RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1251/1999
af 17. maj 1999
om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 36 og 37,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(3),
under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget(4),
under henvisning til udtalelse fra Revisionsretten(5), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Sigtet med den fælles landbrugspolitik er at nå de mål, der er fastsat i traktatens artikel 33, under hensyntagen til markedssituationen;
(2) for at skabe større ligevægt på markedet blev der indført en ny støtteordning ved Rådets forordning (EØF) nr. 1765/92 af 30. juni 1992 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder(6);
(3) efter 1992-reformen af den fælles landbrugspolitik er der indtrådt en betydelig forbedring med hensyn til markedsligevægten;
(4) jordudtagningen under den støtteordning for producenter af visse markafgrøder, som blev indført i 1992, har sammen med en sænkning af interventionsprisen medvirket til at holde produktionen under kontrol, samtidig med at en øget konkurrenceevne med hensyn til priserne har gjort det muligt at anvende betydeligt større kornmængder på hjemmemarkedet, navnlig til foder;
(5) støtten ifølge den i 1992 indførte ordning bør videreføres, idet der dog bør tages hensyn til markedsudviklingen og de erfaringer, der er opnået i forbindelse med anvendelsen af den nuværende ordning;
(6) medlemsstaterne kan under visse omstændigheder lade græsensilage være omfattet af arealbetalingerne under denne ordning;
(7) ved ændringen af støtteordningen er det nødvendigt at tage hensyn til Fællesskabets internationale forpligtelser;
(8) den bedste måde at opnå markedsligevægt på er at tilnærme Fællesskabets kornpriser til verdensmarkedspriserne og at indføre ikke-afgrødespecifikke arealbetalinger;
(9) arealbetalingerne bør ændres, hvis markedsbetingelserne ikke svarer til dem, der i øjeblikket forventes;
(10) det støtteberettigede areal bør begrænses til arealer med markafgrøder og arealer, der tidligere er udtaget af produktionen med offentlig støtte;
(11) hvis det samlede areal, for hvilket der ansøges om støtte under ordningen, overstiger basisarealet, bør der foretages en reduktion af det støtteberettigede areal pr. bedrift for at sikre markedsligevægten;
(12) medlemsstaterne kan anvende et eller flere nationale basisarealer; det er hensigtsmæssigt, at de medlemsstater, der vælger denne mulighed, kan underopdele det enkelte nationale basisareal i delbasisarealer; hvis et nationalt basisareal overskrides, bør medlemsstaten kunne koncentrere de foranstaltninger, der skal anvendes, helt eller delvis på de delbasisarealer, for hvilke overskridelsen er konstateret;
(13) arealbetalingerne bør afspejle de særlige strukturelle karakteristika, der påvirker udbyttet; det bør overlades til medlemsstaterne at udarbejde en regionaliseringsplan baseret på objektive kriterier; der bør fastlægges et ensartet gennemsnitlig udbytte i regionaliseringsplanerne; i planerne tages der hensyn til gennemsnitsudbyttet i de enkelte regioner i en given periode og til eventuelle strukturforskelle mellem de enkelte produktionsområder; der bør fastsættes en særlig procedure for behandlingen af disse planer på fællesskabsplan;
(14) det bør tillades, at der anvendes forskellige udbytter for vandede og ikke-vandede arealer, under forudsætning af at der fastsættes et særskilt basisareal for vandede afgrøder, uden at det samlede basisareal derved udvides;
(15) majs har et anderledes udbytte, som adskiller det fra andre kornarter og derfor kan berettige til særbehandling;
(16) med henblik på beregningen af arealbetalingerne bør et grundbeløb pr. ton multipliceres med det "gennemsnitlige kornudbytte", der er fastslået for den pågældende region; når der er fastsat forskellige udbytter for majs og for andre kornarter, bør der anvendes særskilte basisarealer for majs;
(17) der bør fastsættes et enkelt grundbeløb for markafgrøder; grundbeløbet pr. ton bør forøges under hensyntagen til den trinvise nedsættelse af interventionsprisen for korn; der bør fastsættes en særlig støtte for proteinafgrøder for at bevare deres konkurrenceevne over for korn;
(18) i tilfælde af en endelig nedsættelse af interventionsprisen forhøjes grundbeløbet, idet der anvendes samme godtgørelsessats som for produktionsårene 2000/2001 og 2001/2002;
(19) der bør fastsættes en særlig ordning for hård hvede for at sikre, at produktionen af hård hvede er af en sådan størrelse, at den kan dække forarbejdningsindustriens behov, uden at dette dog bør medføre overdrevne udgifter for budgettet; dette mål kan opnås ved at indføre en supplerende betaling, der for hver berørt medlemsstat begrænses til et maksimumsareal for hård hvede; en overskridelse af dette areal bør medføre en justering af de indgivne ansøgninger;
(20) desuden foregår produktionen af hård hvede i nogle medlemsstater ofte i områder uden for de traditionelle produktionsområder; det er ønskeligt at sikre denne produktion et vist omfang gennem ydelse af en særlig støtte;
(21) for at kunne opnå arealbetalingerne bør producenterne være forpligtet til at udtage en forud fastlagt andel af deres areal med markafgrøder; de udtagne arealer bør passes, således at bestemte mindstenormer for miljøbeskyttelse overholdes; de udtagne arealer bør også kunne anvendes til nonfoodproduktion, forudsat at der kan foretages effektiv kontrol;
(22) i den aktuelle markedssituation bør udtagningskravet nedsættes til 10 % for perioden 2000-2006; denne procentsats bør kunne tages op til fornyet overvejelse under hensyntagen til udviklingen i produktionen og på markedet;
(23) der bør ydes en rimelig godtgørelse for udtagningsforpligtelsen; godtgørelsen bør svare til arealbetalingerne for korn;
(24) udtagningsforpligtelsen bør ikke gælde for mindre producenter, hvis ansøgninger om arealbetalinger ligger under et vist niveau; dette niveau bør fastsættes;
(25) for frivillig udtagning kan producenterne få udtagningsbetaling for yderligere udtagne arealer; medlemsstaterne bør fastsætte et maksimumsareal;
(26) arealbetalingerne bør udbetales en gang om året for et givet areal; arealer, der ikke blev dyrket umiddelbart inden ikrafttrædelsen af forordning (EØF) nr. 1765/92, bør ikke være støtteberettigede; for at tage hensyn til en række særlige situationer, hvor denne bestemmelse er urimeligt restriktiv, bør der tillades visse undtagelser, som forvaltes af medlemsstaterne;
(27) det er nødvendigt at fastlægge visse betingelser for ansøgning om arealbetaling og at præcisere, hvornår udbetalingen til producenterne skal finde sted;
(28) tidspunkterne for betalingen bør fastsættes således, at det sikres, at afsætningen af markafgrøder fordeler sig jævnt over høståret;
(29) udsåningstidspunkterne bør tilpasses naturforholdene i de enkelte produktionsområder;
(30) det er nødvendigt at fastsætte overgangsregler for afskaffelsen af de agrødespecifikke betalinger for oliefrø fra produktionsåret 2002/2003; nogle af de nuværende bestemmelser i denne sektor skal bevares under hensyn til Fællesskabets internationale forpligtelser;
(31) medlemsstaternes udgifter som følge af forpligtelserne i forbindelse med anvendelsen af denne forordning bør finansieres af Fællesskabet efter artikel 1 og 2 i Rådets forordning (EF) nr. 1258/1999 af 17. maj 1999 om finansiering af den fælles landbrugspolitik(7);
(32) det er nødvendigt at fastsætte overgangsforanstaltninger og at give Kommissionen mulighed for i givet fald at indføre yderligere overgangsforanstaltninger;
(33) tilpasningerne af støtteordningen for markafgrøder bør indføres fra høståret 2000/2001;
(34) som følge af disse tilpasninger af den nuværende støtteordning og tidligere ændringer vil det af hensyn til klarheden være hensigtsmæssigt at lade forordning (EØF) nr. 1765/92 erstatte af en ny forordning -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Ved denne forordning indføres en ordning med arealbetalinger til producenter af markafgrøder.
2. I denne forordning:
- omfatter høståret/produktionsåret perioden 1. juli til 30. juni
- forstås ved "markafgrøder" de i bilag I nævnte produkter.
3. Medlemsstater, hvor majs ikke er en traditionel afgrøde, kan lade græsensilage omfatte af arealbetalingen til markafgrøder på de samme betingelser som dem, der gælder for markafgrøder.
KAPITEL I
Artikel 2
1. Fællesskabets producenter af markafgrøder kan ansøge om arealbetaling på de i denne forordning fastsatte betingelser.
2. Arealbetalingen fastsættes pr. hektar og differentieres regionalt. Arealbetalingen ydes for det areal, hvor der dyrkes markafgrøder, eller som er udtaget i overensstemmelse med artikel 6, og som ikke overstiger et regionalt basisareal. Dette fastlægges som det gennemsnitlige antal hektarer i en region, hvor der dyrkes markafgrøder, eller, efter omstændighederne, som er udtaget af produktionen i overensstemmelse med en offentligt finansieret ordning i 1989, 1990 og 1991. En region betyder i denne forbindelse en medlemsstat eller en region i medlemsstaten, alt efter den pågældende medlemsstats valg.
3. Producenter, der ansøger om arealbetaling, er forpligtet til at udtage en del af arealet på deres bedrift af produktionen, og får en godtgørelse for denne forpligtelse.
4. Hvis det samlede areal, for hvilket der ansøges om betaling under ordningen for markafgrøder, herunder det under ordningen undtagne areal, overstiger basisarealet, foretages der en forholdsmæssig nedsættelse af den enkelte landbrugers støtteberettigede areal for alle de betalinger, der i den pågældende region i samme produktionsår ydes i henhold til denne forordning.
Arealer, for hvilke der ikke ansøges om betaling efter nærværende forordning, men som anvendes som grundlag for en ansøgning om støtte i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1254/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for oksekød(8), medtages også ved beregningen af det samlede areal, for hvilket der er ansøgt om betaling.
5. Hvis en medlemsstat lader græsensilage omfatte af arealbetalingen for markafgrøder, fastlægges der et særskilt basisareal. Hvis basisarealet for markafgrøder ikke nås i løbet af et produktionsår, kan de resterende hektarer for samme produktionsår udloddes til det tilsvarende basisareal.
6. Hvis en medlemsstat har valgt at fastlægge et eller flere nationale basisarealer, kan den underopdele hvert af disse i delbasisarealer på grundlag af objektive kriterier, der skal fastlægges af medlemsstaten.
Med henblik på dette stykke skal basisarealerne "Secano" og "Regadío" betragtes som nationale basisarealer.
Hvis et nationalt basisareal overskrides, kan den pågældende medlemsstat efter objektive kriterier helt eller delvis koncentrere de foranstaltninger, der finder anvendelse ifølge stk. 4, på de delbasisarealer, for hvilke der er konstateret en overskridelse.
Medlemsstater, der har valgt at anvende den mulighed, der er nævnt i dette stykke, underretter senest den 15. september producenterne og Kommissionen om deres valg og om de nærmere bestemmelser for anvendelsen.
Artikel 3
1. I forbindelse med fastsættelsen af de gennemsnitsudbytter, der skal anvendes til beregning af arealbetalingen, udarbejder hver medlemsstat en regionaliseringsplan med angivelse af de relevante, objektive kriterier for afgrænsningen af de enkelte produktionsregioner, så der opnås særskilte homogene områder.
Med henblik herpå udarbejder medlemsstaterne regionaliseringsplanerne under behørig hensyntagen til eventuelle særlige forhold. De kan navnlig graduere gennemsnitsudbytterne for at tage hensyn til eventuelle strukturforskelle mellem produktionsregionerne.
2. Endvidere kan medlemsstaterne i deres regionaliseringsplaner anvende et udbyttetal for majs, der er forskelligt fra udbyttetallet for andre kornarter.
a) Såfremt udbyttet for majs er højere end udbyttet for andre kornarter, skal der særskilt for majs fastsættes et basisareal, som omhandlet i artikel 2, stk. 2, der omfatter en eller flere majsproduktionsregioner efter medlemsstatens eget valg.
Medlemsstaterne kan i de pågældende regioner ligeledes fastsætte særskilte basisarealer for andre markafgrøder end majs. Hvis majsbasisarealet i dette tilfælde ikke nås i løbet af et høstår, udloddes de resterende hektarer for samme høstår til det tilsvarende basisareal for andre markafgrøder end majs.
b) Såfremt udbyttet for majs svarer til eller er lavere end udbyttet for andre kornarter, kan der ligeledes fastsættes et basisareal særskilt for majs i henhold til litra a). Vælger medlemsstaten at fastsætte et basisareal for andre markafgrøder end majs, gælder følgende:
- hvis majsbasisarealet ikke nås i løbet af et høstår, kan de resterende hektarer for samme høstår udloddes til de tilsvarende basisarealer for andre markafgrøder
- hvis basisarealet for andre markafgrøder end majs ikke nås i løbet af et produktionsår, kan de resterende hektarer for samme produktionsår udloddes til det pågældende majsbasisareal.
Overskrides disse basisarealer, anvendes artikel 2, stk. 4.
3. Medlemsstaterne kan i deres regionaliseringsplaner fastsætte forskellige udbytter for vandede og ikke-vandede arealer. I så fald skal medlemsstaten fastsætte et særskilt basisareal for arealer med vandede afgrøder.
Det vandede basisareal skal være lig med det gennemsnitlige areal, der fra 1989 til 1991 blev vandet med henblik på dyrkning af markafgrøder, herunder forhøjelser i medfør af artikel 3, stk. 1, fjerde afsnit, sidste punktum, i forordning (EØF) nr. 1765/92. Det vandede basisareal i Portugal skal dog gradvis forøges med indtil 60000 ha for de arealer, hvor det er fastslået, at investeringen i vanding er begyndt efter den 1. august 1992. Denne forøgelse kan helt eller delvis lægges til det vandede majsareal som omhandlet i stk. 2.
Fastsættelsen af det vandede basisareal må ikke føre til en forøgelse af det samlede basisareal for den pågældende medlemsstat. Overskrides det vandede basisareal, finder artikel 2, stk. 4, anvendelse.
Hvis det vandede areal ikke nås i løbet af et givet produktionsår, fordeles de resterende hektarer for samme produktionsår på de tilsvarende ikke-vandede basisarealer.
4. Regionaliseringsplanen skal under alle omstændigheder sikre, at det gennemsnitsudbytte for den pågældende medlemsstat, som er fastlagt for perioden i overensstemmelse med de i stk. 5 nævnte kriterier, overholdes.
5. For hver enkelt produktionsregion skal medlemsstaten give nærmere oplysninger om arealerne med og udbyttet af de markafgrøder, der er produceret i den pågældende region i femårsperioden 1986/1987-1990/1991. Der beregnes et gennemsnitligt kornudbytte for hver enkelt region, idet der ses bort fra året med det største og året med det mindste udbytte i den pågældende periode.
Denne forpligtelse kan dog for så vidt angår:
- portugisisk korn opfyldes ved at fremlægge data, som er blevet meddelt i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 3653/90 af 11. december 1990 om overgangsbestemmelser for den fælles markedsordning for korn og ris i Portugal(9)
- de fem nye tyske delstater opfyldes ved at anføre det gennemsnitlige udbytte, der gælder i de andre tyske delstater
- Italien og Spanien opfyldes ved at fastsætte referenceudbyttet til henholdsvis 3,9 t/ha og 2,9 t/ha.
Hvis en medlemsstat beslutter at behandle
- majs anderledes end andre kornarter, skal der anføres et gennemsnitsudbytte for majs og for andre kornarter, idet gennemsnitsudbyttet dog ikke må ændres
- vandede arealer særskilt i forhold til ikke-vandede arealer, skal der anføres et gennemsnitsudbytte for hver af de to arealkategorier, idet det samlede gennemsnitsudbytte dog ikke må ændres
6. Medlemsstaterne forelægger deres regionaliseringsplan for Kommissionen senest den 1. august 1999 sammen med al nødvendig dokumentation. De kan opfylde denne forpligtelse ved at henvise til den regionaliseringsplan, de har forelagt Kommissionen i henhold til forordning (EØF) nr. 1765/92.
Kommissionen gennemgår de af medlemsstaterne forelagte regionaliseringsplaner og sikrer sig, at hver enkelt plan er baseret på relevante, objektive kriterier og er i overensstemmelse med de foreliggende oplysninger om tidligere år. Kommissionen kan fremsætte indsigelser mod planer, der ikke er forenelige med de ovennævnte kriterier, navnlig med medlemsstatens gennemsnitsudbytte. I så fald skal planen justeres af den pågældende medlemsstat, efter at den har rådført sig med Kommissionen.
Medlemsstaten kan efter anmodning fra Kommissionen eller på eget initiativ ændre regionaliseringsplanen efter den i denne artikel beskrevne procedure.
7. Hvis en medlemsstat i medfør af stk. 1 vælger at fastlægge produktionsregioner, hvis afgrænsning ikke svarer til afgrænsningen af de regionale basisarealer, forelægger den Kommissionen en oversigt over alle ansøgninger om betaling og de hertil svarende udbytter. Fremgår det af disse oplysninger, at det gennemsnitsudbytte, der følger af regionaliseringsplanen for 1993, eller at det gennemsnitsudbytte, der for Østrig, Finland og Sverige følger af planen for 1995, eller at det udbytte, der er fastsat i stk. 5 for Italien og Spanien, er overskredet i en medlemsstat, nedsættes alle betalinger i denne medlemsstat for det følgende produktionsår i forhold til den konstaterede overskridelse. Denne bestemmelse finder dog ikke anvendelse, når den mængde udtrykt i tons korn, for hvilken der er indgivet ansøgninger, ikke overstiger den mængde, der fremkommer ved at multiplicere medlemsstatens samlede basisareal med ovennævnte gennemsnitsudbytte.
Medlemsstaterne kan vælge at kontrollere, om der har været en eventuel overskridelse af gennemsnitsudbyttet for hvert enkelt basisareal. I så fald finder bestemmelserne i dette stykke anvendelse på betalingerne for hvert af de berørte basisarealer.
Artikel 4
1. Med forbehold af artikel 10 foretages beregningen af arealbetalingen ved at multiplicere grundbeløbet pr. ton med det gennemsnitlige kornudbytte, der er fastsat i regionaliseringsplanen for den pågældende region.
2. Den i stk. 1 nævnte beregning foretages ved anvendelse af det gennemsnitlige kornudbytte. Hvis majs behandles særskilt, anvendes "majsudbyttet" dog for majs og udbyttet for "andre kornarter end majs" for korn, oliefrø og hørfrø.
3. Grundbeløbet fastsættes slåedes:
for proteinafgrøder:
- 72,50 EUR/t fra produktionsåret 2000/2001
for korn, græsensilage og udtagning:
- 58,67 EUR/t for høståret/produktionsåret 2000/2001
- 63,00 EUR/t fra høståret/produktionsåret 2001/2002
for hørfrø:
- 88,26 EUR/t for produktionsåret 2000/2001
- 75,63 EUR/t for produktionsåret 2001/2002
- 63,00 EUR/t fra produktionsåret 2002/2003
for oliefrø:
- 63,00 EUR/t fra produktionsåret 2002/2003.
Beløbet 63 EUR/t kan forhøjes fra produktionsåret 2002/2003 på baggrund af den endelige nedsættelse af interventionsprisen for korn, der er fastsat i artikel 3, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 1766/92.
Denne forhøjelse af arealbetalingerne vil stå i samme forhold til interventionsprisnedsættelsen som den, der gælder for 2000/2001 og 2001/2002.
4. I Finland og i Sverige nord for den 62. breddegrad og i nogle tilstødende områder, hvor der gælder lignende klimatiske vilkår, som gør landbrugsaktiviteter særligt vanskelige, ydes der for korn og oliefrø en supplerende arealbetaling på 19 EUR/t gange det udbytte, der anvendes for arealbetalingerne.
Artikel 5
Der udbetales et supplement til arealbetalingen på 344,50 EUR/ha for det areal, hvor der dyrkes hård hvede i de traditionelle produktionsregioner, der er nævnt i bilag II, op til de lofter, der er fastsat i bilag III.
Hvis summen af de arealer, for hvilke der ansøges om supplement til arealbetalingen, i et produktionsår overstiger det loft, der er anført ovenfor, foretages der en forholdsmæssig nedsættelse af det areal pr. producent, som supplementet kan betales for.
Medlemsstaterne kan dog under iagttagelse af de i bilag III fastsatte lofter pr. medlemsstat fordele de i nævnte bilag anførte arealer mellem de produktionsområder, der er anført i bilag II, eller om nødvendigt mellem produktionsregionerne som omhandlet i artikel 3, efter produktionen af hård hvede i perioden 1993-1997. Hvis i dette tilfælde summen af de arealer, for hvilke der i en region ansøges om supplement til arealbetalingen, i et produktionsår overstiger det tilsvarende regionale loft, foretages der en forholdsmæssig nedsættelse af det areal pr. producent, som supplementet kan betales for. Denne nedsættelse foretages efter, at der inden for en medlemsstat er sket en omfordeling af arealer fra regioner, som ikke har nået deres regionale loft, til regioner, som har overskredet dette loft.
I andre regioner end de i bilag II nævnte med en veletableret produktion af hård hvede ydes der en særlig støtte på 138,90 EUR/ha for et areal på højst det antal ha, der er angivet i bilag IV.
Artikel 6
1. Udtagningsforpligtelsen for den enkelte producent, der ansøger om arealbetaling, fastsættes som en andel af det areal med markafgrøder, for hvilket vedkommende har indgivet ansøgning, og denne andel udtages i henhold til denne forordning.
Grundsatsen for den obligatoriske udtagningsforpligtelse fastsættes til 10 % fra produktionsåret 2000/2001 til produktionsåret 2006/2007.
2. Medlemsstaterne anvender miljøforanstaltninger, som svarer til den særlige situation, der gælder for det udtagne areal.
3. Det udtagne areal kan anvendes til at tilvejebringe materialer til fremstilling i Fællesskabet af produkter, som ikke primært er bestemt til konsum eller foderbrug, under forudsætning af at der anvendes effektive kontrolordninger.
Medlemsstaterne bemyndiges til at udbetale national støtte på op til 50 % af de udgifter, der er forbundet med overgang til flerårige afgrøder til biomasseproduktion på udtagne arealer.
4. Hvis der er fastsat forskellige udbytter for vandede og ikke-vandede arealer, finder betalingen for udtagning af ikke-vandede arealer anvendelse. For Portugals vedkommende skal der ved betalingen tages hensyn til den støtte, der er ydet i henhold til forordning (EØF) nr. 3653/90.
5. Producenterne kan få udtagningsbetalingen for frivillig udtagning af arealer, der overstiger deres forpligtelse. Medlemsstaterne skal tillade landmændene at udtage op til mindst 10 % af det areal med markafgrøder, for hvilket der indgives ansøgning, og som udtages i henhold til denne forordning. En medlemsstat kan fastsætte højere procentsatser, der er afpasset efter de særlige forhold og sikrer en tilstrækkelig udnyttelse af landbrugsarealerne.
6. Betalingen for udtagningen kan ydes over en flerårig periode på op til fem år.
7. Producenter, der ansøger om betaling for et areal, der ikke er større end det areal, der på grundlag af de for den pågældende region fastlagte udbytter er nødvendigt til produktion af 92 tons korn, er ikke omfattet af udtagningsforpligtelsen. Bestemmelserne i stk. 5 og 6 finder anvendelse på disse producenter.
8. Uanset artikel 7 kan arealer:
- der udtages med henblik på miljøvenligt landbrug (artikel 22, 23 og 24 i Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Gararantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger)(10), og som hverken anvendes til landbrugsformål eller med gevinst for øje til et andet formål end dem, der er tilladt for andre udtagne arealer i henhold til denne forordning, eller
- der skovrejses med henblik på skovrejsning (artikel 31 i forordning (EF) nr. 1257/1999)
som følge af en ansøgning, der er indgivet efter den 28. juni 1995, medregnes ved det jordudtagningskrav, der er omhandlet i stk. 1, op til den grænse pr. bedrift, som den pågældende medlemsstat måtte have fastsat. Der må kun fastsættes en sådan grænse i det omfang, det er nødvendigt for at undgå, at en uforholdsmæssig stor del af det disponible fællesskabsbudget for den pågældende ordning koncentreres om et lille antal bedrifter.
For disse arealer ydes den i artikel 4 nævnte arealbetaling ikke, og støtten i henhold til artikel 24, stk. 1, eller artikel 31, stk. 1, andet led, i forodning (EF) nr. 1257/1999 begrænses til et beløb, som højst er lig med arealbetalingerne for udtagning som anført i artikel 4, stk. 3.
Medlemsstaterne kan beslutte ikke at lade ordningen i dette afsnit gælde for en ny ansøger i en region, hvor der er stadig risiko for en betydelig overskridelse af det regionale basisareal.
Artikel 7
Ansøgninger om betalinger kan ikke indgives for arealer, der pr. 31. december 1991 var græsarealer uden for omdriften, anvendtes til flerårige afgrøder eller henlå som skovarealer eller arealer med ikke landbrugsmæssig udnyttelse.
Medlemsstaterne kan på betingelser, der skal fastlægges nærmere, fravige disse bestemmelser for at tage hensyn til særlige forhold, navnlig hvad angår arealer, der indgår i et omstruktureringsprogram, eller arealer med flerårige markafgrøder, der normalt indgår i omdriften med de i bilag I nævnte afgrøder. I så fald træffer medlemsstaterne passende foranstaltninger for at undgå, at sådanne undtagelser medfører en betydelig forøgelse af det samlede støtteberettigede landbrugsareal. Foranstaltningerne kan navnlig bestå i, at arealer, der tidligere var støtteberettigede, i stedet ikke længere anses som støtteberettigede.
Medlemsstaterne kan ligeledes fravige stk. 1 for at tage hensyn til særlige situationer i forbindelse med forskellige former for offentlige foranstaltninger, når en landbruger på grund af sådanne foranstaltninger begynder at dyrke jorder, der tidligere ikke var støtteberettigede, for at fortsætte sin normale landbrugsvirksomhed, og den pågældende foranstaltning bevirker, at jorder, der oprindeligt var støtteberettigede, ikke længere er det, således at den samlede mængde støtteberettigede jorder ikke forøges betydeligt.
Medlemsstaterne kan desuden i visse tilfælde, der ikke er omhandlet i de to foregående afsnit, fravige første afsnit, hvis de i en plan, der skal forelægges Kommissionen, dokumenterer, at det samlede støtteberettigede areal forbliver uændret.
Artikel 8
1. Udbetalingerne finder sted i tidsrummet fra 16. november til 31. januar efter høsten. Når artikel 6, stk. 3, anvendes, finder betalingerne dog sted mellem den 16. november og den 31. marts.
2. For at kunne opnå arealbetalingen skal producenten senest den 31. maj forud for høsten have sået frøene og senest den 15. maj have indgivet en ansøgning.
3. Medlemsstaterne tager de fornødne skridt for at minde ansøgerne om, at miljølovgivningen skal overholdes.
Artikel 9
Gennemførelsesbestemmelserne til dette kapitel vedtages efter proceduren i artikel 23 i Rådets forordning (EØF) nr. 1766/92 af 30. juni 1992 om den fælles markedsordning for korn(11), især gennemførelsesbestemmelserne vedrørende:
- fastlæggelse og forvaltning af basisarealer
- udarbejdelse af produktionsregionaliseringsplaner
- græsensilage
- ydelse af arealbetalingen
- det minimumsareal, der kan ydes betaling for; i disse bestemmelser skal der især tages hensyn til kravene vedrørende overvågning og til den effektivitet, der tilstræbes med den pågældende ordning
- hård hvede; fastlæggelse af betingelserne for at opnå det i artikel 5 omhandlede supplement til arealbetalingen og betingelserne for at opnå den i nævnte artikel omhandlede særlige støtte, og navnlig bestemmelserne vedrørende de regioner, der kan komme i betragtning
- jordudtagning, navnlig for så vidt angår artikel 6, stk. 3; disse betingelser kan også omhandle dyrkning af produkter uden betaling
- betingelserne for at anvende artikel 7; heri fastlægges de vilkår, på hvilke undtagelser fra artikel 7 kan tillades, samt medlemsstaternes pligt til at forelægge de planlagte foranstaltninger for Kommissionen til godkendelse
- overholdelse af det aftalememorandum mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater om olieafgrøder inden for rammerne af den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel (GATT), der blev godkendt ved afgørelse 93/355/EØF(12).
Efter samme procedure kan Kommissionen:
- enten gøre betalingerne betinget af, at der anvendes særlige frø, certificerede frø af hård hvede, bestemte sorter oliefrø, hård hvede og hørfrø eller give medlemsstaterne mulighed for at opstille sådanne betingelser for ydelse af betalinger
- tillade, at de i artikel 8, stk. 2, nævnte datoer kan ændres for visse zoner, hvor særlige klimaforhold bevirker, at de normale datoer ikke kan anvendes
- med forbehold af budgetsituationen og som en undtagelse fra artikel 8, stk. 1, lade medlemsstaterne tillade, at der i bestemte regioner inden den 16. november foretages udbetaling af indtil 50 % af arealbetalingerne og af betalingen for udtagning af arealet i år, hvor exceptionelle klimatiske forhold har medført et så stort fald i udbyttet, at producenterne står over for alvorlige finansielle vanskeligheder.
KAPITEL II
Artikel 10
1. For produktionsårene 2000/2001 og 2001/2002 beregnes arealbetalingen for oliefrø ved at multiplicere følgende beløb med det gennemsnitlige kornudbytte, der er fastlagt i regionaliseringsplanen i den pågældende region:
- 81,74 EUR/t for produktionsåret 2000/2001
- 72,37 EUR/t for produktionsåret 2001/2002.
Medlemsstaterne har dog mulighed for fortsat at fastsætte oliefrøbetalingen på grundlag af tidligere regionale oliefrøudbytter. I så tilfælde multipliceres udbytte med 1,95.
2. For produktionsårene 2000/2001 og 2001/2002 fastlægges der et maksimalt garantiareal for den afgrødespecifikke arealbetaling for oliefrø på 5482000 hektar nedsat med den procentvise obligatoriske udtagning af arealer for det pågældende produktionsår, eller med 10 %, hvis denne procentsats er mindre end 10 %. Hvis det maksimale garantiareal overskrides efter anvendelsen af artikel 2, nedsætter Kommissionen de beløb, der er nævnt i stk. 1, i overensstemmelse med bestemmelserne i stk. 3 og 4.
3. Hvis det areal med oliefrø, der allerede er blevet udpeget som berettiget til afgrødespecifik arealbetaling for oliefrø i et givet år, overstiger de maksimale garantiarealer, nedsætter Kommissionen grundbeløbet for dette år med 1 % for hvert procentpoint, hvormed det maksimale garantiareal overskrides. Der anvendes særlige regler, hvis det maksimale garantiareal overskrides med mere end en vis tærskelprocentsats. Op til denne tærskelprocentsats er nedsættelsen af beløbet den samme i alle medlemsstaterne. Overskrides tærskelprocentsatsen, foretages der passende yderligere nedsættelser i de medlemsstater, som har overskredet det nationale referenceareal som fastsat i bilag V, nedsat med den i stk. 4 omhandlede procentsats. For Tysklands vedkommende kan den passende yderligere nedsættelse dog efter anmodning fra de tyske myndigheder gradueres helt eller delvis efter det regionale basisareal; hvis denne mulighed anvendes, underretter de tyske myndigheder omgående Kommissionen om de elementer, der indgår i beregningen af de pågældende nedsættelser.
Kommissionen fastsætter efter proceduren i artikel 23 i forordning (EØF) nr. 1766/92 omfanget og fordelingen af de nedsættelser, der skal foretages, og sikrer navnlig, at den vejede gennemsnitlige nedsættelse for Fællesskabet som helhed er lig med den procentsats, hvormed det maksimale garantiareal er blevet overskredet.
4. Den i stk. 3 omhandlede tærskelprocentsats bør fastsættes til 0 %.
5. Hvis arealbetalingen for oliefrø nedsættes i overensstemmelse med stk. 3 og 4, nedsætter Kommissionen de tilsvarende grundbeløb for det følgende produktionsår med samme procentsats, medmindre det maksimale garantiareal ikke overskrides i dette år, i hvilket tilfælde Kommissionen kan beslutte, at der ikke skal foretages en sådan nedsættelse.
6. Hvis det maksimale garantiareal for Fællesskabet overskrides i produktionsåret 2000/2001, skal Kommissionen anvende den procentsats for nedsættelse af de regionale referencebeløb, der anvendes for produktionsåret 1999/2000, på det relevante grundbeløb for produktionsåret 2000/2001.
7. Uanset bestemmelserne i denne artikel kan medlemsstater, hvor der er fare for, at det i bilag V fastsatte referenceareal overskrides væsentligt i det efterfølgende produktionsår, begrænse det areal, for hvilket den individuelle producent kan modtage den i denne artikel omhandlede arealbetaling for oliefrø. Denne begrænsning beregnes som en procentdel af det landbrugsareal, der er fastsat i denne forordning, enten for medlemsstaten eller for det regionale basisareal, og anvendt i forhold til producentens godtgørelsesberettigede areal. Begrænsningen kan differentieres afhængigt af de regionale basisarealer eller delbasisarealer på grundlag af objektive kriterier. Medlemsstaterne skal give meddelelse om en sådan begrænsning senest den 1. august i det produktionsår, der går forud for det år, for hvilket der ansøges om arealbetaling, eller en tidligere dato, hvis det drejer sig om en medlemsstat eller regioner i en medlemsstat, hvor såning med henblik på det pågældende produktionsår foretages inden den 1. august.
8. Nedsættelsen som følge af overskridelse af det maksimale garantiareal, anvendt i overensstemmelse med bestemmelserne i denne artikel, kan ikke føre til et beløb på under:
- 58,67 EUR/t for produktionsåret 2000/2001
- 63,00 EUR/t for produktionsåret 2001/2002.
9. Producenterne af konfekturesolsikkefrø, der er sået til høst, kan ikke modtage den støtte, der ydes i henhold til denne artikel.
10. Inden to år fra gennemførelsen af denne artikel forelægger Kommissionen en rapport for Rådet om udviklingen på markedet for oliefrø. Denne rapport ledsages om nødvendigt af passende forslag, hvis produktionspotentialet forringes alvorligt.
Artikel 11
Størrelsen af arealbetalingerne og betalingen for jordudtagning samt den i denne forordning fastsatte arealprocentdel, der skal udtages, kan efter proceduren i traktatens artikel 37, stk. 2, ændres på baggrund af produktions-, produktivitets- og markedsudviklingen.
Artikel 12
Skulle det blive nødvendigt at indføre særlige foranstaltninger for at lette overgangen fra den gældende ordning til den ved denne forordning indførte ordning, vedtages disse efter proceduren i artikel 23 i forordning (EØF) nr. 1766/92.
Artikel 13
De i denne forordning omhandlede foranstaltninger betragtes som interventioner til stabilisering af landbrugsmarkederne, jf. artikel 1, stk. 2, litra b), i forordning (EØF) nr. 1258/1999.
Artikel 14
Forordning (EØF) nr. 1765/92 og forordning (EF) nr. 1872/94 ophæves.
Artikel 15
1. Denne forordning træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
2. Den anvendes fra produktionsåret 2000/2001 og derefter.
3. Forordning (EØF) nr. 1765/92 og forordning (EØF) nr. 1872/94 anvendes fortsat for produktionsårene 1998/1999 og 1999/2000.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17 maj 1999.
A Tanács 1251/1999/EK rendelete
(1999. május 17.)
egyes szántóföldi növények termelői számára támogatási rendszer létrehozásáról
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 36. és 37. cikkére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],
tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére [4],
tekintettel az Európai Számvevőszék véleményére [5],
(1) mivel a közös agrárpolitika célja, hogy megvalósítsa a Szerződés 33. cikkében hivatkozott célokat, a piaci helyzet figyelembevételével;
(2) mivel a jobb piaci egyensúly érdekében az egyes szántóföldi növények termelői számára támogatási rendszert létrehozó 1992. június 30-i 1765/92/EGK tanácsi rendelet [6] új támogatási formát vezetett be;
(3) mivel a közös agrárpolitika 1992-es reformja óta a piaci egyensúly jelentős mértékben javult;
(4) mivel a területpihentetés, amelyet 1992-ben az egyes szántóföldi növények termelői számára létrehozott támogatási rendszer keretében vezettek be, valamint az intervenciós ár párhuzamos csökkentése segített a termelési szintet ellenőrzés alatt tartani, míg az árak nagyobb mértékű versenyképessége további jelentős gabonamennyiség felhasználásához vezetett a hazai piacokon, elsősorban takarmányozás céljaira;
(5) mivel az 1992-ben bevezetett rendszer alapján történő támogatást folytatni kell, figyelembe véve ugyanakkor a piaci változásokat és a jelenlegi rendszer alkalmazása során szerzett tapasztalatokat;
(6) mivel a jelenlegi rendszerben a tagállamok bizonyos feltételek fennállása esetén a fűszilázs után területalapú támogatást kérhetnek;
(7) mivel a támogatási rendszer reformjának figyelembe kell vennie a Közösség nemzetközi kötelezettségeit;
(8) mivel a piaci egyensúly megteremtésének legjobb módja a Közösség gabonaárainak a világpiaci árakhoz való közelítése, illetve a nem terményspecifikus területalapú támogatási rendszer kialakítása;
(9) mivel a területalapú támogatást felül kell vizsgálni, amennyiben a piaci körülmények a jelenleg várttól eltérően alakulnak;
(10) mivel a szóba jöhető területeket korlátozni kell a múltban szántóföldi művelés alatt álló, illetve közpénzből területpihentetési támogatásban részesült területekre;
(11) mivel, amennyiben azoknak a területeknek az összessége, amelyekre a rendszer keretében pénztámogatást kérnek, a bázisterületnél nagyobb, a gazdaságonkénti területalapú támogatásra előterjeszthető terület nagyságát csökkenteni kell a piaci egyensúly biztosítása érdekében;
(12) mivel a tagállamok egy vagy több bázisterületet alkalmazhatnak; mivel helyénvaló, hogy az ezt a lehetőséget választó tagállamok minden nemzeti bázisterületet több kisebb alterületre oszthassanak fel; mivel, amennyiben a bázisterületet túllépik, az érintett tagállamnak lehetőséget kell biztosítani, hogy az intézkedéseket részben vagy teljesen azokra a területekre összpontosítsa, ahol a túllépést észlelte;
(13) mivel a területalapú támogatásnak tükröznie kell a hozamot befolyásoló szerkezeti sajátosságokat; mivel az objektív ismérvek alapján létrehozandó regionalizációs terv kialakítását a tagállamokra kell bízni; mivel a regionalizációs terveknek egységes átlaghozamokat kell megállapítaniuk; mivel ezeknek a terveknek összhangban kell lenniük minden egyes régió adott időszakban jellemző átlaghozamával, figyelembe véve a termelőterületek közötti bármely szerkezeti különbséget; mivel sajátos eljárást kell kialakítani abból a célból, hogy ezeket a terveket a Közösség szintjén lehessen megvizsgálni;
(14) mivel engedélyezhető különböző hozamok megállapítása az öntözött és a nem öntözött területekre, feltéve hogy az öntözött termények számára külön bázisterületet alakítanak ki az összes bázisterület növelése nélkül;
(15) mivel a kukorica hozama eltér a többi gabonaféléétől és így indokolt, hogy külön kezeljék;
(16) mivel a területalapú támogatás kiszámítása érdekében a tonnánkénti alapösszeget be kell szorozni az adott területre megállapított "átlagos gabonahozam" mennyiségével; mivel, ahol a kukoricánál és az egyéb gabonaféléknél eltérő hozamokat állapítanak meg, a kukoricánál külön bázisterületet kell kijelölni;
(17) mivel a szántóföldi növényeknél egységes alapösszeget kell megállapítani; mivel a tonnánkénti alapösszeget a gabonafélékre alkalmazott intervenciós ár több lépésben történő csökkentését figyelembe véve növelni kell; mivel a fehérjetartalmú termények számára specifikus támogatást kell kidolgozni, hogy azok versenyképesek maradjanak a gabonafélékkel szemben;
(18) mivel az intervenciós ár végleges lecsökkentésének esetén az alapösszeget a 2000/2001. és a 2001/2002. gazdasági években alkalmazott kompenzációs ráta szerint növelik;
(19) mivel a durumbúzára speciális rendszert kell kidolgozni, hogy biztosítsa a feldolgozóiparban szükséges mennyiségű durumbúza termelését, és ugyanakkor ellenőrzés alatt tartsa a költségvetési kiadásokat; mivel ebből a célból pótlékot kell megállapítani, amely minden érintett tagállamban a maximális durumbúza-termelő területre van korlátozva; mivel ezeknek a területeknek bármilyen túllépése esetén a benyújtott kérelmeket megfelelően ki kell igazítani;
(20) mivel továbbá egyes tagállamokban a durumbúza-termelés a hagyományos területeken kívüli régiókban is folyik; mivel kívánatos ezeken a területeken a termelés egy bizonyos szintjének biztosítása különleges támogatás nyújtása révén;
(21) mivel azért, hogy a területalapú támogatásban részesülhessenek, a termelőknek szántóterületük előre meghatározott százalékát pihentetés alá kell vonniuk; mivel a pihentetett területeket úgy kell gondozni, hogy az megfeleljen meghatározott minimális környezetvédelmi előírásoknak; mivel a pihentetett területeken lehetőséget kell biztosítani nem élelemtermelési tevékenységre is, amennyiben eredményes ellenőrző rendszereket lehet alkalmazni;
(22) mivel a jelenlegi piaci helyzetben a pihentetett terület mértékét 10 %-ra kell csökkenteni a 2000-2006-os időszakra; mivel ezt az arányt újra meg kell vizsgálni, a termelés és a piac alakulásának figyelembevételével;
(23) mivel a területpihentetési kötelezettségért megfelelően kompenzálni kell a termelőket; mivel a kompenzációnak azonosnak kell lennie a gabonafélékért járó területalapú támogatással;
(24) mivel nem kell területpihentetési kötelezettséget róni azokra a kistermelőkre, akiknek területalapú támogatásra való igényük egy bizonyos határ alatt van; mivel ezt a határt meg kell állapítani;
(25) mivel önkéntes területpihentetés esetén a termelőknek a kötelezőn felül pihentetett területek után is lehetőséget kell nyújtani támogatás szerzésére; mivel a tagállamoknak meg kell állapítaniuk a pihentetett terület maximális nagyságát;
(26) mivel a területalapú támogatást adott területre évente egyszer kell kifizetni; mivel a közvetlenül az 1765/92/EGK rendelet hatálybalépése előtt nem megművelt területek nem jogosultak a támogatásra; mivel lehetőséget kell nyújtani bizonyos - a tagállamok által szabályozandó - eltérésekre olyan különleges esetek figyelembevétele érdekében, amelyeknél ez a rendelkezés szükségtelenül korlátozó;
(27) mivel szükséges megállapítani a területalapú támogatásra vonatkozó kérelmek meghatározott feltételeit, és meghatározni a termelőknek történő folyósítás időpontját;
(28) mivel úgy kell meghatározni a fizetési időpontokat, hogy a szántóföldi növények forgalomba hozatala az egész gazdasági évben egyenletes legyen;
(29) mivel a vetési időpontoknak alkalmazkodniuk kell az egyes termőterületek különböző természeti adottságaihoz;
(30) mivel átmeneti szabályokra van szükség annak érdekében, hogy a 2002/2003-as gazdasági évtől kezdődően megszűnjék a terményspecifikus támogatás az olajnövényeknél; mivel ebben a szektorban a meglevő rendelkezések egy részét a Közösség nemzetközi kötelezettségeit figyelembe véve meg kell tartani;
(31) mivel a tagállamok e rendelet alkalmazásából származó kiadásait a Közösségnek meg kell térítenie a közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1999. május 17-i 1258/99/EK tanácsi rendeletének 1. és 2. cikke értelmében [7];
(32) mivel szükséges átmeneti intézkedésekről rendelkezni, illetve a Bizottságot felhatalmazni, hogy szükség esetén további átmeneti intézkedéseket fogadjon el;
(33) mivel a szántóföldi növények támogatási rendszerének kiigazításait a 2000/2001-es gazdasági évtől kell bevezetni;
(34) mivel az egyértelműség kedvéért a jelenlegi támogatási rendszer kiigazításait és korábbi módosításokat figyelembe véve szükséges az 1765/92/EGK rendeletet egy új rendelettel helyettesíteni,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
(1) Ez a rendelet létrehozza a szántóföldi növények termelői számára a területalapú támogatások rendszerét.
(2) E rendelet alkalmazásában:
- a gazdasági év július 1-jétől június 30-ig tart,
- az I. mellékletben felsorolt termények "szántóföldi növénynek" minősülnek.
(3) Azok a tagállamok, amelyekben a kukorica nem hagyományos termény, lehetővé tehetik, hogy a fűszilázs ugyanolyan feltételekkel teremtsen jogosultságot a szántóföldi növények területalapú támogatására, mint amelyek a szántóföldi növényekre vonatkoznak.
I. FEJEZET
2. cikk
(1) A Közösségben szántóföldi növényt termelők az e rendeletben leírt feltételek szerint kérhetnek területalapú támogatást.
(2) A területalapú támogatást hektár alapon állapítják meg, régiónként különbözően.
Területalapú támogatást kaphat az olyan terület, amelyen szántóföldi növényeket termesztenek vagy amelyet pihentetnek a 6. cikk értelmében, és amely nem haladja meg a régióra megállapított bázisterületet. Ez az adott régióban szántóföldi művelés alatt álló, illetve - ahol az alkalmazható - állami támogatási rendszer szerint ugaroltatott terület mérete az 1989., 1990. és 1991. évek átlagában. A régió ebben az esetben egy tagállamot vagy annak valamelyik régióját jelenti, a tagállam választása szerint.
(3) A területalapú támogatást kérelmező termelők kötelezően pihentetik gazdaságuk földjének egy részét, és ezért kompenzációt kapnak.
(4) Amennyiben a szántóföldi növényeket támogató rendszeren belül a területek összege, amelyre támogatást kérnek, beleértve a rendszer keretében pihentetett területeket is, meghaladja a bázisterületet, az adott gazdasági évben a szóban forgó régióban arányosan csökkentik az e rendeletben megállapított összes támogatásra termelőnként felterjeszthető területek méretét.
Azokat a területeket, amelyekre e rendeletnek az értelmében nem kérnek támogatást, viszont amelyeket támogatási kérelem indoklására használnak fel, a marha- és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló 1999. május 17-i 1254/1999/EK tanácsi rendelet [8] szerinti támogatáshoz, szintén figyelembe veszik annak a területnek a kiszámításakor, amelyre támogatást kérnek.
(5) Amennyiben egy tagállam bevonja a fűszilázst a szántóföldi növények területalapú támogatásába, erre a célra külön bázisterületet határoznak meg. Amennyiben egy adott gazdasági évben a szántóföldi növények termelésére vagy a fűszilázsra felhasznált terület nagysága nem éri el a bázisterületet, a különbséget ugyanazon gazdasági éven belül a megfelelő bázisterületre szétosztják.
(6) Amennyiben egy tagállam egy vagy több nemzeti bázisterületet állapított meg, ezen belül több alterületet különíthet el, az általa meghatározott objektív ismérvek alapján.
Ennek a bekezdésnek az alkalmazásában a "Secano" és "Regadío" bázisterületeket nemzeti bázisterületnek tekintik.
Amennyiben a nemzeti bázisterületet túllépik, az érintett tagállamnak lehetősége van, hogy a (4) bekezdés szerint alkalmazandó intézkedéseket objektív ismérvek alapján részben vagy teljesen azokra az alterületekre összpontosítsa, ahol a túllépést észlelte.
Azok a tagállamok, amelyek az e bekezdésben foglalt lehetőségek igénybevételét választják, szeptember 15-ig kötelesek tájékoztatni a termelőket és a Bizottságot a választásukról és az alkalmazásra vonatkozó részletes szabályokról.
3. cikk
(1) A területalapú támogatás kiszámításához használt átlaghozamok megállapítása céljából minden tagállamnak regionalizációs tervet kell készítenie, amely megállapítja a különböző termelési régiók kialakításának objektív ismérveit, hogy elhatárolható, homogén területek jöjjenek létre.
Ennek fényében a tagállamoknak regionalizációs terveik megállapításakor megfelelően figyelembe kell venniük a speciális körülményeket. Különösen ügyelhetnek arra, hogy az átlaghozamok alkalmazkodjanak a termesztési régiók közötti esetleges szerkezeti különbségekhez.
(2) A tagállamok regionalizációs tervükben eltérő hozamot állapíthatnak meg továbbá a kukoricánál a többi gabonaféléhez képest.
a) Amennyiben a kukorica hozama nagyobb a többi gabonaféléénél, a 2. cikk (2) bekezdése értelmében külön bázisterületet kell megállapítani a kukorica számára, egy vagy több kukoricatermesztési régióban, a tagállam választása szerint.
A szóban forgó régiókban a tagállamok a kukoricán kívül más szántóföldi növények számára is külön bázisterületet határozhatnak meg. Ilyen esetekben, amennyiben az adott gazdasági évben a kukorica termelésére szolgáló terület nagysága nem éri el a bázisterületet, a különbséget ugyanazon gazdasági éven belül a más szántóföldi növények számára megállapított bázisterületre kell szétosztani.
b) Amennyiben a kukorica hozama azonos vagy kisebb, mint a többi gabonaféléé, szintén meg lehet állapítani külön bázisterületet a kukorica számára az a) pontnak megfelelően. Ilyen esetekben, és amennyiben a tagállam úgy dönt, hogy külön bázisterületet határoz meg "a kukoricán kívüli más szántóföldi növények számára":
- amennyiben adott gazdasági évben a "kukorica" termelésére felhasznált terület nagysága nem éri el a bázisterületet, a különbséget ugyanazon gazdasági éven belül a más szántóföldi növények számára megállapított bázisterületre kell szétosztani,
- amennyiben adott gazdasági évben a "kukoricán kívüli más szántóföldi növények" termelésére felhasznált terület nagysága nem éri el a bázisterületet, a különbséget ugyanazon gazdasági éven belül a "kukorica" számára meghatározott bázisterületre kell szétosztani.
Ezeknek a bázisterületeknek a túllépése esetén a 2. cikk (4) bekezdését kell alkalmazni.
(3) A tagállamok regionalizációs terveikben különböző hozamot határozhatnak meg az öntözött és a nem öntözött területek számára. Ebben az esetben a tagállamok külön bázisterületet határoznak meg az öntözött növények termesztésére használt területekre.
Az öntözött bázisterületnek azonosnak kell lennie az 1989 és 1991 között öntözés alatt álló, szántóföldi növények termesztésére felhasznált átlagterülettel, beleértve az 1765/92/EGK rendelet 3. cikk (1) bekezdése negyedik albekezdésének utolsó mondata alapján történt növekedést. Portugáliában azonban az öntözött bázisterületet maximum 60000 hektárral fokozatosan növelni kell azokon a területeken, ahol az öntözésbe történő beruházás megállapíthatóan 1992. augusztus 1. után kezdődött. Ezt a növekedést részben vagy teljesen hozzá lehet adni a 3. cikk (2) bekezdésében említett öntözéses kukoricatermesztésre meghatározott bázisterülethez.
Az öntözött bázisterület meghatározása nem növelheti az adott tagállamban érvényes teljes bázisterületet. Az öntözött bázisterület túllépése esetén a 2. cikk (4) bekezdését kell alkalmazni.
Ha adott gazdasági éven belül az öntözött földek nagysága nem éri el az öntözött bázisterületet, a különbséget ugyanazon gazdasági éven belül a nem öntözött bázisterületre kell szétosztani.
(4) A regionalizációs tervnek minden esetben biztosítania kell az érintett tagállam adott időszakra - az 5. cikkben leírt ismérvek alapján - meghatározott átlagos hozamának betartását.
(5) A tagállamok az 1986/1987-től 1990/1991-ig tartó ötéves időszakban minden egyes termesztési régióval kapcsolatban részletesen közlik a szántóföldi növények termelésére felhasznált területeket és a termények hozamát. Minden régióra külön ki kell számolni az átlagos gabonahozamot, amelynek kiszámolásakor nem veszik figyelembe az időszakon belül a legmagasabb és a legalacsonyabb hozamú évet.
Ez a kötelezettség azonban teljesíthető a következő módokon is:
- a portugál gabonafélék esetében, a portugál gabona és rizs piacának közös szervezéséhez szükséges átmeneti intézkedésekről szóló 1990. december 11-i 3653/90/EGK tanácsi rendelet [9] értelmében benyújtott adatok alapján,
- az öt új német tartomány esetében a többi német tartományban számított átlagos hozamok benyújtásával,
- Olaszország és Spanyolország esetében a meghatározott 3,9 tonna/hektár, illetve 2,9 tonna/hektár referenciahozamokat számítva.
Amennyiben egy tagállam úgy dönt, hogy külön kezeli:
- a kukoricát és az egyéb gabonaféléket, akkor az átlagos gabonahozamot, amely változatlan marad, tovább kell bontani a kukoricára és az egyéb gabonafélékre vonatkozóan,
- az öntözött és a nem öntözött területeket, akkor az átlagos hozamot, amely változatlan marad, tovább kell bontani a két területfajta között.
(6) A tagállamok minden szükséges igazoló adatot mellékelve 1999. augusztus 1-ig benyújtják regionalizációs tervüket a Bizottsághoz. Ennek a kötelezettségüknek a teljesítéséhez hivatkozhatnak az 1765/92/EGK rendelet értelmében a Bizottsághoz benyújtott regionalizációs tervre.
A Bizottság megvizsgálja a tagállamok által benyújtott regionalizációs terveket, és megbizonyosodik arról, hogy minden terv megfelelő, objektív ismérveken alapszik és megfelel az elérhető történeti adatoknak. A Bizottság kifogást emelhet az olyan tervek ellen, amelyek nem felelnek meg a fent említett vonatkozó ismérveknek, különösen a tagállam átlagos hozamát illetően. Ebben az esetben a tagállam a Bizottsággal történő konzultációt követően kiigazítja a tervet.
A regionalizációs tervet az érintett tagállam a Bizottság felkérésére, illetve saját kezdeményezésére, az e cikkben leírt eljárás szerint módosíthatja.
(7) Amennyiben egy tagállam az (1) bekezdés értelmében úgy állapítja meg a termesztési régiókat, hogy azoknak a határai nem esnek egybe a nemzeti bázisterületekével, összegzést kell benyújtania a Bizottsághoz a támogatási igényekről és az ezekre vonatkozó hozamokról. Amennyiben ezen adatok alapján megállapítható, hogy egy tagállamban az 1993-as, vagy Ausztriában, Finnországban és Svédországban az 1995-ös régiók szerinti felosztás alapján, illetve Olaszország és Spanyolország esetén a 3. cikk (5) bekezdése alapján meghatározott átlaghozamot túllépték, az adott tagállamban a következő gazdasági évben kifizetendő összes támogatást a túllépés arányában csökkenteni kell. Ez a rendelkezés azonban nem alkalmazható, ha az a tonna gabonában kifejezett mennyiség, amely vonatkozásában támogatási kérelmet nyújtottak be, nem lépi túl azt a mennyiséget, amely a tagállam teljes alapterületének és a fent említett átlaghozamnak a szorzatából adódik.
A tagállamok dönthetnek úgy, hogy megvizsgálják, hogy az egyes bázisterületeken túllépték-e az átlaghozamot. Ilyen esetekben ennek a bekezdésnek a rendelkezéseit alkalmazzák az egyes érintett bázisterületekre fizetendő támogatásokra.
4. cikk
(1) A 10. cikk sérelme nélkül, a területalapú támogatás kiszámításához a tonnánkénti alapösszeget meg kell szorozni azzal az átlagos gabonahozammal, amelyet a regionalizációs tervben az adott régióra meghatároztak.
(2) Az (1) bekezdésben leírt számítást az átlagos gabonahozam felhasználásával kell elvégezni. Ahol azonban a kukoricát külön kezelik, ott a kukoricára a "kukorica"-hozamot, a gabonafélékre, az olajnövényekre és a lenmagra pedig a "kukoricán kívüli más szántóföldi növények" hozamát kell felhasználni.
(3) Az alapösszeget a következőképpen állapítják meg:
fehérjetartalmú terményekre:
- 72,50 euró/tonna a 2000/2001-es gazdasági évtől kezdve;
gabonafélékre, szilázsra és pihentetett területekre:
- 58,67 euró/tonna a 2000/2001-es gazdasági évre,
- 63,00 euró/tonna a 2001/2002-es gazdasági évtől kezdve;
lenmagra:
- 88,26 euró/tonna a 2000/2001-es gazdasági évre,
- 75,63 euró/tonna a 2001/2002-es gazdasági évre,
- 63,00 euró/tonna a 2002/2003-as gazdasági évtől kezdve;
olajnövényekre:
- 63,00 euró/tonna a 2002/2003-as gazdasági évtől kezdve.
A 2002/2003-as gazdasági évtől kezdve a 63 euró/tonnás összeg növekedhet a gabonafélék intervenciós ára végső csökkentésének figyelembevételével, amelyet az 1766/92/EGK rendelet 3. cikkének (4) bekezdése állapít meg.
A területalapú támogatásoknak ez a növekedése ugyanúgy aránylik az intervenciós ár csökkenéséhez, mint ahogyan a 2000/2001-es és a 2001/2002-es gazdasági évben.
(4) Finnországban és Svédországban a 62. szélességi körtől északra, valamint a mezőgazdasági tevékenységet különösen nehézzé tevő hasonló éghajlati feltételekkel rendelkező néhány azzal határos területen, a gabonafélék és az olajnövények esetében a területalapú támogatás összegét 19 euró/tonnával kell növelni, megszorozva a területalapú támogatás kiszámításához felhasznált hozammal.
5. cikk
A területalapú támogatáson felül a durumbúzával bevetett területért 344,50 euró/hektár kiegészítést kapnak a II. mellékletben felsorolt hagyományos durumbúza-termelő vidékek, a III. mellékletben meghatározott felső határok betartása esetén.
Amennyiben adott gazdasági éven belül azon területek nagysága, amelyek után területalapú támogatáskiegészítést kérnek, meghaladja a fent hivatkozott felső határt, a termelőnkénti támogatásra jogosult terület mérete arányosan csökken.
A tagállamok azonban a III. mellékletben megállapított tagállamonkénti felső határokat betartva és az 1993-1997 közötti időszak durumbúza-termelésének mértékét alapul véve, az e mellékletben felsorolt területeket feloszthatják a II. mellékletben felsorolt durumbúza-termelő vidékek között, vagy szükség esetén a 3. cikkben hivatkozott termelőrégiók között. Ebben az esetben, ha adott gazdasági éven belül azon területek nagysága, amelyek után területalapú támogatáskiegészítést kérnek, meghaladja az adott régióban érvényes felső határt, az adott régióban a termelőnkénti támogatásra jogosult terület mérete arányosan csökken. A csökkentés akkor történik, amikor a tagállamon belül a határt el nem ért régiókban elhelyezkedő durumbúza-termelő területeket olyan régiók között osztják szét, amelyekben a felső határt túllépték.
A II. mellékletben fel nem sorolt olyan régiók, ahol a durumbúza-termelésnek hagyományai vannak, a IV. mellékletben megállapított maximális területnagyságig 138,90 euró/hektár különleges támogatást kapnak.
6. cikk
(1) A területalapú támogatást kérelmező termelők területpihentetési kötelezettsége a szántóföldi növényekkel bevetett és támogatásra felterjesztett területük bizonyos százalékában kerül meghatározásra, és az így meghatározott területet e rendelet értelmében pihentetni kell.
A kötelezően pihentetett terület alaparánya a 2000/2001-es gazdasági évtől a 2006/2007-es gazdasági évig az összterület 10 %-a.
(2) A tagállamoknak megfelelő környezetvédelmi intézkedéseket kell hozniuk, a pihentetett területek sajátos helyzetének megfelelően.
(3) A pihentetett terület felhasználható elsődlegesen nem emberi vagy állati fogyasztásra szánt termékek Közösségen belüli előállítására szolgáló anyagok termelésére, feltéve hogy eredményes ellenőrzési rendszereket alkalmaznak.
A tagállamok jogosultak 50 %-ig terjedő állami támogatást nyújtani a termelők költségeihez, amennyiben a pihentetett területen biomassza-termelés céljából évelő növényeket telepítenek.
(4) Ahol az öntözött és nem öntözött területekre különböző hozamot állapítottak meg, a pihentetett területekre a nem öntözött területekre meghatározott pénztámogatás vonatkozik. Portugália esetében a pénztámogatásnál figyelembe kell venni a 3653/90/EGK rendelet értelmében nyújtott támogatásokat.
(5) A termelők a kötelezőn felül önként pihentetett területek után területpihentetési támogatást kaphatnak. A tagállamok engedélyezik, hogy termelőik a szántóföldi növényekkel bevetett területük legalább 10 %-áig terjedő méretű területet elkülönítsenek, arra támogatást kérjenek, és azt e rendelet értelmében pihentessék. Az egyes tagállamok, különleges helyzeteket figyelembe véve és a mezőgazdasági területek elégséges felhasználását biztosítva, ennél magasabb arányt is megállapíthatnak.
(6) A pihentetett területekért járó támogatás több évre, de legfeljebb öt évig terjedő időszakra jár.
(7) Azok a termelők, akik a régiójukban megállapított hozamok alapján legfeljebb 92 tonna gabona termeléséhez szükséges területnél nem nagyobb területre kérnek területalapú támogatást, nem kötelezettek területpihentetésre. Ezekre a termelőkre is vonatkozik az (5) és a (6) bekezdés.
(8) A 7. cikk sérelme nélkül, azok a területek, amelyeket:
- agrárkörnyezetvédelmi célokra különítettek el (a vidékfejlesztés Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap általi támogatásáról szóló és egyes rendeleteket módosító, illetve hatályon kívül helyező 1999. május 17-i 1257/1999/EK tanácsi rendelet [10] 22-24. cikke alapján), és nem használnak semmilyen mezőgazdasági tevékenységre vagy bármilyen jövedelemszerző célra azon kívül, amit ez a rendelet más pihentetett területekkel kapcsolatban engedélyez, vagy
- erdősítettek a 1257/1999/EK rendelet 31. cikke alapján,
és amelyekre 1995. június 28. után nyújtottak be kérelmet, a tagállam által meghatározott bármilyen gazdaságonkénti határig úgy lehet tekinteni, mint amelyek teljesítik az (1) bekezdésben leírt területpihentetési kötelezettséget. A fent említett határt úgy kell megállapítani, nehogy az adott támogatáshoz rendelkezésre álló költségvetési összeg aránytalanul nagy része kisszámú gazdaságra koncentrálódjék.
Ezek a területek azonban nem részesülhetnek a 4. cikkben leírt területalapú támogatásban, és a vidékfejlesztésről szóló 1257/1999/EK rendelet 24. cikk (1) bekezdésének, vagy a 31. cikk (1) bekezdésének második francia bekezdése értelmében folyósított támogatás nem lehet több, mint a 4. cikk (3) bekezdésében megállapított területpihentetési támogatás.
A tagállamok dönthetnek úgy, hogy az ebben a bekezdésben leírt támogatási rendszert nem alkalmazzák új kérelmezőkre olyan régiókban, ahol állandóan fennáll a régióra megállapított bázisterület jelentős túllépésének veszélye.
7. cikk
Nem kérelmezhető támogatás olyan földterület után, amely 1991. december 31-én állandó legelő, állandó kultúra volt, vagy erdők borították, vagy nem mezőgazdasági célokra használták.
A tagállamok, később meghatározandó feltételek mellett, bizonyos különleges körülmények között eltérhetnek ettől a rendelkezéstől, különösen olyan területek esetén, amelyek struktúra-átalakító programban vesznek részt, vagy amelyeken az I. mellékletben felsorolt terményekkel vetésforgóban termesztenek évelő növényeket. Ilyen esetben lépéseket kell tenniük, hogy a támogatásra jogosult összterület jelentősen ne növekedjen. Ez különösen magában foglalhatja azt, hogy ellensúlyozásként bizonyos, korábban támogatásra jogosult területeket támogatásra nem jogosultnak minősítenek.
A tagállamok eltérhetnek továbbá az első albekezdésben leírt rendelkezéstől bizonyos különleges kormányzati beavatkozások esetén, amikor az ilyen beavatkozás hatására egy termelő rendes mezőgazdasági tevékenységének folytatása érdekében korábban támogatásra nem jogosult földterületen gazdálkodik, míg egyidejűleg egy korábban támogatásra jogosult terület támogatásra nem jogosulttá válik, és így a támogatásra jogosult összterület mérete nem növekszik jelentősen.
A tagállamok eltérhetnek továbbá az első albekezdésben foglaltaktól bizonyos más, az előző két albekezdésben nem említett esetekben is, amennyiben a Bizottságnak benyújtott tervben bizonyítékot szolgáltatnak arra, hogy a támogatásra jogosult összterület mérete változatlan marad.
8. cikk
(1) A támogatást az aratást követő november 16. és január 31. között kell folyósítani. Ahol azonban a 6. cikk (3) bekezdését kell alkalmazni, a pihentetett terület utáni területalapú támogatást november 16. és március 31. között kell folyósítani.
(2) A termelő csak akkor jogosult a területalapú támogatásra, ha az érintett aratást megelőzően legkésőbb május 31-ig elvégezte a vetést és legkésőbb május 15-ig benyújtotta a kérelmét.
(3) A tagállamoknak meg kell hozniuk a szükséges intézkedéseket, hogy figyelmeztessék a kérelmezőket a környezetvédelmi jogszabályok betartására.
9. cikk
Ennek a fejezetnek az alkalmazásához a részletes szabályokat a gabonafélék piacának közös szervezéséről szóló 1992. június 30-i 1766/92/EGK tanácsi rendeletének [11] 23. cikkében leírt eljárás szerint kell meghatározni, különösen:
- a bázisterületek meghatározásáról és kezeléséről,
- a termelésregionalizálási tervek kidolgozásáról,
- a fűszilázsról,
- a területalapú támogatás nyújtásáról,
- a támogatásra jogosult legkisebb terület meghatározásáról; ezeknek a szabályoknak különösen figyelembe kell venniük az ellenőrzési elvárásokat és a szóban forgó támogatási rendszer kívánt eredményességét,
- durumbúzánál az 5. cikkben említett területalapú támogatás pótlékára való jogosultság és az ugyanezen cikkben említett különleges támogatásra való jogosultság eldöntéséről, különösen a figyelembe veendő régiók meghatározásáról,
- a pihentetett területekről, különösen a 6. cikk (3) bekezdésében említett feltételekről; ezek a feltételek magukban foglalhatják a kompenzáció nélküli növénytermesztést,
- a 7. cikk alkalmazásának feltételeiről; ezeknek a feltételeknek meg kell határozniuk, hogy milyen körülmények között lehet a 7. cikkben foglalt rendelkezésektől eltérni, valamint a tagállam kötelezettségét, hogy a tervezett intézkedéseket jóváhagyás céljából benyújtsa a Bizottságnak,
- egyes olajnövényeket illetően az egyetértési memorandum betartásáról, amely az Európai Gazdasági Közösség és az Egyesült Államok között született az Általános Vám- és Kereskedelmi Egyezmény keretében, amelyet a 93/355/EGK határozat [12] hagyott jóvá.
Ugyanezen eljárás szerint a Bizottságnak lehetősége van:
- a támogatás nyújtását bizonyos fajta vetőmagok alkalmazásához kötni, durumbúza esetén minősített vetőmagok, illetve olajnövények, durumbúza és lenmag esetén egyes fajták használatát írva elő, vagy megengedni a tagállamoknak, hogy a támogatás nyújtását ilyen feltételek betartásához kössék,
- megengedni a 8. cikk (2) bekezdésében említett dátumoktól való eltérést olyan vidékeken, ahol a rendkívüli éghajlati körülmények miatt ezek a dátumok nem alkalmazhatók,
- megengedni a tagállamoknak, hogy a költségvetés helyzetétől függően a 8. cikk (1) bekezdésétől eltérve bizonyos régiókban a területalapú támogatás és a területpihentetetési támogatás legfeljebb 50 %-át már november 16. előtt kifizessék olyan években, amikor a rendkívüli éghajlati körülmények hatására a hozam annyira lecsökken, hogy a termelők komoly pénzügyi nehézségekkel küzdenek.
II. FEJEZET
10. cikk
(1) A 2000/2001-es és a 2001/2002-es gazdasági évre az olajnövények utáni területalapú támogatás kiszámításához a következő összegeket kell megszorozni a regionalizációs tervben az adott régióra megállapított átlagos gabonahozammal:
- 81,74 euró/tonna a 2000/2001-es gazdasági évre,
- 72,37 euró/tonna a 2001/2002-es gazdasági évre.
A tagállamoknak azonban lehetőségük van arra, hogy az olajnövények utáni támogatást a régiók történeti olajosmag-hozama alapján számítsák ki. Ez esetben a hozamot 1,95-tel kell megszorozni.
(2) A 2000/2001-es és 2001/2002-es gazdasági évre az olajnövények után járó terményspecifikus területalapú támogatásra a garantált legnagyobb területet (GLT) 5482000 hektárban kell meghatározni, amelyből le kell vonni az adott gazdasági évben érvényes kötelezően pihentetett területet, vagy 10 %-ot, amennyiben a kötelezően pihentetett terület aránya ennél kisebb. Amennyiben a 2. cikk alkalmazását követően a garantált legnagyobb területet túllépik, a Bizottság az (1) bekezdésben említett összegeket a (3) és (4) bekezdésben leírt rendelkezéseknek megfelelően csökkenti.
(3) Amennyiben az olajnövényekkel bevetett terület, amelyet már olajnövények után járó terményspecifikus területalapú támogatásra jogosultnak nyilvánítottak, meghaladja a garantált legnagyobb terület nagyságát, a Bizottság az adott évre szóló alapösszeget 1 %-kal csökkenti minden százalékpont után, amellyel a garantált legnagyobb területet túllépték. Ha ez a túllépés egy bizonyos százalékban meghatározott küszöbértéket meghalad, speciális szabályokat kell alkalmazni. A százalékos küszöbértékig a csökkentés minden tagállamban azonos módon történik. A küszöbértéken túl további csökkentések történnek azokban a tagállamokban, amelyek túllépték az V. mellékletben megállapított nemzeti referenciaterületet, csökkentve a (4) bekezdésben említett aránnyal. Németország esetében azonban a további csökkentés külön kérésre részben vagy egészen a regionális bázisterülethez igazítható; amennyiben Németország él ezzel a lehetőséggel, haladéktalanul meg kell küldenie a Bizottság részére az alkalmazandó csökkentések kiszámításának kritériumait.
A Bizottság az 1766/92/EGK rendelet 23. cikkében meghatározott eljárásnak megfelelően állapítja meg a szükséges további csökkentések mértékét és elosztását, és különösen biztosítja, hogy a csökkentésnek a Közösség egészére vonatkozó súlyozott átlaga azonos legyen azzal a százalékkal, amennyivel a garantált legnagyobb területet túllépték.
(4) A (3) bekezdésben említett százalékos küszöbértéknek 0 %-nak kell lennie.
(5) Amennyiben az olajnövények után járó területalapú támogatást a (3) és (4) bekezdésben leírt feltételeknek megfelelően lecsökkentik, a Bizottság a következő gazdasági évre alkalmazott alapösszeget ugyanannyi százalékkal csökkenti, kivéve ha abban az évben nem lépik túl a garantált legnagyobb területet, amely esetben a Bizottság eltekinthet ettől a csökkentéstől.
(6) Amennyiben a 2000/2001-es gazdasági évben a Közösség számára meghatározott garantált legnagyobb területet túllépik, akkor a Bizottság a regionális referenciaösszegek csökkentésére az 1999/2000-es gazdasági évre alkalmazott százalékot alkalmazza a 2000/2001-es gazdasági évben is az ennek megfelelő alapösszeg csökkentésére.
(7) Az e cikkben foglalt rendelkezések ellenére, amennyiben egy tagállamban jelentősen fennáll a veszélye, hogy a következő gazdasági évben az V. mellékletben megállapított Nemzeti Referenciaterületet jelentős mértékben túllépik, a tagállam korlátozhatja azt a területet, amely után az egyes termelők megkaphatják az e cikkben említett olajnövények után járó területalapú támogatást. Ezt a felső határértéket annak a szántóföldnek a százalékában kell kiszámítani, amelyre e rendelet szerint területalapú támogatás nyújtható, éspedig vagy a tagállam alapterülete, vagy egy regionális alapterület alapján, és a felső határértéket a termelő támogatásra jogosult szántóföldjére kell alkalmazni. Ez a felső határérték az egyes régiókban érvényes bázisterületek vagy alterületek szerint objektív ismérvek alapján változhat. A tagállamoknak ezt a felső határértéket legkésőbb annak a gazdasági évnek az augusztus 1-jéig kell bejelenteniük, amely azt a piaci évet megelőzi, amelyre a területalapú támogatást igénylik, illetve egy korábbi időpontig azokban a tagállamokban vagy tagállamon belüli régiókban, ahol az érintett gazdasági évben esedékes terméshez a vetést augusztus 1. előtt elvégzik.
(8) A garantált legnagyobb terület túllépéséből következő csökkentés, az e cikkben foglalt feltételek alapján, nem lehet kevesebb, mint:
- 58,67 euró/tonna a 2000/2001-es gazdasági évre,
- 63,00 euró/tonna a 2001/2002-es gazdasági évre.
(9) A betakarítási céllal elvetett étkezési napraforgómag termelői nem részesülhetnek az e cikk értelmében megállapított támogatásban.
(10) Ennek a cikknek az alkalmazásától számított két éven belül a Bizottság jelentést nyújt be a Tanácsnak az olajnövények piacának alakulásáról. Szükség esetén ezt a jelentést megfelelő javaslatokkal is kiegészíti, amennyiben a termelési potenciál súlyosan lecsökken.
11. cikk
Az e rendeletben megállapított területalapú támogatás és a pihentetett területért járó támogatás összege, valamint a pihentetésre kijelölt terület aránya megváltoztatható a termelés, a termelékenység és a piac alakulásának figyelembevételével, a Szerződés 37. cikkének (2) bekezdésében megállapított eljárásnak megfelelően.
12. cikk
Amennyiben a hatályban levő rendszerről az e rendeletben megállapított rendszerre való áttérés megkönnyítésére sajátos intézkedésekre van szükség, azokat az 1766/92/EGK rendelet 23. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
13. cikk
Az e rendeletben meghatározott intézkedések a mezőgazdasági piacok stabilizálását célzó beavatkozásnak minősülnek az 1258/1999/EK tanácsi rendelet 1. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében.
14. cikk
Az 1765/92/EGK és az 1872/94/EGK rendelet hatályát veszti.
15. cikk
(1) Ez a rendelet az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő hetedik napon lép hatályba.
(2) Ez a rendelet a 2000/2001-es gazdasági évtől kezdődően alkalmazandó.
(3) Az 1998/1999-es és 1999/2000-es gazdasági évre továbbra is az 1765/92/EGK és az 1872/94/EGK rendeletet kell alkalmazni.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 1999. május 17-én.