsvarende dokument, er ikke tilstrækkelig oplysning.
Artikel 7
Senest to år efter forordningens ikrafttræden udarbejder Kommissionen en beretning om anvendelsen af denne forordning, hvori der bl.a. tages hensyn til den økonomiske udvikling og udviklingen i internationale fora. Beretningen ledsages eventuelt af forslag om en revision af forordningen.
Artikel 8
Denne forordning træder i kraft et år efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Luxembourg, den 9. oktober 1997.
A Tanács 2027/97/EK rendelete
(1997. október 9.)
a légifuvarozók baleset esetén fennálló felelősségéről
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 84. cikkének (2) bekezdésére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [2],
a Szerződés 189. cikkének c) pontjában megállapított eljárásnak megfelelően [3],
(1) mivel a közös közlekedéspolitika keretén belül szükség van a légi balesetet szenvedett utasok védelme színvonalának javítására;
(2) mivel a baleset esetén fennálló felelősségre vonatkozó szabályokat a nemzetközi légifuvarozásra vonatkozó egyes szabályok egységesítéséről szóló, Varsóban 1929. október 12-én aláírt egyezmény, illetve ezen egyezmény 1955. szeptember 28-i hágai módosítása, valamint az 1961. szeptember 18-i guadalajarai egyezmény - a továbbiakban egységesen Varsói Egyezmény - szabályozza az adott esetben alkalmazandó egyezmény szerint; mivel a Varsói Egyezményt világszerte egyaránt alkalmazzák az utasok és a légifuvarozók érdekében;
(3) mivel a felelősség Varsói Egyezményben meghatározott határa túl alacsony a mai gazdasági és szociális viszonyok között, és ez gyakran hosszadalmas jogi eljárásokhoz vezet, melyek ártanak a légi közlekedésről alkotott általános képnek; mivel ennek eredményeképpen a tagállamok különböző mértékben felemelték a felelősség határát, ami a nemzetközi repülési piacon egymástól eltérő közlekedési feltételeket eredményezett;
(4) mivel ezen felül a Varsói Egyezmény kizárólag a nemzetközi közlekedésre vonatkozik; mivel a repülés belső piacán eltörölték a nemzeti és nemzetközi közlekedés közötti megkülönböztetést; mivel emiatt azonos mértékű és természetű felelősség szükséges a nemzeti és a nemzetközi közlekedés terén;
(5) mivel a Varsói Egyezmény teljes felülvizsgálata és módosítása már jó ideje esedékes, és hosszú távon egységesebb és alkalmazhatóbb intézkedéseket eredményezne nemzetközi szinten a légi fuvarozók balesetek esetén fennálló felelősségét illetően; mivel a Varsói Egyezményben megállapított felelősség határának emelésére irányuló erőfeszítéseket többoldalú tárgyalások keretében folytatni kell;
(6) mivel a szubszidiaritás elvével összhangban közösségi szintű intézkedés kívánatos a légi fuvarozók felelőssége terén a harmonizáció elérése érdekében, és ez iránymutatásul szolgálhat az utasok megerősített védelmére az egész világra kiterjedően;
(7) mivel szükség van a felelősség valamennyi, a Varsói Egyezmény 22. cikkének (1) bekezdése szerinti, illetve minden egyéb jogszabályi vagy szerződéses pénzügyi korlátozásának a megszüntetésére a jelenlegi nemzetközi folyamatoknak megfelelően;
(8) mivel annak elkerülése érdekében, hogy a balesetek áldozatai ne részesüljenek kártérítésben, a Közösség légifuvarozói az utas halálából, sérüléséből vagy egyéb testi sérelméből eredő, a Varsói Egyezmény 17. cikke szerinti kár miatti bármely kártérítési kérelem esetén egy bizonyos összeghatárig nem élhetnek a Varsói Egyezmény 20. cikkének (1) bekezdése szerinti védekezéssel;
(9) mivel a Közösség légifuvarozói mentesülhetnek a felelősség alól, ha a kár az érintett utas hibájából következett be;
(10) mivel meg kell határozni az e rendeletből eredő kötelezettségeket a légifuvarozók engedélyezéséről szóló, 1992. július 23-i 2407/92/EGK tanácsi rendelet [4] 7. cikkének fényében; mivel ebben a tekintetben a Közösség légifuvarozóinak az e rendeletben meghatározott összeghatárig biztosítással kell rendelkezniük;
(11) mivel a Közösség légifuvarozóinak mindig jogosultnak kell lenniük harmadik féllel szembeni visszkereseti igény érvényesítésére;
(12) mivel a gyors előlegfizetés jelentős mértékben segítheti a kártérítésre jogosult sérült utasokat vagy természetes személyeket a légi balesetből eredő azonnali költségek fedezésében;
(13) mivel az utas halála, illetve az utas által elszenvedett sérülés vagy bármilyen más testi sérelem esetére szóló felelősség természetére és korlátozására vonatkozó szabályok a fuvarozó és az utas közötti légiközlekedési szerződésben foglalt szállítási feltételek részét képezik; mivel annak érdekében, hogy csökkenjen a verseny torzításának veszélye, harmadik országok szállítóinak kellőképpen tájékoztatniuk kell az utasokat a szállítási feltételeikről;
(14) mivel célszerű és szükséges, hogy az e rendeletben meghatározott pénzügyi határokat felülvizsgálják annak érdekében, hogy figyelembe vegyék a gazdasági fejlődést és a nemzetközi fórumokon bekövetkezett fejleményeket;
(15) mivel a Nemzetközi Polgári Repülési Szervezet (ICAO) keretében folyik a Varsói Egyezmény felülvizsgálata; mivel a felülvizsgálat eredményének megszületéséig a Közösség átmeneti jellegű intézkedésekkel növeli az utasok védelmét; mivel az ICAO által folytatott felülvizsgálatot követően a Tanácsnak a lehető leggyorsabban felül kell vizsgálnia e rendeletet,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
E rendelet megállapítja a közösségi légifuvarozók kötelességeit az utasokat az utazás során ért kár miatti felelősség tekintetében az utasok halála, illetve az utasok által elszenvedett sérülés vagy egyéb testi sérelem esetén, amennyiben a kárt okozó baleset a repülőgép fedélzetén vagy a beszállás, illetve a kiszállás során történt.
E rendelet tisztázza a Közösség légifuvarozóira vonatkozó egyes biztosítási kötelezettségeket is.
Emellett e rendelet meghatározza a harmadik országban székhellyel rendelkező, a Közösségbe irányulóan, a Közösségből kiindulva vagy a Közösségen belül működő légifuvarozók által nyújtandó tájékoztatás egyes követelményeit.
2. cikk
(1) E rendelet alkalmazásában:
a) "légifuvarozó": érvényes üzemelési engedéllyel rendelkező légiközlekedési vállalkozás;
b) "közösségi légifuvarozó": a 2407/92/EGK rendelet rendelkezéseinek megfelelően tagállam által kiadott érvényes üzemelési engedéllyel rendelkező légifuvarozó;
c) "kártérítésre jogosult személy": az utas vagy a hatályos jognak megfelelően kártérítési igény érvényesítésére jogosult személy;
d) "ECU": az Európai Közösségek általános költségvetésének elszámolási egysége a Szerződés 207. és 209. cikkének megfelelően;
e) "SDR": a Nemzetközi Valutaalap által meghatározott Különleges Lehívási Jog;
f) "Varsói Egyezmény": a nemzetközi légifuvarozásra vonatkozó egyes jogszabályok egységesítéséről szóló, Varsóban 1929. október 12-én aláírt egyezmény, illetve a Varsói Egyezmény 1955. szeptember 28-i hágai módosítása, valamint a Varsói Egyezményt kiegészítő 1961. szeptember 18-i guadalajarai egyezmény, az adott esetben a kérdéses utasszállítási szerződésre alkalmazandó egyik vagy másik egyezmény szerint, az azt kiegészítő és abból eredő hatályos nemzetközi jogszabályokkal együtt.
(2) Az e rendeletben szereplő és az (1) bekezdésben meg nem határozott fogalmak megegyeznek a Varsói Egyezményben használtakkal.
3. cikk
(1) a) A közösségi légifuvarozók baleset esetén fennálló felelőssége halál, illetve sérülés vagy egyéb testi sérelem esetén az utas által elszenvedett kár tekintetében nem eshet semmilyen pénzügyi korlátozás alá, még ha e korlátot törvényi, egyezményi vagy szerződés formában határozták is meg.
b) A 2407/92/EGK rendelet 7. cikkében említett biztosítási kötelezettséget úgy kell értelmezni, hogy a közösségi légifuvarozónak a (2) bekezdésben meghatározott felelősség határáig kell biztosítva lennie, és ezen felül egy méltányos összeghatárig.
(2) 100000 SDR ECU-ben kifejezett értékének megfelelő összegű kárig a közösségi légifuvarozó nem zárhatja ki vagy korlátozhatja saját felelősségét annak bizonyításával, hogy maga vagy képviselői megtették a szükséges intézkedéseket a kár elkerülése érdekében, vagy hogy nem volt lehetősége vagy lehetőségük ilyen intézkedéseket hozni.
(3) A (2) bekezdés rendelkezéseitől függetlenül, amennyiben a közösségi légifuvarozó bebizonyítja, hogy a kár a sérült vagy elhalálozott utas hibájából keletkezett, illetve hozzájárult ahhoz, úgy a fuvarozó a vonatkozó jogszabályoknak megfelelően a felelősség alól teljes mértékben vagy részben mentesülhet.
4. cikk
Baleset alkalmával az utas halála vagy az utas által elszenvedett sérülés vagy egyéb testi sérelem esetén e rendelet egyetlen rendelkezése sem értelmezhető oly módon,
a) hogy a légifuvarozó a kártérítés megfizetéséért egyedül felelős fél; és
b) hogy korlátozza a közösségi légifuvarozó azon jogát, hogy hozzájárulást vagy kártérítést kérjen bármely más féltől a vonatkozó jogszabályoknak megfelelően.
5. cikk
(1) A közösségi légifuvarozó késedelem nélkül, de minden esetben legkésőbb a kártérítésre jogosult személy azonosítását követő 15 nap múlva olyan előleget fizet, amely az elszenvedett anyagi sérelemmel arányosan lehetővé teszi az azonnali szükségletek fedezését.
(2) Az (1) bekezdés sérelme nélkül az előleg összege halál esetén utasonként nem lehet kevesebb 15000 SDR ECU-ben kifejezett értékénél.
(3) Az előleg kifizetése nem jelenti a felelősség elismerését, és levonható a közösségi légifuvarozó felelőssége alapján később fizetett összegekből, de nem követelhető vissza, kivéve a 3. cikk (3) bekezdésében meghatározott esetekben, és olyan esetekben, amikor a későbbiek során bebizonyosodik, hogy az előlegben részesült személy hibájából ered a kár, vagy hozzájárult ahhoz, vagy e személy nem jogosult kártérítésre.
6. cikk
(1) A 3. és 5. cikk rendelkezéseinek szerepelniük kell a közösségi légifuvarozó szállítási feltételeiben.
(2) A 3. és 5. cikk rendelkezéseire vonatkozóan kérésre megfelelő információt kell az utas részére nyújtani a közösségi légifuvarozó képviseletein, utazási irodáiban, a jegy- és poggyászkezelő pultjainál és a jegyirodákban. A jegynek vagy annak megfelelő dokumentumnak tartalmaznia kell az egyszerűen és érthetően megfogalmazott előírások összefoglalását.
(3) A harmadik országban székhellyel rendelkező, a Közösségbe irányulóan, a Közösségből kiindulóan vagy a Közösségen belül működő és a 3. és 5. cikk rendelkezéseit nem alkalmazó légi fuvarozóknak erről egyértelműen és világosan tájékoztatniuk kell az utasokat a jegy vásárlásának időpontjában a fuvarozóknak a tagállam területén található képviseletein, utazási irodáiban és a jegy- és poggyászkezelő pultjainál. A légifuvarozóknak az utasok rendelkezésére kell bocsátaniuk a feltételeiket tartalmazó nyomtatványt. Ha a jegyen vagy az azzal egyenértékű dokumentumon csak azt jelölik, hogy a felelősség korlátozott, az nem jelent megfelelő tájékoztatást.
7. cikk
Legkésőbb két évvel e rendelet hatályba lépése után, a Bizottság jelentést készít e rendelet alkalmazásáról, amely többek között figyelembe veszi a gazdasági fejlődést és a nemzetközi fórumokon bekövetkezett fejleményeket. E jelentést ki lehet egészíteni az e rendelet felülvizsgálatára irányuló javaslattal.
8. cikk
Ez a rendelet az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő egy év elteltével lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Luxembourgban, 1997. október 9-én.