KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 2647/98 af 9. december 1998 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 2330/98 om tilbud om erstatning til visse producenter af mælk og mejeriprodukter, som midlertidigt har været underlagt begrænsninger i udøvelsen af deres virksomhed, og om udfærdigelse af erstatningskrav
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2330/98 af 22. oktober 1998 om tilbud om erstatning til visse producenter af mælk og mejeriprodukter, som midlertidigt har været underlagt begrænsninger i udøvelsen af deres virksomhed (1), særlig artikel 9 og 16, og
ud fra følgende betragtninger:
I henhold til artikel 9 i forordning (EF) nr. 2330/98 skal erstatningskrav i hver medlemsstat rettes til den myndighed, som medlemsstaten har udpeget med henblik herpå, ved hjælp af en standardformular; formularerne udfærdiges og tjener som arbejdsdokumenter for myndighederne, som hver har ret til at ændre indholdet under hensyn til de forskellige administrative krav;
i henhold til forordningens artikel 16 skal Kommissionen vedtage gennemførelsesbestemmelser, herunder bestemmelser om betaling af omkostninger til producenternes befuldmægtigede;
der bør i erstatningstilbuddet tages hensyn til de honorarer for befuldmægtigede, som producenterne har afholdt i forbindelse med deres krav over for EF-institutionerne før ikrafttrædelsen af forordning (EF) nr. 2330/98; de grunde, der foranledigede Rådet til at vedtage, at erstatningen skal beregnes som et fast beløb, bør også gælde for omkostninger til befuldmægtigede; én og samme befuldmægtiget har desuden ofte repræsenteret et stort antal producenter; en standardisering af honorarerne vil derfor være rimelig;
de producenter, der har lagt sag an ved Retten i Første Instans, har haft større omkostninger til befuldmægtigede og bør derfor modtage et større fast beløb; i bestemte tilfælde bør det også være muligt at refundere omkostninger ud over det faste beløb;
det er hensigtsmæssigt som kvittering for fuld og endelig afgørelse at fastsætte en ensartet tekst for hele EF, uden at Kommissionen dog fratages retten til om nødvendigt at tilpasse formuleringerne for en medlemsstat;
de i denne forordning fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelse fra Forvaltningskomitéen for Mælk og Mejeriprodukter -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Den formular, der er nævnt i artikel 9 i forordning (EF) nr. 2330/98, udfærdiges som anført i bilag I.
Myndigheden kan tilpasse formularen for at tage hensyn til oplysninger, den allerede råder over, eller for at tilvejebringe yderligere oplysninger eller beviser, der er nødvendige for at gennemføre bestemmelserne i forordning (EF) nr. 2330/98, særlig artikel 5, stk. 3 og 4.
Artikel 2
Producentens udgifter til betaling af en befuldmægtiget, der på hans vegne og for hans regning har handlet over for EF-institutionerne, refunderes med et fast beløb på 0,5 % af det i artikel 10 i forordning (EF) nr. 2330/98 omhandlede erstatningsbeløb, dog mindst 500 ECU for producenter, der har lagt sag an mod EF ved Retten i Første Instans, og mindst 250 ECU for andre producenter.
Myndigheden foretager kun refusion efter anmodning fra producenten i den i artikel 1 omhandlede form og efter forelæggelse af den befuldmægtigedes honorarregning.
Det beløb, der udbetales producenten, kan dog ikke overstige det beløb, der er anført i den befuldmægtigedes honorarregning, og hver producent kan kun gøre krav på honoraret for en enkelt befuldmægtiget.
Artikel 3
Uanset artikel 2 kan omkostningsbeløbet i de tilfælde, hvor Retten i Første Instans har truffet afgørelse om EF-institutionernes erstatningsansvar, aftales direkte mellem EF-institutionerne og producenternes befuldmægtigede.
Artikel 4
Ved anvendelsen af denne forordning anses et organ, hvis tjenesteydelser udelukkende betales ved medlemsbidrag, ikke for en befuldmægtiget.
Artikel 5
Når det er fastslået, at den befuldmægtigedes honorarregning vedrører udgifter til ydelser, der er præsteret inden ikrafttrædelsen af forordning (EF) nr. 2330/98, angiver og medregner myndigheden det i henhold til artikel 2 fastlagte beløb, eller i givet fald det beløb, der er aftalt i henhold til artikel 3 og meddelt myndigheden, i tilbuddet om erstatning til producenten.
Artikel 11 og 12 i forordning (EF) nr. 2330/98 anvendes også på ovennævnte beløb.
Artikel 6
Den i artikel 13, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2330/98 omhandlede kvittering for fuld og endelig afgørelse gives på den standardmodel, der er anført i bilag II.
Efter anmodning fra en medlemsstat kan Kommissionen beslutte at tilpasse standardmodellen for denne medlemsstat for at tage hensyn til særlige forhold i medlemsstatens nationale bestemmelser.
Artikel 7
Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 9. december 1998.
A Bizottság 2647/98/EK rendelete
(1998. december 9.)
az egyes, kereskedelmi tevékenységükben időszakosan korlátozott tejtermelőknek és tejtermékgyártóknak nyújtott kártalanítás felajánlásáról szóló 2330/98/EK tanácsi rendelet alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról, valamint a kártalanítás iránti kérelemhez használt nyomtatvány kidolgozásáról
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,
tekintettel az egyes, kereskedelmi tevékenységükben időszakosan korlátozott tejtermelőknek és tejtermékgyártóknak nyújtott kártalanítás felajánlásáról szóló, 1998. október 22-i 2330/98/EK tanácsi rendeletre [1] és különösen annak 9. és 16. cikkére,
mivel a 2330/98/EK rendelet 9. cikkének értelmében a kártalanítás iránti kérelmet az érintett termelőknek az adott tagállam arra kinevezett illetékes hatóságához kell címezniük, formanyomtatvány használatával; mivel ki kell dolgozni egy ilyen nyomtatványt, hogy az illetékes hatóságok munkadoku- mentumaként szolgáljon, e hatóságok jogát fenntartva arra, hogy - tekintettel a különböző adminisztrációs követelményekre - módosítani tudják a nyomtatvány tartalmát;
mivel az említett rendelet 16. cikke értelmében, a Bizottságot utasították, hogy hozzon részletes szabályokat a rendelet alkalmazására, különös tekintettel az érintett termelők képviselői költségeinek megtérítésére vonatkozó rendelkezésekről;
mivel a kártalanítási ajánlatnak tekintetbe kell vennie a termelők által a közösségi intézményekkel szemben fennálló követeléseik érvényre juttatása során - még a 2330/98/EK rendelet hatálybalépését megelőzően - igénybe vett képviselők díját; mivel azok az indokok, amelyek alapján a Tanács úgy határozott, hogy a kártalanítást átalány alapján számítják ki, a képviselők díjára is vonatkoznak; mivel, továbbá, egy képviselő gyakran sok termelőt képviselt; mivel ezért indokolt a díjak átalány alapján történő megtérítése;
mivel azoknál a termelőknél, akik az Elsőfokú Bírósághoz keresetet nyújtottak be, magasabb ügynöki díjak merültek fel, és mivel ezért magasabb átalánydíjat kell kapniuk; mivel némely egyedi esetben azzal a lehetőséggel is számolni kell, hogy az átalány összegét meghaladó költségeket is meg kell téríteni;
mivel indokolt az egész Közösség számára a teljes és végleges kárrendezés elismervényeként egy egységes szövegű nyomtatvány bevezetése, a Bizottság azon jogának sérelme nélkül, hogy valamely tagállam tekintetében - szükség szerint - megváltoztathassa a szövegezést;
mivel az e rendeletben előírt intézkedések összhangban vannak a Tej- és Tejtermékpiaci Irányítóbizottság véleményével,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
A 2330/98/EK rendelet 9. cikkében említett formanyomtatvány az I. mellékletben feltüntetett.
Az illetékes hatóság módosíthatja a nyomtatványt figyelembe véve a már rendelkezésére álló információkat, vagy abból a célból, hogy beszerezzen további, a 2330/98/EK rendelet és különösen annak 5. cikke (3) és (4) bekezdésében szereplő rendelkezések alkalmazásához szükséges információt, vagy bizonyítékot.
2. cikk
A termelőnek a közösségi intézményeknél az ő nevében eljáró képviselő díjából felmerülő költségeit átalányra számítva - a 2330/98/EK rendelet 10. cikkében említett kártalanítás összegének 0,5 %-ával számolva - kell visszatéríteni, amely azoknak a termelőknek az esetében, akik a Közösség ellen az Elsőfokú Bíróságon indítottak keresetet legalább 500 ECU, egyéb esetekben legalább 250 ECU.
Az illetékes hatóság csak a termelő által az 1. cikkben említett nyomtatványon benyújtott kérelemre, és a képviselő díjáról szóló számla bemutatása ellenében téríti vissza az összeget.
Mindazonáltal, a termelőnek kifizetendő összeg nem haladhatja meg a számlán szereplő összeget, és minden termelő csak egy képviselő díját követelheti.
3. cikk
A 2. cikk rendelkezései ellenére, azokban az esetekben, amelyekben az Elsőfokú Bíróság a közösségi intézmények felelőssége tekintetében hozott döntést, a költségek összegéről a közösségi intézmények és az érintett termelők képviselői egymás között közvetlen megegyezés útján döntenek.
4. cikk
E rendelet alkalmazásában az olyan testület, amely kizárólag jutalékfizetés ellenében nyújt szolgáltatást, nem tekintendő képviselőnek.
5. cikk
Miután igazolták, hogy a képviselő által kiállított számla olyan szolgáltatásokhoz kapcsolódó díjat tartalmaz, amelyeket a 2330/98/EK rendelet hatálybalépése előtt végeztek el, az illetékes hatóság a termelőnek tett kártalanítási ajánlatban feltünteti és belefoglalja a 2. cikknek megfelelően meghatározott összeget, vagy - adott esetben - a 3. cikknek megfelelő megegyezés alapján meghatározott és az illetékes hatóságnak bejelentett összeget.
A 2330/98/EK rendelet 11. és 12. cikkét kell alkalmazni a fent említett összegre is.
6. cikk
A 2330/98/EK rendelet 13. cikkének (3) bekezdésében említett teljes és végleges kárrendezés elismeréséről szóló nyilatkozatot a II. mellékletben szereplő formanyomtatványon kell megtenni.
Valamely tagállam kérésére a Bizottság dönthet úgy, hogy megváltoztatja a formanyomtatványt az adott tagállam tekintetében egyedi, vonatkozó nemzeti rendelkezések figyelembevételének céljából.
7. cikk
Ez a rendelet az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő harmadik napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 1998. december 9-én.