RAADETS DIREKTIV 93/22/EOEF af 10. maj 1993 om investeringsservice i forbindelse med vaerdipapirer
RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 57, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
i samarbejde med Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra foelgende betragtninger:
Dette direktiv er et vigtigt instrument i gennemfoerelsen af det indre marked, som fastsat i Den Europaeiske Faelles Akt og i henhold til tidsplanen i Kommissionens Hvidbog, baade med hensyn til fri etableringsret og fri udveksling af tjenesteydelser for investeringsselskaber;
med henblik paa at beskytte investorerne og sikre det finansielle systems stabilitet er udoevelsen af den form for investeringsservice, som er omfattet af dette direktiv, betinget af, at investeringsselskabets hjemland har meddelt tilladelse hertil;
formaalet er at opnaa det mindstemaal af harmonisering, som er noedvendigt og tilstraekkeligt for at sikre en gensidig anerkendelse af tilladelser og tilsynsordninger, der aabner mulighed for meddelelse af en enkelt tilladelse gaeldende i hele Faellesskabet og for anvendelse af princippet om hjemlandstilsyn; i medfoer af den gensidige anerkendelse kan investeringsselskaber, der har faaet tilladelse i deres hjemland, praestere en eller flere af de tjenesteydelser, som de har tilladelse til, og som er omfattet af dette direktiv, i hele Faellesskabet ved at oprette en filial eller ved at praestere tjenesteydelser;
principperne om gensidig anerkendelse og hjemlandstilsyn forudsaetter, at de kompetente myndigheder i hver medlemsstat undlader at meddele tilladelse eller inddrager denne i de tilfaelde, hvor det af saadanne forhold som driftsplanen, den geografiske placering eller de faktiske transaktioner klart fremgaar, at det paagaeldende investeringsselskab udelukkende har valgt denne medlemsstats retssystem for at unddrage sig de strengere bestemmelser, der gaelder i den medlemsstat, hvor det agter at drive eller allerede driver stoerstedelen af sin virksomhed; med henblik paa anvendelsen af dette direktiv boer et investeringsselskab, som er en juridisk person, anses for at have tilladelse i den medlemsstat, hvor det har sit vedtaegtsmaessige hjemsted; et investeringsselskab, der ikke er en juridisk person, skal have tilladelse i den medlemsstat, hvor dets hovedkontor ligger; medlemsstaterne skal i oevrigt kraeve, at et investeringsselskabs hovedkontor altid skal ligge i den medlemsstat, som er investeringsselskabets hjemland, og hvor investeringsselskabet faktisk udoever sin virksomhed;
for at beskytte investorernes interesser skal navnlig den interne kontrol i investeringsselskabet sikres ved, at ledelsen varetages af to personer i faellesskab, eller, hvis dette ikke kraeves ifoelge direktivet, ved andre ordninger, der sikrer et tilsvarende resultat;
for at sikre lige konkurrencevilkaar er det noedvendigt, at investeringsselskaber, der ikke er kreditinstitutter, faar samme mulighed for at oprette filialer og praestere tjenesteydelser paa tvaers af landegraenserne som de institutter, der er omfattet af Raadets andet direktiv 89/646/EOEF af 15. december 1989 om samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udoeve virksomhed som kreditinstitut (4);
ved udfoerelsen af valutatransaktioner paa kontant basis eller paa termin kan et investeringsselskab kun paaberaabe sig dette direktiv, hvis de paagaeldende transaktioner ydes som led i investeringsservice; foelgelig vil anvendelsen af en filial udelukkende med henblik paa at foretage valutatransaktioner vaere en omgaaelse af dette direktiv;
et investeringsselskab, der har faaet tilladelse i sit hjemland, kan udoeve virksomhed i hele Faellesskabet paa den maade, det finder passende; det kan med henblik herpaa, hvis det finder det noedvendigt, bruge fuldmaegtige, der modtager og videregiver ordrer for selskabets regning og under dettes hele og fulde ansvar; under disse omstaendigheder skal fuldmaegtigenes virksomhed betragtes som selskabets virksomhed; dette direktiv er i oevrigt ikke til hinder for, at hjemlandet kan stille saerlige krav til fuldmaegtiges status; hvis investeringsselskabet udoever virksomhed paa tvaers af landegraenserne, behandler vaertslandet dem, som om de var selskabet selv; i oevrigt skal doersalg af vaerdipapirer ikke vaere omfattet af dette direktiv, og de naermere bestemmelser herfor skal henhoere under national lovgivning;
ved vaerdipapirer forstaas de kategorier af vaerdipapirer, der normalt omsaettes paa kapitalmarkedet, f.eks. statsobligationer, aktier, omsaettelige vaerdipapirer, hvormed aktier kan erhverves ved tegning eller ombytning, aktiebeviser (depositary receipts), obligationer, der udstedes som led i en serie, indekswarrants, og vaerdipapirer, hvormed saadanne obligationer kan erhverves ved tegning;
ved pengemarkedsinstrumenter forstaas de kategorier af instrumenter, der normalt omsaettes paa pengemarkedet, f.eks. skatkammerbeviser, indlaansbeviser og commercial papers;
den meget brede definition af vaerdipapirer og pengemarkedsinstrumenter, der er lagt til grund i dette direktiv, har kun virkning for dette direktiv, og den beroerer saaledes paa ingen maade de forskellige definitioner af finansielle instrumenter, der er fastsat i national lovgivning i anden forbindelse, herunder isaer paa skatte- og afgiftsomraadet; i oevrigt omfatter defintionen af vaerdipapirer kun omsaettelige instrumenter, og aktier eller vaerdipapirer, der kan sidestilles med aktier, udstedt af virksomheder saa som »building societies« og »industrial and provident societies«, hvortil ejendomsretten i praksis kun kan overdrages, ved at de tilbagekoebes af den virksomhed, der har udstedt dem, er foelgelig ikke omfattet af denne definition;
ved instrumenter, der svarer til futures, skal der forstaas kontrakter, som afregnes kontant paa grundlag af udsving i ét af foelgende elementer: rentesatsen eller valutakursen, kursen paa et af de i bilagets afsnit B naevnte instrumenter eller et indeks, der gaelder for ét af de paagaeldende instrumenter;
modtagelse og formidling af ordrer omfatter i henhold til dette direktiv det forhold, at to eller flere investorer bringes i forbindelse med hinanden, saaledes at de faar mulighed for at foretage en transaktion;
ingen af dette direktivs bestemmelser beroerer de faellesskabsbestemmelser, eller hvis saadanne ikke findes, de nationale bestemmelser, der gaelder, naar de i dette direktiv omhandlede instrumenter udbydes til offentligheden; det samme gaelder markedsfoering og omsaetning af saadanne instrumenter;
medlemsstaterne har fortsat det fulde ansvar for ivaerksaettelsen af foranstaltninger paa det pengepolitiske omraade med forbehold af de foranstaltninger, der er noedvendige for at styrke Det Europaeiske Monetaere System;
forsikringsselskaber, hvis virksomhed er underlagt et passende tilsyn fra de kompetente tilsynsfoerende myndigheder, og som er samordnet paa faellesskabsplan, samt selskaber, der foretager genforsikring og retrocession, boer vaere undtaget fra direktivet;
selskaber, der ikke praesterer tjenesteydelser over for tredjemand, men hvis virksomhed udelukkende bestaar i at yde investeringsservice til deres moderselskab, deres datterselskaber eller et af deres moderselskabs andre datterselskaber, skal ikke vaere omfattet af direktivet;
dette direktiv skal omfatte de selskaber, hvis normale virksomhed bestaar i at yde tredjemand investeringsservice i erhvervsoejemed, og det er derfor hensigtsmaessigt at udelukke enhver person fra anvendelsesomraadet, hvis erhvervsmaessige virksomhed er af anden art (f.eks. advokater, notarer), og som kun lejlighedsvis yder investeringsservice som led i deres normale erhvervsmaessige virksomhed, saafremt denne virksomhed er omfattet af lovbestemmelser, der ikke udelukker, at der ydes lejlighedsvis investeringsservice; af samme grund boer ligeledes de personer udelukkes fra anvendelsesomraadet, som kun yder investeringsservice til producenter eller brugere af raavarer og kun i det omfang, det er noedvendigt for at gennemfoere transaktioner med de paagaeldende varer, naar saadanne transaktioner udgoer deres hovederhverv;
virksomheder, hvis investeringsservice udelukkende bestaar i at forvalte en ordning for medarbejderdeltagelse, og som i denne forbindelse ikke yder investeringsservice til tredjemand, boer ikke vaere omfattet af dette direktivs bestemmelser;
centralbanker og andre lignende institutioner samt offentlige institutioner, der har ansvaret for forvaltningen af den offentlige gaeld, eller som deltager heri - dette begreb omfatter gaeldens placering - boer udelukkes fra direktivets anvendelsesomraade; denne udelukkelse gaelder dog ikke for navnlig virksomheder med offentlig kapital, hvis formaal er kommercielt eller forbundet med erhvervelse af kapitalinteresser;
virksomheder eller personer, hvis aktivitet udelukkende bestaar i at modtage og videregive ordrer til visse medkontrahenter uden at ligge inde med penge eller vaerdipapirer, der tilhoerer deres kunder, boer vaere udelukket fra direktivets anvendelsesomraade; saadanne virksomheder eller personer er derfor ikke omfattet af retten til fri etablering og til fri udveksling af tjenesteydelser paa de betingelser, der er fastsat i dette direktiv, idet de saaledes, saafremt de oensker at udoeve virksomhed i en anden medlemsstat, er underlagt de relevante bestemmelser, som er gaeldende i denne stat;
institutter for kollektiv investering, uanset om de er samordnet paa faellesskabsplan eller ej, samt depositarer og direktoerer for saadanne institutter boer vaere udelukket fra direktivets anvendelsesomraade, i det omfang de er underlagt saerlige bestemmelser, som er direkte tilpasset deres virksomhed;
hvis de sammenslutninger, der er oprettet af en medlemsstats pensionskasser med henblik paa forvaltning af deres midler, kun tager sig af denne forvaltning og ikke yder investeringsservice til tredjemand, og hvis pensionskasserne selv er under tilsyn af de myndigheder, der ogsaa foerer tilsyn med forsikringsselskaber, forekommer det ikke noedvendigt at underkaste saadanne sammenslutninger dette direktivs betingelser for adgang til og udoevelse af investeringsservice;
dette direktiv boer ikke gaelde for de i den italienske lovgivning omhandlede »agenti di cambio«, eftersom de tilhoerer en kategori, for hvilken der ikke vil blive meddelt nye tilladelser, og deres virksomhed er begraenset til det nationale omraade og ikke indebaerer nogen risiko for konkurrenceforvridning;
de rettigheder, som investeringsselskaberne opnaar ved dette direktiv, har ingen indflydelse paa den ret, som medlemsstaterne, medlemsstaternes centralbanker og andre lignende nationale institutioner har til at vaelge deres medkontrahenter paa grundlag af objektive og ikke-diskriminerende kriterier;
ansvaret for tilsyn med et investeringsselskabs finansielle soliditet paahviler herefter de kompetente myndigheder i selskabets hjemland i medfoer af Raadets direktiv 93/6/EOEF af 15. marts 1993 om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag (5), hvori reglerne om markedsrisici samordnes;
hjemlandet kan generelt indfoere strengere krav end dem, der er fastsat i dette direktiv, navnlig med hensyn til betingelserne for meddelelse af tilladelse, tilsyn og reglerne om indberetning og gennemsigtighed;
udoevelsen af aktiviteter, som ikke er daekket af dette direktiv, er omfattet af Traktatens generelle bestemmelser om fri etablering og fri udveksling af tjenesteydelser;
for at beskytte investorerne skal der drages omsorg for, at investors ejendomsret og andre tilsvarende rettigheder til vaerdipapirer samt hans rettigheder til de midler, som selskabet faar betroet, beskyttes ved, at de holdes ude fra selskabets egne; dette princip forhindrer dog ikke selskabet i at investere i eget navn til fordel for investor, naar transaktionens form goer dette noedvendigt og investor er indforstaaet hermed, f.eks. laan af vaerdipapirer;
reglerne for meddelelse af tilladelse til filialer af investeringsselskaber, der har faaet tilladelse i tredjelande, finder fortsat anvendelse paa saadanne selskaber; disse filialer er ikke omfattet af den fri udveksling af tjenesteydelser efter Traktatens artikel 59, stk. 2, og heller ikke af etableringsfriheden i andre medlemsstater end den, hvori de er etablerede; ansoegninger fra selskaber, der er underlagt lovgivningen i et tredjeland, om tilladelse til et datterselskab eller til erhvervelse af kapitalandele boer behandles efter en procedure, der tager sigte paa at sikre, at EF-investeringsselskaber paa basis af gensidighed nyder tilsvarende behandling i de paagaeldende tredjelande;
de kompetente nationale myndigheders meddelelse af tilladelse til investeringsselskaber i overensstemmelse med dette direktivs bestemmelser vil faa virkning i hele Faellesskabet og ikke blot i den enkelte medlemsstat, og de eksisterende klausuler om gensidighed vil vaere uden virkning fremover; der er derfor behov for en smidig procedure, der goer det muligt at vurdere gensidigheden paa et faellesskabsgrundlag; formaalet med en saadan procedure er ikke at lukke Faellesskabets finansielle markeder, men, eftersom Faellesskabet oensker at holde sine finansielle markeder aabne for resten af verden, at fremme liberaliseringen af alle finansielle markeder i tredjelande; med henblik herpaa fastlaegger dette direktiv procedurer for forhandling med tredjelande eller, som en sidste udvej, mulighed for at traeffe foranstaltninger, der bestaar i at suspendere nye ansoegninger om tilladelse eller begraense antallet af nye tilladelser;
et af formaalene med dette direktiv er at sikre en tilstraekkelig beskyttelse af investorerne; med henblik herpaa har det vist sig hensigtsmaessigt at tage hensyn til de forskellige behov for beskyttelse, som de forskellige kategorier af investorer har, samt til deres faglige ekspertise;
medlemsstaterne skal paase, at der ikke stilles hindringer i vejen for, at de aktiviteter, der er omfattet af den gensidige anerkendelse, kan udoeves paa samme maade som i hjemlandet, saa laenge de ikke er i strid med vaertlandets retsforskrifter til beskyttelse af samfundsmaessige interesser;
en medlemsstat kan ikke begraense den ret, som investorer, der har deres saedvanlige bopael eller er etableret i denne medlemsstat, har til at modtage en hvilken som helst investeringssservice fra et investeringsselskab, der er omfattet af dette direktiv, og som er beliggende uden for denne medlemsstat og udfoerer sin virksomhed uden for denne medlemsstat;
i visse medlemsstater kan clearing og afvikling foretages gennem institutioner, der ikke er en del af de markeder, hvor selve transaktionerne sker; hver gang der i dette direktiv tales om adgang til eller medlemskab af regulerede markeder, skal disse begreber derfor fortolkes saaledes, at de ogsaa omfatter adgang til eller medlemskab af de institutioner, der foretager clearing og afvikling for de regulerede markeder;
hver medlemsstat skal soerge for, at alle investeringsselskaber paa dens omraade, som har faaet tilladelse i en medlemsstat, samt alle finansielle instrumenter, som noteres paa et reguleret marked i en medlemsstat, behandles ens; navnlig skal alle investeringsselskaber have samme mulighed for at blive medlem af eller have adgang til regulerede markeder; uanset hvordan transaktionerne finder sted i medlemsstaterne, skal de tekniske og juridiske begraensninger i adgangen til de regulerede markeder afskaffes paa de i dette direktiv fastsatte betingelser og som led i dette direktiv;
i visse medlemsstater kan kreditinstitutter kun indirekte blive medlem af de regulerede markeder ved at oprette et specialiseret datterselskab; den mulighed, som kreditinstitutter ved dette direktiv faar for at blive direkte medlemmer af de regulerede markeder uden at skulle oprette et specialiseret datterselskab, udgoer en betydningsfuld reform for de paagaeldende medlemsstater, og alle dens foelger fortjener at blive vurderet paa ny paa baggrund af udviklingen paa de finansielle markeder; i betragtning heraf skal der i den rapport, som Kommissionen fremsender til Raadet senest den 31. december 1998, tages hensyn til alle de faktorer, som vil saette Raadet i stand til paa ny at vurdere foelgerne for de paagaeldende medlemsstater, navnlig risikoen for interessekonflikter og investors grad af beskyttelse;
det er af yderste vigtighed, at harmoniseringen af erstatningsordningerne finder anvendelse paa samme dato som dette direktiv; indtil den dato, hvor et direktiv om erstatningsordninger traeder i kraft, har vaertslandet stadig mulighed for at kraeve sin egen erstatningsordning anvendt over for de investeringsselskaber, herunder kreditinstitutter, der har faaet tilladelse i de oevrige medlemsstater, hvis hjemlandet ikke har nogen erstatningsordning, eller hvis denne ikke yder en tilsvarende beskyttelse;
de regulerede markeders struktur skal fortsat henhoere under national lovgivning, uden at den dog maa udgoere en hindring for en liberalisering af adgangen til vaertslandets regulerede markeder for de investeringsselskaber, der har faaet tilladelse til at yde de paagaeldende former for investeringsservice i hjemlandet; i overensstemmelse med dette princip findes der i Forbundsrepublikken Tyskland og i Nederlandene lovbestemmelser om virksomhed som henholdsvis »Kursmakler« og »hoekman«, hvorved de paagaeldende forhindres i at udoeve deres virksomhed sideloebende med anden virksomhed; det kan altsaa fastslaas, at en »Kursmakler« og en »hoekman« ikke kan praestere tjenesteydelser i de andre medlemsstater; uanset hjemland kan ingen goere krav paa at arbejde som »Kursmakler« eller »hoekman« uden at skulle overholde de samme bestemmelser om uforenelighed som dem, der foelger af at have status som »Kursmakler« eller »hoekman«;
det boer understreges, at dette direktiv ikke kan komme til at beroere bestemmelser, der foelger af Raadets direktiv 79/279/EOEF af 5. marts 1979 om samordning af betingelserne for vaerdipapirers optagelse til officiel notering paa en fondsboers (6);
et stabilt og velfungerende finansielt system samt beskyttelse af investor forudsaetter, at vaertslandet har ret til og ansvar for dels at forebygge og straffe et investeringsselskabs aktiviteter paa sit omraade, der er i modstrid med de regler for god forretningsskik og de andre lovbestemmelser og retsregler, det har vedtaget af hensyn til samfundsmaessige interesser, dels at gribe ind i akutte tilfaelde; vaertslandets kompetente myndigheder skal endvidere ved varetagelsen af deres opgaver kunne regne med at have et saerdeles snaevert samarbejde med hjemlandets kompetente myndigheder og ganske saerligt med hensyn til den virksomhed, der udoeves som led i den frie udveksling af tjenesteydelser; hjemlandets kompetente myndigheder har ret til at blive underrettet af vaertslandets kompetente myndigheder om foranstaltninger, der indebaerer sanktioner over for et investeringsselskab eller begraensning af et investeringsselskabs virksomhed, som sidstnaevnte myndigheder har truffet over for investeringsselskaber, som de har meddelt tilladelse, for paa effektiv vis at kunne varetage deres tilsynsopgaver; med henblik herpaa skal samarbejdet mellem de kompetente myndigheder i hjemlandet og vaertslandet sikres;
med det dobbelte formaal at beskytte investorerne og soerge for, at vaerdipapirmarkederne fungerer efter hensigten, skal det sikres, at transaktionerne er gennemsigtige, og at de regler, der i dette direktiv er fastsat i dette oejemed for de regulerede markeder, finder anvendelse paa baade investeringsselskaber og kreditinstitutter, naar de opererer paa markedet;
undersoegelsen af problemerne paa de omraader, der omfattes af Raadets direktiver vedroerende investeringsservice og vaerdipapirer, baade med hensyn til anvendelse af de bestaaende foranstaltninger og med henblik paa en mere vidtgaaende samordning, kraever et samarbejde mellem de nationale myndigheder og Kommissionen i et udvalg; nedsaettelsen af et saadant udvalg foregriber ikke andre former for samarbejde mellem tilsynsmyndighederne paa dette omraade;
det kan lejlighedsvis blive noedvendigt at foretage tekniske aendringer af de detaljerede regler i dette direktiv for at tage hensyn til udviklingen i investeringsservicesektoren; Kommissionen foretager de noedvendige aendringer efter at have indbragt spoergsmaalet for det udvalg, som skal nedsaettes paa omraadet for vaerdipapirmarkeder -
UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:
AFSNIT I Definitioner og anvendelsesomraade
Artikel 1
I dette direktiv forstaas ved:
1) »investeringsservice«: de i afsnit A i bilaget anfoerte tjenesteydelser i forbindelse med de instrumenter, der er angivet i afsnit B i bilaget, naar en saadan tjenesteydelse praesteres over for tredjemand
2) »investeringsselskab«: en juridisk person, hvis saedvanlige erhverv eller virksomhed bestaar i at yde investeringsservice til tredjemand paa erhvervsmaessigt grundlag.
Medlemsstaterne kan for saa vidt angaar dette direktiv lade begrebet investeringsselskab omfatte selskaber, der ikke er juridiske personer
- naar de for dem gaeldende regler giver tredjemands interesser et beskyttelsesniveau svarende til det, som gives af juridiske personer, og
- forudsat de er underlagt et tilsvarende tilsyn, som er tilpasset deres juridiske struktur.
Naar saadanne fysiske personer praesterer tjenesteydelser, der medfoerer opbevaring af tredjemands midler eller vaerdipapirer, kan de dog kun betragtes som et investeringsselskab i henhold til dette direktiv, hvis foelgende betingelser er opfyldt, uden at de oevrige krav i dette direktiv og i direktiv 93/6/EOEF derved indskraenkes:
- tredjemands ejendomsret til vaerdipapirer og midler, der tilhoerer ham, skal vaere sikret, navnlig i tilfaelde af selskabets eller dets ejeres insolvens, eller i tilfaelde af udlaeg, modregning eller andre retlige midler, som bringes i anvendelse af selskabets eller dets ejeres kreditorer
- investeringsselskabet skal vaere omfattet af bestemmelser om tilsyn med selskabets, herunder ejernes, solvens
- investeringsselskabets aarsregnskaber skal revideres af en eller flere personer, der i henhold til national lovgivning er autoriseret til at revidere regnskaber
- naar der kun er én ejer, skal denne soerge for beskyttelse af investorerne i tilfaelde af ophoer af selskabets virksomhed som foelge af ejerens doed, uarbejdsdygtighed eller andre lignende forhold.
Inden den 31. december 1997 aflaegger Kommissionen rapport om anvendelsen af andet og tredje afsnit i dette nummer og foreslaar i givet fald at aendre eller ophaeve dem.
Udoever en person en aktivitet som naevnt i punkt 1 a), i afsnit A i bilaget, og sker dette udelukkende for et investeringsselskabs regning og under dette selskabs hele og fulde ansvar, betragtes den paagaeldende aktivitet som investeringsselskabets aktivitet og ikke som den naevnte persons aktivitet
3) »kreditinstitut«: et kreditinstitut som defineret i artikel 1, foerste led, i direktiv 77/780/EOEF (7), med undtagelse af de foretagender, der er naevnt i artikel 2, stk. 2, i naevnte direktiv
4) »vaerdipapirer«:
- aktier og andre vaerdipapirer, der kan sidestilles med aktier
- obligationer og andre gaeldinstrumenter
der kan omsaettes paa kapitalmarkedet, samt
- alle andre vaerdipapirer, der normalt omsaettes, og hvormed saadanne vaerdipapirer kan erhverves ved tegning eller ombytning eller ved kontant betaling
bortset fra betalingsmidler
5) »Pengemarkedsinstrumenter«: de kategorier af instrumenter, der normalt omsaettes paa pengemarkedet
6) »hjemland«:
a) hvis investeringsselskabet er en fysisk person: den medlemsstat, hvor den paagaeldende har sit hovedkontor
b) hvis investeringsselskabet er en juridisk person: den medlemsstat, hvor det vedtaegtsmaessige hjemsted er beliggende, eller, hvis der ifoelge denne medlemsstats nationale lovgivning ikke findes noget vedtaegtsmaessigt hjemsted, den medlemsstat, hvor hovedkontoret er beliggende
c) hvis der er tale om et marked: den medlemsstat, hvor det vedtaegtsmaessige hjemsted for det organ, der administrerer handelssystemet, er beliggende, eller, hvis der ifoelge denne medlemsstats nationale lovgivning ikke findes noget vedtaegtsmaessigt hjemsted, den medlemsstat, hvor dette organs hovedkontor er beliggende
7) »vaertsland«: den medlemsstat, hvor et investeringsselskab har en filial eller praesterer tjenesteydelser
8) »filial«: en afdeling, som retligt udgoer en ikke-selvstaendig del af et investeringsselskab, og som yder investeringsservice af den art, som investeringsselskabet har faaet tilladelse til; flere afdelinger, som i en og samme medlemsstat oprettes af et investeringsselskab med hjemsted i en anden medlemsstat, betragtes som én filial
9) »kompetente myndigheder«: de myndigheder, som den enkelte medlemsstat udpeger i henhold til artikel 22
10) »kvalificeret deltagelse«: direkte eller indirekte besiddelse af mindst 10 % af kapitalen eller stemmerettighederne i et investeringsselskab, eller en besiddelse, som giver mulighed for at udoeve en betydelig indflydelse paa forvaltningen af det investeringsselskab, hvori der besiddes en kapitalinteresse.
Ved anvendelse af denne definition i forbindelse med artikel 4 og 9 samt de andre niveauer af deltagelse, der er omhandlet i artikel 9, tages de stemmerettigheder, der er naevnt i artikel 7 i direktiv 88/627/EOEF (8), i betragtning
11) »moderselskab«: en modervirksomhed som defineret i artikel 1 og 2 i direktiv 83/349/EOEF (9)
12) »datterselskab«: en dattervirksomhed som defineret i artikel 1 og 2 i direktiv 83/349/EOEF; ethvert datterselskab af et datterselskab anses ogsaa for at vaere datterselskab af det moderselskab, som staar i spidsen for disse foretagender
13) »reguleret marked«: marked for de i afsnit B i bilaget omhandlede finansielle instrumenter
- der er opfoert paa den i artikel 16 omhandlede liste, der er opstillet af den medlemsstat, som er hjemlandet ifoelge artikel 1, nr. 6, litra c)
- som fungerer regelmaessigt
- som er karakteriseret ved, at der findes regler, som de kompetente myndigheder har udstedt eller godkendt, og som fastlaegger vilkaarene for markedets funktion, vilkaarene for adgang til markedet samt, naar direktiv 79/279/EOEF finder anvendelse, de vilkaar for adgang til notering, der er fastsat i naevnte direktiv, og naar naevnte direktiv ikke finder anvendelse, de vilkaar, som et finansielt instrument skal opfylde, for at det faktisk kan omsaettes paa markedet
- som kraever overholdelse af alle krav om indberetning og gennemsigtighed, der er foreskrevet i henhold til artikel 20 og 21
14) »kontrol«: kontrol som defineret i artikel 1 i direktiv 83/349/EOEF.
Artikel 2
1. Dette direktiv finder anvendelse paa alle investeringsselskaber. For kreditinstitutter, hvis tilladelse, der er meddelt i henhold til direktiv 77/780/EOEF og 89/646/EOEF, omfatter en eller flere af de former for investeringsservice, som er anfoert i afsnit A i bilaget til naervaerende direktiv, gaelder dog kun denne artikels stk. 4, artikel 8, stk. 2, artikel 10, 11, 12, stk. 1, artikel 14, stk. 3 og 4, samt artikel 15, 19 og 20.
2. Dette direktiv finder ikke anvendelse paa
a) forsikringsselskaber som defineret i artikel 1 i direktiv 73/239/EOEF (10) eller artikel 1 i direktiv 79/267/EOEF (11) samt selskaber, der foretager genforsikring og retrocession som omhandlet i direktiv 64/225/EOEF (12)
b) virksomheder, der udelukkende yder investeringsservice til deres moderselskab, deres datterselskab eller et af deres moderselskabs andre datterselskaber
c) personer, der yder investeringsservice, hvis denne service ydes lejlighedsvis i forbindelse med erhvervsmaessig virksomhed, saafremt denne virksomhed er omfattet af lovbestemmelser eller en fag-etisk kodeks for det paagaeldende erhverv, som ikke udelukker, at der kan ydes service af denne art
d) virksomheder, hvis investeringsservice udelukkende bestaar i forvaltning af en ordning for medarbejderdeltagelse
e) virksomhed, der yder investeringsservice i form af saavel de i litra b), som de i litra d), naevnte tjenesteydelser
f) medlemsstaternes centralbanker og andre lignende nationale institutioner samt andre offentlige institutioner, der har ansvaret for forvaltningen af den offentlige gaeld, eller som deltager heri
g) virksomheder
- der ikke maa ligge inde med penge eller vaerdipapirer, der tilhoerer deres kunder, og som derfor ikke paa noget tidspunkt risikerer at komme i debet hos deres kunder, og
- som kun maa yde investeringsservice i form af modtagelse og videregivelse af ordrer vedroerende vaerdipapirer og andele i institutter for kollektiv investering, og
- som, naar de yder en saadan service, kun kan videregive ordrer til
i) investeringsselskaber, der har faaet tilladelse i henhold til dette direktiv
ii) kreditinstitutter, der har faaet tilladelse i henhold til direktiv 77/780/EOEF og 89/646/EOEF
iii) filialer af investeringsselskaber eller kreditinstitutter, der har faaet tilladelse i et tredjeland, og som er underkastet og overholder tilsynsregler, som de kompetente myndigheder anser for mindst lige saa strenge som reglerne i dette direktiv eller i direktiv 89/646/EOEF eller 93/6/EOEF
iv) institutter for kolletiv investering, der ifoelge lovgivningen i en medlemsstat har tilladelse til at udbyde andele til offentligheden, samt direktoererne for saadanne institutter
v) investeringsselskaber med fast kapital i henhold til artikel 15, stk. 4, i direktiv 77/91/EOEF (13), hvis vaerdipapirer noteres eller omsaettes paa et reguleret marked i en medlemsstat
- og hvis aktiviteter paa nationalt plan er omfattet af lovbestemmelser eller en fag-etisk kodeks
h) institutter for kollektiv investering, hvad enten de er samordnet paa faellesskabsplan eller ej, samt depositarer og direktoerer for saadanne institutter
i) personer, hvis hovederhverv bestaar i at handle med raavarer indbyrdes eller med producenter eller erhvervsmaessige brugere af de paagaeldende varer, og som kun yder investeringsservice til disse handelsparterne og kun i det omfang, det er noedvendigt for deres hovederhverv
j) virksomheder, hvis investeringsservice udelukkende bestaar i at handle for egen regning paa et marked for finansielle futures eller optioner, eller som handler paa vegne af eller opgiver priser til andre medlemmer af samme marked, og som garanteres af et clearingmedlem af dette marked. Ansvaret for opfyldelsen af de kontrakter, som indgaas af en saadan virksomhed, paahviler et clearingmedlem af samme marked
k) sammenslutninger oprettet af danske pensionskasser alene med det formaal at forvalte de deltagende pensionskassers midler
l) »agenti di cambio«, hvis virksomhed og funktion er beskrevet i den italienske kongelige anordning nr. 222 af 7. marts 1925 samt de senere bestemmelser om aendring heraf, og som har faaet tilladelse til at fortsaette deres virksomhed i medfoer af artikel 19 i den italienske lov nr. 1 af 2. januar 1991.
3. Kommissionen skal senest den 31. december 1998 og derefter med regelmaessige mellemrum aflaegge rapport om anvendelsen af stk. 2 i forbindelse med bilagets afsnit A og i givet fald foreslaa aendringer til definitionen af undtagelserne og de omfattende tjenesteydelser paa baggrund af direktivets anvendelse.
4. De rettigheder, som dette direktiv medfoerer, omfatter ikke praestering af tjenesteydelser som medkontrahent til staten eller til en medlemsstats centralbank eller andre lignende nationale institutioner som led i den paagaeldende medlemsstats penge- og valutapolitik eller dens politik for forvaltning af den offentlige gaeld og de offentlige reserver.
AFSNIT II Betingelser for adgang til at udfoere investeringsservice
Artikel 3
1. Hver medlemsstat betinger sig, at de investeringsselskaber, som det er hjemland for, opnaar tilladelse, foer de kan faa adgang til at udfoere investeringsservice. Denne tilladelse meddeles af hjemlandets kompetente myndigheder, der er udpeget i overensstemmelse med artikel 22. I tilladelsen specificeres de former for investeringsservice, der er anfoert i afsnit A i bilaget, og som selskabet kan udfoere. Tilladelsen kan endvidere daekke en eller flere af de accessoriske tjenesteydelser, der er anfoert i bilagets afsnit C. Der kan under ingen omstaendigheder meddeles tilladelse i henhold til dette direktiv for tjenesteydelser, som kun henhoerer under afsnit C i bilaget.
2. Medlemsstaterne kraever
- at investeringsselskaber, der er juridiske pesoner, og som i henhold til deres nationale lovgivning har et vedtaegtsmaessigt hjemsted, har hovedkontor og hjemsted i samme medlemsstat
- at andre investeringsselskaber har hovedkontor i den medlemsstat, der har meddelt tilladelsen, og hvor de rent faktisk udoever deres virksomhed.
3. Med forbehold af andre generelle betingelser i de nationale lovgivninger maa de kompetente myndigheder ikke meddele tilladelse, medmindre:
- investeringsselskabet har tilstraekkelig startkapital, jf. direktiv 93/6/EOEF, under hensyn til arten af den investeringsservice, der paataenkes udfoert
- de personer, der faktisk leder investeringsselskabets forretninger, har et tilstraekkeligt godt omdoemme og fyldestgoerende erfaring.
Retningslinjerne for selskabets aktivitet skal fastlaegges af mindst to personer, der opfylder ovennaevnte krav. De kompetente myndigheder kan imidlertid ogsaa meddele tilladelse til investeringsselskaber, der er fysiske personer, eller paa grund af arten og omfanget af deres aktivitet til investeringsselskaber, der er juridiske personer, og som i overensstemmelse med deres vedtaegter og de nationale love ledes af en enkelt fysisk person, naar en passende ordning sikrer et tilsvarende resultat, isaer for saa vidt angaar artikel 1, nr. 2, tredje afsnit, sidste led.
4. Medlemsstaterne skal tillige kraeve, at en ansoegning om tilladelse ledsages af en driftsplan, hvori bl.a. angives arten af de forretninger, der paataenkes udfoert, samt investeringsselskabets organisatoriske struktur.
5. Ansoegeren skal inden seks maaneder efter indgivelsen af en fyldestgoerende ansoegning have meddelelse om, hvorvidt der kan meddeles tilladelse eller ej. Hvis tilladelse naegtes, skal dette begrundes.
6. Naar tilladelse er meddelt, kan investeringsselskabet straks paabegynde sin virksomhed.
7. De kompetente myndigheder kan kun inddrage tilladelsen til et investeringsselskab, der omfattes af dette direktiv, naar investeringsselskabet:
a) ikke goer brug af tilladelsen inden for en frist paa tolv maaneder, eller det udtrykkeligt giver afkald herpaa eller ikke har ydet investeringsservice i en periode paa over seks maaneder, medmindre der i den paagaeldende medlemsstat findes bestemmelser om, at tilladelse bortfalder i saadanne tilfaelde
b) har opnaaet tilladelsen ved brug af urigtige erklaeringer eller paa anden ulovlig vis
c) ikke laengere opfylder de betingelser, hvorunder tilladelsen blev meddelt
d) ikke laengere overholder bestemmelserne i direktiv 93/6/EOEF
e) har gjort sig skyldig i alvorlige og systematiske overtraedelser af de regler, der er vedtaget i medfoer af artikel 10 og 11
f) falder ind under et af de andre tilfaelde, som medfoerer, at tilladelsen inddrages i henhold til national lovgivning.
Artikel 4
De kompetente myndigheder meddeler ikke et investeringsselskab tilladelse til at paabegynde virksomhed som investeringsselskab, foer de har faaet meddelelse om navnene paa alle aktionaerer eller selskabsdeltagere, det vaere sig fysiske eller juridiske personer, der direkte eller indirekte er kvalificerede deltagere, og om stoerrelsen af deres kapitalandel.
Hvis de kompetente myndigheder under hensyn til noedvendigheden af at sikre en sund og forsigtig forvaltning af investeringsselskabet ikke er overbevist om de paagaeldende aktionaerers eller selskabsdeltageres haederlighed og egnethed, afslaar de at meddele tilladelse.
Artikel 5
Medlemsstaterne maa ikke over for filialer af investeringsselskaber med vedtaegtsmaessigt hjemsted uden for Faellesskabet - naar disse paabegynder eller allerede udoever virksomhed - anvende bestemmelser, der medfoerer en gunstigere behandling end den, som gives filialer af investeringsselskaber med vedtaegtsmaessigt hjemsted i en medlemsstat.
Artikel 6
Der skal finde forudgaaende konsultation sted med de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat om meddelelse af tilladelse til et investeringsselskab, der
- er datterselskab af et investeringsselskab eller et kreditinstitut, der har faaet tilladelse i en anden medlemsstat
eller
- er datterselskab af et moderselskab for et investeringsselskab eller et kreditinstitut, der har faaet tilladelse i en anden medlemsstat
eller
- kontrolleres af de samme fysiske eller juridiske personer, som kontrollerer et investeringsselskab eller et kreditinstitut, der har faaet tilladelse i en anden medlemsstat.
AFSNIT III Forbindelserne med tredjelande
Artikel 7
1. Medlemsstaternes kompetente myndigheder underretter Kommissionen om:
a) enhver meddelelse af tilladelse til et direkte eller indirekte datterselskab, hvis moderselskab eller moderselskaber henhoerer under et tredjelands ret
b) et saadant selskabs erhvervelse af kapitalandele i et investeringsselskab i Faellesskabet, som bevirker, at dette investeringsselskab bliver dets datterselskab.
I begge tilfaelde underretter Kommissionen Raadet, indtil Raadet paa forslag af Kommissionen har nedsat et udvalg om vaerdipapirer.
Naar der er meddelt tilladelse til et direkte eller indirekte datterselskab af et eller flere moderselskaber, som henhoerer under et tredjelands ret, skal koncernens opbygning angives i den anmeldelse, de kompetente myndigheder indgiver til Kommissionen.
2. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om alle generelle vanskeligheder, som deres investeringsselskaber har moedt i forbindelse med etablering eller ydelse af investeringsservice i et tredjeland.
3. Kommissionen udarbejder, foerste gang senest seks maaneder foer direktivets gennemfoerelse og derefter med jaevne mellemrum, en rapport, hvori den ud fra de i stk. 4 og 5 omhandlede kriterier gennemgaar behandlingen af EF-investeringsselskaber i tredjelande med hensyn til disses adgang til etablering og udoevelse af investeringsvirksomhed samt erhvervelse af kapitalandele i investeringsselskaber i tredjelande. Kommissionen forelaegger Raadet disse rapporter, i givet fald ledsaget af passende forslag.
4. Hvis Kommissionen enten paa grundlag af de i stk. 3 omhandlede rapporter eller paa grundlag af andre oplysninger konstaterer, at et tredjeland ikke giver EF-investeringsselskaber en faktisk markedsadgang svarende til den, Faellesskabet giver investeringsselskaber fra dette tredjeland, kan den forelaegge Raadet forslag til et passende forhandlingsmandat med henblik paa at opnaa tilsvarende konkurrencevilkaar for EF-investeringsselskaber. Raadet traeffer afgoerelse med kvalificeret flertal.
5. Hvis Kommissionen enten paa grundlag af de i stk. 3 omhandlede rapporter eller paa grundlag af andre oplysninger konstaterer, at EF-investeringsselskaber i et tredjeland ikke faar national behandling, der giver dem samme konkurrencevilkaar som indenlandske investeringsselskaber, og at betingelserne for faktisk markedsadgang ikke er opfyldt, kan den indlede forhandlinger med henblik paa at rette op paa situationen.
Under de i foerste afsnit naevnte omstaendigheder kan det ogsaa paa et hvilket som helst tidspunkt samtidig med, at der indledes forhandlinger efter fremgangsmaaden i det direktiv, hvorved Raadet nedsaetter det i stk. 1 omhandlede udvalg, bestemmes, at medlemsstaternes kompetente myndigheder skal indskraenke eller suspendere deres afgoerelser om endnu ikke behandlede eller endnu ikke indgivne ansoegninger om tilladelse og om erhvervelse af kapitalandele foretaget af direkte eller indirekte moderselskaber, som hoerer under det paagaeldende tredjelands ret. Varigheden af disse foranstaltninger maa ikke overstige tre maaneder.
Inden udloebet af denne frist paa tre maaneder kan Raadet paa baggrund af forhandlingsresultaterne med kvalificeret flertal paa forslag af Kommissionen beslutte, om foranstaltningerne skal opretholdes.
En saadan indskraenkning eller suspension kan ikke finde anvendelse, naar investeringsselskaber, som behoerigt er meddelt tilladelse i Faellesskabet, eller deres datterselskaber opretter datterselskaber, eller naar saadanne investeringsselskaber eller datterselskaber erhverver kapitalandele i et EF-investeringsselskab.
6. Hvis Kommissionen konstaterer et af de i stk. 4 og 5 naevnte forhold, skal medlemsstaterne efter anmodning fra Kommissionen underrette den om:
a) enhver ansoegning om meddelelse af tilladelse til et direkte eller indirekte datterselskab af et eller flere moderselskaber, som henhoerer under det paagaeldende tredjelands ret
b) enhver plan, som de faar forelagt i henhold til artikel 9, om et saadant selskabs erhvervelse af kapitalandele i et EF-investeringsselskab, som bevirker, at dette investeringsselskab bliver dets datterselskab.
Disse oplysninger vil ikke laengere blive kraevet, naar der er indgaaet en aftale med det trejdeland, som er omhandlet i stk. 4 eller 5, eller naar de i stk. 5, andet og tredje afsnit, naevnte foranstaltninger ikke laengere finder anvendelse.
7. Foranstaltninger, der traeffes i medfoer af denne artikel, skal vaere i overensstemmelse med Faellesskabets forpligtelser i henhold til internationale - saavel bilaterale som multilaterale - aftaler om adgang til at paabegynde og udoeve virksomhed som investeringsselskab.
AFSNIT IV Betingelserne for udoevelse af virksomhed som investeringsselskab
Artikel 8
1. Hjemlandets kompetente myndigheder kraever, at investeringsselskaber, som de har meddelt tilladelse, til stadighed opfylder de i artikel 3, stk. 3, naevnte betingelser.
2. Hjemlandets kompetente myndigheder kraever, at investeringsselskaber, som de har meddelt tilladelse, overholder de i direktiv 93/6/EOEF fastsatte bestemmelser.
3. Ansvaret for tilsyn med et investeringsselskab paahviler hjemlandets kompetente myndigheder, uanset om investeringsselskabet etablerer en filial eller ej, eller om det udfoerer tjenesteydelser eller ej i en anden medlemsstat; dette beroerer ikke de bestemmelser i dette direktiv, der tillaegger vaertslandets myndigheder befoejelser.
Artikel 9
1. Medlemsstaterne foreskriver, at enhver, der paataenker direkte eller indirekte at erhverve en kvalificeret deltagelse i et investeringsselskab, forinden skal underrette de kompetente myndigheder herom med angivelse af stoerrelsen af den paataenkte deltagelse. Enhver, der paataenker at foroege sin kvalificerede deltagelse saa meget, at vedkommendes andel af stemmerettigheder eller kapitalandele naar op paa eller overstiger taersklerne paa 20 %, 33 % eller 50 %, eller at investeringsselskabet bliver vedkommendes datterselskab, skal ligeledes underrette de kompetente myndigheder.
De kompetente myndigheder afslaar inden for en frist paa hoejst tre maaneder fra datoen for den i foerste afsnit naevnte underretning at give tilladelse til naevnte paataenkte foroegelse, hvis de under hensyn til noedvendigheden af at sikre en sund og forsigtig forvaltning af investeringsselskabet ikke er overbeviste om den i foerste afsnit naevnte persons haederlighed og egnethed, jf. dog stk. 2. Hvis myndighederne ikke giver afslag, kan de fastsaette en frist for gennemfoerelsen.
2. Hvis erhververen af de i stk. 1 omhandlede kapitalandele er et investeringsselskab, der har faaet tilladelse i en anden medlemsstat, eller et moderselskab til et investeringsselskab, der har faaet tilladelse i en anden medlemsstat, eller en person, der kontrollerer et investeringsselskab, der har faaet tilladelse i en anden medlemsstat, og hvis det beroerte investeringsselskab som foelge af denne erhvervelse bliver erhververens datterselskab eller bliver omfattet af dennes kontrol, skal der foretages en vurdering af erhvervelsen i form af den i artikel 6 naevnte forudgaaende konsultation.
3. Medlemsstaterne foreskriver, at enhver, der paataenker direkte eller indirekte af afhaende en kvalificeret deltagelse i et investeringsselskab, forinden skal underrette de kompetente myndigheder herom med angivelse af stoerrelsen af deltagelsen. Enhver, der har til hensigt at formindske sin kvalificerede deltagelse saa meget, at hans andel af stemmerettigheder eller kapitalandele naar ned under taersklerne paa 20 %, 33 % eller 50 %, eller at investeringsselskabet ophoerer med at vaere vedkommendes datterselskab, skal ligeledes underrette de kompetente myndigheder.
4. Investeringsselskaberne underretter, saa snart de har faaet kendskab hertil, de kompetente myndigheder om de erhvervelser eller afhaendelser af kapitalandele, som bevirker, at deltagelsen overstiger eller falder under en af de taerksler, som er omhandlet i stk. 1 og 3.
Endvidere meddeler de mindst en gang om aaret navnene paa de aktionaerer eller selskabsdeltagere, som besidder en kvalificeret deltagelse, samt stoerrelsen af denne, saaledes som det f.eks. fremgaar af de oplysninger, der gives paa den aarlige generalforsamling af aktionaerer eller selskabsdeltagere, eller af de oplysninger, som modtages i henhold til de bestemmelser, der gaelder for boersnoterede selskaber.
5. Medlemsstaterne kraever, at de kompetente myndigheder i tilfaelde af, at de i stk. 1 omhandlede personer goer deres indflydelse gaeldende paa en maade, der vil kunne skade en forsigtig og sund ledelse af investeringsselskabet, traeffer de fornoedne foranstaltninger til at bringe denne situation til ophoer. Saadanne foranstaltninger kan bl.a. bestaa i paabud, sanktioner over for ledelsen eller suspension af de stemmerettigheder, der er knyttet til de paagaeldende aktionaerers eller selskabsdeltageres aktier eller andele.
Lignende foranstaltninger anvendes over for personer, som ikke overholder forpligtelsen til forudgaaende underretning som fastsat i stk. 1. Hvis en kapitalandel erhverves mod de kompetente myndigheders vilje, skal medlemsstaterne, uafhaengigt af andre sanktioner, enten suspendere de dertil hoerende stemmerettigheder eller erklaere de afgivne stemmer for ugyldige eller annullere dem.
Artikel 10
Hjemlandet udarbejder tilsynsregler, der til stadighed skal efterleves af investeringsselskabet. Saadanne regler skal bl.a. indeholde krav om, at investeringsselskabet:
- har en sund administrativ og regnskabsmaessig praksis, kontrol- og sikringsforanstaltninger paa edb-omraadet samt fyldestgoerende interne kontrolprocedurer, der bl.a. omfatter en ordning for personlige transaktioner, der foretages af ansatte i selskabet
- traeffer fyldestgoerende foranstaltninger for vaerdipapirer, der tilhoerer investorer, med henblik paa at beskytte disses ejendomsret, bl.a. i tilfaelde af investeringsselskabets insolvens, og for at forhindre, at investeringsselskabet anvender investorernes vaerdipapirer for egen regning, medmindre investorerne har givet deres udtrykkelige samtykke hertil
- traeffer fyldestgoerende foranstaltninger vedroerende de midler, der tilhoerer investorer, med henblik paa at beskytte disses rettigheder og for at forhindre, at investeringsselskaber, der ikke er kreditinstitutter, anvender investorernes midler for egen regning
- foerer lister over udfoerte forretninger, der er saa fyldestgoerede, at hjemlandets myndigheder paa grundlag heraf kan kontrollere overholdelsen af de tilsynsregler, for hvis anvendelse de er ansvarlige; saadanne lister skal opbevares i et af de kompetente myndigheder naermere fastsat tidsrum
- er opbygget og organiseret paa en saadan maade, at risikoen for, at interessekonflikter mellem selskabet og dets kunder eller mellem selskabets kunder indbyrdes kommer kunderne til skade, reduceres til et minimum. Dog maa organisationsmaaden i tilfaelde af oprettelse af en filial ikke stride mod de regler for god forretningsskik, som vaertslandet foreskriver med hensyn til interessekonflikter.
Artikel 11
1. Medlemsstaterne udarbejder regler for god forretningsskik, der til stadighed skal efterleves af investeringsselskaberne. Saadanne regler skal mindst gennemfoere principperne i nedennaevnte led og skal anvendes saaledes, at der tages hensyn til den erhvervsmaessige karakter af den person, til hvem tjenesteydelsen praesteres. Medlemsstaterne skal ligeledes, naar det viser sig hensigtsmaessigt, anvende disse regler paa de accessoriske tjenesteydelser, der er omhandlet i bilagets afsnit C. Disse principper skal sikre, at investeringsselskaberne:
- i udoevelsen af deres virksomhed handler loyalt og korrekt i deres kunders bedste interesse og under hensyn til markedets integritet
- i deres kunders bedste interesse og under hensyn til markedets integritet udfoerer deres handler med den kompetence, omhu og hurtighed, der er noedvendig
- har og effektivt anvender de ressourcer og fremgangsmaader, der er noedvendige for den rette gennemfoerelse af deres virksomhed
- udbeder sig oplysninger hos deres kunder om deres finansielle stilling, investeringserfaring og maalsaetninger, som er relevante for de oenskede tjenesteydelser
- paa passende vis meddeler relevante oplysninger i deres kundekontakter
- bestraeber sig for, at der ikke opstaar interessekonflikter, og naar saadanne ikke kan undgaas, soerger for, at deres kunder behandles korrekt
- overholder alle gaeldende bestemmelser for udoevelsen af deres virksomhed, saaledes at kundernes interesser og markedets integritet fremmes bedst muligt.
2. Uden at foregribe de beslutninger, der skal traeffes som led i en harmonisering af reglerne for god forretningsskik, hoerer deres ivaerksaettelse og kontrollen med deres overholdelse fortsat under den medlemsstat, hvor tjenesteydelsen praesteres.
3. Naar et investeringsselskab udfoerer en ordre, bedoemmes kriteriet om investorens erhvervsmaessige karakter med henblik paa anvendelsen af de regler, der er naevnt i stk. 1, i forhold til den investor, der er ophavsmand til ordren, uanset om denne placeres direkte af investoren selv eller indirekte via et investeringsselskab, der tilbyder den tjenesteydelse, som er omtalt i bilagets afsnit A, punkt 1 a).
Artikel 12
Et investeringsselskab skal, inden det optager forretningsforbindelse med investorer, meddele disse, hvilken erstatningsordning eller tilsvarende beskyttelse der vil gaelde for de(n) paataenkte transaktion(er), hvilken daekning der ydes i henhold til den ene eller anden ordning, eller at saadanne ordninger og saadan beskyttelse ikke findes.
Raadet tager til efterretning, at Kommissionen oplyser, at den vil forelaegge Raadet forslag om harmonisering af erstatningsordningerne i forbindelse med investeringsselskabers transaktioner senest den 31. juli 1993. Raadet traeffer afgoerelse om forslagene saa hurtigt som muligt, idet det tilstraebes, at de saaledes foreslaaede ordninger kan finde anvendelse paa datoen for dette direktivs ivaerksaettelse.
Artikel 13
Bestemmelserne i dette direktiv er ikke til hinder for, at investeringsselskaber, der har faaet meddelt tilladelse i en anden medlemsstat, kan goere reklame for deres tjenesteydelser med alle de kommunikationsmidler, som staar til raadighed i vaertslandet, dersom de overholder de regler for den paagaeldende reklames form og indhold, der er begrundet i hensynet til samfundsmaessige interesser.
AFSNIT V Fri etablering og fri udveksling af tjenesteydelser
Artikel 14
1. Medlemsstaterne sikrer, at der kan udfoeres investeringsservice og praesteres andre tjenesteydelser, jf. afsnit C i bilaget, paa deres omraade efter bestemmelserne i artikel 17, 18 og 19, enten ved oprettelse af en filial eller ved fri udveksling af tjenesteydelser, af ethvert investeringsselskab, der har faaet tilladelse og er underlagt tilsyn af en anden medlemsstats kompetente myndigheder i overensstemmelse med dette direktiv, under forudsaetning af at disse tjenesteydelser er omfattet af tilladelsen.
Naervaerende direktiv beroerer ikke vaertslandets befoejelser med hensyn til andele udstedt af institutter for kollektiv investering, som ikke er omfattet af direktiv 85/611/EOEF (14).
2. Medlemsstaterne maa ikke goere oprettelse af en filial eller fri udveksling af tjenesteydelser i henhold til stk. 1 betinget af krav om tilladelse eller krav om tilvejebringelse af kapitalindskud eller andre foranstaltninger med tilsvarende virkning.
3. En medlemsstat kan kraeve, at transaktioner i forbindelse med de i stk 1 naevnte tjenesteydelser foretages paa et reguleret marked, naar de opfylder samtlige nedenstaaende kriterier:
- investor har sin saedvanlige bopael eller er etableret i denne medlemsstat
- investeringsselskabet foretager transaktionen enten gennem et hovedforretningssted eller en filial, der er beliggende i denne medlemsstat, eller som led i den frie udveksling af tjenesteydelser i denne medlemsstat
- transaktionen vedroerer et instrument, der omsaettes paa et reguleret marked i denne medlemsstat.
4. Naar en medlemsstat anvender stk. 3, giver den de investorer, der har deres saedvanlige bopael eller er etableret i denne medlemsstat, ret til ikke at opfylde forpligtelsen i medfoer af stk. 3 og til at foretage de i stk. 3 omhandlede transaktioner uden for et reguleret marked. Medlemsstaterne kan lade udoevelsen af denne ret vaere betinget af en udtrykkelig tilladelse, idet der tages hensyn til investorernes forskelligartede behov for beskyttelse og navnlig de professionelle og institutionelle investorers mulighed for at varetage deres interesser bedst muligt. Denne tilladelse skal under alle omstaendigheder kunne gives paa betingelser, der ikke hindrer en oejeblikkelig udfoerelse af investorernes ordrer.
5. Kommissionen aflaegger rapport om anvendelsen af bestemmelserne i stk. 3 og 4 senest den 31. december 1998 og fremsetter eventuelt aendringsforslag hertil.
Artikel 15
1. Med forbehold af reglerne om fri etablering og fri udveksling af tjenesteydelser i artikel 14 sikrer vaertslandet, at investeringsselskaber, der af deres hjemlands kompetente myndigheder har faaet tilladelse til at praestere de tjenesteydelser, der er omhandlet i bilagets afsnit A, punkt 1 b) og 2, kan blive medlemmer af eller faa adgang til - enten direkte eller indirekte - de regulerede markeder i vaertslandet, hvor der ydes tilsvarende tjenesteydelser, samt faa adgang til eller blive medlemmer af de clearings- og afviklingssystemer, som der staar til raadighed for medlemmer af regulerede markeder.
Medlemsstaterne ophaever alle nationale love og retsforskrifter eller regler for regulerede markeder, som begraenser antallet af personer, der kan faa adgang hertil. Er adgangen til et reguleret marked begraenset paa grund af markedets juridiske struktur eller tekniske kapacitet, soerger medlemsstaterne for, at strukturen og kapaciteten tilpasses regelmaessigt.
2. Medlemskab af eller adgang til et reguleret marked forudsaetter, at kravene til investeringsselskabers egenkapital overholdes, og at dette kontrolleres af hjemlandet i overensstemmelse med direktiv 93/6/EOEF.
Vaertslandet har kun befoejelse til at stille yderligere kapitalkrav for saa vidt angaar forhold, der ikke er omfattet af naevnte direktiv.
Adgang til et reguleret marked eller mulighed for at blive medlem heraf samt fortsat adgang eller medlemsskab er betinget af overholdelse af det regulerede markeds regler vedroerende oprettelse og administration af dette marked samt overholdelse af reglerne vedroerende transaktionerne paa det paagaeldende marked, de faglige krav, der stilles til det personale, der arbejder paa dette marked eller i forbindelse med det, og reglerne og procedurerne for clearing og afvikling. De naermere retningslinjer for anvendelsen af disse regler og procedurer kan tilpasses paa hensigtsmaessig vis, isaer for at sikre, at de heraf foelgende forpligtelser opfyldes, idet det dog boer paases, at artikel 28 overholdes.
3. Et vaertsland skal med henblik paa opfyldelse af forpligtelsen i stk. 1 give de i naevnte stykke omhandlede investeringsselskaber valget mellem at blive medlem af eller faa adgang til sine regulerede markeder
- enten direkte ved at oprette en filial i vaertslandet
- eller indirekte ved at etablere et datterselskab i vaertslandet eller ved at erhverve et i vaertslandet eksisterende selskab, der allerede er medlem af eller har adgang til disse markeder.
Medlemsstater, der paa tidspunktet for dette direktivs vedtagelse anvender en lovgivning, ifoelge hvilken kreditinstitutter kun kan blive medlem af eller faa adgang til et reguleret marked gennem et specialiseret datterselskab, kan dog indtil den 31. december 1996 fortsaette med at stille samme krav, uden forskelsbehandling, til kreditinstitutter med oprindelse i andre medlemsstater, for saa vidt angaar adgang til det regulerede marked.
Kongeriget Spanien, Den Hellenske Republik og Den Portugisiske Republik kan forlaenge denne periode indtil den 31. december 1999. Et aar inden denne dato aflaegger Kommissionen rapport paa baggrund af erfaringerne med anvendelsen af denne artikel og fremsaetter eventuelt et forslag. Raadet, der traeffer afgoerelse med kvalificeret flertal, kan beslutte, at ordningen skal tages op til fornyet overvejelse.
4. Dersom reglerne for virksomhed paa regulerede markeder i vaertslandet ikke indeholder krav om fysisk tilstedevaerelse, kan de i stk. 1 naevnte investeringsselskaber paa dette grundlag blive medlemmer heraf eller faa adgang hertil uden at skulle vaere etableret i vaertslandet, jf. dog bestemmelserne i stk. 1 til 3. Hjemelandet skal tillade, at regulerede markeder i vaertslandet tilvejebringer de noedvendige midler paa hjemlandets omraade, saaledes at dets investeringsselskaber kan faa adgang til eller blive medlem af vaertslandets regulerede markeder i overensstemmelse med dette stykke.
5. Denne artikels bestemmelser forhindrer ikke medlemsstaterne i at tillade eller forbyde oprettelse af nye markeder paa deres omraade.
6. Denne artikel gaelder ikke for
- reglerne for at udoeve virksomhed som »Kursmakler« i Forbundsrepublikken Tyskland
- reglerne for at udoeve virksomhed som »hoekman« i Nederlandene.
Artikel 16
Det paahviler enhver medlemsstat, med henblik paa den gensidige anerkendelse og gennemfoerelsen af dette direktiv, at opstille en liste over de regulerede markeder, som den er hjemland for, og som overholder dens gaeldende regler, og til orientering at meddele de oevrige medlemsstater og Kommissionen denne liste samt bestemmelserne vedroerende disse regulerede markeders organisation og funktionsmaade. Der skal paa samme maade gives underretning om enhver aendring i naevnte liste eller bestemmelser. Kommissionen offentliggoer listerne over de regulerede markeder og ajourfoeringer heraf i De Europaeiske Faellesskabers Tidende mindst en gang om aaret.
Senest den 31. december 1996 aflaegger Kommissionen rapport om de oplysninger, den saaledes har modtaget, og foreslaar eventuelt aendringer af den definition af regulerede markeder, der er givet i dette direktiv.
Artikel 17
1. Et investeringsselskab, der oensker at etablere en filial paa en anden medlemsstats omraade, skal - foruden at opfylde de i artikel 3 naevnte betingelser - give meddelelse herom til hjemlandets kompetente myndigheder.
2. Medlemsstaterne kraever, at et investeringsselskab, som oensker at etablere en filial i en anden medlemsstat, indgiver foelgende oplysninger sammen med den i stk. 1 naevnte meddelelse:
a) i hvilken medlemsstat selskabet har til hensigt at etablere en filial
b) en driftsplan, hvori det bl.a. angives, hvilken art forretninger der paataenkes udfoert, samt filialens organisatoriske struktur
c) en adresse i vaertslandet, hvorfra dokumenter kan rekvireres
d) navnene paa filialens direktoerer.
3. Medmindre de kompetente myndigheder i hjemlandet har grund til at betvivle, at det paagaeldende investeringsselskabs administrative strukturer og finansielle situation er sunde under hensyn til den paataenkte etablering, videresender de de i stk. 2 naevnte oplysninger senest tre maaneder efter modtagelsen af alle disse oplysninger til de kompetente myndigheder i vaertslandet og underretter det beroerte investeringsselskab herom.
De sender ligeledes oplysninger om enhver erstatningsordning, der har til formaal at beskytte filialens investorer.
Naegter de kompetente myndigheder i hjemlandet at videresende de i stk. 2 naevnte oplysninger til de kompetente myndigheder i vaertslandet, skal de begrunde dette afslag over for det beroerte investeringsselskab senest tre maaneder efter modtagelsen af samtlige oplysninger. Et saadant afslag eller manglende svar kan proeves ved domstolene i hjemlandet.
4. Foer en filial af et investeringsselskab paabegynder sin virksomhed, skal de kompetente myndigheder i vaertslandet senest to maaneder efter modtagelsen af de i stk. 3 naevnte oplysninger forberede det i artikel 19 foreskrevne tilsyn med investeringsselskabet og i givet fald meddele de vilkaar, herunder reglerne for god forretningsskik, som under hensyn til samfundsmaessige interesser gaelder for udoevelse af denne virksomhed i vaertslandet.
5. Saa snart meddelsen fra de kompetente myndigheder i vaertslandet foreligger, eller ved udloebet af den i stk. 4 naevnte frist, hvis disse myndigheder ikke fremsaetter nogen udtalelse, kan filialen etableres og paabegynde sin virksomhed.
6. I tilfaelde af aendring af et forhold, der er givet meddelelse om efter stk. 2, litra b), c) og d), skal investeringsselskabet skriftligt meddele den paagaeldende aendring til de kompetente myndigheder i hjemlandet og i vaertslandet mindst en maaned, foer den foretages, saaledes at de kompetente myndigheder i hjemlandet kan naa at udtale sig om denne aendring i henhold til stk. 3, og de kompetente myndigheder i vaertslandet i henhold til stk. 4.
7. I tilfaelde af aendring i de oplysninger, der er givet meddelelse om efter stk. 3, andet afsnit, underretter hjemlandets myndigheder vaertslandets myndigheder herom.
Artikel 18
1. Et investeringsselskab, der for foerste gang oensker at udoeve virksomhed paa en anden medlemsstats omraade i henhold til reglerne om fri udveksling at tjenesteydelser, meddeler hjemlandets kompetente myndigheder:
- i hvilken medlemsstat selskabet har til hensigt at udoeve virksomhed
- en driftsplan, hvori det bl.a. angives, hvilke(n) form(er) for investeringsservice det har til hensigt at yde.
2. Hjemlandets kompetente myndigheder fremsender senest én maaned efter modtagelsen af den i stk. 1 naevnte meddelelse denne til de kompetente myndigheder i vaertslandet. Investeringsselskabet kan herefter paabegynde de(n) paagaeldende form(er) for investeringsservice i vaertslandet.
Vaertslandets kompetente myndigheder underretter i givet fald investeringsselskabet, saa snart de har modtaget den i stk. 1 naevnte meddelelse, om de vilkaar, herunder reglerne for god forretningsskik, som under hensyn til samfundsmaessige interesser gaelder for ydelse af investeringsservice i vaertslandet.
3. Saafremt indholdet af de oplysninger, der er meddelt i henhold til stk. 1, andet led, aendres, underretter investeringsselskabet skriftligt hjemlandets og vaertslandets kompetente myndigheder herom, inden aendringen foretages, saaledes at vaertslandets kompetente myndigheder i givet fald kan oplyse selskabet om aendringer i eller tilfoejelser til de oplysninger, der er meddelt i henhold til stk. 2.
Artikel 19
1. Vaertslandet kan - til statistisk brug - kraeve, at alle investeringsselskaber, der har en filial paa dets omraade, regelmaessigt indsender en rapport til vaertslandets kompetente myndigheder om den virksomhed, de udoever paa dets omraade.
Vaertslandet kan, med henblik paa varetagelsen af de opgaver, der paahviler det med hensyn til udoevelsen af pengepolitikken paa dets omraade, med forbehold af de foranstaltninger, der maatte vaere noedvendige for at styrke Det Europaeiske Monetaere System, kraeve samme oplysninger af alle filialer af investeringsselskaber med hjemsted i andre medlemsstater, som det forlanger af nationale investeringsselskaber i samme oejemed.
2. Vaertslandet kan, med henblik paa varetagelsen af de opgaver, der paahviler det efter dette direktiv, kraeve samme oplysninger fra investeringsselskabets filialer, som det forlanger fra de nationale selskaber i samme oejemed.
Vaertslandet kan kraeve, at de investeringsselskaber, der driver virksomhed paa dets omraade som led i den frie udveksling af tjenesteydelser, giver de noedvendige oplysninger til kontrol af, at de overholder de af vaertslandets normer, der gaelder for dem; saadanne krav maa dog ikke vaere mere vidtgaaende end dem, de paagaeldende medlemsstater stiller til etablerede selskaber for at kunne kontrollere, at disse overholder de samme normer.
3. Naar de kompetente myndigheder i vaertslandet konstaterer, at et investeringsselskab, der har en filial eller praesterer tjenesteydelser paa dets omraade, ikke overholder de lovbestemmelser, som vaertslandet har vedtaget i medfoer af de af dette direktivs bestemmelser, som tillaegger vaertslandets myndigheder kompetence, skal de anmode det paagaeldende investeringsselskab om at bringe det ulovlige forhold til ophoer.
4. Tager det paagaeldende investeringsselskab ikke de noedvendige skridt, underretter vaertslandets kompetente myndigheder hjemlandets kompetente myndigheder herom. Disse traeffer hurtigst muligt de noedvendige foranstaltninger med henblik paa at sikre, at investeringsselskabet bringer det ulovlige forhold til ophoer. Arten af disse foranstaltninger meddeles vaertslandets kompetente myndigheder.
5. Hvis det paagaeldende investeringsselskab til trods for de foranstaltninger, der er truffet af hjemlandet - eller hvis disse foranstaltninger viser sig at vaere uhensigtsmaessige, eller hjemlandet ikke har truffet nogen foranstaltninger - fortsat overtraeder de i vaertslandet gaeldende lovbestemmelser som naevnt i stk. 3, kan vaertslandet efter at have givet de kompetente myndigheder i hjemlandet underretning herom, traeffe de foranstaltninger, der er noedvendige for at forebygge eller straffe nye ulovligheder, og om noedvendigt forhindre, at investeringsselskabet udfoerer nye forretninger paa dets omraade. Medlemsstaterne sikrer, at de dokumenter, der er noedvendige for vedtagelsen af disse foranstaltninger, kan forkyndes for investeringsselskaberne paa deres omraade.
6. Ovenstaaende betemmelser beroerer ikke vaertslandets befoejelse til at traeffe passende forholdsregler med henblik paa at forebygge eller straffe forhold paa dets omraade, som strider imod de regler for god forretningsskik, der er vedtaget i henhold til artikel 11, og imod de andre lovbestemmelser, som det har vedtaget af hensyn til samfundsmaessige interesser. Dette indebaerer, at investeringsselskaber, der overtraeder bestemmelserne, kan forhindres i at udfoere forretninger paa dets omraade.
7. Enhver foranstaltning, der traeffes efter stk. 4, 5 og 6, og hvorved der paalaegges sanktioner eller begraensninger i et investeringsselskabs virksomhed, skal vaere behoerigt begrundet og meddeles det paagaeldende investeringsselskab. En saadan foranstaltning skal kunne proeves ved domstolene i den medlemsstat, hvis myndigheder har truffet den.
8. Inden den i stk. 3, 4 og 5 fastsatte procedure ivaerksaettes, kan vaertslandets kompetente myndigheder i saerligt akutte tilfaelde ivaerksaette de noedvendige retsbevarende foranstaltninger for at beskytte investorer og andre, for hvem der udfoeres tjenesteydelser. Kommissionen og de oevrige beroerte medlemsstaters kompetente myndigheder skal hurtigst muligt underrettes om saadanne foranstaltninger.
Kommissionen kan, efter at have konsulteret de beroerte medlemsstaters kompetente myndigheder, bestemme, at den paagaeldende medlemsstat skal aendre eller ophaeve disse foranstaltninger.
9. Saafremt et investeringsselskabs tilladelse inddrages, meddeles dette til vaertslandets kompetente myndigheder, der da tager passende skridt til at forhindre, at det paagaeldende investeringsselskab udfoerer nye forretninger paa dets omraade, og til at beskytte investorernes interesser. Hvert andet aar forelaegger Kommissionen et vaerdipapirudvalg, der skal nedsaettes paa et senere tidspunkt, en rapport om saadanne tilfaelde.
10. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen antallet og arten af de tilfaelde, hvor der i henhold til artikel 17 er blevet givet afslag, eller hvor der er truffet foranstaltninger i henhold til stk. 5. Hvert andet aar forelaegger Kommissionen et vaerdipapirudvalg, der skal nedsaettes paa et senere tidspunkt, en rapport om saadanne tilfaelde.
Artikel 20
1. For at sikre at de myndigheder, der er kompetente med hensyn til markeder og tilsyn, kan raade over de for udoevelsen af deres hverv noedvendige oplysninger, kraever hjemlandet mindst:
a) at investeringsselskaberne, med forbehold af de foranstaltninger, der er truffet i medfoer af artikel 10, soerger for, at de relevante oplysninger om transaktioner vedroerende de i artikel 14, stk. 1, omhandlede tjenesteydelser, som de har foretaget med instrumenter, der omsaettes paa et reguleret marked, uanset om disse transaktioner har fundet sted paa et reguleret marked eller ej, er tilgaengelige for myndighederne i mindst fem aar
b) at investeringsselskaberne indberetter alle de transaktioner, der er omhandlet i litra a), til en kompetent myndighed i hjemlandet, naar disse transaktioner vedroerer:
- aktier eller andre instrumenter, der giver adgang til kapital
- obligationer eller andre instrumenter, der kan sidestilles med obligationer
- standardiserede futures vedroerende aktier
- standardiserede optioner vedroerende aktier.
Denne indberetning skal vaere til myndighedernes raadighed hurtigst muligt. Tidsfristen fastsaettes af myndighederne. Fristen kan forlaenges til slutningen af den foelgende arbejdsdag, hvis driftsmaessige eller praktiske forhold kraever det, men under ingen omstaendigheder laengere.
Indberetningen skal bl.a. indeholde oplysninger om type og antal koebte eller solgte instrumenter, dato og klokkeslaet for transaktionen, prisen for transaktionen samt give mulighed for at identificere investeringsselskabet.
Hjemlandet kan bestemme, at kravene i dette litra, for saa vidt angaar obligationer og vaerdipapirer, der kan sidestilles med obligationer, kun skal gaelde for de samlede transaktioner i samme instrument.
2. Naar et investeringsselskab foretager en transaktion paa et reguleret marked i et vaertsland, kan hjemlandet afstaa fra sine egne krav med hensyn til indberetning, hvis investeringsselskabet skal give en tilsvarende indberetning om samme transaktion til de myndigheder, som dette marked hoerer under.
3. Medlemsstaterne bestemmer, at de i stk. 1, litra b), omhandlede indberetninger skal foretages enten af investeringsselskabet selv eller af et handelssystem (»trade matching system«), eller formidles af fondsboersmyndighederne eller myndighederne for et andet reguleret marked.
4. Medlemsstaterne soerger for, at de oplysninger, der skal vaere tilgaengelige i henhold til denne artikel, ogsaa er tilgaengelige med henblik paa en tilfredsstillende gennemfoerelse af artikel 23.
5. Hver enkelt medlemsstat kan paa det omraade, der er omfattet af denne artikel, uden forskelsbehandling vedtage eller opretholde bestemmelser, der er strengere med hensyn til baade form og indhold, for saa vidt angaar opbevaring og indberetning af oplysninger vedroerende transaktioner
- der udfoeres paa et reguleret marked, som den er hjemland for, eller
- som udfoeres af investeringsselskaber, som den er hjemland for.
Artikel 21
1. For at investorerne til enhver tid kan vurdere vilkaarene for en paataenkt transaktion og efterfoelgende kontrollere betingelserne for dens gennemfoerelse, skal hver kompetent myndighed for hvert af de regulerede markeder, som den har opfoert paa den liste, der er naevnt i artikel 16, traeffe foranstaltninger til at give investorerne de oplysninger, der er omhandlet i stk. 2. De kompetente myndigheder fastsaetter i overensstemmelse med forpligtelserne i stk. 2 oplysningernes form og de bestemte frister, inden for hvilke oplysningerne skal gives, samt paa hvilken maade disse skal stilles til raadighed, idet der tages hensyn til det paagaeldende markeds art, stoerrelse og behov og til de investorer, der opererer paa dette marked.
2. De kompetente myndigheder kraever for hvert enkelt instrument mindst:
a) offentliggoerelse ved begyndelsen af hver handelsdag af den vejede gennemsnitskurs, den hoejeste og den laveste kurs og omsaetningen paa det paagaeldende regulerede marked i loebet af hele den foregaaende handelsdag
b) endvidere for kontinuerlige ordrebaserede markeder og for kursbaserede markeder, offentliggoerelse
- ved afslutningen af hver handelstime, af den vejede gennemsnitskurs og omsaetningen paa det paagaeldende regulerede marked i en periode paa seks handelstimer, saaledes at der inden offentliggoerelsen er en mellemliggende periode paa to handelstimer, og
- hvert tyvende minut, af den vejede gennemsnitkurs og den hoejeste og den laveste kurs paa det paagaeldende regulerede marked, beregnet for en periode paa to handelstimer, saaledes at der inden offentliggoerelsen er en mellemliggende periode paa én handelstime.
Naar investorerne paa forhaand har adgang til oplysninger om de kurser og de maengder, for hvilke der kan foretages transaktioner
i) skal saadanne oplysninger vaere til raadighed naar som helst, medens markedet er aabent
ii) skal de vilkaar, som offentliggoeres vedroerende en given kurs og en given maengde, vaere de vilkaar, paa hvilke en investor kan foretage en given transaktion.
De kompetente myndigheder kan udskyde eller suspendere offentliggoerelsen, naar dette viser sig berettiget som foelge af ekstraordinaere forhold paa markedet, eller hvor der er tale om smaa markeder, for at bevare selskabernes og investorernes anonymitet. Myndighederne kan anvende saerlige bestemmelser, hvor der er tale om usaedvanlige transaktioner af meget stort omfang i forhold til gennemsnitsstoerrelsen af transaktioner paa vedkommende marked i de paagaeldende vaerdipapirer eller om meget illikvide vaerdipapirer, som er defineret efter objektive og offentliggjorte kriterier. Myndighederne kan endvidere anvende lempeligere bestemmelser navnlig med hensyn til frister for offentliggoerelse for saa vidt angaar transaktioner vedroerende obligationer eller vaerdipapirer svarende til obligationer.
3. Hver medlemsstat kan paa det omraade, der er omfattet af denne artikel, vedtage eller opretholde strengere bestemmelser eller yderligere bestemmelser vedroerende form og indhold af de oplysninger, som investorerne skal have om transaktioner, der udfoeres paa regulerede markeder, som medlemsstaten er hjemland for, hvis disse bestemmelser gaelder, uanset i hvilken medlemsstat udstederen af de finansielle instrumenter befinder sig, eller uanset paa hvis medlemsstats regulerede marked instrumentet blev noteret for foerste gang.
4. Kommissionen skal senest den 31. december 1997 aflaegge rapport om denne artikels anvendelse; Raadet kan paa forslag af Kommissionen med kvalificeret flertal vedtage at aendre denne artikel.
AFSNIT VI Myndigheder med ansvar for tilsyn og meddelelse af tilladelse
Artikel 22
1. Medlemsstaterne udpeger de kompetente myndigheder, der skal varetage de i dette direktiv fastsatte opgaver. De underretter Kommissionen herom med angivelse af eventuel kompetencefordeling.
2. De i stk. 1 omhandlede myndigheder skal vaere enten offentlige myndigheder eller organer, der er anerkendt ifoelge den nationale lovgivning eller anerkendt af offentlige myndigheder, der udtrykkeligt er befoejet hertil i den nationale lovgivning.
3. Vedkommende myndigheder skal have alle noedvendige befoejelser med henblik paa udfoerelsen af deres hverv.
Artikel 23
1. Er der flere kompetente myndigheder i samme medlemsstat, skal disse samarbejde snaevert med henblik paa at foere tilsyn med de investeringsselskaber, der udoever virksomhed i medlemsstaten.
2. Medlemsstaterne sikrer, at et saadant samarbejde finder sted mellem de kompetente myndigheder og de offentlige myndigheder, der foerer tilsyn med de finansielle markeder, kreditinstitutter og andre finansieringsinstitutter, og med forsikringsselskaber, for saa vidt angaar de foretagender, som disse forskellige myndigheder foerer tilsyn med.
3. Hvis et investeringsselskab udoever virksomhed i en eller flere medlemsstater ud over hjemlandet i form af udveksling af tjenesteydelser eller ved oprettelse af filialer, skal alle de beroerte medlemsstaters kompetente myndigheder samarbejde snaevert med henblik paa en mere effektiv varetagelse af deres hverv paa de omraader, der er omfattet af dette direktiv.
De beroerte myndigheder giver efter anmodning hinanden alle de oplysninger vedroerende ledelsen af saadanne investeringsselskaber og disses ejerforhold, som kan lette tilsynet med dem, samt alle oplysninger, der i oevrigt kan lette kontrollen med saadanne investeringsselskaber. Hjemlandets myndigheder samarbejder isaer for at sikre sig, at vaertslandets myndigheder kan indhente de oplysninger, der er omhandlet i artikel 19, stk. 2.
Hjemlandets kompetente myndigheder bliver, i det omfang det er noedvendigt for udoevelsen af deres kontrolbefoejelser, underrettet af vaertslandets kompetente myndigheder om enhver foranstaltning, der indebaerer sanktioner over for et investeringsselskab eller begraensninger af et investeringsselskabs virksomhed, og som vaertslandet har truffet i medfoer af artikel 19, stk. 6.
Artikel 24
1. Naar et investeringsselskab, der har faaet tilladelse i en anden medlemsstat, udoever virksomhed i et vaertsland gennem en filial, soerger vaertslandet for, at hjemlandets kompetente myndigheder, efter meddelelse herom til vaertslandets kompetente myndigheder, selv - eller ved en person, der er udpeget med henblik herpaa - kan foretage kontrol paa stedet af de i artikel 23, stk. 3, naevnte oplysninger.
2. Hjemlandets kompetente myndigheder kan ogsaa anmode vaertslandets kompetente myndigheder om at foretage denne kontrol. De myndigheder, som modtager anmodningen, skal inden for rammerne af deres befoejelser efterkomme denne, enten ved selv at foretage kontrollen eller ved at tillade, at de myndigheder, der har fremsat anmodningen, foretager kontrollen, eller ved at lade en revisor eller anden sagkyndig foretage denne.
3. Denne artikel er ikke til hinder for, at vaertslandets kompetente myndigheder udfoerer kontrol paa stedet af filialer etableret paa deres omraade som led i varetagelsen af de opgaver, som paahviler dem i henhold til dette direktiv.
Artikel 25
1. Medlemsstaterne soerger for, at alle, der arbejder eller har arbejdet for de kompetente myndigheder, saavel som revisorer og eksperter, der har handlet paa de kompetente myndigheders vegne, undergives tjenstlig tavshedspligt. Denne tavshedspligt indebaerer, at de fortrolige oplysninger, de modtager i forbindelse med deres hverv, ikke maa videregives til andre personer eller myndigheder, undtagen i summarisk eller sammenfattet form, saaledes at de enkelte investeringsselskaber ikke kan identificeres, medmindre der er tale om tilfaelde, der er omfattet af straffelovgivningen.
Saafremt der er tale om et investeringsselskab, der er erklaeret konkurs eller traadt i likvidation som foelge af en domstolskendelse, kan fortrolige oplysninger, der ikke vedroerer tredjemand, der er involveret i forsoeg paa at redde investeringsselskabet, dog videregives under en civil retssag.
2. Stk. 1 er ikke til hinder for, at de kompetente myndigheder i de forskellige medlemsstater udveksler oplysninger i henhold til dette direktiv eller andre direktiver, der gaelder for investeringsselskaber. Disse oplysninger er undergivet den i stk. 1 omhandlede tavshedspligt.
3. Medlemsstaterne maa kun indgaa samarbejdsaftaler, der indebaerer udveksling af oplysninger med de kompetente myndigheder i tredjelande, saafremt de oplysninger, der saaledes meddeles, mindst er underlagt tilsvarende tavshedspligt som fastsat i denne artikel.
4. De kompetente myndigheder, der i henhold til stk. 1 eller 2 modtager fortrolige oplysninger, maa kun anvende disse i forbindelse med udoevelsen af deres hverv:
- til at kontrollere, at betingelserne for adgang til at udfoere investeringsservice er opfyldt, og til at lette det individuelle eller det konsoliderede tilsyn med investeringsselskaberne virksomhed, saerlig med hensyn til kapitalkravene i direktiv 93/6/EOEF, administrativ og regnskabsmaessig praksis samt intern kontrol, eller
- til at paalaegge sanktioner, eller
- hvis den kompetente myndigheds afgoerelser paaklages til hoejere administrativ myndighed, eller
- hvis den kompetente myndigheds afgoerelser indbringes for domstolene efter artikel 26.
5. Stk. 1 og 4 er ikke til hinder for, at der udveksles oplysninger
a) inden for samme medlemsstat, hvis der findes flere kompetente myndigheder, eller
b) mellem de kompetente myndigheder inden for medlemsstaten eller medlemsstaterne og
- de myndigheder, der foerer tilsyn med kreditinstitutter, andre finansieringsinstitutter og forsikringsselskaber, samt de myndigheder, der foerer tilsyn med de finansielle markeder
- de organer, der er ansvarlige for likvidation og konkursbehandling af investeringsselskaber og lignende procedurer, eller
- de personer, der er ansvarlige for den lovpligtige revision af investeringsselskabers og andre finansieringsinstitutters regnskaber
med henblik paa varetagelsen af deres tilsynsopgaver, og heller ikke til hinder for, at de organer, der forvalter erstatningsordninger, modtager de oplysninger, som er noedvendige for, at de kan udfoere deres arbejde. Disse oplysninger er underlagt den i stk. 1 omhandlede tavshedspligt.
6. Bestemmelserne i denne artikel er heller ikke til hinder for, at en kompetent myndighed giver de centralbanker, der ikke foerer individuelt tilsyn med kreditinstitutter eller investeringsselskaber, de oplysninger, som er noedvendige for dem i deres egenskab af pengepolitiske myndigheder. De oplysninger, som modtages i denne forbindelse, er underlagt den i stk. 1 omhandlede tavshedspligt.
7. Denne artikels bestemmelser er ikke til hinder for, at de kompetente myndigheder fremsender de i stk. 1 til 4 naevnte oplysninger til en clearinginstitution eller lignende institution, der i den nationale lovgivning er anerkendt til clearing eller afvikling paa et af markederne i den paagaeldende medlemsstat, hvis de mener, at dette er noedvendigt for at sikre, at disse institutioner fungerer korrekt i forbindelse med misligholdelse eller potentiel misligholdelse paa dette marked. De oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i stk. 1 omhandlede tavshedspligt. Medlemsstaterne sikrer dog, at oplysninger, der er modtaget i henhold til stk. 2, ikke maa videregives i det tilfaelde, der er omhandlet i dette stykke, uden udtrykkelig tilladelse fra de kompetente myndigheder, som foerst afgav oplysningerne.
8. Endvidere kan medlemsstaterne uanset bestemmelserne i stk. 1 og 4 ved lovgivning give tilladelse til, at visse oplysninger meddeles andre afdelinger i deres centraladministration, som er ansvarlige for lovgivningen vedroerende tilsyn med kreditinstitutter, finansieringsinstitutter, investeringsselskaber og forsikringsselskaber, samt personer, som handler efter fuldmagt fra de paagaeldende afdelinger.
Oplysningerne maa imidlertid kun gives, saafremt det er noedvendigt af tilsynsmaessige hensyn.
Imidlertid fastsaetter medlemsstaterne, at oplysninger, der modtages efter stk. 2 og 5, samt oplysninger tilvejebragt ved kontrol paa stedet, jf. artikel 24, aldrig maa videregives som naevnt i dette stykke, medmindre de kompetente myndigheder, der har givet oplysningerne, eller de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor kontrollen paa stedet er foretaget, har givet deres udtrykkelige samtykke.
9. Har en medlemsstat, paa tidspunktet for vedtagelsen af dette direktiv, fastsat, at der skal udveksles oplysninger mellem myndighederne med henblik paa at kontrollere, at lovene om tilsyn, erhvervsdrivende selskabers organisation, drift og forretningspraksis samt reglerne for de finansielle markeder overholdes, kan den paagaeldende medlemsstat fortsat tillade en saadan udveksling, indtil samtlige bestemmelser for udveksling af oplysninger mellem myndigheder for hele den finansielle sektor er blevet samordnet, og under alle omstaendigheder senest indtil den 1. juli 1996.
Medlemsstaterne soerger dog for, at oplysninger, der stammer fra en anden medlemsstat, ikke kan videregives under de omstaendigheder, der er naevnt i foerste afsnit, uden udtrykkelig tilladelse fra de kompetente myndigheder, der foerst videregav naevnte oplysninger, og at de kun bruges til de formaal, som sidstnaevnte myndigheder har givet deres samtykke til.
Raadet foretager den samordning, der er omhandlet i foerste afsnit paa grundlag af et forslag fra Kommissionen. Raadet tager til efterretning, at Kommissionen oplyser, at den vil forelaegge forslag desangaaende senest den 31. juli 1993. Raadet traeffer afgoerelse om forslagene saa hurtigt som muligt, idet det tilstraebes, at de saaledes foreslaaede regler kan finde anvendelse paa datoen for dette direktivs ivaerksaettelse.
Artikel 26
Medlemsstaterne sikrer, at afgoerelser, der traeffes vedroerende et investeringsselskab i henhold til love eller administrative bestemmelser, der er vedtaget i overensstemmelse med dette direktiv, kan proeves ved domstolene; dette gaelder ogsaa, hvis der ikke er truffet nogen afgoerelse senest seks maaneder efter indgivelsen af en ansoegning om tilladelse, der indeholder alle de i henhold til gaeldende bestemmelser kraevede oplysninger.
Artikel 27
Med forbehold af reglerne for inddragelse af tilladelser og tilfaelde omfattet af straffelovgivningen skal medlemsstaterne soerge for, at deres respektive kompetente myndigheder, i tilfaelde af at et investeringsselskab eller dets ansvarlige ledelse har overtraadt love eller administrative bestemmelser om tilsyn med investeringsselskaber eller om disses virksomhed, kan vedtage foranstaltninger eller paalaegge sanktioner med det udtrykkelige formaal at bringe de konstaterede overtraedelser eller aarsagerne hertil til ophoer.
Artikel 28
Medlemsstaterne soerger for, at der ikke sker nogen forskelsbehandling i forbindelse med gennemfoerelsen af dette direktivs bestemmelser.
AFSNIT VII Afsluttende bestemmelser
Artikel 29
Indtil der vedtages et nyt direktiv om fastsaettelse af bestemmelser om tilpasning af naervaerende direktiv til de tekniske fremskridt paa nedennaevnte omraader, vedtager Raadet i overensstemmelse med afgoerelse 87/373/EOEF (15) med kvalificeret flertal paa forslag af Kommissionen de tilpasninger, som maatte vaere noedvendige vedroerende:
- udvidelse af indholdet af listen i bilagets afsnit C
- tilpasning af terminologien i bilagets lister for at tage hensyn til udviklingen paa de finansielle markeder
- de omraader, paa hvilke de kompetente myndigheder skal udveksle oplysninger, jf. artikel 23
- praecisering af definitionerne for at sikre en ensartet ivaerksaettelse af direktivet i Faellesskabet
- praecisering af definitionerne for at tage hensyn til udviklingen paa de finansielle markeder ved anvendelse af direktivet
- samordning af terminologien og definitionernes affattelse med senere foranstaltninger vedroerende investeringsselskaber og dermed beslaegtede omraader
- de oevrige opgaver, der er omhandlet i artikel 7, stk. 5.
Artikel 30
1. Investeringsselskaber, der allerede inden den 31. december 1995 har faaet tilladelse til at udfoere investeringsservice i hjemlandet, anses for at have den for dette direktiv noedvendige tilladelse, hvis der ifoelge den paagaeldende medlemsstats lovgivning kraeves overholdelse af betingelser svarende til dem, der er fastsat i artikel 3, stk. 3, og i artikel 4.
2. Investeringsselskaber, der allerede udoever deres virksomhed pr. 31. december 1995, og som ikke er blandt de i stk. 1 omhandlede, kan fortsaette virksomheden, hvis de inden den 31. december 1996 i henhold til bestemmelserne i hjemlandet faar tilladelse til at fortsaette virksomheden ifoelge de bestemmelser, der vedtages i henhold til dette direktiv.
Kun meddelelse af en saadan tilladelse goer det muligt for de paagaeldende selskaber at paaberaabe sig dette direktivs bestemmelser om fri etablering og fri udveksling af tjenesteydelser.
3. Saafremt investeringsselskaberne inden datoen for dette direktivs vedtagelse har paabegyndt deres virksomhed i andre medlemsstater gennem filialer eller ved udveksling af tjenesteydelser, fremsender myndighederne i hjemlandet i henhold til artikel 17, stk. 1 og 2, og artikel 18, mellem den 1. juli 1995 og den 31. december 1995 en liste til myndighederne i alle de beroerte medlemsstater over de selskaber, der overholder dette direktivs bestemmelser, og som udoever deres virksomhed i de paagaeldende medlemsstater, med angivelse af den virksomhed der udoeves.
4. Fysiske personer, der paa datoen for dette direktivs vedtagelse har tilladelse til at yde investeringsservice i en medlemsstat, anses for at have tilladelse i henhold til dette direktiv, saafremt de opfylder betingelserne i artikel 1, nr. 2, andet afsnit, andet led, og i artikel 1, nr. 2, tredje afsnit, foerste til fjerde led.
Artikel 31
Medlemsstaterne vedtager senest den 1. juli 1995 de love og administrative bestemmelser, der er noedvendige for at efterkomme dette direktiv.
De paagaeldende love og administrative bestemmelser traeder i kraft senest den 31. december 1995. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen herom.
Naar medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggoerelsen ledsages af en saadan henvisning. De naermere regler for denne henvisning fastsaettes af medlemsstaterne.
Artikel 32
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 10. maj 1993.
A Tanács 93/22/EGK irányelve
(1993. május 10.)
az értékpapír-befektetési szolgáltatásokról
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,
tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 57. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
együttműködve az Európai Parlamenttel [2],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],
mivel ez az irányelv alapvető fontosságú eszközt jelent a belső piac létrehozása szempontjából, amelyet az Egységes Európai Okmány jelölt meg célként és a Bizottság Fehér Könyve által ütemezett időben, mind a letelepedés jogának, mind a pénzügyi szolgáltatások nyújtásának szabadsága szempontjából a befektetési vállalkozások területén;
mivel az ezen irányelv hatálya alá tartozó befektetési szolgáltatásokat nyújtó vállalkozásoknak a székhelyük szerinti tagállam engedélyezése alá kell tartozniuk a befektetők és a pénzügyi rendszer stabilitása érdekében;
mivel az elfogadott szempont csak az engedélyezések és a prudenciális felügyeleti rendszerek kölcsönös elismerését biztosító szükséges és elégséges alapvető harmonizációt segíti elő, amely lehetővé teszi egy, a Közösség teljes területén érvényes engedély kibocsátását és a székhely szerinti tagállami felügyelet elvének alkalmazását; mivel a kölcsönös elismerés miatt a székhely szerinti tagállamban engedélyezett befektetési vállalkozások az ezen irányelv hatálya alá eső bármelyik vagy valamennyi olyan szolgáltatást, amelyekre engedélyt kaptak, fióktelep létrehozásával, vagy a szolgáltatások nyújtásának szabadsága alapján a Közösség egész területén végezhetik;
mivel a kölcsönös elismerés és a székhely szerinti tagállami felügyelet elve megköveteli, hogy a tagállamok illetékes hatóságai ne adják meg, vagy vonják vissza az engedélyt, amennyiben olyan tényezők, mint a működési tervek tartalma, a földrajzi elhelyezkedés vagy a ténylegesen végrehajtott tevékenységek világosan jelzik, hogy a befektetési vállalkozás azért választotta az egyik tagállam jogrendszerét, hogy elkerülje abban a másik tagállamban hatályos szigorúbb normákat, ahol a tevékenységét végre kívánja hajtani, vagy ahol tevékenységének nagyobb részét ténylegesen végrehajtja; mivel az ezen irányelv vonatkozásában a befektetési vállalkozást, amely jogi személy, abban a tagállamban kell engedélyezni, ahol a létesítő okirat szerinti székhelye van; mivel a nem jogi személy befektetési vállalkozást abban a tagállamban kell engedélyezni, ahol a központi irodája van; mivel a tagállamoknak ezenfelül meg kell követelniük, hogy a befektetési vállalkozás központi irodája a székhelye szerinti tagállamban legyen, és hogy ténylegesen is ott működjön;
mivel a befektetők érdekében minden vállalkozás belső felügyeletét szavatolni kell, akár a kétfős irányítás eszközeivel, vagy ahol ezt ez az irányelv nem követeli meg, más, azonos eredményt biztosító eljárásokkal;
mivel a tisztességes verseny szavatolása érdekében biztosítani kell, hogy a nem hitelintézet befektetési vállalkozások ugyanolyan szabadon alapíthassanak fiókirodákat és nyújthassanak a határokon átnyúló szolgáltatásokat, ahogy ezt a hitelintézetek üzleti tevékenységének megkezdésére és végzésére vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1989. december 15-i 89/646/EGK második tanácsi irányelv [4] megszabja;
mivel erre az irányelvre egy befektetési vállalkozás sem hivatkozhat azért, hogy a befektetési szolgáltatások nyújtásához kapcsolódó szolgáltatásoktól eltérő azonnali vagy határidős ügyleteket hajtson végre; mivel emiatt a fióktelep kizárólagosan ilyen devizaügyletekre történő alkalmazása ezen irányelv működési elvének helytelen alkalmazását jelentené;
mivel a székhely szerinti tagállamban engedélyezett befektetési vállalkozás a Közösség egész területén az általa megfelelőnek talált eszközökkel valósíthatja meg üzleti tevékenységét; mivel ebből a célból, ha szükségesnek találja, meghatalmazott ügynököt fogadhat, hogy a vállalkozás számlájára és teljes, feltétel nélküli felelősségére megbízásokat kapjon és továbbítson; mivel ilyen körülmények között az ilyen ügynökök üzleti tevékenységét a vállalkozás tevékenységének kell tekinteni; mivel ezenfelül ez az irányelv nem gátolja meg a székhely szerinti tagállamot abban, hogy egyedi követelmények alapján állapítsa meg az ilyen ügynökök státuszát; mivel ha a befektetési vállalkozás határon átnyúló üzleti tevékenységet folytat, a fogadó tagállamnak ezeket az ügynököket mint a vállalkozást magát kell kezelnie; mivel ezenfelül az átruházható értékpapírok házaló kereskedés útján történő forgalma nem tárgya ennek az irányelvnek, és emiatt ez a nemzeti rendelkezések tárgyát kell, hogy képezze;
mivel az "átruházható értékpapírok" az értékpapíroknak azon fajtáit jelentik, amelyekkel általában a tőkepiacon kereskednek, mint például az állampapírok, a társasági részvények, a forgatható értékpapírok, amelyek jogot biztosítanak részvények megszerzésére jegyzés vagy csere útján, letéti jegyek, sorozatban kibocsátott kötvények, index utalványok és értékpapírok, amelyek lehetővé teszik ilyen kötvények beszerzését jegyzés útján;
mivel a "pénzpiaci eszközök" az eszközöknek azon fajtáit jelentik, amelyekkel általában a pénzpiacon kereskednek, mint például a kincstárjegyek, a letéti jegyek és az átruházható kereskedelmi papírok;
mivel az átruházható értékpapírok és pénzpiaci eszközök ezen irányelvben szereplő nagyon tág meghatározásai csak erre az irányelvre érvényesek, és ennek megfelelően egyáltalán nem érvényesek a pénzügyi eszközöknek a hazai jogokban más célra, mint például adózásra alkalmazott különféle meghatározásaira; mivel ezenfelül az átruházható értékpapírok meghatározása csak a forgalomképes eszközöket jelenti; mivel ennek megfelelően ez a meghatározás nem vonatkozik azokra az építkezési társaságok, valamint az ipari és segélyegyletek által kibocsátott részvényekre és más, a részvényekkel megegyező értékpapírokra, amelyek tulajdonjogát a gyakorlatban nem lehet átadni, kivéve, ha a kibocsátó testület azokat visszavásárolja;
mivel a "pénzügyi határidős szerződésnek megfelelő eszköz" olyan szerződést jelent, amelyet a melléklet B. szakaszában vagy bármilyen ilyen eszközfelsorolásban szereplő eszköz kamat vagy átváltási arányai vagy értéke ingadozásainak figyelembevételével kiszámított készpénzzel rendeznek;
mivel ezen irányelv vonatkozásában a megbízások fogadásával és továbbításával kapcsolatos üzleti tevékenység körébe tartozik két vagy több befektető összehozása és így e befektetők között tranzakció létrehozása;
mivel ezen irányelv egyik rendelkezése sem érinti az ezen irányelvben tárgyalt eszközök nyilvános ajánlattétel útján történő értékesítését szabályzó közösségi, vagy ennek hiányában a nemzeti szintű rendelkezéseket; mivel ugyanez vonatkozik az ilyen eszközök értékesítésére és forgalmazására;
mivel a tagállamok a saját monetáris politikai intézkedéseik végrehajtásáért felelősek maradnak, ami nem érintheti kedvezőtlenül az Európai Monetáris Rendszer megerősítéséhez szükséges intézkedéseket;
mivel a biztosítóintézeteket, amelyek tevékenysége az illetékes felügyeleti hatóságok ellenőrzése alatt áll, és amelyeket közösségi szinten koordinálnak, valamint a viszontbiztosítási és visszaengedményezési tevékenységet folytató vállalkozásokat a tárgyalt témakörökből ki kell zárni;
mivel az olyan vállalkozásokra ez az irányelv nem terjedhet ki, amelyek harmadik személyeknek nem nyújtanak szolgáltatásokat, hanem üzleti tevékenységük kizárólag abból áll, hogy anyavállalatuk, leányvállalataik vagy anyavállalatuk egyéb leányvállalata részére befektetési szolgáltatásokat nyújtanak;
mivel ez az irányelv a célja szerint olyan vállalkozásokkal foglalkozik, amelyek általános üzleti tevékenysége harmadik felek részére befektetési szolgáltatások szakmai alapon történő nyújtását jelenti; mivel ezen irányelv hatálya ezért nem terjedhet ki más szakmai tevékenységet folytató bármilyen olyan személyre (pl. ügyvéd, közjegyző), aki csak alkalomszerűen, más szakmai tevékenységgel kapcsolatosan nyújt befektetési szolgáltatásokat, feltéve ha ez a tevékenység szabályozva van, és a vonatkozó szabályok nem tiltják meg befektetési szolgáltatások alkalomszerű nyújtását; mivel ebből az okból kifolyólag ezen irányelv hatálya alól az olyan személyeket is ki kell zárni, akik árucikkek gyártói vagy felhasználói részére csak olyan mértékben nyújtanak befektetési szolgáltatásokat, amennyire az ilyen termékekkel kapcsolatos ügyletekhez ez szükséges, ha az ilyen ügyletek alkotják a fő üzleti tevékenységüket;
mivel az olyan vállalkozásokra, amelyek kizárólag a munkavállalói részesedési programok kezeléséből álló befektetési szolgáltatásokat nyújtanak, és amelyek emiatt nem nyújtanak harmadik fél részére befektetési szolgáltatásokat, ez az irányelv nem terjedhet ki;
mivel ezen irányelv hatálya alól ki kell zárni a jegybankokat és a hasonló feladatokat ellátó más intézményeket, valamint az olyan állami intézményeket, amelyek a befektetést is magába foglaló tevékenységükként vagy közreműködőként végzik az államadósság kezelését; mivel ez a kizárás különösen nem érinti azokat a részben vagy egészben állami tulajdonban lévő intézményeket, amelyek szerepe kereskedelmi jellegű vagy tulajdonosi részesedések megszerzésével kapcsolatos;
mivel ennek az irányelvnek a hatálya alól ki kell zárni azokat a társaságokat és személyeket, amelyek üzleti tevékenysége csak megbízások átvételéből és ezek más feleknek történő továbbításából áll, és akik ügyfeleik pénzalapjait vagy értékpapírjait nem kezelik; mivel emiatt nem élvezhetik a letelepedés jogát és a szolgáltatásnyújtás szabadságát az ezen irányelvben megfogalmazott feltételek alapján, így amikor egy másik tagállamban kívánnak működni, az abban az államban elfogadott megfelelő rendelkezések hatálya alá tartoznak;
mivel ennek az irányelvnek a hatálya alól ki kell zárni a kollektív befektetési vállalkozásokat, függetlenül attól, hogy közösségi szinten vannak-e koordinálva, valamint az ilyen vállalkozások letétkezelőit vagy vezetőit, mivel ezek közvetlenül az ő tevékenységükkel kapcsolatban hozott egyedi szabályok hatálya alá tartoznak;
mivel amennyiben egy tagállam nyugdíjalapjai által létrehozott, vagyonuk kezelését lehetővé tévő egyesületek ilyen vagyonkezelést folytatnak, és harmadik személyek részére nem nyújtanak befektetési szolgáltatásokat, és amennyiben a nyugdíjalapok maguk is a biztosítóintézetek felügyeletével megbízott hatóságok ellenőrzése alá tartoznak, nem tűnik szükségesnek az ilyen egyesületeket az ezen irányelvben elrendelt, az üzleti tevékenység megkezdésére és folytatására vonatkozó feltételek hatálya alá helyezni;
mivel ez az irányelv nem vonatkozhat az olasz törvények által meghatározott "agenti di cambio" - ra; mivel ezek egy olyan kategóriát képeznek, amelynek engedélyezését nem kell megújítani, tevékenységük az ország területére korlátozódik, és nem jelentik a verseny torzulásának kockázatát;
mivel a befektetési vállalkozások számára az ezen irányelvben nyújtott jogok nem érintik a tagállamok, a jegybankok és más, hasonló feladatokat ellátó nemzeti intézmények jogát ahhoz, hogy üzletfeleiket objektív szempontok alapján, megkülönböztetés nélkül megválaszthassák;
mivel a befektetési vállalkozások fizetőképességével kapcsolatos felügyelet a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságainak felelőssége marad a piaci kockázattal kapcsolatos szabályokat koordináló, a befektetési vállalkozások és hitelintézetek tőkemegfeleléséről szóló, 1993. március 15-i 93/6/EGK tanácsi irányelv [5] alapján;
mivel egy tagállam, általános szabályként, az ezen irányelvben megállapítottaknál szigorúbb szabályokat is megállapíthat, különös tekintettel az engedélyezési feltételekre, a prudenciális követelményekre, valamint a beszámolási és átláthatósági szabályokra;
mivel az ezen irányelvben nem tárgyalt tevékenységek folytatását a Szerződésnek a letelepedés jogára és a szolgáltatások szabadságára vonatkozó általános rendelkezései szabályozzák;
mivel a befektetők védelme érdekében, a befektető értékpapírokra vonatkozó tulajdonjogát és más hasonló jogait, valamint egy vállalkozásra bízott pénzeszközeivel kapcsolatos jogait a vállalkozás jogaitól való elkülönítéssel kell védeni; mivel ez az elv ugyanakkor a vállalkozást nem gátolja meg abban, hogy a saját nevében, de a befektető érdekében üzleti tevékenységet végezzen, ha ezt az ügylet jellege megköveteli és a befektető ezzel egyetért, például értékpapír-kölcsönzés esetén;
mivel a harmadik országokban engedélyezett befektetési vállalkozások fiókirodáinak engedélyezési eljárásai az ilyen vállalkozások esetén továbbra is érvényben lesznek; mivel ezek a fiókirodák nem élvezhetik majd a Szerződés 59. cikkének (2) bekezdése alapján a szolgáltatásnyújtás szabadságát vagy a más tagállamban való szabad letelepedés jogát, mint ahol megalapítják őket; mivel ugyanakkor a harmadik országok törvényeinek hatálya alá eső leányvállalatok, valamint az ilyen vállalkozások tőkerészesedés-szerzésének engedélyezése iránti kérelmek olyan eljárás alá tartoznak, amely biztosítani hivatott, hogy a kérdéses harmadik országokban a közösségi befektetési vállalkozások egyenlő bánásmódban részesüljenek;
mivel az illetékes hazai hatóságok által a befektetési vállalkozásoknak az ezen irányelv alapján kiadott engedélyek már nem csak nemzeti, hanem közösségi szinten is hatályukat vesztik, és a létező viszonossági záradékok emiatt már nem lesznek hatályosak; mivel rugalmas eljárásra van szükség, hogy a viszonosság közösségi szintű megállapítása lehetővé váljon; mivel ennek az eljárásnak a célja nem a Közösség pénzpiacainak elzárása, hanem, mivel a Közösség szándéka a pénzpiacainak a világ többi része felé történő nyitva tartása, a világméretű pénzpiacok liberalizálásának fokozása a harmadik országokban; mivel ezért ez az irányelv meghatározza a harmadik országokkal való egyeztetések folyamatait, valamint végső eszközként az új engedélyezési kérelmek felfüggesztését és az új engedélyezések szigorítását célzó intézkedések megtételének lehetőségét;
mivel ennek az irányelvnek egyik célja a befektetők védelme; mivel emiatt szükséges figyelembe venni a befektetők különféle kategóriáinak és szakmai jártasságuk szintjeinek védelméhez szükséges különböző követelményeket;
mivel a tagállamok feladata azt biztosítani, hogy semmi ne akadályozza azt, hogy a kölcsönös elismerést élvező tevékenységeket ugyanúgy lehessen folytatni, mint a székhely szerinti tagállamban, amennyiben az nem ütközik a fogadó tagállam közérdeket védő hatályos törvényeibe és rendelkezéseibe;
mivel a tagállam a tartósan ott tartózkodó vagy ott letelepedett befektetőknek nem korlátozhatja azt a jogát, hogy az ezen irányelvben említett, a tagállamon kívül letelepedett és a tagállamon kívül működő valamilyen befektetési vállalkozás által nyújtott bármilyen befektetési szolgáltatást igénybe vegyenek;
mivel egyes tagállamokban a klíring- és az elszámolási feladatokat olyan testületek láthatják el, amelyek függetlenek azoktól a piacoktól, ahol az ügyleteket folytatják; mivel ennek megfelelően az ezen irányelvben tett, a szabályozott piacokra való bejutással és az ottani tagsággal kapcsolatos bármilyen utalást úgy kell értelmezni, hogy ezek a szabályozott piacok számára klíring- és elszámolási feladatokat ellátó testületekhez való hozzáférésre és az ezekhez kapcsolódó tagságra is utalnak;
mivel minden egyes tagállamnak feladata azt biztosítani, hogy területén a bármelyik tagállamban engedélyezett befektetési vállalkozásokkal, és hasonlóképpen a tagállamok pénzpiacain jegyzett valamennyi pénzügyi eszközzel szemben ne alkalmazzanak megkülönböztető bánásmódot; mivel valamennyi befektetési vállalkozásnak ugyanolyan lehetőségekkel kell rendelkeznie a szabályozott piacokhoz való kapcsolódás vagy hozzáférés tekintetében; mivel ezért, függetlenül attól, hogy a tagállamokban az ügyletek jelenleg milyen módon bonyolítják, lényeges, az irányelv által megszabott feltételek alapján, az irányelv keretei között a szabályozott piacokhoz való hozzáférés műszaki és jogi korlátozásainak megszüntetése;
mivel egyes tagállamok a hitelintézetek részére csak szakosított leányvállalaton keresztüli, közvetett tagságot engedélyeznek a szabályozott pénzpiacokon; mivel az a lehetőség, amelyet ez az irányelv a hitelintézetek részére a szabályozott piaci tagság elnyeréséhez közvetlen módon, a leányvállalat alapításának kötelezettsége nélkül nyújt, jelentős újítást jelent ezekben a tagállamokban, és a pénzpiacok fejlődésének fényében valamennyi következményét újra kell értékelni; mivel e tényezők miatt a beszámolónak, amelyet a Bizottság a Tanács részére legkésőbb 1998. december 31-ig benyújt, valamennyi olyan tényezőt figyelembe kell vennie, amelyre a Tanácsnak szüksége van ahhoz, hogy képes legyen az e tagállamokra vonatkozó következményeket újraértékelni, különös tekintettel az érdekellentétek veszélyére és a befektetők részére nyújtott védelem szintjére;
mivel a legnagyobb fontossággal bír, hogy a kártalanítási rendszerek harmonizációja ezzel az irányelvvel egy napon lépjen hatályba; mivel ezenfelül addig az időpontig, amíg egy kártalanítási rendszereket harmonizáló irányelv nem lép hatályba, a fogadó tagállamok saját kártalanítási rendszereik alkalmazását követelhetik meg olyan befektetési szolgáltatóktól, így a hitelintézetektől is, amelyeket más tagállamok engedélyeztek, amennyiben a székhely szerinti tagállamok nem rendelkeznek kártalanítási rendszerekkel, vagy amennyiben rendszereik nem kínálnak ugyanolyan szintű védelmet;
mivel a szabályozott piacok szerkezetét továbbra is a nemzeti szintű jogalkotásnak kell szabályoznia anélkül, hogy ez akadályt jelentene a fogadó tagállamok szabályozott piacaihoz való hozzáférés liberalizációja szempontjából a székhely szerinti tagállamban a kérdéses szolgáltatások nyújtására engedélyt kapott befektetési vállalkozások számára; mivel ezen elv értelmében a Németországi Szövetségi Köztársaság jogszabályai és Hollandia jogszabályai, a Kursmakler, illetve a hoekmannen tevékenységeket oly módon szabályozzák, hogy tevékenységeiket ne gyakorolják más tevékenységek mellett; mivel meg kell jegyezni, hogy Kursmakler és hoekmannen nem nyújthatnak szolgáltatásokat más tagállamokban; mivel székhely szerinti tagállamától függetlenül senki sem formálhat jogot arra, hogy mint Kursmakler vagy hoekman működjön anélkül, hogy ne kerüljön ugyanazon összeférhetetlenségi szabályoknak a hatálya alá, mint amelyek a Kursmakler, illetve hoekman státuszánál fennállnak;
mivel figyelembe kell venni, hogy ez az irányelv nem érintheti az értékpapírok értékpapírtőzsdén történő hivatalos jegyzésének engedélyezésére vonatkozó feltételek koordinációjáról szóló, 1979. március 5-i 79/279/EGK tanácsi irányelvet [6];
mivel a pénzügyi rendszerek stabilitása és zavarmentes működése, valamint a befektetők védelme feltételezi, hogy a fogadó tagállam jogában álljon és felelőssége legyen megelőzni és büntetni területén a befektetési vállalkozások bármilyen olyan tevékenységét, amely a közérdek védelme érdekében elfogadott viselkedési szabályokkal és egyéb jogi és hatósági rendelkezésekkel ellentétben áll, és hogy szükséghelyzetben intézkedjen; mivel ezenfelül a fogadó tagállam illetékes hatóságainak feladataik teljesítése közben a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságaival együtt kell működniük, különös tekintettel a szolgáltatások nyújtásának szabadsága keretében végzett üzleti tevékenységekre; mivel a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai felhatalmazással rendelkeznek arra, hogy a fogadó tagállam illetékes hatóságaitól tájékoztatást kapjanak bármilyen olyan intézkedésről, amely egy befektetési vállalkozás bírságolását vonja maga után vagy annak tevékenységét korlátozza, s amelyet az utóbbi tagállam az előbbi által engedélyezett befektetési vállalkozásokkal szemben hozott, hogy így a prudenciális felügyeleti feladatait képes legyen hatékonyan ellátni; mivel emiatt a székhely szerinti és a fogadó országok illetékes hatóságai közötti együttműködést biztosítani kell;
mivel a befektetők védelmére, valamint az átruházható értékpapírok piacainak zökkenőmentes működésének biztosítására irányuló kettős cél alapján szükséges biztosítani, hogy az ügyletek átláthatósága megvalósuljon, és hogy az e célból a szabályozott piacok tekintetében az ezen irányelvben megállapított szabályok a befektetési vállalkozásokra és a hitelintézetekre is vonatkozzanak, ha ezen a piacon működnek;
mivel a Tanács befektetési szolgáltatásokkal és értékpapírokkal kapcsolatos irányelveiben érintett területeken felmerülő problémák megvizsgálása mind a jelenlegi intézkedések alkalmazása, mind a jövőbeli szorosabb koordináció tekintetében a nemzeti hatóságok és a Bizottság között egy bizottsági formában működő együttműködést igényel; mivel egy ilyen bizottság létrehozása nem zárja ki a területen működő felügyeleti hatóságok közötti együttműködés más formáit;
mivel időről időre szükséges lehet az ezen irányelvben megfogalmazott részletes szabályok technikai módosítása, hogy a befektetési szolgáltatások ágazatának új fejlődését figyelembe lehessen venni; mivel a Bizottság szükség esetén megteszi ezeket a módosításokat, miután az ügyet az értékpapírpiacok területén létrehozandó bizottság elé terjesztette,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
I. CÍM
Fogalommeghatározások és hatály
1. cikk
Ezen irányelv alkalmazásában:
1. "befektetési szolgáltatás": a melléklet A. szakaszában felsorolt, a melléklet B. szakaszában felsorolt pénzeszközökhöz kapcsolódó bármelyik szolgáltatás, amelyet harmadik személyek részére nyújtanak;
2. "befektetési vállalkozás": bármilyen olyan jogi személy, amelynek rendes üzleti tevékenysége harmadik személyek részére befektetési szolgáltatások szakmai alapon történő nyújtása.
Ezen irányelv alkalmazásában a tagállamok befektetési vállalkozásként idesorolhatnak jogi személyiséggel nem rendelkező vállalkozásokat, ha:
- a jogi státuszuk biztosítja a harmadik felek érdekeinek védelmét a jogi személyekéhez hasonló szinten, és
- jogi formájuknak megfelelő, egyenlő mértékű prudenciális felügyelet alá taroznak.
Ugyanakkor amennyiben az ilyen természetes személyek olyan szolgáltatásokat nyújtanak, amelyek harmadik személyek pénzeszközeinek és átruházható értékpapírjainak a kezelésére irányulnak, csak abban az esetben tekinthetők befektetési vállalkozásnak ezen irányelvnek alkalmazásában, ha az ezen irányelvben és a 93/6/EGK irányelvben megszabott egyéb követelményeket nem érintve, a következő követelményeknek megfelelnek:
- a harmadik felek befektetési eszközeinek és pénzeszközeinek tulajdonjogát védeni kell, különösen a vállalkozás vagy tulajdonosai fizetésképtelensége, valamint hitelezői által végrehajtott lefoglalás, beszámítás vagy a vállalkozás vagy tulajdonosai hitelezőinek bármely más intézkedése esetén,
- a befektetési vállalkozásnak meg kell felelnie azon szabályoknak, amelyeket a vállalkozás és tulajdonosai fizetőképességének ellenőrzésére alakítottak ki,
- a befektetési vállalkozás éves beszámolóját a nemzeti jog alapján könyvvizsgálatra feljogosított egy vagy több személynek kell megvizsgálnia,
- ha a vállalkozásnak csak egy tulajdonosa van, rendelkeznie kell a befektetők védelméről arra az esetre, ha elhalálozása, cselekvőképtelenné válása vagy más hasonló esemény esetén a vállalkozás üzleti tevékenysége megszűnne.
A Bizottság legkésőbb 1997. december 31-ig jelentést tesz e pont második és harmadik albekezdésének alkalmazásáról, és megfelelő esetben javaslatot tesz módosításukra vagy elhagyásukra.
Ha egy személy a melléklet A. szakasza (1) bekezdésének a) pontjában említett valamelyik szolgáltatást nyújtja, és ahol ezt a tevékenységet kizárólag egy befektetési vállalkozás érdekében, valamint teljes és feltétlen felelősségére hajtja végre, ott ezt a tevékenységet nem mint a személy, hanem mint magának a befektetési vállalkozásnak a tevékenységét kell értelmezni;
3. "hitelintézet": a 77/780/EGK irányelv [7] 1. cikkének első francia bekezdésében meghatározottak szerinti hitelintézet, kivéve az ott a 2. cikk (2) bekezdésében említett intézményeket;
4. "átruházható értékpapírok": a következők:
- vállalati részvények és a vállalati részvényekkel egyenértékű egyéb értékpapírok,
- kötvények és az értékpapírosított követelések egyéb formái,
amelyek a tőkepiacra vihetők, és
- bármilyen egyéb értékpapír, amelyekkel általában úgy kereskednek, hogy jogot biztosítanak az ilyen átruházható értékpapírok beszerzésére előjegyzés vagy csere alapján, vagy készpénzzel történő teljesítésre lehetőséget adva,
kivéve a fizetési eszközöket;
5. "pénzpiaci eszközök": az eszközök olyan fajtái, amelyekkel általában a pénzpiacon kereskednek;
6. "székhely szerinti tagállam":
a) ha a befektetési vállalkozás természetes személy, az a tagállam, ahol a központi irodája található;
b) ha a befektetési vállalkozás jogi személy, az a tagállam, ahol a létesítő okirat szerinti székhelye található, vagy ha a nemzeti törvény értelmében nincs létesítő okirat szerinti székhely, az a tagállam, ahol központi irodája található;
c) piac esetén az a tagállam, amelyben a kereskedési rendszert nyújtó szervezet található, vagy ha a nemzeti törvény értelmében nincs létesítő okirat szerinti székhelye, az a tagállam, ahol a szervezet központi irodája található;
7. "fogadó tagállam": az a tagállam, amelyben a befektetési vállalkozásnak fióktelepe van, vagy ahol szolgáltatást nyújt;
8. "fióktelep": az üzleti tevékenység olyan helyszíne, amely egy befektetési vállalkozás része, nem jogi személy, és amely olyan befektetési szolgáltatásokat nyújt, amire a befektetési vállalkozás engedélyt kapott; egy másik tagállamban székhellyel rendelkező befektetési vállalkozás által a tagállamban létrehozott valamennyi üzleti helyiséget egy fiókirodának kell tekinteni;
9. "illetékes hatóságok": azok a hatóságok, amelyeket minden tagállam a 22. cikk alapján kijelöl;
10. "befolyásoló részesedés": bármilyen közvetlen vagy közvetett részesedés egy befektetési vállalkozásban, amely vagy a tőke vagy a szavazati jogok 10 %-át vagy annál többet képvisel, vagy amely lehetővé teszi jelentős befolyás gyakorlását a részesedéssel érintett befektetési vállalkozás irányítására.
E meghatározás vonatkozásában a 4. és 9. cikk, valamint a tulajdoni részesedésnek a 9. cikkben említett egyéb szintjei tekintetében, a 88/627/EGK irányelv [8] 7. cikkében említett szavazati jogokat figyelembe kell venni;
11. "anyavállalat": a 83/349/EGK irányelv [9] 1. és 2. cikkében meghatározott anyavállalat;
12. "leányvállalat": a 83/349/EGK irányelv 1. és 2. cikkében meghatározott leányvállalati vállalkozás; a leányvállalat bármely leányvállalatát is úgy kell tekinteni, mint az anyavállalat leányvállalatát, amely ezeknek a vállalkozásoknak a legfelsőbb szintű anyavállalata;
13. "szabályozott piac": olyan piacot jelent, amelynek eszközeit a melléklet B. szakasza sorolja fel, és ami:
- szerepel a 16. cikkben meghatározott, a tagállam által létrehozott listán, amely az 1. cikk (6) bekezdésének c) pontjában meghatározott származási ország,
- rendszeresen működik,
- jellemzi az a tény, hogy az illetékes hatóságok által kibocsátott vagy jóváhagyott rendelkezések határozzák meg a piac működésének feltételeit, a piacra lépés feltételeit, és ahol a 79/279/EGK irányelv alkalmazandó, az abban az irányelvben megszabott, a bejegyzést szabályozó feltételeket, és ahol az irányelv nem alkalmazható, ott azokat a feltételeket, amelyeknek pénzügyi eszköznek meg kell felelnie, mielőtt a piacon ténylegesen kereskedni lehetne vele,
- megfelel a 20. és 21. cikk alapján megszabott beszámolási és átláthatósági követelményeknek;
14. "ellenőrzés": a 83/349/EGK irányelv 1. cikkében meghatározottak szerinti ellenőrzés.
2. cikk
(1) Ez az irányelv minden befektetési vállalkozásra vonatkozik. Ugyanakkor ennek a cikknek csak a (4) bekezdése, valamint a 8. cikk (2) bekezdése, a 10., 11. cikk, a 12. cikk első bekezdése, a 14. cikk (3) és (4) bekezdése, és a 15., 19. és 20. cikk vonatkozik azokra a hitelintézetekre, amelyek a 77/780/EGK és 89/646/EGK irányelv alapján engedélyt kaptak az ezen irányelvben szereplő melléklet A. szakaszában felsorolt egy vagy több befektetési szolgáltatás nyújtására.
(2) Ez az irányelv nem vonatkozik:
a) a 73/239/EGK irányelv [10] 1. cikkében vagy a 79/267/EGK irányelv [11] 1. cikkében meghatározott biztosítóintézetekre vagy a 64/225/EGK irányelvben [12] említett viszontbiztosítási és visszaengedményezési tevékenységeket végző vállalkozásokra;
b) a befektetési szolgáltatásokat kizárólag csak saját anyavállalataik, saját leányvállalataik vagy anyavállalatuk más leányvállalatai részére nyújtó vállalkozásokra;
c) a befektetési szolgáltatást nyújtó személyekre, ha a szolgáltatást alkalomszerűen, szakmai tevékenység részeként nyújtják, és e tevékenységet szabályozó jogszabályok, rendelkezések vagy szakmai etikai kódex nem zárják ki az ilyen szolgáltatás nyújtását;
d) a kizárólag munkavállalói részesedési programok adminisztrációjából álló befektetési szolgáltatásokat nyújtó vállalkozásokra;
e) a mind a b) pontban említett, mind a d) pontban említett szolgáltatások nyújtásából álló befektetési szolgáltatásokat nyújtó vállalkozásokra;
f) a tagállamok jegybankjaira és a hasonló feladatokat ellátó más intézményekre, valamint olyan állami intézményekre, amelyek feladatukként vagy közreműködőként végzik az államadósság kezelését;
g) vállalkozásokra,
- amelyek nem őrizhetik ügyfeleik pénzeszközeit vagy értékpapírjait, és amelyek emiatt soha nem adósodhatnak el ügyfeleikkel szemben, és
- amelyek nem nyújthatnak semmiféle befektetési szolgáltatást, kivéve az átruházható értékpapírokkal és a kollektív befektetési vállalkozások részjegyeivel kapcsolatos megbízások átvételét és továbbadását, és
- amelyek a szolgáltatás nyújtása során csak a következőknek továbbíthatnak megbízásokat:
i. ezen irányelvvel összhangban engedélyezett befektetési vállalkozásoknak;
ii. a 77/780/EGK és a 89/646/EGK irányelv szerint engedélyezett hitelintézeteknek;
iii. befektetési vállalkozásoknak és hitelintézetek fióktelepeinek, amelyeket harmadik országban engedélyeztek, és amelyek az illetékes hatóságok által alkalmazott prudenciális szabályok hatálya alá tartoznak, és azoknak meg is felelnek, amely szabályok legalább olyan szigorúak, mint az ezen irányelvben, a 89/646/EGK irányelvben vagy a 93/6/EGK irányelvben megállapítottak;
iv. kollektív befektetési vállalkozásoknak, amelyek a tagállam jogszabályai szerint felhatalmazást kapnak, hogy a nyilvánosság és az ilyen vállalkozások vezetői számára befektetési jegyeket értékesítsenek;
v. a 77/91/EGK irányelv [13] 15. cikke (4) bekezdésének meghatározása szerinti, rögzített jegyzett tőkével rendelkező befektetési társaságoknak, amelyek értékpapírjait egy tagállamban szabályozott piacon jegyzik vagy értékesítik,
- amelyek tevékenységét nemzeti szinten etikai szabályok vagy kódex szabályozza;
h) kollektív befektetési vállalkozások, függetlenül attól, hogy koordinálják-e őket közösségi szinten, valamint az ilyen vállalkozások letétkezelői és vezetői;
i) olyan személyek, akiknek fő üzleti tevékenysége alapanyagok egymás közötti vagy az ilyen termékek gyártóival vagy szakmai felhasználóival való kereskedelme, és akik az ilyen gyártóknak és szakmai felhasználóknak csak olyan mértékben nyújtanak befektetési szolgáltatásokat, amennyire ez fő üzleti tevékenységükhöz szükséges;
j) olyan vállalkozások, amelyek kizárólag saját számlájukra és a tőzsdei határidős piacokon vagy opciós piacokon kereskedve nyújtanak befektetési szolgáltatásokat, vagy amelyek az ilyen piacokon lévő más tagok számláira kereskednek, vagy számukra árakat jegyeznek, amelyeket ezeknek a piacoknak klíringtagjai garantálnak. Az ilyen vállalkozások által létrehozott szerződések teljesítésének biztosításával kapcsolatos felelősséget e piacok klíringtagjainak kell vállalni;
k) a dán nyugdíjalapok által létrehozott egyesületek, amelyek egyedüli célja az egyesületekhez tartozó nyugdíjalapok vagyonának kezelése;
l) az "agenti di cambio", amelyeknek tevékenységét és feladatait az 1925. március 7-i 222. olasz királyi rendelet és az ezt követő módosítások szabályozzák, és amelyek az 1991. január 2-i 1. olasz törvény felhatalmazása alapján folytathatják tevékenységüket.
(3) A Bizottság legkésőbb 1998. december 31-ig és azután rendszeres időközönként jelentést tesz a (2) bekezdésnek a melléklet A. szakaszával összefüggésben történő alkalmazásáról, és ahol ez szükséges, ezen irányelv működése alapján javaslatokat tesz a kizárások és a tárgyalt szolgáltatások meghatározásának módosításaira.
(4) Az ezen irányelv által nyújtott jogok nem terjednek ki az állam, a jegybank vagy a tagállam egyéb hasonló feladatokat ellátó nemzeti intézményei partnereiként, az érintett tagállam pénzügyi, árfolyam-, államadósság- és tartalékkezelési politikájának végrehajtása közben nyújtott szolgáltatásokra.
II. CÍM
Az üzleti tevékenység megkezdésének feltételei
3. cikk
(1) Valamennyi tagállam a befektetési vállalkozások üzleti tevékenységének folytatását a befektetési vállalkozás székhelye szerinti tagállam engedélyezésétől teszi függővé. Az ilyen engedélyt a 22. cikknek megfelelően a székhely szerinti tagállam kijelölt illetékes hatóságai adják ki. Az engedély megjelöli azokat, a melléklet A. szakaszában említett befektetési szolgáltatásokat, amelyek nyújtására a vállalkozás engedélyt kap. Az engedélyezés a melléklet C. szakaszában említett egy vagy több kiegészítő szolgáltatásra is kiterjedhet. Engedélyt ezen irányelv értelmében semmilyen esetben sem lehet adni a csak a melléklet C. szakaszában szereplő szolgáltatásokra.
(2) Valamennyi tagállam megköveteli, hogy:
- minden olyan befektetési vállalkozásnak, amely jogi személy, és amelynek a saját nemzeti joga szerint van a létesítő okirat szerinti székhelye, központi irodája ugyanabban a tagállamban legyen, mint a létesítő okirat szerinti székhelye,
- minden más befektetési vállalkozás központi irodája abban a tagállamban legyen, amely az engedélyét kiadta, és amelyikben az üzleti tevékenységét ténylegesen végzi.
(3) A nemzeti jogszabályok által megállapított egyéb általános feltételek sérelme nélkül, az illetékes hatóságok csak abban az esetben adnak engedélyt, ha:
- a befektetési vállalkozás a 93/6/EGK irányelvben megállapított szabályoknak megfelelően, figyelembe véve a kérdéses befektetési szolgáltatás jellegét, elégséges indulótőkével rendelkezik,
- a befektetési vállalkozás üzleti tevékenységét ténylegesen irányító személyek megfelelően jó hírnévvel és elegendő tapasztalattal rendelkeznek.
A vállalkozás üzleti tevékenységeinek irányításában legalább két, a fenti követelményeknek eleget tevő személynek kell döntenie. Ugyanakkor, ahol megfelelően gondoskodnak arról, hogy ugyanez az eredmény biztosítva legyen, különösen az 1. cikk (2) bekezdése harmadik albekezdésének utolsó francia bekezdésében megfogalmazott esetekben, az illetékes hatóságok engedélyt adhatnak a természetes személy befektetési vállalkozások részére, vagy tevékenységeik jellegét és nagyságát figyelembe véve olyan befektetési vállalkozások részére, amelyek jogi személyek, és a vállalkozásokat alapszabályuknak és a nemzeti jogszabályaiknak megfelelően egy természetes személy irányítja.
(4) A tagállamok azt is megkövetelik, hogy minden egyes engedélyezési kérelemhez egy működési program legyen csatolva, amely többek között bemutatja az érintett befektetési vállalkozás megvalósítani kívánt üzleti tevékenységének típusát és szervezeti felépítését.
(5) A kérelmezőt a hiánytalan kérelem benyújtása után legkésőbb 6 hónapon belül értesítik arról, hogy az engedélyt megkapta-e vagy sem. A kérelem elutasítása esetén az indokokat is fel kell tüntetni.
(6) A befektetési vállalkozás az engedély kiadása után üzleti tevékenységét azonnal megkezdheti.
(7) Az illetékes hatóságok ezen irányelv alapján visszavonhatják a befektetési vállalkozás számára kibocsátott engedélyt, ha a befektetési vállalkozás:
a) az engedélyezéssel 12 hónapig nem él, az engedélyről kifejezetten lemond, vagy már korábban hat hónapig nem nyújtott befektetési szolgáltatásokat, kivéve, ha az érintett tagállam ilyen esetekre úgy rendelkezett, hogy az engedély megszűnik;
b) az engedélyt hamis tényközlés vagy egyéb nem szabályos eszközök segítségével szerezte meg;
c) nem teljesíti azokat a követelményeket, amelyek alapján az engedélyt kiadták;
d) már nem felel meg a 93/6/EGK irányelvnek;
e) súlyosan és rendszeresen megsértette a 10. és 11. cikk alapján elfogadott rendelkezéseket; vagy
f) bármilyen olyan esemény következik be, amely esetén a nemzeti jogszabály előírja a visszavonást.
4. cikk
Az illetékes hatóságok nem adnak engedélyt befektetési vállalkozások számára az üzleti tevékenység megkezdésére, amíg nincsenek tájékoztatva arról, hogy kik a közvetlen vagy közvetett részvényesek vagy a tagok, akár természetes vagy jogi személyek, illetve hogy e személyek milyen mértékű tulajdonrésszel rendelkeznek.
Az illetékes hatóságok visszautasítják az engedélyezést, ha a befektetési vállalkozások stabil és prudens irányításának biztosítása iránti igényt figyelembe véve, nem elégedettek a fent említett részvényesek vagy tagok alkalmasságát illetően.
5. cikk
A befektetési vállalkozások olyan fióktelepei esetén, amelyek a Közösségen kívüli alapító okirat szerinti székhellyel rendelkeznek, és amelyek üzleti tevékenységet kezdenek el vagy folytatnak, a tagállamok nem alkalmaznak olyan rendelkezéseket, amelyek kedvezőbb bánásmódot eredményeznének, mint amelyet a tagállamokban alapító okirat szerinti székhellyel rendelkező befektetési vállalkozások fióktelepének nyújtanak.
6. cikk
A másik érintett tagállam illetékes hatóságaival egyeztetni kell bármilyen olyan befektetési vállalkozás engedélyezése előtt, amely:
- egy másik tagállamban engedélyezett befektetési vállalkozás vagy hitelintézet leányvállalata,
- egy másik tagállamban engedélyezett befektetési vállalkozás vagy hitelintézet anyavállalatának leányvállalata,
vagy
- ugyanazok a természetes vagy jogi személyek irányítják, amelyek egy másik tagállamban engedélyezett befektetési vállalkozást vagy hitelintézetet irányítanak.
III. CÍM
Kapcsolatok harmadik országokkal
7. cikk
(1) A tagállamok illetékes hatóságai értesítik a Bizottságot:
a) bármilyen vállalkozás engedélyezéséről, amely közvetlen vagy közvetett leányvállalata egy harmadik ország jogszabályai által szabályozott anyavállalatnak;
b) ha egy ilyen anyavállalat egy közösségi befektetési vállalkozásban részesedést szerez, úgy, hogy az leányvállalatává válik.
A Bizottság mindkét esetben folyamatosan tájékoztatja a Tanácsot, mindaddig, amíg a Tanács a Bizottság javaslata alapján eljárva létre nem hoz egy, az átruházható értékpapírokkal foglalkozó bizottságot.
Amikor egy olyan vállalkozás kap engedélyt, amely egy harmadik ország joga által szabályozott anyavállalat közvetlen vagy közvetett leányvállalata, az illetékes hatóságok a Bizottsághoz intézett értesítésben ismertetik a vállalatcsoport felépítését.
(2) A tagállamok a Bizottságot bármilyen olyan általános nehézségről értesítik, amellyel befektetési vállalkozásaik a megalakulásuk során vagy befektetési szolgáltatások nyújtása közben egy harmadik országban szembekerülnek.
(3) Először ezen irányelv végrehajtása előtt legkésőbb hat hónappal és azután rendszeresen, a Bizottság beszámolót állít össze, amelyben megvizsgálja a közösségi befektetési vállalkozásokkal szembeni bánásmódot a harmadik országokban, a (4) és (5) bekezdésben említett fogalmak szerint, az alapítás, a befektetési szolgáltatásokkal kapcsolatos tevékenységek folytatása és a harmadik országok befektetési vállalakozásaiban történő részesedésszerzés tekintetében. A Bizottság ezeket a beszámolókat a megfelelő javaslatokkal együtt a Tanácsnak nyújtja be.
(4) Amikor a Bizottságnak, akár a (3) bekezdésben megadott beszámolók alapján, akár más adatok alapján, úgy tűnik, hogy egy harmadik ország nem nyújt a közösségi befektetési vállalkozások részére hatékony piaci hozzáférést ahhoz képest, amit a Közösség nyújt az abból a harmadik országból érkező befektetési vállalkozásoknak, a Bizottság javaslatokat nyújthat be a Tanácsnak megfelelő tárgyalási mandátum megadására, amelynek célja összehasonlíthatóan versenyképes lehetőségek elérése a közösségi befektetési vállalkozások részére. A Tanács a kérdésben minősített többséggel határoz.
(5) Amikor a Bizottságnak, akár a (3) bekezdésben megadott beszámolók alapján, akár más adatok alapján, úgy tűnik, hogy a közösségi befektetési vállalkozások egy harmadik országban nem kapják meg azt a bánásmódot, amely ugyanolyan versenyképes lehetőségeket biztosít, mint amelyek a hazai befektetési vállalkozások számára elérhetők, és hogy a piachoz való hatékony hozzáférés feltételei nem teljesülnek, a Bizottság tárgyalásokat kezdeményezhet a helyzet orvoslására.
Az első albekezdésben leírt körülmények esetén bármikor és a tárgyalások kezdeményezése mellett is hozható olyan döntés, az azon irányelvben szabályozott eljárásnak megfelelően, amelynek segítségével a Tanács az (1) bekezdésben említett bizottságot fogja létrehozni, hogy a tagállamok illetékes hatóságai a kérdéses harmadik ország joga által szabályozott közvetlen vagy közvetett anyavállalatok által benyújtott, engedélyezésre vagy részesedés megszerzésére irányuló, függőben lévő vagy jövőbeli kérelmekkel kapcsolatos döntéseiket korlátozzák vagy felfüggesztik. Az ilyen intézkedések időtartama a három hónapot nem haladhatja meg.
Az ilyen három hónapos időtartam lejárta előtt, és a tárgyalások eredményéhez képest, a Tanács, a Bizottság javaslata alapján eljárva, minősített többséggel határozhat az intézkedések további folytatásáról.
Az ilyen korlátozások vagy felfüggesztések nem alkalmazhatók a Közösségben megfelelően engedélyezett befektetési vállalkozások vagy leányvállalataik leányvállalat-alapításaira, vagy az ilyen vállalkozások vagy leányvállalatok közösségi befektetési vállalkozásokban történő részesedése szerzésére.
(6) Amikor a Bizottságnak úgy tűnik, hogy a (4) és (5) bekezdésben leírt helyzet fennáll, a tagállamok a Bizottság igénye alapján tájékoztatást nyújtanak:
a) bármelyik vállalkozás engedély iránti bármely kérelméről, mely vállalkozás a kérdéses harmadik ország joga által szabályozott anyavállalat közvetlen vagy közvetett leányvállalata;
b) ha a 10. cikk alapján arról kapnak tájékoztatást, hogy egy ilyen anyavállalat kollektív befektetési vállalkozásban szándékozik részesedést szerezni, úgy, hogy az leányvállalatává válna.
Ez a tájékoztatási kötelezettség megszűnik, ha a (4) és (5) bekezdésben említett harmadik országgal sikerül egyetértésre jutni, vagy ha az (5) bekezdés második és harmadik albekezdésében említett intézkedések már nem hatályosak.
(7) Az e cikk alapján tett intézkedéseknek meg kell felelniük a Közösségnek a befektetési vállalkozások üzleti tevékenységének megkezdését vagy folytatását szabályzó kétoldalú vagy multilaterális nemzetközi egyezményekben szereplő kötelezettségeinek.
IV. CÍM
Működési feltételek
8. cikk
(1) A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai megkövetelik, hogy az általuk engedélyezett befektetési vállalkozás mindig megfeleljen a 3. cikk (3) bekezdésben megszabott feltételeknek.
(2) A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai megkövetelik, hogy az általuk engedélyezett befektetési vállalkozás megfeleljen a 93/6/EGK irányelvben meghatározott szabályoknak.
(3) A befektetési vállalkozás prudenciális felügyelete a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságainak a feladata, függetlenül attól, hogy a befektetési vállalkozás hoz-e létre fióktelepet vagy nyújt-e szolgáltatásokat másik tagállamban, ezen irányelv azon rendelkezéseinek sérelme nélkül, amelyek a fogadó tagállamok hatóságait hatáskörrel ruházzák fel.
9. cikk
(1) A tagállamok megkövetelik a befektetési vállalkozásban közvetlenül vagy közvetve befolyásoló részesedést szerezni szándékozó minden személytől, hogy előzetesen tájékoztassa az illetékes hatóságokat, közölve a megszerezni kívánt részesedés nagyságát. Hasonlóképpen tájékoztatni köteles az ilyen személy az illetékes hatóságokat, ha úgy szándékozik befolyásoló részesedését növelni, hogy az általa birtokolt szavazati jogok vagy tőke aránya elérné vagy meghaladná a 20, 33, vagy 50 %-ot, illetve ha a befektetési vállalkozás a leányvállalatává válna.
A (2) bekezdés rendelkezéseinek sérelme nélkül, az illetékes hatóságoknak az első albekezdésben megszabott értesítés időpontjától számítva legfeljebb három hónap áll rendelkezésére, hogy kifogást emeljenek egy ilyen tervvel szemben, amennyiben, tekintettel a befektetési vállalkozás megbízható és körültekintő irányítása biztosításának szükségességére, nincsenek meggyőződve az első albekezdésben említett személy alkalmasságáról. Ha az illetékes hatóságok nem emelnek kifogást az első albekezdésben említett tervvel szemben, meghatározhatják végrehajtásának végső határidejét.
(2) Ha a részesedés (1) bekezdésben említett megszerzője egy másik tagállamban engedélyezett befektetési vállalkozás, vagy egy másik tagállamban engedélyezett befektetési vállalkozás anyavállalata, vagy egy másik tagállamban engedélyezett befektetési vállalkozást ellenőrző személy, és ha a részesedésszerzés miatt a vállalkozás, amelyben a megszerző részesedést szándékozik szerezni, a megszerző leányvállalatává válna vagy ellenőrzése alá kerülne, akkor a megszerzés elbírálását a 6. cikkben meghatározott előzetes egyeztetés tárgyává kell tenni.
(3) A tagállamok megkövetelik egy befektetési vállalkozásban fennálló közvetlen vagy közvetett befolyásoló részesedését elidegeníteni szándékozó személytől, hogy az illetékes hatóságokat előzetesen tájékoztassák, közölve az elidegeníteni kívánt részesedés nagyságát. Hasonlóképpen tájékoztatni köteles az ilyen személy az illetékes hatóságokat, amennyiben befolyásoló részesedésének olyan csökkentését tervezi, hogy a tőke vagy a szavazati jogok általa birtokolt hányada 20, 33 vagy 50 % alá süllyedne, illetve ha ezáltal a hitelintézet megszűnik a leányvállalata lenni.
(4) A befektetési vállalkozások, amint tudomásukra jut, tájékoztatják az illetékes hatóságokat minden olyan tőkéjüket érintő részesedésszerzésről, illetve -elidegenítésről, amelynek következtében a részesedés az (1) és (3) bekezdésben említett küszöbértékeket meghaladja, vagy azok alá csökken.
Évente legalább egyszer a részvényesek és a minősített részesedéssel rendelkező tagok neveiről, valamint e részesedések nagyságáról tájékoztatják az illetékes hatóságokat, amint az például a részvényesek, illetve tagok éves közgyűlésein vagy a tőzsdén jegyzett társaságokra vonatkozó rendeletek teljesítése során kapott adatokból kitűnik.
(5) A tagállamok megkövetelik, hogy amennyiben az (1) bekezdésben említett személyek által gyakorolt befolyás várhatóan az intézmény megbízható és prudens vezetésének rovására érvényesülhet, az illetékes hatóságok meghozzák a szükséges intézkedéseket az ilyen helyzet megszüntetése érdekében. Ezek az intézkedések jelenthetnek például ideiglenes intézkedéseket, az igazgatókkal és a vezetőkkel szemben elrendelt szankciókat, vagy az illető részvényesek vagy tagok által birtokolt részvényekhez kapcsolódó szavazati jogok gyakorlásának felfüggesztését.
Hasonló intézkedések alkalmazandók azokra a természetes vagy jogi személyekre, akik vagy amelyek nem teljesítik az (1) bekezdésben megállapított előzetes tájékoztatási kötelezettségüket. Ha egy tulajdoni részesedést az illetékes hatóságok kifogása ellenére szereznek meg, a tagállamok, tekintet nélkül minden egyéb meghozandó szankcióra, gondoskodnak a megfelelő szavazati jogok felfüggesztéséről, vagy a leadott szavazatok érvénytelenségéről, illetve érvénytelenítésének lehetőségéről.
10. cikk
(1) Minden egyes tagállam prudenciális szabályokat alkot, amelyeket a befektetési vállalkozásoknak mindig be kell tartaniuk. Ezek a szabályok különösen azt követelik meg, hogy minden egyes befektetési vállalkozás:
- megbízható adminisztratív és könyvelési eljárásokkal, az elektronikus adatfeldolgozás terén ellenőrzési és biztonsági megoldásokkal, valamint különösen a dolgozók személyes ügyleteire vonatkozó szabályokat is magába foglaló megfelelő belső ellenőrzési mechanizmusokkal rendelkezzen,
- megfelelő intézkedéseket tegyen a befektetőkhöz tartozó eszközök tulajdonosi jogainak védelmében, különösen a vállalkozás fizetésképtelenségének esetére, és hogy megelőzze, hogy a befektetési vállalkozás a befektetők pénzeszközeit saját számlájára használja, kivéve, ha ez a befektetők kifejezett beleegyezésével történik,
- megfelelő intézkedéseket tegyen a befektetőkhöz tartozó pénzalapok tulajdonosi jogainak védelmében, és hogy a hitelintézetek esetét kivéve, megelőzze, hogy a befektetési vállalkozás a befektetők pénzalapjait saját számlájára használja,
- intézkedjen, hogy a végrehajtott ügyletekről nyilvántartás készüljön, amely legalább ahhoz elég, hogy a székhely szerinti tagállam hatóságai figyelemmel kísérjék az azon prudenciális szabályoknak való megfelelést, amelyek betartatásáért ők felelősek; az ilyen nyilvántartásokat az illetékes hatóságok által meghatározandó ideig meg kell őrizni,
- úgy legyen felépítve és szervezve, hogy a minimálisra csökkenjen annak a kockázata, hogy az ügyfelek érdekeit a vállalkozás és az ügyfelei közötti, vagy az ügyfelek egymás közötti konfliktusai negatívan érinthessék. Mindamellett, egy fióktelep felállításakor a szervezeti felépítés nem kerülhet összeütközésbe a fogadó tagállam összeférhetetlenségi szabályaival.
11. cikk
(1) A tagállamok működési szabályzatokat alkotnak, amelyeket a befektetési vállalkozásoknak mindig be kell tartaniuk. E szabályoknak legalább az alábbi francia bekezdésekben megtalálható alapelveket meg kell fogalmazniuk, és azokat úgy kell alkalmazni, hogy a szolgáltatás kedvezményezettjeként szereplő személy szakmájának a jellege is figyelembe legyen véve. A tagállamok megfelelő esetben ezeket a szabályokat a melléklet C. szakaszában felsorolt kiegészítő szolgáltatásokra is alkalmazzák. Ezek az irányelvek biztosítják, hogy a befektetési vállalkozás:
- az üzleti tevékenységei megvalósítása során becsületesen és méltányosan járjon el, ügyfelei és a piac épségének érdekei szerint,
- a megfelelő szakértelemmel, körültekintéssel és gondossággal járjon el, ügyfelei és a piac épségének érdekei szerint,
- rendelkezzen az üzleti tevékenységeinek megfelelő megvalósításához szükséges forrásokkal és eljárásokkal, és ezeket hatékonyan használja fel,
- ügyfeleitől pénzügyi helyzetükre, befektetési tapasztalatukra és az igényelt szolgáltatásokkal kapcsolatos céljaikra vonatkozóan tájékoztatást kérjen,
- ügyfeleivel való ügyletei során az alapvető lényeges körülményekről megfelelő közlést tegyen,
- próbálja elkerülni az érdekellentéteket, és amikor ezek elkerülhetetlenek, biztosítsa, hogy ügyfelei méltányos bánásmódban részesüljenek,
- üzleti tevékenységeinek irányítására vonatkozó valamennyi jogszabályi követelménynek eleget tegyen, hogy így ügyfelei és a piac egységességének érdekeit előmozdítsa.
(2) A magatartási szabályok harmonizálásával összefüggésben meghozott döntések sérelme nélkül, ezek megvalósítása és betartásuk felülvizsgálata annak a tagállamnak a felelőssége lesz továbbra is, ahol a szolgáltatást nyújtják.
(3) Amennyiben a befektetési vállalkozás megbízást hajt végre, ott az (1) bekezdésben említett szabályok alkalmazása érdekében a megbízást adó befektetőre vonatkozóan a befektető szakmai sajátosságait értékelni kell, függetlenül attól, hogy a megbízást közvetlenül a megbízó adta, vagy közvetve a melléklet A. szakasza (1) bekezdésének a) pontjában említett szolgáltatást nyújtó befektetési vállalkozáson keresztül.
12. cikk
A befektetési vállalkozás, mielőtt üzleti tevékenységbe kezdene velük, a befektetőkkel tudatja, hogy milyen kártalanítási alap vagy ezzel egyenértékű védelem vonatkozik a tervezett ügyletekre, milyen biztosítékot kínál az alkalmazott valamelyik rendszer, vagy hogy nincs alap vagy kompenzáció.
A Tanács figyelembe veszi a Bizottság nyilatkozatát arról, hogy legkésőbb 1993. július 31-ig javaslatokat fog benyújtani az ügyleteket biztosító kártalanítási rendszerek harmonizációjáról. A Tanács e javaslatok alapján a lehető legrövidebb időn belül el fog járni, azért, hogy a javasolt rendszereket ugyanabban az időpontban léptesse hatályba, mint ezt az irányelvet.
13. cikk
Ez az irányelv a másik tagállamokban engedélyezett befektetési vállalkozásokat nem akadályozza abban, hogy a fogadó tagállamban a szolgáltatásaikat valamennyi elérhető kommunikációs eszközzel hirdessék, az ilyen hirdetésnek a közérdek védelme érdekében elfogadott formáját és tartalmát irányító szabályoknak megfelelően.
V. CÍM
A letelepedés joga és a szolgáltatásnyújtás szabadsága
14. cikk
(1) A tagállamok biztosítják, hogy a befektetési szolgáltatásokat és a melléklet C. szakaszában felsorolt egyéb szolgáltatásokat a 17., 18. és 19. cikknek megfelelően a területükön lehessen nyújtani, akár fióktelep létrehozásával, akár a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján egy másik tagállam illetékes hatóságai által az ezen irányelvvel összhangban engedélyezett és felügyelt bármilyen befektetési vállalkozás útján, feltéve, hogy az engedélyezés ezekre a szolgáltatásokra is vonatkozik.
Ez az irányelv nem érinti a fogadó tagállamok hatáskörét az olyan kollektív befektetési vállalkozások részjegyei felett, amelyekre a 85/611/EGK [14] irányelv nem vonatkozik.
(2) A tagállamok nem tehetik függővé az (1) bekezdésben említett fióktelep megalapítását vagy szolgáltatások nyújtását bármilyen engedélyezési kötelezettségtől, dotációs tőkétől vagy bármilyen más hasonló hatással bíró intézkedéstől.
(3) A tagállamok megkövetelhetik, hogy az (1) bekezdésben említett szolgáltatásokkal kapcsolatos ügyleteket, amennyiben megfelelnek az alábbi szempontoknak, szabályozott piacon kell végrehajtani:
- a befektető szokásos tartózkodási helye a tagállam területén van vagy ott telepített le vállalkozást,
- a befektetési vállalkozás az ilyen ügyleteket a tagállamban található központi létesítményén, vagy fióktelepén keresztül, vagy a szolgáltatások nyújtásának abban a tagállamban érvényes szabadsága alapján valósítja meg,
- az ügyletben szerepelnie kell olyan eszköznek, amellyel annak a tagállamnak szabályozott piacán kereskednek.
(4) Amennyiben a tagállam a (3) bekezdést alkalmazza, a területén szokásos tartózkodási hellyel rendelkező vagy ott letelepedett befektetőknek biztosítja a jogot, hogy a (3) bekezdésben megszabott kötelezettségtől eltérjenek, és hogy a (3) bekezdésben említett ügyleteket a szabályozott piacokon kívül valósítsák meg. A tagállamok ennek a jognak a gyakorlását gyorsított engedélyezésnek vethetik alá, figyelembe véve a befektetők eltérő védelmi igényeit, különösen a szakmai és intézményi befektetők érdekvédelmi képességét. Minden esetben lehetővé kell tenni, hogy az ilyen engedélyt olyan feltételek mellett adhassák meg, amely nem veszélyezteti a befektetők megbízásainak gyors teljesítését.
(5) A Bizottság legkésőbb 1998. december 31-ig jelentést készít a (3) és (4) bekezdés érvényesüléséről, és megfelelő esetben ezek módosításaira javaslatot tesz.
15. cikk
(1) A 14. cikkben említett letelepedési jog és a szolgáltatásnyújtási szabadság gyakorlásának sérelme nélkül, a fogadó tagállamok biztosítják, hogy a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai által a melléklet A. szakasza (1) bekezdésének b) pontjában és a (2) bekezdésében említett szolgáltatások nyújtására engedélyt kapott befektetési vállalkozások a fogadó tagállamban, ahol hasonló szolgáltatásokat nyújtanak, közvetlenül vagy közvetve a szabályozott piacok tagjaivá válhassanak vagy oda bejuthassanak, és az ottani ilyen piacok tagjai számára biztosított klíring- és elszámolórendszerek tagjaivá válhassanak vagy ezekhez hozzáférhessenek.
A tagállamok eltörölnek minden olyan nemzeti szabályt, törvényt vagy a szabályozott piacokra vonatkozó szabályt, amely korlátozza az oda felvehető személyek számát. Ha jogi természete vagy technikai kapacitása miatt egy szabályozott piacra való bejutás korlátozva van, a kérdéses tagállam biztosítja, hogy ennek szerkezete és kapacitása rendszeresen ki legyen igazítva.
(2) A szabályozott piac tagsága vagy az oda való bejutás attól függ, hogy a befektetési vállalkozás megfelel-e a tőkemegfelelési követelményeknek, valamint függ a székhely szerinti tagállamoknak a 93/6/EGK irányelv alapján megvalósított, a megfelelést vizsgáló felügyeletétől.
A fogadó tagállamok arra kapnak felhatalmazást, hogy az abban az irányelvben nem tárgyalt ügyek tekintetében további tőkekövetelményeket szabjanak meg.
A szabályozott piacokra való bejutás, ezek tagságának elnyerése, valamint a folyamatos hozzáférés vagy tagság a szabályozott piac alapokmányával és igazgatásával kapcsolatos szabályozott piaci szabályok betartásától függ, valamint a piaci ügyletekkel kapcsolatos szabályok, a piacon és azzal közösen működő alkalmazottakra vonatkozó szakmai követelmények, valamint a klíring- és elszámolási szabályok és eljárások betartásától. Az e szabályokat és eljárásokat végrehajtó részletes intézkedéseket megfelelő esetben többek között az ezekből eredő kötelezettségek teljesítésének biztosítására lehet hozni, úgy, hogy a 28. cikk érvényesüljön.
(3) Az (1) bekezdésben megszabott kötelezettség betartása érdekében, a fogadó tagállamok az abban a bekezdésben említett befektetési vállalkozások részére felajánlják annak lehetőségét, hogy szabályozott piacaik tagjaivá válhatnak, vagy azokra bejuthatnak:
- közvetlenül, a fogadó tagállamokban fióktelepek létrehozásával, vagy
- közvetve, a fogadó tagállamokban leányvállalatok létrehozásával, vagy a tagállamok szabályozott piacán már tagsággal rendelkező, vagy az oda már bejutott vállalkozások megszerzésével.
Ugyanakkor azok a tagállamok, amelyek ennek az irányelvnek az elfogadásakor olyan törvényeket alkalmaznak, amelyek hitelintézetek részére a szabályozott piaci tagságot vagy az oda való bejutást, hacsak nincs szakosított leányvállalatuk, nem teszik lehetővé, 1996. december 31-ig más tagállamok hitelintézeteivel szemben e szabályozott piacokra való bejutás szempontjából, hátrányos megkülönböztetés nélkül, továbbra is ugyanazt a kötelezettséget alkalmazhatják.
A Spanyol Királyság, a Görög Köztársaság és a Portugál Köztársaság ezt az időtartamot 1999. december 31-ig meghosszabbítja. A Bizottság ezelőtt az időpont előtt egy évvel beszámolót állít össze, figyelembe véve az e cikk alkalmazásából nyert tapasztalatokat, és megfelelő esetben javaslatot nyújt be. A Tanács, minősített többségi szavazással, ennek a javaslatnak alapján dönthet úgy, hogy ezeket a feltételeket felülbírálja.
(4) Az (1), (2) és (3) bekezdéstől függően, amennyiben a fogadó tagállam szabályozott piaca a fizikai jelenlétre vonatkozó követelmény nélkül működik, az (1) bekezdésben említett befektetési vállalkozások ugyanazon az alapon ennek tagjává válhatnak vagy hozzáférhetnek anélkül, hogy a befogadó tagállamban megalakulnának. A származási tagállamok annak érdekében, hogy befektetési vállalkozásaik számára lehetővé tegyék, hogy ennek a bekezdésnek megfelelően a befogadó tagállamok szabályozott piacainak tagjaivá válhassanak vagy azokra bejussanak, megengedik, hogy azoknak a tagállamoknak a szabályozott piacai a származási tagállam területén megfelelő lehetőségeket nyújtsanak.
(5) Ez a cikk nem érinti a tagállamok jogát arra, hogy területükön új piacok létrehozását engedélyezzék vagy megtiltsák.
(6) Ez a cikk nem vonatkozik:
- a Németországi Szövetségi Köztársaságban a Kursmakler tevékenységének szabályozására, vagy
- Hollandiában a hoekmannen tevékenységének szabályozására.
16. cikk
A kölcsönös elismerés és az irányelv alkalmazása érdekében minden egyes tagállam feladata, hogy azokról a szabályozott piacokról egy listát állítson össze, amelyek az ő területén találhatók, és amelyek megfelelnek szabályainak, valamint hogy ezt a listát e szabályozott piacok lényeges eljárási és működési szabályaival együtt a többi tagállam és a Bizottság számára tájékoztatásul megküldje. Hasonló közlést kell tenni a fent említett lista vagy szabály minden egyes módosítása kapcsán. A Bizottság a szabályozott piacok listáit és ezek frissítéseit az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában közli, évente legalább egyszer.
A Bizottság legkésőbb 1996. december 31-ig jelentést készít az így kapott adatokról, és ahol ez szükséges, ezen irányelv vonatkozásában javaslatokat tesz a szabályozott piac meghatározásának módosításaira.
17. cikk
(1) A 3. cikkben megszabott feltételek betartása mellett, az a befektetési vállalkozás, amely egy másik tagállam területén kíván fióktelepet létrehozni, értesíti a székhely szerinti tagállamának illetékes hatóságait.
(2) A tagállamok minden olyan befektetési vállalkozástól, amely egy másik tagállam területén fióktelepet kíván létrehozni, megkövetelik, hogy az (1) bekezdésben megszabott értesítési kötelezettség teljesítésekor a következő adatokat közölje:
a) a tagállam neve, amelynek területén a fióktelepet létre kívánja hozni;
b) a működési terv, amely többek között a tervezett üzleti tevékenység típusát és a fióktelep szervezeti felépítését mutatja be;
c) a fogadó tagállamban az a cím, ahonnan a szükséges iratokat be lehet szerezni;
d) a fióktelep irányításáért felelős személyek neve.
(3) Feltéve, hogy a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságainak a tervezett tevékenységek figyelembevétele alapján nincs oka a befektetési vállalkozás adminisztratív felépítésének vagy pénzügyi helyzetének kielégítő voltát kétségbe vonni, a (2) bekezdésben említett adatok kézhezvétele után három hónapon belül közlik ezeket az információkat a fogadó tagállam illetékes hatóságaival, és ennek megfelelően a kérdéses befektetési vállalkozást is tájékoztatják.
A fióktelep befektetőit védeni hivatott bármilyen kártalanítási rendszer részleteit is közlik.
Ha a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai megtagadják a (2) bekezdésben említett adatok közlését a fogadó tagállam illetékes hatóságaival, a kérdéses befektetési vállalkozással, valamennyi adat átvétele után, három hónapon belül közlik az elutasítás okait. Az ilyen elutasítás vagy a válasz hiánya maga után vonja a fogadó tagállam bíróságaihoz való fordulás jogát.
(4) Mielőtt a befektetési vállalkozás fióktelepe megkezdi üzleti tevékenységét, a fogadó tagállam illetékes hatóságai a 19. cikk alapján a (3) bekezdésben említett adatok átvétele után két hónapon belül felkészülnek a befektetési vállalkozás felügyeletére, és amennyiben szükséges, jelzik azokat a feltételeket, többek között magatartási szabályokat, amelyeknek megfelelően a közérdek védelme érdekében az üzleti tevékenységeket a fogadó tagállamban folytatni kell.
(5) A fogadó tagállam illetékes hatóságai értesítésének átvételekor, vagy ha a (4) bekezdésben említett határidő végéig e hatóságoktól az értesítés nem érkezett meg, a fióktelepet létre lehet hozni és az üzleti tevékenységet meg lehet kezdeni.
(6) Ha a (2) bekezdés b), c) vagy d) pontja alapján közölt körülményekben bármilyen változás történik, a befektetési vállalkozás a változásról írásos értesítést küld a székhely szerinti és a fogadó tagállam illetékes hatóságainak, a változtatás végrehajtása előtt legalább egy hónappal, hogy így a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai a változtatással kapcsolatban a (3) bekezdésnek megfelelően dönthessenek, valamint hogy a fogadó tagállam illetékes hatóságai is így járhassanak el, a (4) bekezdésnek megfelelően.
(7) A (3) bekezdés második albekezdésével összhangban közölt részletek változása esetén, a székhely szerinti tagállam hatóságai a fogadó tagállam hatóságait megfelelően értesítik.
18. cikk
(1) Ha egy befektetési vállalkozás egy másik tagállam területén először kíván üzleti tevékenységet folytatni a szolgáltatások nyújtásának szabadsága alapján, saját tagállamának illetékes hatóságaival a következő adatok kell közölnie:
- a tagállam neve, ahol működni szándékozik,
- a működési terv, kitérve különösen arra, hogy milyen befektetési szolgáltatást vagy szolgáltatásokat kíván nyújtani.
(2) A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai az (1) bekezdésben említett adatok átvétele után egy hónapon belül ezeket a fogadó tagállam illetékes hatóságai részére továbbítják. Ekkor a befektetési vállalkozás a fogadó tagállamban megkezdheti a kérdéses befektetési szolgáltatás vagy szolgáltatások nyújtását.
Megfelelő esetben, a fogadó tagállam illetékes hatóságai az (1) bekezdésben említett adatok átvétele után a befektetési vállalkozásnak jelzik azokat a feltételeket, így a viselkedési szabályokat is, amelyeknek a befektetési szolgáltatások nyújtóinak a közérdek védelme érdekében a fogadó tagállamban meg kell felelniük.
(3) Ha az (1) bekezdés második francia bekezdése alapján közölt adatok tartalma módosul, a befektetési vállalkozás a módosításról a székhelye szerinti tagállam és a fogadó tagállam illetékes hatóságai számára a módosítás végrehajtása előtt értesítést küld írásban, hogy így a fogadó tagállam illetékes hatóságai szükség esetén a vállalkozást értesíthessék, hogy a (2) bekezdés szerint közölt adatokban milyen változtatást vagy kiegészítést kell tenni.
19. cikk
(1) A fogadó tagállamok statisztikai célokból megkövetelhetik a területükön fiókteleppel rendelkező valamennyi befektetési vállalkozástól, hogy e fogadó tagállamok illetékes hatóságainak rendszeresen beszámoljanak az e tagállamokban folytatott tevékenységeikről.
A fogadó tagállamok a monetáris politikájuk irányításával kapcsolatos feladataik megvalósítása során, az Európai Monetáris Rendszer megerősítéséhez szükséges intézkedések sérelme nélkül, területükön megkövetelhetik a más tagállamokból származó befektetési vállalkozások valamennyi fióktelepétől, hogy ugyanazokat az adatokat közöljék, mint amelyeket a hazai befektetési vállalkozások ebből a célból közölnek.
(2) A fogadó tagállamok az ezen irányelvből eredő feladataik megvalósítása során a befektetési vállalkozások fióktelepeitől megkövetelhetik, hogy ugyanazokat az adatokat közöljék, mint amelyeket a hazai befektetési vállalkozások ebből a célból közölnek.
A fogadó tagállamok a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján, a területükön üzleti tevékenységet folytató befektetési vállalkozásoktól megkövetelhetik, hogy közöljék azokat az adatokat, amelyek annak ellenőrzéséhez szükségesek, hogy a fogadó tagállam által megszabott rájuk vonatkozó szabályoknak megfelelnek-e, azonban ezek a követelmények nem lehetnek annál szigorúbbak, mint amelyeket ugyanez a tagállam a letelepedett vállalkozásoktól megkövetel annak ellenőrzésére, hogy ugyanazoknak a szabályoknak megfelelnek-e.
(3) Amennyiben a fogadó tagállam illetékes hatóságai megállapítják, hogy az állam területén fiókteleppel rendelkező vagy szolgáltatásokat nyújtó befektetési vállalkozás az állam által ezen irányelvnek a befogadó tagállam illetékes hatóságainak hatáskört adó rendelkezési alapján elfogadott jogszabályokat vagy hatósági előírásokat megszegi, akkor e hatóságok a befektetési vállalkozást kötelezik a jogellenes helyzet felszámolására.
(4) Ha a kérdéses befektetési vállalkozás nem teszi meg a szükséges lépéseket, a fogadó tagállam illetékes hatóságai a székhely szerinti ország illetékes hatóságait megfelelően tájékoztatják. Ez utóbbiak a lehető leghamarabb megteszik a megfelelő intézkedéseket annak biztosítására, hogy a kérdéses befektetési vállalkozás a jogellenes helyzetnek véget vessen. Az intézkedések jellegét közlik a fogadó tagállam illetékes hatóságaival.
(5) Ha a fogadó tagállam intézkedései ellenére, vagy mert ezek az intézkedések a kérdéses államban nem bizonyulnak megfelelőnek vagy nem vehetők igénybe, a befektetési vállalkozás nem tesz a (2) bekezdésben említett és a fogadó tagállamban hatályban lévő jogi vagy hatósági rendelkezések megszegése ellen, ez utóbbi tagállam, a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságainak értesítése után megteheti a megfelelő intézkedéseket a további jogsértések megelőzésére vagy szankcionálására, és amenynyiben ez szükséges, a befektetési vállalkozás megakadályozására abban, hogy területén bármilyen további ügyletet kezdeményezhessen. A tagállamok biztosítják, hogy területükön a befektetési vállalkozásokkal szembeni intézkedésekhez szükséges jogi dokumentumok rendelkezésre álljanak.
(6) Az előző rendelkezések nem érintik a fogadó tagállamok hatáskörét arra, hogy a területükön a 11. cikk, valamint a közérdek védelme érdekében elfogadott egyéb jogi és hatósági rendelkezések alapján bevezetett magatartási szabályok megszegésével elkövetett jogsértések megelőzése vagy szankcionálása érdekében a megfelelő intézkedéseket megtegyék. Ez annak a lehetőségét is jelenti, hogy megakadályozzák, hogy a jogszabálysértő befektetési vállalkozások további ügyleteket kezdeményezzenek területükön.
(7) A (4), (5) és (6) bekezdés alapján hozott, a befektetési vállalkozás tevékenységeinek szankcionálását vagy korlátozását is jelentő bármilyen intézkedést az érintett befektetési vállalkozás irányában megfelelően indokolni és közölni kell. Valamennyi ilyen intézkedés maga után vonja az ezeket végrehajtó tagállam bíróságaihoz való fordulás jogát.
(8) A (3), (4) és (5) bekezdésben meghatározott eljárás végrehajtása előtt a fogadó tagállamok illetékes hatóságai szükséghelyzetben a befektetők és a szolgáltatások más kedvezményezettjei érdekeinek védelméhez szükséges megelőző intézkedéseket tehetnek. A Bizottságot és a másik tagállam illetékes hatóságait az ilyen intézkedésekről a lehető leghamarabb értesíteni kell.
Az érintett tagállam illetékes hatóságaival való egyeztetés után a Bizottság dönthet úgy, hogy a kérdéses tagállam ezeket az intézkedéseket köteles módosítani vagy megszüntetni.
(9) Az engedély visszavonása esetén a fogadó tagállam illetékes hatóságai erről tájékoztatást kapnak és megteszik a megfelelő intézkedéseket, hogy az érintett befektetési vállalkozást meggátolják abban, hogy az állam területén bármilyen további ügyletet kezdeményezhessen, és hogy a befektetők érdekeit védjék. A Bizottság kétévente az ilyen esetekről beszámolót állít össze az értékpapírpiac területén egy későbbi szakaszban felállítandó bizottság számára.
(10) A tagállamok a Bizottságot értesítik azon esetek számáról és típusáról, melyekben a 17. cikk alapján hozott elutasításra, valamint az (5) bekezdés alapján hozott lépésekre került sor. A Bizottság kétévente az ilyen esetekről beszámolót állít össze az értékpapírpiac területén egy későbbi időpontban létrehozandó bizottság számára.
20. cikk
(1) Annak biztosítása érdekében, hogy a piacokért és a felügyeletért felelős hatóságok a kötelességeik teljesítéséhez szükséges adatokhoz hozzájussanak, a tagállamok legalább a következőket követelik meg:
a) a 10. cikk végrehajtása érdekében tett lépések sérelme nélkül, a befektetési vállalkozások a 14. cikk (1) bekezdésében említett szolgáltatásokkal kapcsolatos, a szabályozott piacon forgalmazott eszközökkel végrehajtott ügyletek lényeges adatait legalább öt évre a hatóságok rendelkezésére őrizzék meg, függetlenül attól, hogy az ilyen ügyleteket a szabályozott piacon hajtották-e végre;
b) a befektetési vállalkozások saját tagállamuk illetékes hatóságainak az a) pontban említett valamennyi ügyletről számoljanak be, ahol ezek az ügyletek a következőket tartalmazzák:
- részvények vagy egyéb olyan eszközök, melyek a tőkéhez való hozzájutást szolgálják,
- kötvények és az értékpapírosított adósság egyéb formái,
- részvényekkel kapcsolatos szabványosított határidős szerződések,
- szabványosított részvényopciók.
Ezeket a beszámolókat a lehető leghamarabb a megfelelő hatóság számára elérhetővé kell tenni. A határidőt ez a hatóság állapítja meg. Ezt a következő munkanap végéig meg lehet hosszabbítani, ha működésből adódó vagy gyakorlati okok megkívánják, de ezt semmilyen körülmények között sem lehet túllépni.
Az ilyen beszámolóknak különösen a vásárolt vagy eladott eszközök nevét és számát, az ügyletek dátumát és idejét, az ügyletek árait, valamint a kérdéses befektetési vállalkozások azonosítására szolgáló adatokat kell tartalmazniuk.
A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a b) pontban megszabott kötelezettség a kötvények és az értékpapírosított adósság egyéb formái esetén csak ennek az eszköznek az összesített ügyleteire vonatkozzon.
(2) Amikor a befektetési vállalkozás a fogadó tagállam szabályozott piacán ügyletet hajt végre, a székhely szerinti tagállam a beszámolásra vonatkozó követelményektől eltekinthet, ha a befektetési vállalkozásra a kérdéses ügyletek tekintetében a piacért felelős helyi hatóságok részére hasonló jelentéstételi követelmények vonatkoznak.
(3) A tagállamok rendelkeznek arról, hogy az (1) bekezdés b) pontjában említett beszámoló vagy maga a befektetési vállalkozás, vagy a vételi és eladási ajánlatok párosítására szolgáló rendszer (trade matching system) által, vagy pedig a tőzsdei vagy egy másik szabályozott piac hatóságain keresztül legyen elkészítve.
(4) A tagállamok biztosítják, hogy az e cikkel összhangban elérhető információk a 23. cikk megfelelő alkalmazása érdekében is elérhetők legyenek.
(5) Minden tagállam elfogadhat vagy fenntarthat hátrányos megkülönböztetés nélkül, az e cikk által szabályozott területen szigorúbb rendelkezéseket, az olyan ügyletekkel kapcsolatos adatok megőrzésével és jelentésével kapcsolatos tartalom és forma tekintetében, amelyeket:
- olyan szabályozott piacon valósítanak meg, amelynek ez a székhely szerinti tagállama, vagy
- olyan befektetési vállalkozás valósít meg, amelynek ez a székhely szerinti tagállama.
21. cikk
(1) Annak érdekében, hogy a befektetők képesek legyenek a tervezett ügylet feltételeit felmérni és utána a végrehajtása feltételeit ellenőrizni, minden illetékes hatóság, a 16. cikkben meghatározott listán általa feltüntetett szabályozott piac esetében intézkedéseket tesz, hogy a befektetőket a (2) bekezdésben említett adatokkal ellássa. A (2) bekezdésben megszabott követelmények alapján az illetékes hatóságok meghatározzák, hogy az adatokat milyen formában és milyen pontos határidőn belül kell közölni, valamint azokat az eszközöket, amelyek segítségével azt elérhetővé kell tenni, figyelembe véve az érintett piac, valamint az azon a piacon tevékenykedő befektetők sajátosságait, nagyságát és igényeit.
(2) Az illetékes hatóságok minden egyes eszköz esetén megkövetelik legalább:
a) a piacon minden nap a kereskedés megkezdése előtt az érintett szabályozott piac teljes előző napi kereskedelmére vonatkozóan a súlyozott átlagár, valamint a legmagasabb és legalacsonyabb árak és kereskedett mennyiségek közlését;
b) ezenfelül a folyamatosan működő, a megbízásokat követő és az árfolyamokat követő piacokon a következők közlését:
- a piacon a kereskedés minden egyes órája után az érintett szabályozott piacon történő kereskedés súlyozott átlagára és mennyisége, hatórás időtartamra, úgy, hogy a közlés előtt maradjon a piacon két óra kereskedésre, és
- 20 percenként az érintett piacon a súlyozott átlagár, valamint a legmagasabb és legalacsonyabb ár, kétórás időhosszra, úgy, hogy a közlés előtt maradjon a piacon egy óra kereskedésre.
Ahol a befektetők a végrehajtható ügyletek árairól és mennyiségeiről előzetes információval rendelkeznek:
i. ez az információ a piaci kereskedelmi órák alatt mindig megszerezhető;
ii. egy adott árra és mennyiségre közölt futamidők olyan futamidők, amelyek alatt a befektető egy ilyen ügyletet képes végrehajtani.
Az illetékes hatóságok elhalaszthatják vagy felfüggeszthetik a közlést, ha ez rendkívüli piaci körülmények által igazolt, vagy kisméretű piacok esetén a vállalkozások és befektetők anonimitásának megőrzése érdekében szükséges. Az illetékes hatóságok egyedi rendelkezéseket alkalmazhatnak olyan különleges ügyletek esetén, amelyek azon a piacon az érintett értékpapír átlagos ügyleteihez képest nagyon jelentős arányú, valamint olyan nagymértékben nem likvid értékpapírok esetében, melyeket objektív szempontok alapján határoznak meg, és nyilvánosságra hoznak. Az illetékes hatóságok rugalmasabb rendelkezéseket is alkalmazhatnak, különösen a közlési határidők vonatkozásában, a kötvényekkel és más értékpapírosított adóssággal kapcsolatos ügyleteknél.
(3) Minden tagállam azon a területen, amelyet ez az irányelv szabályoz, elfogadhat vagy fenntarthat szigorúbb rendelkezéseket vagy további rendelkezéseket a befektetők számára kötelezően elérhetővé teendő információ tartalmáról és formájáról olyan szabályozott piacokon végrehajtott ügyletek vonatkozásában, amelyeknek ő a székhely szerinti tagállama, feltéve, hogy ezek a rendelkezések irányadóak, függetlenül attól, hogy a pénzügyi eszköz kibocsátója melyik tagállamban található, és attól, hogy a pénzügyi eszközt melyik tagállam szabályozott piacán jegyezték először.
(4) A Bizottság e cikk alkalmazásáról legkésőbb 1997. december 31-ig jelentést készít; a Tanács, a Bizottság javaslata alapján, minősített többséggel határozhat e cikk módosításáról.
VI. CÍM
Az engedélyezésért és felügyeletért felelős hatóságok
22. cikk
(1) A tagállamok kijelölik az ezen irányelvben meghatározott feladatok végrehajtását végző illetékes hatóságokat. Erről értesítik a Bizottságot, jelezve, ha a feladatok bármilyen módon meg vannak osztva.
(2) Az (1) bekezdésben említett hatóságoknak vagy a hazai jog által elismert állami intézményeknek vagy az állami intézmények által elismert, kifejezetten erre a célra a nemzeti jog által felhatalmazott szervezeteknek kell lenniük.
(3) Az érintett hatóságoknak a feladataik ellátásához szükséges valamennyi jogkörrel rendelkezniük kell.
23. cikk
(1) Ha ugyanabban a tagállamban két vagy több illetékes hatóság található, akkor ezek szorosan együttműködnek az abban a tagállamban működő befektetési vállalkozások tevékenységeinek felügyeletében.
(2) A tagállamok biztosítják, hogy az ilyen együttműködés az ilyen illetékes hatóságok és a pénzügyi piacok, a hitel- és egyéb pénzintézetek és a biztosítóintézetek felügyeletéért felelős állami hatóságok között megvalósuljon, az e hatóságok felügyelete alá tartozó szervezetek vonatkozásában.
(3) Ahol egy befektetési vállalkozás szolgáltatások nyújtásával vagy fióktelep létrehozásával egy vagy több, a saját tagállamával nem azonos tagállamban működik, az érintett valamennyi tagállam illetékes hatóságai szorosan együttműködnek annak érdekében, hogy az ezen irányelvben meghatározott egyes feladataikat megvalósítsák.
Felkérés esetén egymás számára az ilyen befektetési vállalkozások irányítására és tulajdoni viszonyaira vonatkozó valamennyi olyan adatot átadnak, amely feltehetően megkönnyítheti a felügyeletüket, és minden olyan adatot, amely ezeknek a vállalkozásoknak a figyelemmel kísérését feltehetően megkönnyíti. Különösen a székhely szerinti tagállamok együttműködnek annak biztosításában, hogy a fogadó tagállam intézményei beszerezzék az 19. cikk (2) bekezdésében említett adatokat.
Amennyiben ez felügyeleti jogkörük gyakorlásához szükséges, a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságait a fogadó tagállam illetékes hatóságai értesítik a fogadó tagállam által a 19. cikk (6) bekezdése alapján végrehajtott intézkedésekről, amelyek közé a befektetési vállalkozásra kirótt szankciók, vagy a befektetési vállalkozás tevékenységeinek korlátozásai tartozhatnak.
24. cikk
(1) Minden fogadó tagállam biztosítja, hogy amennyiben egy másik tagállamban engedélyezett befektetési vállalkozás a területén fióktelepen keresztül üzleti tevékenységet folytat, ott a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai a fogadó tagállam illetékes hatóságainak értesítése után, maguk vagy az általuk e célból kiképzett közvetítő személyek a 23. cikk (3) bekezdésében említett adatok helyszíni ellenőrzését végrehajthassák.
(2) A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai a fogadó tagállam illetékes hatóságait arra is felkérhetik, hogy az ilyen ellenőrzéseket hajtsák végre. Az ilyen kérelmeket átvevő hatóságok kötelesek ezek alapján, jogkörük keretein belül, az ellenőrzést maguk végrehajtani, vagy az őket felkérő hatóságok számára lehetővé tenni, hogy az ellenőrzést maguk vagy könyvvizsgálók, illetőleg szakértők útján hajtsák végre.
(3) Ez a cikk nem befolyásolja az illetékes hatóságok jogát arra, hogy az ezen irányelvben meghatározott feladataik ellátása közben a területükön alapított fióktelepek helyszíni ellenőrzését végrehajtsák.
25. cikk
(1) A tagállamok rendelkeznek arról, hogy mindazokat a személyeket, akik az illetékes hatóságok jelenlegi vagy volt munkatársai, és ugyanígy az illetékes hatóságok által képzett könyvvizsgálókat és szakértőket szakmai titoktartás kötelezze. Ennek megfelelően a munkájuk során kapott bizalmas információkat nem szolgáltathatják ki senkinek és semmilyen hatóságnak, hacsak nem olyan összegzett vagy összesített formában, hogy a büntetőjog körébe tartozó esetek kivételével az egyedi befektetési vállalkozást ne lehessen azonosítani.
Ugyanakkor, ha egy befektetési vállalkozást fizetésképtelennek nyilvánítottak vagy kötelező felszámolás alatt áll, a befektetési vállalkozás reorganizációjában részt vevő harmadik feleket nem érintő bizalmas információkat polgári vagy kereskedelmi eljárásokban közölni lehet.
(2) Az (1) bekezdés a különböző tagállamok illetékes hatóságait nem gátolja meg abban, hogy ezzel az irányelvvel vagy a befektetési vállalkozásokra vonatkozó más irányelvekkel összhangban információkat cseréljenek. Az ilyen információk az (1) bekezdésben megállapított szakmai titoktartási feltételek hatálya alá tartoznak.
(3) A tagállamok a harmadik országok illetékes hatóságaival csak akkor írhatnak alá információcserére vonatkozó együttműködési egyezményeket, ha a közölt információkra legalább az e cikkben meghatározottakkal megegyező szakmai titoktartási garanciák vonatkoznak.
(4) Az (1) és (2) bekezdés szerint bizalmas információkat átvevő illetékes hatóságok ezeket munkájuk során csak arra használhatják, hogy:
- ellenőrizzék, hogy a befektetési vállalkozások üzleti tevékenységének megkezdését szabályozó feltételek teljesültek-e, és hogy az üzleti tevékenységek összesítés nélküli vagy összesített alapon történő figyelemmel kísérését megkönnyítsék, különös tekintettel a 93/6/EGK irányelv által meghatározott tőkemegfelelési követelményekre, valamint a könyvelési folyamatokra és a belső ellenőrzési eljárásokra,
- szankciókat léptessenek életbe,
- az illetékes hatóságok döntése elleni közigazgatási fellebbezések során, vagy
- a 26. cikk szerint kezdeményezett bírósági eljárások során felhasználják.
(5) Az (1) és (4) bekezdés nem zárja ki az információcserét:
a) a tagállamon belül, ahol két vagy több illetékes hatóság található; vagy
b) egy tagállamon belül vagy tagállamok között, az illetékes hatóságok és
- a hitelintézetek, egyéb pénzügyi szervezetek és biztosítóintézetek felügyeletéért felelős hatóságok és a pénzügyi piacok felügyeletéért felelős hatóságok,
- a befektetési vállalkozások felszámolásáért és csődeljárásáért és hasonló eljárásokért felelős szervezetek, és
- a befektetési vállalkozások és más pénzintézetek beszámolóival kapcsolatos kötelező könyvvizsgálat végrehajtásáért felelős személyek,
között, felügyeleti feladataik ellátása során, vagy a kártalanítási rendszereket kezelő szervezetek részére a feladataik ellátásához szükséges információk átadását. Az ilyen információ az (1) bekezdésben meghatározott szakmai titoktartási követelmények hatálya alá tartozik.
(6) Ez a cikk az illetékes hatóságot nem gátolja meg abban, hogy a hitelintézeteket vagy befektetési vállalkozásokat egyénileg nem felügyelő jegybankok számára olyan információkat adjon át, amelyre azoknak szükségük lehet annak érdekében, hogy monetáris hatóságokként működjenek. Az ilyen összefüggésben kapott információ az (1) bekezdésben meghatározott szakmai titoktartási követelmények hatálya alá tartozik.
(7) Ez a cikk az illetékes hatóságokat nem gátolja meg abban, hogy az (1)-(4) bekezdésben említett információkat a hazai jogban elismert és az egyik tagállam piacai részére klíring- vagy elszámolási szolgáltatásokat nyújtó elszámolóház vagy más hasonló szervezet részére átadják, ha úgy vélik, hogy az információ közlésére szükség van annak biztosítása érdekében, hogy a piaci szereplők nem teljesítése vagy esetleges nem teljesítése kapcsán ezek a szervezetek megfelelően működjenek. Az átvett információ az (1) bekezdésben meghatározott szakmai titoktartási követelmények hatálya alá tartozik. A tagállamok ugyanakkor biztosítják, hogy a (2) bekezdés alapján átvett információkat az e bekezdésben említett körülmények alapján nem lehet nyilvánosságra hozni az ezeket rendelkezésre bocsátó illetékes hatóságok kifejezett egyetértése nélkül.
(8) Az (1) és (4) bekezdésben említett rendelkezések ellenére, a tagállamok ezenfelül törvényben meghatározott rendelkezések alapján engedélyezhetik bizonyos információk átadását központi kormányzati szerveik, a hitelintézetek, pénzintézetek, befektetési vállalkozások és biztosítóintézetek felügyeletével kapcsolatos törvényhozásért felelős egyéb minisztériumainak és e minisztériumok által megbízott ellenőröknek.
Az ilyen információátadás ugyanakkor csak akkor valósítható meg, ha ez a prudenciális ellenőrzéshez szükséges.
A tagállamok ugyanakkor rendelkeznek arról, hogy a (2) és (5) bekezdés alapján átvett és a 24. cikkben említett helyszíni ellenőrzések segítségével nyert információkat ne lehessen az e bekezdésben említett esetekben átadni, az információt rendelkezésre bocsátó illetékes hatóságok vagy az ahhoz a tagállamhoz tartozó illetékes hatóságok kifejezett egyetértése nélkül, ahol a helyszíni ellenőrzést végrehajtották.
(9) Ha a tagállam, ennek az irányelvnek az elfogadása idején, a prudenciális felügyeletre, a gazdasági társaságok szervezetére, működésére és viselkedésére, valamint a pénzügyi piacok szabályozására vonatkozó jogszabályok betartásának ellenőrzése érdekében rendelkezik a hatóságok közötti információcseréről, a tagállam az ilyen információk továbbítását az egész pénzügyi szektor hatóságai közötti információcserét irányító valamennyi rendelkezés koordinálásáig továbbra is engedélyezheti, azonban 1996. július 1-je után már semmi esetben sem.
A tagállamok ugyanakkor biztosítják, hogy ha az információ egy másik tagállamból érkezik, nem lehet átadni az első albekezdésben említett esetekben az információt rendelkezésre bocsátó illetékes hatóságok kifejezett egyetértése nélkül, és csak olyan célokra lehet használni, amelyre ezek a hatóságok engedélyt adtak.
A Tanács a Bizottság javaslata alapján megvalósítja az első albekezdésben említett koordinációt. A Tanács tudomásul veszi a Bizottság nyilatkozatát arra vonatkozóan, hogy legkésőbb 1993. július 31-ig javaslatokat fog benyújtani. A Tanács e javaslatok alapján a lehető leghamarabb el fog járni, azzal a szándékkal, hogy a javasolt szabályokat ezzel az irányelvvel egy napon léptesse hatályba.
26. cikk
A tagállamok biztosítják, hogy az ezen irányelvvel összhangban a befektetési vállalkozásokkal kapcsolatban törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések alapján hozott határozatok a bírósági jogorvoslat hatálya alá tartozzanak; ugyanez irányadó, amikor egy, a hatályban lévő rendelkezésekben megkövetelt valamennyi információt tartalmazó engedélyezési kérelem benyújtása után hat hónapon belül nem születik döntés.
27. cikk
Az engedély visszavonására vonatkozó eljárásnak vagy a büntetőjog rendelkezéseinek a sérelme nélkül a tagállamok rendelkeznek arról, hogy illetékes hatóságaik a tevékenységük felügyeletére vagy folytatására vonatkozó törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseket megszegő a befektetési vállalkozásokkal szemben, vagy az ilyen vállalkozások üzleti tevékenységét ténylegesen irányítókkal szemben olyan intézkedéseket vagy bírságolásokat hajthatnak végre, amelyek célja kifejezetten a tapasztalt jogsértés vagy az ilyen jogsértések okainak megszüntetése.
28. cikk
A tagállamok biztosítják, hogy ezt az irányelvet hátrányos megkülönböztetés nélkül hajtsák végre.
VII. CÍM
Záró rendelkezések
29. cikk
Ezt az irányelvet az alább meghatározott területeken történő műszaki fejlődéshez igazító rendelkezéseket megfogalmazó későbbi irányelv elfogadásáig a Tanács a 87/373/EGK irányelvével [15] összhangban, a Bizottság javaslata alapján, minősített többséggel bármilyen szükséges átdolgozást elfogadhat az alábbiak terén:
- a melléklet C. szakaszában szereplő lista bővítése,
- a mellékletben szereplő listák szakmai nyelvezetének átdolgozása a pénzügyi piacok fejlődésének figyelembevétele céljából,
- a 23. cikk felsorolása szerinti területek, ahol az illetékes hatóságok kötelesek információkat cserélni,
- a meghatározások tisztázása annak biztosítására, hogy a Közösségben ezt az irányelvet egységesen alkalmazzák,
- a meghatározások tisztázása annak érdekében, hogy ennek az irányelvnek a megvalósítása közben a pénzügyi piacok fejlődését figyelembe vegyék,
- a szakmai nyelvezet kiigazítása és a meghatározások átformálása a befektetési vállalkozásokra és a kapcsolódó kérdésekre irányuló további intézkedésekkel összhangban,
- a 7. cikk (5) bekezdésében megszabott egyéb feladatok.
30. cikk
(1) A saját tagállamukban az 1995. december 31. előtt befektetési szolgáltatások nyújtására már engedélyt nyert befektetési vállalkozásokat úgy kell tekinteni, mint amelyek már ennek az irányelvnek szempontjából engedélyezettek, ha annak a tagállamnak a törvényei úgy rendelkeznek, hogy az ilyen tevékenységek folytatásához a 3. cikk (3) bekezdésében és a 4. cikkben megállapítottakkal azonos feltételeknek kell megfelelniük.
(2) Az olyan befektetési vállalkozások, amelyek üzleti tevékenységet folytatnak 1995. december 31-én, és nem tartoznak az (1) bekezdésben említettek közé, folytathatják tevékenységeiket, feltéve ha legkésőbb 1996. december 31-éig és a székhely szerinti tagállamuk rendelkezései alapján, az ezen irányelv megvalósítása érdekében elfogadott rendelkezések szerint az ilyen tevékenységek folytatására engedélyt szereznek.
Kizárólag az ilyen engedély megadása teszi az ilyen befektetési vállalkozások számára lehetővé, hogy ezen irányelv rendelkezései értelmében a letelepedés jogával és a szolgáltatásnyújtás szabadságával élhessenek.
(3) Ha az ezen irányelv elfogadása előtti időpontban befektetési vállalkozások fióktelepeken keresztül vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján másik tagállamokban már megkezdték üzleti tevékenységeiket, minden egyes székhely szerinti tagállam hatóságai 1995. július 1. és december 31. között a 17. cikk (1) és (2) bekezdése, valamint a 18. cikk céljai érdekében az érintett minden egyes tagállam hatóságaival közli az ezen irányelvnek megfelelő és az azon államokban működő vállalkozások listáját, feltüntetve a végzett üzleti tevékenységet.
(4) A valamelyik tagállamban az ezen irányelv elfogadása időpontjában befektetési szolgáltatások nyújtására engedéllyel rendelkező természetes személyeket úgy kell tekinteni, mint akik ennek az irányelvnek alapján kaptak engedélyt, feltéve, hogy az 1. cikk (2) bekezdése második albekezdésének második francia bekezdésében, valamint a harmadik albekezdésének mind a négy francia bekezdésében meghatározott követelményeknek eleget tesznek.
31. cikk
A tagállamok legkésőbb 1995. július 1-jéig elfogadják azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek.
Ezek a rendelkezések legkésőbb 1995. december 31-ig hatályba lépnek. A tagállamok erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
Amikor a tagállamok elfogadják az első bekezdésben említett rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
32. cikk
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 1993. május 10-én.