RÅDETS DIREKTIV af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om byggevarer (89/106/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FALLESSKABER HAR-
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 100 A,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
i samarbejde med Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra følgende betragtninger:
Det påhviler medlemsstaterne at sikre sig, at bygge- og anlægsarbejder på deres område konstrueres og udføres på en sådan måde, at de ikke bringer mennesker, husdyr og ejendom i fare og samtidig overholder andre væsentlige krav i almenvellets interesse;
i medlemsstaterne stilles der i lovbestemmelser krav i forbindelse med byggeri, som ikke alene vedrører sikkerhed, men også sundhed, holdbarhed, energibesparelser, miljøbeskyttelse, økonomiske aspekter og andre aspekter, der er af betydning for almenvellet;
disse krav, som ofte er nedfældet i nationale love og administrative bestemmelser, har direkte indflydelse på arten af de byggevarer, der anvendes, og er afspejlet i nationale standarder, tekniske godkendelser og andre tekniske specifikationer og bestemmelser, som ved deres forskelligartethed udgør en hindring for samhandelen inden for Fællesskabet;
i hvidbogen om gennemførelse af det indre marked, som blev godkendt af Det Europæiske Råd i juni 1985, anføres det i punkt 71, at visse sektorer inden for den generelle politik, navnlig bygge- og anlægssektoren, skal have særlig vægt; de tekniske handelshindringer inden for bygge- og anlægssektoren skal, hvis de ikke kan fjernes gennem gensidig anerkendelse af ækvivalens mellem medlemsstater, fjernes i overensstemmelse med den i Rådets resolution af 7. maj 1985 (4) fastsatte nye metode, som indebærer en definition af
væsentlige krav med hensyn til sikkerhed og andre aspekter, som er vigtigte for almenvellet, uden at det gældende og berettigede beskyttelsesniveau i medlemsstaterne derved forringes;
de væsentlige krav udgør både de generelle og de specifikke kriterier, som bygværker skal opfylde, og ved disse krav forstås, at de nævnte bygværker med en vis grad af sikkerhed skal opfylde et eller flere eller alle disse krav, når og hvis de omfattes af reglerne;
som grundlag for harmoniserede standarder eller andre tekniske specifikationer på europæisk plan og til udarbejdelse eller udstedelse af europæisk teknisk godkendelse udfærdiges der basisdokumenter med henblik på at give de væsentlige krav konkretform på teknisk niveau;
disse væsentlige krav danner udgangspunkt for udarbejdelse af harmoniserede standarder for byggevarer på europæisk plan; for at det fælles indre marked kan blive til så stor nytte som muligt, for at give flest mulige producenter adgang til dette marked, for at sikre, at markedet bliver så gennemsigtigt som muligt, og for at tilvejebringe forudsætningerne for et harmoniseret samlet regelsæt inden for byggeriet bør der i så vidt omfang og så hurtigt som muligt indføres harmoniserede standarder; disse standarder er nu udarbejdet af private organer uden mandat; derfor anerkendes Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) og Den Europæiske Komité for Elektroteknisk Standardisering (CENELEC) som kompetente organer til vedtagelse af harmoniserede standarder i overensstemmelse med de generelle retningslinjer for samarbejdet mellem Kommissionen og disse to organer, der blev undertegnet den 13. november 1984: i dette direktiv forstås ved en harmoniseret standard en teknisk specifikation (europæisk standard eller harmoniseret dokument), som et af eller begge disse organer har vedtaget efter mandat fra Kommissionen i overensstemmelse med Rådets direktiv 83/189/EØF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (5);
byggevarers særlige beskaffenhed kræver en præcis udformning af disse harmoniserede standarder; det er derfor nødvendigt at udarbejde basisdokumenter med henblik på at etablere en forbindelse mellem mandater for standarder og væsentlige krav; i harmoniserede standarder, der så vidt.
(6) EFT nr. L 109 af 26. 4. 1983, s. 8.
muligt udformes som ydeevneniveau for varen, tages der hensyn til disse basisdokumenter, der skal udarbejdes i samarbejde med medlemsstaterne;
det ydeevneniveau og de krav, som varer fremover skal opfylde i medlemsstaterne, skal opstilles i klasser i basisdokumenterne og i de harmoniserede tekniske specifikationer, således at der tages hensyn til de forskellige væsentlige krav for visse bygværker og til de forskellige forhold i medlemsstaterne;
harmoniserede standarder bør omfatte klassifikationer, som tillader fortsat markedsføring af varer, der opfylder de væsentlige krav, og som fremstilles og anvendes lovligt i overensstemmelse med tekniske traditioner, der bygger på vejrforhold og andre lokale forhold.
en vare anses for at være egnet, hvis den opfylder kravene i en harmoniseret standard, en europæisk teknisk godkendelse eller en ikke-harmoniseret teknisk specifikation, der er anerkendt på fællesskabsniveau; hvis en vare er af ringe betydning med hensyn til de væsentlige krav, og hvis den afviger fra eksisterende tekniske specifikationer, kan et anerkendt organ attestere dens egnethed;
varer, der på denne måde har opnået godkendelse som egnede, kan kendes på EF-mærket: de skal frit kunne omsættes og frit kunne anvendes til det tilsigtede formål overalt i Fællesskabet;
hvor det drejer sig om varer, for hvilke der ikke kan fastsættes europæiske standarder, eller for hvilke sådanne ikke kan forventes udarbejdet inden for et rimeligt tidsrum, eller varer, der afviger væsentligt fra en standard, kan egnetheden attesteres ved en europæisk teknisk godkendelse på grundlag af fælles retningslinjer; de fælles retningslinjer for udstedelse af europæiske tekniske godkendelser vedtages på grundlag af basisdokumenterne;
i tilfælde, hvor der ikke findes harmoniserede standarder eller europæiske tekniske godkendelser, kan nationale eller andre ikke-harmoniserede tekniske specifikationer anerkendes som grundlag for en formodning for, at de væsentlige krav er opfyldt;
det er nødvendigt at sikre, at varerne er i overensstemmelse med de harmoniserede standarder og ikke-harmoniserede tekniske specifikationer, der er anerkendt på europæisk plan, ved hjælp af fabrikantens produktionskontrol, tilsyn, afprøvning, bedømmelse og attestering,som skal udføres af en uafhængig og kvalificeret tredjemand eller af fabrikanten selv;
er fastsættes midlertidigt en særprocedure for de varer, for hvilke der endnu ikke findes standarder eller tekniske godkendelser, der er anerkendt på europæisk plan; disse procedurer skal gøre det lettere at anerkende resultaterne af
afprøvninger, der er foretaget i en anden medlemsstat i overensstemmelse med de tekniske krav, der gælder i bestemmelsesmedlemsstaten;
der bør oprettes et stående byggeudvalg bestående af eksperter udpeget af medlemsstaterne med den opgave at bistå Kommissionen i spørgsmål, der måtte opstå i forbindelse med dette direktivs praktiske gennemførelse og anvendelse;
medlemsstaternes ansvar for sikkerhedsmæssige, sundhedsmæssige og andre forhold, som er omfattet af de væsentlige krav på deres område, bør anerkendes i en beskyttelsesklausul, hvori der fastsættes passende beskyttelsesforanstaltninger-
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
KAPITEL I
Anvendelsesområde- Definitioner - Krav Tekniske Specifikationer - Frie Varebevægelser
Artikel 1
l. Dette direktiv gælder for byggevarer, for så vidt de væsentlige krav til bygværker efter artikel 3, stk. 1, vedrører dem.
2. I dette direktiv forstås ved »byggevarer« alle varer, som fremstilles med henblik på at indgå varigt i bygværker, herunder bygninger og anlægsarbejder
»Byggevarer« benævnes i det følgende »varer«; bygværker, herunder bygninger og anlægsarbejder, benævnes i det følgende »bygværker«.
Artikel 2
1. Medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de i artikel 1 omhandlede varer, der er bestemt til brug i bygværker, kun kan markedsføres, hvis de er egnede til den anvendelse, de er bestemt til, dvs. at de har sådanne egenskaber, at de bygværker, hvori de skal indgå, monteres, anvendes eller installeres, såfremt disse bygværker er korrekt udformet og opført, kan opfylde de væsentlige krav, der omhandles i artikel 3, hvis og når sådanne bygværker er omfattet af forskrifter, der indeholder sådanne krav.
2. Når byggevarer er omfattet af andre fællesskabsdirektiver med hensyn til andre aspekter, skal det EF-overensstemmelsesmærke, i det følgende benævnt »EF-mærket«, der er omhandlet i artikel 4, stk. 2, i sådanne tilfælde angive, at kravene i disse andre direktiver også er opfyldt.
3. Hvis et senere direktiv i hovedsagen vedrører andre aspekter og kun i begrænset omfang de væsentlige krav i nærværende direktiv, skal dette senere direktiv indeholde bestemmelser, der sikrer, at det også omfatter kravene i nærværende direktiv.
4. Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes mulighed for under overholdelse af traktaten at stille de krav, som de finder nødvendige for at sikre beskyttelsen af arbejdstagere ved anvendelsen af varerne, for så vidt dette ikke indebærer ændringer af varerne i forhold til specifikationerne i dette direktiv.
Artikel 3
1. De væsentlige krav til bygværker, som kan have indflydelse på en vares tekniske egenskaber, fremgår af målsætningerne i bilag I. Et eller flere af eller alle disse krav kan finde anvendelse; de skal opfyldes i løbet af en økonomisk rimelig levetid.
2. For at tage hensyn til eventuelle forskelle med hensyn til geografisk beliggenhed, klima og levevis samt eventuelle forskelle med hensyn til beskyttelsesniveauer på nationalt, regionalt eller lokalt plan kan der i de i stk. 3 omhandlede dokumenter og i de i artikel 4 omhandlede tekniske specifikationer for hvert væsentligt kravs vedkommende opstilles klasser for de krav, der skal opfyldes.
3. De væsentlige krav vil blive præciseret i dokumenter (basisdokumenter), med hvilke der skabes de nødvendige forbindelser mellem de væsentlige krav i stk. I og standardiseringsmandaterne, mandaterne vedrørende retningslinjer for den europæiske tekniske godkendelse eller anerkendelse af andre tekniske specifikationer i henhold til artikel 4 og 5.
Artikel 4
1. Standarder og tekniske godkendelser benævnes i dette direktiv »tekniske specifikationer«.
I dette direktiv er harmoniserede standarder de tekniske specifikationer, der er vedtaget af CEN eller CENELEC eller af begge efter mandat fra Kommissionen i henhold til direktiv 83/189/EØF, på grundlag af en udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 19, og i overensstemmelse med de generelle bestemmelser for samarbejdet mellem Kommissionen og disse to organer, der blev undertegnet den 13. november 1984.
2. Medlemsstaterne går ud fra, at varer er egnede til deres formål, når de er af en sådan beskaffenhed, at bygværker, som de indgåri, og som er konstrueret og opført korrekt,
opfylder de væsentlige krav i artikel 3, og når varenme er forsynet med EF-mærket. EF-mærket betyder:
a) at de er i overensstemmelse med de relevante nationale standarder, hvortil de harmoniserede standarder er blevet omsat, og hvorom der er offentliggjort meddelelse i De Europiske Fællesskabers Tidende. Medlemsstaterne offentliggør referencerne for disse nationale standarder
b) at de er i overensstemmelse med en europæisk teknisk godkendelse, som er udstedt efter fremgangsmåden i kapitel III, eller
c) at de er i overensstemmelse med de i stk. 3 omhandlede nationale tekniske specifikationer, hvis der ikke findes harmoniseredespecifikationer; der udfærdiges en liste over disse nationale specifikationer efter fremgangsmåden i artikel 5, stk. 2.
3. Medlemsstaterne kan meddele Kommissionen teksterne til de af deres nationale tekniske specifikatioier, som de anser for at være i overensstemmelse med de væsentlige krav i artikel 3. Kommissionen fremsender straks disse nationale tekniske specifikationer til de øvrige medlemsstater. Kommissionen meddeler efter fremgangsmåden i artikel 5, stk. 2, medlemsstaterne de nationale tekniske specifikationer, som kan formodes at være i overensstemmelse med de væsentlige krav i artikel 3.
Denne procedure iværksættes og varetages af Kommissionen i samråd med det udvalg, der er omhandlet i artikel 19.
Medlemsstaterne offentliggør referencerne til disse tekniske specifikationer. Kommissionen offentliggør dem desuden i De Europiske Fællesskabers Tidende.
4. Hvis en fabrikant eller dennes i Fællesskabet etablerede befuldmægtigede ikke eller kun delvis har anvendt de eksisterende tekniske specifikationer, der er nævnt i stk. 2, og som nødvendiggør, at varen i overensstemmelse med kriterierne i artikel 13, stk. 4, skal indgives med henblik på udstedelse af en overensstemmelseserklæring som defineret i bilag III, nr. 2, ii), variant 2 og 3, skal de tilsvarende afgørelser i henhold til artikel 13, stk. 4, og bilag III finde anvendelse, og der skal træffes afgørelse om en sådan vares egnethed til brug, jf. artikel 2, stk. 1, i overensstemmelse med fremgangsmåden i bilag III, nr. 2, ii), variant 2.
5. Kommissionen udarbejder, forvalter og reviderer med regelmæssige mellemrum og i samråd med det udvalg, der er omhandlet i artikel 19, en liste over varer, der spiller en begrænset rolle med hensyn til sundhed og sikkerhed, og herpå opførte varer kan markedsføres under forudsætning af, at fabrikanten har udstedt en erklæring om deres overensstemmelse med anerkendt teknologisk praksis.
6. EF-mærket betyder, at en vare opfylder kravene i denne artikels stk. 2 og 4. Fabrikanten eller dennes befuld-
mægtigede, der er etableret i Fællesskabet, har ansvaret for anbringelsen af mærket på selve varen, på en herpå fastgjort etiket, på varens emballage eller på de ledsagende handelsdokumenter.
Bilag III indeholder en model for EF-mærket og betingelserne for brugen heraf.
Varer, der er nævnt i stk. 5, må ikke forsynes med EF-mærket.
Artikel 5
1. Mener en medlemsstat eller Kommissionen, at de harmoniserede standarder eller europæiske tekniske godkendelser, der er omhandlet i artikel 4, stk. 2, litra a) og b), eller de mandater, der er omhandlet i kapitel II, ikke opfylder bestemmelserne i artikel 2 og 3, underretter den pågældende medlemsstat eller Kommissionen det udvalg, der er omhandlet i artikel 19, med angivelse af årsagerne hertil. Udvalget afgiver hasteudtalelse.
På baggrund af udtalelsen fra udvalget og efter høring af det udvalg, der er nedsat i henhold til direktiv 83/189/EØF, hvis der er tale om harmoniserede standarder, giver Kommissionen medlemsstaterne meddelelse om, hvorvidt de pågældende standarder eller godkendelser bør udgå af de publikationer, der er nævnt i artikel 7, stk. 3.
2. Så snart Kommissionen har modtaget den meddelelse, der er nævnt i artikel 4, stk. 3, hører den udvalget. På baggrund af udtalelsen fra udvalget underretter Kommissionen medlemsstaterne om, hvorvidt den pågældende tekniske specifikation er omfattet af formodningen om overensstemmelse, og offentliggør i så fald en reference hertil i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Hvis Kommissionen eller en medlemsstat er af den opfattelse, at en teknisk specifikation ikke længere opfylder de betingelser, der er nødvendige for at være omfattet af formodningen om overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 2 og 3, hører Kommissionen det udvalg, der er omhandlet i atikel 19. På baggrund af udtalelsen fra udvalget underretter Kommissionen medlemsstaterne om, hvorvidt den pågældende nationale tekniske specifikation fortsat skal være omfattet af formodningen om overensstemmelse og, hvis det ikke er tilfældet, om hvorvidt den reference hertil, der er nævnt i artikel 4, stk. 3, skal bortfalde.
Artikel 6
1. Medlemsstaterne kan ikke modsætte sig, at varer, som opfylder dette direktivs bestemmelser, omsættes, markedsføres eller tages i brug på deres område.
Medlemsstaterne sørger for, at brug af sådanne varer til det formål, de er bestemt til, ikke hindres af regler eller betingelser, som pålægges af offentlige organer eller af
private organer, der optræder som offentligt foretagende eller offentligt organ på grund af en monopolstilling.
2. Medlemsstaterne kan dog tillade, at varer, der ikke er omfattet af artikel 4, stk. 2, markedsføres på deres område, hvis de opfylder nationale bestemmelser, der er i overensstemmelse med traktaten, indtil de i kapitel II og III omhandlede europæiske tekniske specifikationer fastsætter andet. Kommissionen og det udvalg, der er omhandlet i artikel 19, vil regelmæssigt følge udviklingen inden for de europæiske tekniske specifikationer og tage dem op til revision.
3. Hvis der i de relevante europæiske tekniske specifikationer eller på grundlag af basisdokumenterne, jf. artikel 3, stk. 3, skelnes mellem forskellige klasser med hvert sit ydeevneniveau, kan medlemsstaterne kun fastsætte de ydeevneniveauer, som også skal overholdes på deres område, hvis disse krav ligger inden for fællesskabsklasserne, og kun under anvendelse af alle, nogle eller én klasse.
KAPITEL II
Harmoniserede standarder
Artikel 7
1. for at ore icvaiiteten ar oe narmomsereoe startoaroer for varer skal de europæiske standardiseringsorganer udarbejde standarderne på grundlag af mandater, som Kommissionen efter fremgangsmåden i direktiv 83/189/EØF udsteder til dem efter høring af det udvalg, der er omhandlet i artikel 19, i overensstemmelse med de generelle bestemmelser for samarbejdet mellem Kommissionen og disse organer, der blev undertegnet den 13. november 1984.
2. De på denne måde udarbejdede standarder skal så vidt muligt affattes som ydeevnekrav til varerne under hensyn til basisdokumenterne
3. Når de europæiske standardiseringsorganer har udstedt standarderne, offentliggør Kommissionen disse standarder i De Europiske Fællesskabers Tidende, C-udgavert, med angivelse af referencerne.
KAPITEL III
Europæisk teknisk godkendelse
Artikel 8
1. Den europæiske tekniske godkendelse er en positiv teknisk vurdering af en vares egnethed til et bestemt formål i henseende til opfyldelse af de væsentlige krav, der gælder for de bygværker, hvori varen skal anvendes.
2. Europæisk teknisk godkendelse kan gives til
a) varer, for hvilke der hverken foreligger en harmoniseret standard eller en anerkendt national standard eller et mandat til en harmoniseret standard, og for hvilke Kommissionen efter høring af det udvalg, der er omhandlet i artikel 19, mener, at der ikke eller endnu ikke kan udarbejdes en standard og
b) varer, som afviger betydeligt fra harmoniserede eller anerkendte nationale standarder.
Selv i tilfælde, hvor der er udstedt et mandat til en harmoniseret standard, udelukker bestemmelserne i litra a) ikke, at der kan gives europæisk teknisk godkendelse, hvorom der allerede er ansøgt for produkter, for hvilke der findes retningslinjer for godkendelsen. Dette gælder, indtil den harmoniserede standard træder i kraft i medlemsstaterne.
3. I særlige tilfælde kan Kommissionen som en undtagelse fra stk. 2, litra a), efter høring af det udvalg, der er omhandlet i artikel 19, tillade, at der for varer, for hvilke der foreligger et mandat til en harmoniseret standard, eller for hvilke Kommissionen har fastslået, at en harmoniseret standard kan udarbejdes, udstedes en europæisk teknisk godkendelse. Tilladelsen kan kun gælde i et bestemt tidsrum.
4. Den europæiske tekniske godkendelse udstedes normalt for fem år. Dette tidsrum kan forlænges.
Artikel 9
1. Den europæiske tekniske godkendelse for en vare udarbejdes på grundlag af undersøgelser, afprøvninger og en bedømmelse, der er baseret på de i artikel 3, stk. 3, omhandlede basisdokumenter og på de i artikel 11 omhandlede retningslinjer for varen eller den varetype, den tilhører.
2. Foreligger de i artikel 11 omhandlede retningslinjer ikke eller endnu ikke, kan der med henvisning til de relevante væsentlige krav og basisdokumenterne udstedes en europæisk teknisk godkendelse, hvis godkendelsesorganerne i de i bilag II omhandlede organisationer under et har bedømt varen positivt. Hvis godkendelsesorganerne ikke er enige, forelægges sagen for det udvalg, der er omhandlet i artikel 19.
3. Den europæiske tekniske godkendelse for en vare udstedes i en medlemsstat efter fremgangsmåden i bilag II på anmodning af fabrikanten eller dennes i Fællesskabet etablerede befuIdmægtigede
Artikel 10
1. Hver medlemsstat meddeler de øvrige medlemsstater og Kommissionen navn og adresse på de organer, som den autoriserer til at udstede europæiske tekniske godkendelser.
2. Godkendelsesorganerne skal opfylde kravene i dette direktiv og skal navnlig kunne.
- vurdere nye varers egnethed på grundlag af videnskabelig og praktisk viden
- træffe afgørelse uden at tage hensyn til berørte fabrikanters eller disses befuldmægtigedes interesser og
- sammenfatte alle berørte parters bidrag i en afvejet vurderirng.
3. Fortegnelsen over de organer, der har tilladelse til at udstede europæiske tekniske godkendelser, samt enhver ændring af denne fortegnelse offentliggøres i De Europiske Fællesskabers Tidende, C-udgaven.
Artikel 11
1. Kommissionen giver efter høring af det udvalg, der er omhandlet i artikel 19, organisationen for de af medlemsstaterne udpegede godkendelsesorganer mandat til at udarbejde retningslinjer for den europæiske tekniske godkendelse for en vare eller en varetype.
2. Retningslinjerne for den europæiske tekniske godkendelse for en vare eller en varetype skal navnlig indeholde følgende:
a) en liste over de basisdokumenter, der skal tages hensyn til, jf artikel 3, stk. 3
b) de konkrete krav til varen i overensstemmelse med de væsentlige krav i artikel 3, stk. 1
c) afprøvningsmetoderne
d) metoden til vurdering og bedømmelse af resultaterne af afprøvningen
e) kontrol- og overensstemmelsesprocedurerne, der skal være i overensstemmelse med artikel 13, 14 og 15
f) gyldighedsperioden for den europæiske tekniske godkendelse.
3. Medlemsstaterne offentliggør retningslinjerne for den europæiske tekniske godkendelse på deres officielle sprog efter høring af det udvalg, der er omhandlet i artikel 19.
KAPITEL IV
Basisdokumenter
Artikel 12
1. Kommissionen giver efter høring af det udvalg, der er omhandlet i artikel 19, de faglige udvalg, hvori medlemssta-
terne er repræsenteret, mandat til at udarbejde de i artikel 3, stk. 3, omhandlede basisdokumenter.
2. Basisdokumenterne
a) præciserer de i artikel 3 og bilag I fastsatte væsentlige krav, idet de harmoniserer terminologien og de tekniske grundlag og anfører klasser og niveauer for hvert enkelt krav, når dette er nødvendigt, og når den videnskabelige og tekniske viden gør det muligt
b) anviser fremgangsmåder for påvisning af den indbyrdes sammenhæng mellem disse klasser eller niveauer af krav og de i artikel 4 omhandlede tekniske specifikationer: f.eks. beregnings- og påvisningsmetoder, tekniske konstruktionsregler mm.
c) tages i becragtning ved udarbejdelsen af harmoniserede standarder og retningslinjer for den europæiske tekniske godkendelse samt for godkendelsen af nationale tekniske specifikationer ifølge artikel 4, stk. 3.
3. Kommissionen offentliggør basisdokumenterne i De Europæiskee Fællesskabes Tidende, C-udgaven, efter høring af det udvalg, der er omhandlet i artikel 19.
KAPIIEL V
Attestering af overensstemmelse
Artikel 13
1. Fabrikanten eller dennes i Fællesskabet etablerede befuldm ægtigede er ansvarlig for attesteringen af, at varer er i overensstemmelse med kravene i en teknisk specifikation, jf. artikel 4.
2. De varer, som er underlagt attestering af overensstemmelsen, formodes at være i overensstemmelse med tekniske specifikationer som omhandlet i artikel 4. Overensstemmelsen fastslås ved afprøvning eller andre beviser på grundlag af de tekniske specifikationer, jf. bilag III.
3. Attesteringen af en vares overensstemmelse forudsætter,
a) at fabrikanten har en produktionskontrolordning i fabrikken, hvorved det sikres, at varerne er i overensstemmelse med de relevante tekniske specifikationer eller
b) at der for særlige varer, der er angivet i de relevante tekniske specifikationer som supplement til produktionskontrolordningen i fabrikken, inddrages et hertil autoriseret certificeringsorgan i bedømmelsen og overvågningen af produktionskontrollen og af selve varen.
4. Valget af procedure som omhandlet i stk. 3 for en given vare eller varetype fastlægges af Kommissionen efter høring af det udvalg, der er omhandlet i artikel 19, afhængigt af
a) varens betydning i forhold til de væsentlige krav, navnlig i forbindelse med sundhed og sikkerhed
b) varens beskaffenhed
c) hvorledes ændringer i varens egenskaber indvirker på dens funktion
d) hvor hyppigt der opstår fejl ved fremstillingen af varen
i overensstemmelse med de nærmere enkeltheder, der er anført i bilag III.
I alle tilfælde skal den valgte procedure være den billigste procedure, der er forenelig med sikkerhedshensyn.
Den således fastlagte procedure skal anføres i mandaterne og i den tekniske specifikation eller ved offentliggørelsen af denne specifikation.
5. Ved fremstilling af en vare i et enkelt eksemplar (og ikke i serier) er det tilstrækkeligt med en erklæring om overensstemmelse, jf. bilag III, nr. 2, under nr. ii), variant 3, medmindre andet bestemmes i den tekniske specifikation for så vidt angår varer, der har særlig stor indvirkning på sundhed og sikkerhed.
Artikel 14
1. Under hensyn til bilag III fører de angivne procedurer
a) for så vidt angår artikel 13, stk. 3, litra a), til, at fabrikanten eller dennes i Fællesskabet etablerede befuldmægtigede udsteder en erklæring om varens overensstemmelse eller
b) for så vidt angår artikel 13, stk. 3, litra b), til, at et autoriseret certificeringsorgan udsteder en typeattest for en for produktionskontrol- og overvågningsordning eller for selve varen.
Enkelthederne i procedurerne for attestering af overensstemmelsen er anført i bilag III.
2. Fabrikantens overensstemmelseserklæring eller typeattesten berettiger fabrikanten eller dennes i Fællesskabet etablerede befuldmægtigede til at anbringe det rette EF-mærke på selve varen, på en etikette, som er fastgjort til varen, på emballagen eller på de ledsagende handelsdokumenter. En model af EF-mærket og anvendelsesforskrifterne for hver procedure for attestering af overensstemmelsen findes i bilag III.
Artikel 15
1. Medlemsstaterne sørger for, at EF-mærket anvendes korrekt.
2. Konstateres det, at EF-mærket er blevet anbragt på en vare, som ikke eller ikke længere opfylder bestemmelserne i dette direktiv, sørger den medlemsstat, hvor overensstemmelsen er attesteret, om nødvendigt for, at anvendelsen af EF-mærket forbydes, og at usolgte varer trækkes tilbage, eller at mærkerne slettes, indtil det er konstateret, at den pågældende vare igen opfylder overensstemmelseskriterierne.
Den pågældende medlemsstat underretter straks de øvrige medlemsstater og Kommissionen samt fremlægger alle nødvendige oplysninger af kvalitativ og kvantitativ art med henblik på at identificere den vare, som ikke opfylder bestemmelserne
3. Medlemsstaterne skal sikre, at anbringelse på varer eller deres emballage af mærker, som vil kunne forveksles med EF-mærket,forbydes.
KAPITEL VI
Særprocedurer
Artikel 16
1. Når der for en given vare ikke foreligger tekniske specifikationer i artikel 4, anser bestemmelsesmedlemsstaten efter anmodning i hvert enkelt tilfælde varen for at være i overensstemmelse med gældende nationale bestemmelser, når den har opnået et tilfredsstillende resultat ved afprøvninger og kontroller, der er udført af et autoriseret organ i oprindelsesmedlemsstaten efter metoder, som er gældende i bestemmelsesmedlemsstaten eller af denne anerkendes som ækvivaleno.
2. Oprindelsesmedlemsstaten meddeler bestemmelsesmedlemsstaten, efter hvis bestemmelser afprøvning og kontrol skal udføres, hvilket organ den agter at autorisere hertil. Bestemmelsesmedlemsstaten og oprindelsesmedlemsstaten stiller alle fornødne oplysninger til rådighed for hinanden. Efter at de har udvekslet oplysninger, godkender oprindelsesmedlemsstaten det udpegede organ. Har en medlemsstat betænkeligheder, skal den begrunde disse og underrette Kommissionen
3. Medlemsstaterne sørger for, at de udpegede organer yder hinanden al nødvendig bistand.
4. Konstaterer en medlemsstat, at et autoriseret organ ikke gennemfører afprøvninger og kontroller korrekt efter dens nationale bestemmelser, meddeler den dette til den medlemsstat, hvor organet er autoriseret. Medlemsstaten underretter inden for en passende frist den meddelende
medlemsstat om de foranstaltninger, der er blevet truffet. Hvis den meddelende medlemsstat ikke anser de trufne foranstaltningr for tilstrækkelige, kan den forbyde markedsføringen og ibrugtagningen af den pågældende vare eller stille særlige betingelser herfor. Den underretter den anden medlemsstat og Kommissionen herom.
Artikel 17
Bestemmelsesmedlemsstaterne tillægger rapporter og typeattester, der udstedes i oprindelsesmedlemsstaten efter proceduren i artikel 16, samme værdi som tilsvarende nationale dokumenter.
KAPITEL VII
Autoriserede organer
Artikel 18
1. Hver medlemsstat sender Kommissionen en liste med navn og adresse på de certificeringsorganer, tilsynsorganer og prøvelaboratorier,som er blevet udpeget af medlemsstaten til at udføre de opgaver, som skal udføres med henblik på tekniske godkendelser, udstedelse af typeattester, kontroller og afprøvninger i henhold til dette direktiv.
2. Certificeringsorganerne, tilsynsorganenme og prøvelaboratorierne skal opfylde de i bilag IV fastsatte kriterier
3. Medlemsstaterne skal give oplysning om, hvilke varer der falder ind under de i stk. 1 omhandlede organers og laboratoriers kompetence, og hvilke opgaver der påhviler dem.
KAPITEL VIII
Det Stående Byggeudvalg
Artikel 19
I. Der nedsættes et »stående byggeudvalg«.
2. Udvalget er sammensat af repræsentanten der udpeges af medlemsstaterne. Det har en repræsentant for Kommissionen som formand. Hver medlemsstat udpeger to repræsentanter. Repræsentanterne kan ledsages afsagkyndige.
3. Udvalget fastsætter selv sin forretningsorden.
Artikel 20
1. Det udvalg, der er omhandlet i artikel 19, kan på formandens eller en medlemsstats anmodning undersøge ethvert spørgsmål i forbindelse med gennemførelsen og den praktiske anvendelse af dette direktiv.
2. Bestemmelser vedrørende
a) fastlæggelse af klasser af krav, for så vidt de ikke er medtaget i basisdokumenterne, og fastlæggelse af proceduren for attestering af overensstemmelse i mandater vedrørende standarder i henhold til artikel 7, stk. l, og retningslinjer for godkendelse i overensstemmelse med artikel 11, stk. 1
b) meddelelse af mandater vedrørende udarbejdelse af basisdokumenter i henhold til artikel 12, stk. 1, og stillingtagen til basisdokumenter i henhold til artikel 12, stk. 3
c) godkendelse af nationale tekniske specifikationer, i henhold til artikel 4, stk. 3
vedtages efter proceduren i stk. 3 og 4.
3. Kommissionen repræsentant forelægger udvalget et udkast de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyntagen til det pågældende spørgsmåls hastende karakter. Det udtaler sig med det flertal, som er fastsat i raktatens artikel 148, stk. 2, for vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag af Kommissionen. Under afstemningen i udvalget tildeles de stemmer, der afgives af repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, som er fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.
4. Kommissionen vedtager de pågældende foranstaltninger, hvis de er i overensstemmelse med udtalelsen fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 19
Er foranstaltningerne ikke i overensstemmelse med udvalgets udtalelse, eller hvis der ikke er afgivet udtalelse, forelægger Kommissionen straks Rådet et forslag til de foranstaltninger, der skal træffes. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal.
Har Rådet ikke senest tre måneder efter forslagets forelæggelse truffet afgørelse, vedtager Kommissionen de foreslåede foranstaltninger.
KAPITEL IX
Beskyttelsesklausul
Artikel 21
1. Konstaterer en medlemsstat, at en vare, der er erklæret i overensstemmelse med dette direktiv, ikke opfylder artikel 2
og 3, træffer den alle fornødne foranstaltninger til at trække varerne tilbage fra markedet,forbyde deres markedsføring eller begrænse den fri omsætning heraf.
Medlemsstaten underretter omgående Kommissionen om denne foranstaltning og anfører begrundelsen for sin afgørelse, herunder især, om den manglende overensstemmelse skyldes:
a) manglende overholdelse af artikel 2 og 3, såfremt varen ikke opfylder de i artikel 4 omhandlede tekniske specifikationer
b) ukorrekt anvendelse af de i artikel 4 omhandlede tekniske specifikationer
c) en mangel i selve de i artikel 4 omhandlede tekniske specifikationer.
2. Kommissionen hører de pågældende parter snarest muligt. Konstaterer den efter denne høring, at foranstaltningen er berettiget, underretter den omgående den initiativtagende medlemsstat samt de øvrige medlemsstater.
3. Er den i stk. 1 nævnte afgørelse begrundet i en mangel i standarderne eller i de tekniske specifikationer, og agter den medlemsstat, der har truffet de pågældende foranstaltninger, at opretholde dem, hører Kommissionen de berørte parter og underretter derefter inden to måneder det udvalg, der er omhandlet i artikel 19, samt, såfremt det drejer sig om mangler i en harmoniseret standard, det udvalg, der er nedsat i henhold til direktiv 83/189/EØF, og iværksætter proceduren i artikel 5, stk. 2.
4. Den berørte medlemsstat træffer passende foranstaltninger mod den, der har afgivet overensstemmelseserklæringen, og underretter Kommissionen og de øvrige medlemsstater herom.
5. Kommissionen sørger for, at medlemsstaterne holdes underrettet om procedurens forløb og resultater.
KAPITEL X
Afsluttende bestemmelser
Artikel 22
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden for en frist på 30 måneder fra dets meddelel se (1 ). De underretter straks Kommissionen herom.
(1) Dette direktiv er meddelt medlemsstaterne den 27. december 1988.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 23
Senest den 31. december 1993 foretager Kommissionen efter høring af det udvalg, der er omhandlet i artikel 19, en vurdering af, hvordan de i dette direktiv fastsatte procedurer fungerer, og fremlægger om nødvendigt forslag til passende ændringer.
Artikel 24
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 21. december 1988.
A Tanács irányelve
(1988. december 21.)
az építési termékekre vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről
(89/106/EGK)
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 100a. cikkére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
az Európai Parlamenttel együttműködve [2],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],
mivel a tagállamok kötelessége biztosítani, hogy területükön a magasépítési és a mélyépítési munkák tervezése és kivitelezése ne veszélyeztesse a személyek, a háziállatok és a vagyon biztonságát, és eleget tegyen más alapvető, a közjó érdekeit szolgáló követelményeknek is;
mivel a tagállamok előírásai, a követelményeket is beleértve, nemcsak az építési biztonságra, hanem az egészségre, tartósságra, energiatakarékosságra, környezetvédelemre, gazdaságosságra és más, közérdekű szempontokra is vonatkoznak;
mivel ezek a követelmények, amelyeket gyakran a nemzeti törvények, rendeletek vagy közigazgatási rendelkezések tartalmaznak, közvetlenül befolyásolják az alkalmazott építési termékek minőségét és visszatükröződnek azokban a nemzeti termékszabványokban, műszaki engedélyekben, más műszaki előírásokban és rendelkezésekben, amelyek különbözőségük miatt akadályozzák a Közösségen belüli kereskedelmet;
mivel az Európai Tanács által 1985. júniusában jóváhagyott, a belső piac teljes körűvé tételéről szóló Fehér Könyv 71. bekezdése kimondja, hogy az általános politikában külön hangsúlyt kell fektetni bizonyos ágazatokra, ezen belül az építőiparra is; mivel ebben az ágazatban a műszaki akadályokat, amennyiben azokat az egyenértékűség kölcsönös elismerésével nem lehet megszüntetni, akkor azokat a Tanács 1985. május 7-i állásfoglalása szerinti [4] az alapvető biztonsági követelmények vagy más közérdekű szempontok meghatározását előíró új koncepcióval összhangban kell felszámolni, anélkül, hogy ezzel csökkenne a tagállamokban már létező és indokolt biztonsági szint;
mivel az alapvető követelmények általános és különös feltételeket képeznek, amelyeknek az építményeknek meg kell felelni; mivel ezeket a követelményeket úgy kell értelmezni, hogy az építményeknek egy, több vagy valamennyi követelményt kellő megbízhatósággal ki kell elégíteniük az erre vonatkozó szabályozás esetén;
mivel a harmonizált szabványok vagy egyéb műszaki előírások közösségi szintű kidolgozásának, valamint az európai műszaki engedélyek kidolgozásának vagy kiadásának alapjául értelmező dokumentumokat fognak létrehozni, amelyek ezeket az alapvető követelményeket pontosan megfogalmazzák műszaki szinten;
mivel ezek az alapvető követelmények szolgálnak alapul európai szinten az építési termékek harmonizált szabványainak kidolgozásához; mivel annak érdekében, hogy az egységes belső piac számára a legnagyobb előnyt lehessen biztosítani, és a lehető legtöbb gyártó számára hozzáférhetővé váljon a piac, valamint a lehető legnagyobb legyen a piaci áttekinthetőség, és az építőiparban az általános szabályok harmonizált rendszerének a feltételeit meg lehessen teremteni, harmonizált szabványokat kell létrehozni, amennyiben és amilyen hamar lehetséges; mivel ezeket a szabványokat magántestületek dolgozzák ki és továbbra sem lehetnek kötelező szövegek; mivel erre a célra az Európai Szabványügyi Bizottságot (CEN) és az Európai Elektrotechnikai Szabványügyi Bizottságot (Cenelec) ismerik el harmonizált szabványok elfogadására jogosult szervként a Bizottság és a két említett szerv együttműködésére vonatkozó, 1984. november 13-án aláírt általános iránymutatás szerint; mivel ezen irányelv alkalmazásában egy harmonizált szabvány egy műszaki előírás (európai szabvány vagy harmonizált dokumentum), amelyet az említett két szerv egyike vagy mindkettő elfogadott a Bizottság megbízása alapján a műszaki szabványok és szabályok terén történő információszolgáltatási eljárás megállapításáról szóló, 1983. március 28-i 83/189/EGK tanácsi irányelv rendelkezései szerint [5];
mivel az építési termékek jellege megkívánja e harmonizált szabványok pontos meghatározását; mivel ezért szükséges értelmező dokumentumokat kidolgozni a szabványokra vonatkozó megbízások és az alapvető követelmények közötti kapcsolat megteremtése érdekében; mivel a harmonizált szabványokban, amennyire csak lehet, a termékek teljesítőképességének kell kifejeződnie, és figyelembe kell venniük a tagállamok együttműködésével készített értelmező dokumentumokat;
mivel a jövőben az építési termékekre vonatkozó alapvető követelményeket és teljesítményszinteket az egyes tagállamokban az értelmező dokumentumoknak és a harmonizált műszaki előírásoknak osztályokra bontva kell tartalmazniuk annak érdekében, hogy a tagállamokban az egyes munkákra vonatkozó eltérő alapkövetelményeket, illetve különböző feltételeket figyelembe vegyék;
mivel a harmonizált szabványoknak olyan osztályozást kell tartalmazniuk, amely lehetővé teszi azoknak az építési termékeknek a további forgalomba hozatalát, amelyek megfelelnek az alapvető követelményeknek és amelyeket a helyi éghajlati és egyéb adottságoknak megfelelő hagyományos műszaki eljárással jogszerűen gyártottak és használtak fel;
mivel egy termék akkor tekinthető használhatónak, ha megfelel egy harmonizált szabványnak, egy európai műszaki engedélynek, vagy egy közösségi szinten elismert, nem harmonizált műszaki előírásnak; mivel abban az esetben, ha az alapvető követelmények szempontjából a termékek csekély jelentőségűek és eltérnek a létező műszaki előírásoktól, akkor egy elismert szerv tanúsítványa is bizonyíthatja a használhatóságot;
mivel azok a termékek, amelyek ebben az értelemben használhatók, könnyen felismerhetők az EK-jelről; mivel e termékek számára biztosítani kell a szabad mozgást és a szándékolt célnak megfelelő használatot a Közösség egész területén;
mivel olyan termékek esetében, amelyeknél az európai szabványokat belátható időn belül nem lehet elkészíteni vagy azok elkészítését nem lehet előre látni, vagy amelyek alapvetően eltérnek a szabványoktól, a közös iránymutatások alapján a használhatóságot az európai műszaki engedélyek segítségével igazolják; mivel az európai műszaki engedélyek kiadására vonatkozó közös iránymutatásokat az értelmező dokumentumok figyelembevételével dolgozzák ki;
mivel harmonizált szabványok vagy európai műszaki engedélyek hiányában a nemzeti vagy más, nem harmonizált műszaki előírásokat megfelelő alapnak lehet tekinteni ahhoz a vélelemhez, hogy az alapvető követelmények teljesültek;
mivel a termék megfelelését a harmonizált szabványoknak és a közösségi szinten elismert, nem harmonizált műszaki előírásoknak a gyártó által végzett gyártás-ellenőrzési eljáráson keresztül vagy független, képzett harmadik személyek által végzett felügyeleti, vizsgálati vagy tanúsítási eljárásokon keresztül vagy maga a gyártó által biztosítani kell;
mivel átmeneti intézkedésként külön eljárást kell biztosítani azokra a termékekre, amelyekre még nincsenek európai szintű elismert szabványok vagy műszaki engedélyek, mivel ennek az eljárásnak meg kell könnyítenie azon vizsgálatok eredményeinek az elismerését, amelyeket egy másik tagállamban a rendeltetési hely szerinti tagállam műszaki előírásait figyelembe véve végeztek;
mivel egy, a tagállamok által kinevezett szakértőkből álló építésügyi állandó bizottságot kell felállítani, amely segíti a Bizottságot ezen irányelv végrehajtásában és gyakorlati alkalmazásában;
mivel a tagállamoknak a saját területükön a biztonságra, egészségre és más, alapvető követelmények közé tartozó szempontokra vonatkozó felelősségét egy védzáradékban kell rögzíteni, amely megfelelő védőintézkedésekről gondoskodik;
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
I. FEJEZET
Alkalmazási terület - Fogalommeghatározások - Követelmények - Műszaki előírások - Áruk szabad mozgása
1. cikk
(1) Ezt az irányelvet kell alkalmazni az építési termékekre, amennyiben azokra a 3. cikk (1) bekezdése szerinti alapvető követelmények vonatkoznak.
(2) Ezen irányelv alkalmazásában "építési termék" minden olyan termék, amelyet azért állítottak elő, hogy tartósan a magasépítés és a mélyépítés építményeibe építsék be.
Az építési termékek megnevezése a továbbiakban "termékek"; mind a magasépítés, mind pedig a mélyépítés építményei a továbbiakban: "építmények".
2. cikk
(1) A tagállamok meghoznak minden szükséges intézkedést annak érdekében, hogy az 1. cikkben szereplő, építményekhez használatos termékek csak akkor kerülhessenek forgalomba, ha használhatók a tervezett rendeltetésükre, azaz ha olyan jellemzőkkel rendelkeznek, hogy azok az építmények, amelyekbe beépítik, amelyekhez hozzáillesztik, amelyekre felszerelik vagy felállítják őket, szabályszerű tervezés és kivitelezés esetén eleget tesznek a 3. cikkben meghatározott alapvető követelményeknek, amennyiben és ahol ezen építményekre ilyen követelményeket tartalmazó szabályozás vonatkozik.
(2) Ha a termékek egyéb vonatkozásban más közösségi irányelveknek is tárgyát képezik, akkor ilyen esetekben a 4. cikk (2) bekezdésében meghatározott EK-megfelelőségi jelnek - a továbbiakban "EK-jel" - jelölnie kell, hogy az említett más irányelvnek a követelményei is teljesültek.
(3) Ha egy későbbi irányelv főleg más szempontokat érint és csak kis mértékben vonatkozik ezen irányelv alapvető követelményeire, abban az esetben a későbbi irányelvnek rendelkeznie kell ezen irányelv követelményeinek a figyelembevételéről.
(4) Ez az irányelv nem érinti a tagállamoknak azt a jogát, hogy megszabják - a Szerződés rendelkezéseinek betartása mellett - azokat a követelményeket, amelyeket szükségesnek tartanak a munkavállalók védelmének érdekében a termékek használata során, feltéve hogy ez nem eredményez olyan termékváltoztatásokat, amelyekről ez az irányelv nem rendelkezik.
3. cikk
(1) Azok az építményekre vonatkozó alapvető követelmények, amelyek egy termék műszaki jellemzőit befolyásolhatják, az I. mellékletben szerepelnek, előírások formájában. Ezekből az előírásokból egyet, többet vagy mindet figyelembe lehet venni; ezeknek az előírásoknak a termékek ésszerű élettartama alatt kell teljesülniük.
(2) Annak érdekében, hogy figyelembe vegyék az esetleges földrajzi, éghajlati és életmódbeli különbségeket, csakúgy, mint a különböző védelmi szinteket, amelyek adott esetben országos, regionális vagy helyi szinten jelentkeznek, az alapvető követelmények szükségessé tehetik osztályok létrehozását a (3) bekezdés szerinti dokumentumokban és a 4. cikkben meghatározott műszaki előírásokban az adott követelményre nézve.
(3) Az alapvető követelményeket dokumentumokban (értelmező dokumentumokban) fogalmazzák meg részletesen, amelyek kapcsolatot teremtenek az (1) bekezdésben szereplő alapvető követelmények és a szabványkidolgozásra vonatkozó megbízások, az európai műszaki engedély vagy a 4. és 5. cikk értelmében más műszaki előírások kidolgozására vonatkozó iránymutatásokra vonatkozó megbízások között.
4. cikk
(1) A szabványok és a műszaki engedélyek ezen irányelv értelmében: "műszaki előírások".
Ezen irányelv alkalmazásában harmonizált szabvány alatt olyan műszaki előírásokat kell érteni, amelyeket a CEN vagy a CENELEC vagy mindkettő elfogadott a 83/189/EGK irányelv szerint a Bizottság 19. cikkben említett megbízásából az 1984. november 13-án aláírt, a Bizottság és a fent említett két testület közötti együttműködésről szóló általános rendelkezések értelmében.
(2) A tagállamok vélelmezik a termékek rendeltetésnek megfelelő használhatóságát, ha az építmények, amelyekhez felhasználásra kerülnek, szabályszerű tervezés és kivitelezés esetén a 3. cikkben szereplő alapvető követelményeknek megfelelnek, és ha a termékek viselik az EK-jelet. Az EK-jel igazolja, hogy a termékek:
a) megfelelnek az adott nemzeti szabványoknak, amelyek átültetik a harmonizált szabványokat, és amelyeket az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában kihirdettek. A tagállamok kihirdetik e nemzeti szabványok hivatkozásait;
b) megfelelnek egy európai műszaki engedélynek, amelyet a III. fejezetben ismertetett eljárás szerint állítottak ki; vagy
c) harmonizált előírások hiányában megfelelnek a (3) bekezdés szerinti nemzeti műszaki előírásoknak; az 5. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárás szerint el kell készíteni ezeknek a nemzeti előírásoknak a listáját.
(3) A tagállamok közölhetik a Bizottsággal azoknak a nemzeti műszaki előírásoknak a szövegét, amelyek véleményük szerint megfelelnek a 3. cikk szerinti alapvető követelményeknek. A Bizottság azonnal továbbítja ezeket a nemzeti műszaki előírásokat a többi tagállamhoz. A Bizottság az 5. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárás szerint tájékoztatja a tagállamokat azokról a nemzeti műszaki előírásokról, amelyek alapján vélelmezhető a 3. cikkben leírt alapvető követelményeknek való megfelelés.
Ezt az eljárást a Bizottság a 19. cikkben említett bizottsággal való konzultáció mellett kezdeményezi és folytatja le.
A tagállamok kihirdetik ezeknek a műszaki előírásoknak a hivatkozásait. A Bizottság az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában is kihirdeti ezeket.
(4) Ha egy gyártó vagy a Közösség területén letelepedett meghatalmazottja nem vagy csak részben alkalmazta a (2) bekezdésben említett hatályos műszaki előírásokat, amelyek alapján a termék a 13. cikk (4) bekezdése kritériumai szerint megfelelőségi nyilatkozat tárgyát képezi a III. melléklet 2. ii. pontjában szereplő második és harmadik lehetőség szerint, akkor a 13. cikk (4) bekezdése és a III. melléklet megfelelő előírásai irányadók, és az ilyen termék 2. cikk (1) bekezdése szerinti használhatósága a III. melléklet 2. ii. pontjának második lehetőségében ismertetett eljárással igazolható.
(5) A Bizottság a 19. cikkben említett bizottsággal konzultálva létrehozza, vezeti, és időközönként megújítja azoknak a termékeknek a listáját, amelyek egészségi és biztonsági szempontból csak kis szerepet játszanak, és amelyek tekintetében a gyártó által kiadott "az elfogadott műszaki szabályok"-nak való megfelelőségi nyilatkozat engedélyt jelent e termékek forgalomba hozatalára.
(6) Az EK-jel igazolja, hogy egy termék eleget tesz az e cikk (2) és (4) bekezdésében meghatározott követelményeknek. A gyártó vagy a Közösség területén letelepedett meghatalmazottja felelős az EK-jel elhelyezéséért magán a terméken, egy, a termékre helyezett címkén, a csomagoláson vagy a csatolt kereskedelmi okmányokon.
A III. melléklet tartalmazza az EK-jel mintáját és annak alkalmazási feltételeit.
Az (5) bekezdésben szereplő termékeken nem lehet EK-jel.
5. cikk
(1) Ha egy tagállam vagy a Bizottság azon a véleményen van, hogy a 4. cikk (2) bekezdésének a) és b) pontjában szereplő harmonizált szabványok vagy európai műszaki engedélyek vagy a II. fejezetben szereplő megbízások a 2. és 3. cikk követelményeinek nem tesznek eleget, akkor ennek a tagállamnak vagy a Bizottságnak értesítenie kell a 19. cikkben meghatározott bizottságot, megadva az indokokat. Ez a bizottság haladéktalanul állást foglal az ügyben.
A bizottság véleményének fényében és a harmonizált szabványok esetében a 83/189/EGK irányelv szerint létrehozott bizottsággal való konzultáció után a Bizottság közli a tagállamokkal, hogy az adott szabványokat vagy engedélyeket törölni kell-e a 7. cikk (3) bekezdésében meghatározott kiadványokból.
(2) A 4. cikk (3) bekezdése szerinti közleménynek a beérkezése után a Bizottság konzultál a 19. cikkben említett bizottsággal. Ennek a bizottságnak a véleményét figyelembe véve a Bizottság tájékoztatja a tagállamokat, hogy az adott műszaki előírás részesíthető-e a megfelelőség vélelmében, és ha igen, akkor az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában kihirdeti annak hivatkozását.
Ha a Bizottság vagy egy tagállam azon az állásponton van, hogy egy műszaki előírás nem tesz többé eleget a 2. és 3. cikkben megfogalmazott követelményeknek való megfelelőség vélelmezése feltételeinek, akkor a Bizottság értesíti a 19. cikkben említett bizottságot. Ennek a bizottságnak a véleményét figyelembe véve a Bizottság tájékoztatja a tagállamokat, hogy az érintett nemzeti műszaki előírások továbbra is részesíthetők-e a megfelelőség vélelmében, vagy ha nem, akkor a 4. cikk (3) bekezdésében szereplő hivatkozást törölni kell-e.
6. cikk
(1) A tagállamok nem akadályozhatják területükön azoknak a termékeknek a szabad mozgását, forgalomba hozatalát és felhasználását, amelyek megfelelnek ennek az irányelvnek.
A tagállamok biztosítják, hogy ezeknek a termékeknek a rendeltetésszerű felhasználását ne akadályozzák olyan előírások vagy feltételek, amelyeket monopolhelyzetben levő közjogi szervek, vagy közszolgáltatásokat ellátó vállalkozásként, illetve közjogi szervként működő magánjogi szervek szabnak meg.
(2) A tagállamok azonban engedélyezik területükön a 4. cikk (2) bekezdésében nem szereplő termékek forgalomba hozatalát abban az esetben, ha ezek megfelelnek a Szerződéssel összhangban levő nemzeti előírásoknak, amíg a II. és III. fejezetben meghatározott európai műszaki előírások másként nem rendelkeznek. A Bizottság és a 19. cikkben említett bizottság rendszeresen figyeli és felülvizsgálja az európai műszaki előírások fejlődését.
(3) Ha a vonatkozó európai műszaki előírások - akár a 3. cikk (3) bekezdésében említett értelmező dokumentumok alapján - különböző, eltérő teljesítményszintű osztályokat különböztetnek meg, akkor a tagállamok csak a közösségi szinten elfogadott osztályozásokon belül határozhatják meg a saját területükön is érvényes teljesítményszinteket, és csak minden, néhány vagy egy osztály felhasználásával.
II. FEJEZET
Harmonizált szabványok
7. cikk
(1) A termékekre vonatkozó harmonizált szabványok minőségének biztosítása érdekében a szabványokat európai szabványügyi szervezeteknek kell meghatározniuk a Bizottság megbízására a 83/189/EGK irányelvben meghatározott eljárásnak megfelelően, és a 19. cikkben említett bizottsággal való konzultáció után, a Bizottság és a fent említett szervek közötti együttműködésről szóló 1984. november 13-i általános rendelkezések figyelembevételével.
(2) Az eredményként elfogadott szabványokat lehetőség szerint a termék teljesítményértékében, az értelmező dokumentumok figyelembevételével kell elkészíteni.
(3) Miután az európai szabványügyi szervezetek megállapították a szabványokat a hivatkozások megjelölésével, a Bizottság kihirdeti ezeket az Európai Közösségek Hivatalos Lapjának"C" sorozatában.
III. FEJEZET
Európai műszaki engedély
8. cikk
(1) Az európai műszaki engedély egy pozitív műszaki értékelés a termék rendeltetésszerű használhatóságáról, amely azon alapul, hogy a termék eleget tesz azoknak az építményekkel szembeni követelményeknek, amelyekhez a termék felhasználásra kerül.
(2) Az európai műszaki engedély kiállítható
a) olyan termékekre, amelyeknél nem áll rendelkezésre sem harmonizált szabvány vagy elismert nemzeti szabvány, sem harmonizált szabvány kidolgozására vonatkozó megbízás; és amelyeknél a Bizottság a 19. cikkben meghatározott bizottsággal való konzultáció után úgy véli, hogy nem, vagy még nem lehet szabványt kidolgozni, és
b) olyan termékekre, amelyek alapvetően eltérnek a harmonizált vagy elismert nemzeti szabványoktól.
Az a) pont rendelkezései a harmonizált szabvány kidolgozására vonatkozó megbízás megléte esetén sem zárják ki az európai műszaki engedély kiadását olyan termékekre, amelyeknél léteznek ilyen engedélyek kidolgozására vonatkozó iránymutatások. Ez a harmonizált szabvány hatályba lépéséig alkalmazható a tagállamokban.
(3) Különleges esetekben a Bizottság a (2) bekezdés a) pontjától eltérően, miután konzultált a 19. cikkben meghatározott bizottsággal, engedélyezheti az európai műszaki engedély kiadását olyan termékekre, amelyeknél létezik egy harmonizált szabvány kidolgozására vonatkozó megbízás vagy amelyeknél a Bizottság megállapította, hogy kidolgozható egy harmonizált szabvány. Ez az engedélyezés csak meghatározott időtartamra szól.
(4) Az európai műszaki engedélyt általában öt évre adják meg. Ez az időtartam meghosszabbítható.
9. cikk
(1) A termékre kiállított európai műszaki engedély vizsgálatokon, teszteken és a 3. cikk (3) bekezdésében szereplő értelmező dokumentumok szerinti értékelésen alapul, valamint a 11. cikkben szereplő, erre a termékre vagy a megfelelő termékcsaládra vonatkozó iránymutatásokon.
(2) Ha nem, vagy még nem állnak rendelkezésre a 11. cikkben szereplő iránymutatások, akkor az európai műszaki engedélyt ki lehet állítani a vonatkozó alapvető követelményekre és értelmező dokumentumokra történő hivatkozással, amennyiben a termék megítélése a II. mellékletben szereplő szervezetben együttesen eljáró engedélyező szervek állásfoglalásán alapul. Ha az elismert szervek nem tudnak megegyezni, akkor az ügyet a 19. cikkben meghatározott bizottság elé kell terjeszteni.
(3) A termékre az európai műszaki engedélyt egy tagállamban a II. mellékletben meghatározott eljárás alapján adják ki a gyártó vagy a gyártó Közösség területén letelepedett meghatalmazottja kérelmére.
10. cikk
(1) Minden tagállam közli a többi tagállammal és a Bizottsággal azoknak a szerveknek a nevét és címét, amelyeket feljogosított az európai műszaki engedélyek kiadására.
(2) Az engedélyező szervek eleget kell, hogy tegyenek az ezen irányelvben meghatározott követelményeknek és különösen képesnek kell lenniük arra, hogy
- az új termékek használhatóságát tudományos és gyakorlati ismeretek alapján ítéljék meg,
- pártatlanul döntsenek az adott gyártó vagy a gyártó meghatalmazottjának érdekeit tekintve és
- egy kiegyensúlyozott értékelésben foglalják össze az összes érintett fél hozzájárulását.
(3) Az európai műszaki engedélyek kiadására feljogosított engedélyező szervek listáját, csakúgy, mint a listában történt változásokat, az Európai Közösségek Hivatalos Lapjának"C" sorozatában teszik közzé.
11. cikk
(1) Miután a Bizottság konzultált a 19. cikkben meghatározott bizottsággal, megbízza a tagállamok által kijelölt engedélyező szervek szervezetét, hogy dolgozza ki az európai műszaki engedélyre vonatkozó iránymutatásokat egy termék vagy egy termékcsalád vonatkozásában.
(2) A termékre vagy termékcsaládra vonatkozó európai műszaki engedélyre vonatkozó iránymutatásnak különösen a következőket kell tartalmaznia:
a) a 3. cikk (3) bekezdésében említett értelmező dokumentumok listája;
b) a termékcsaláddal szembeni külön követelmények a 3. cikk (1) bekezdésének alapvető követelményei szerint;
c) a vizsgálati eljárás;
d) az értékelés és a vizsgálati eredmények elemzésének módszere;
e) a 13., 14. és 15. cikk szerinti ellenőrzési és megfelelőségi eljárások;
f) az európai műszaki engedély érvényességi ideje.
(3) Az európai műszaki engedélyre vonatkozó iránymutatásokat a 19. cikkben meghatározott bizottsággal való konzultáció után a tagállamok saját hivatalos nyelvükön, illetve nyelveiken hirdetik ki.
IV. FEJEZET
Értelmező dokumentumok
12. cikk
(1) A 3. cikk (3) bekezdésében meghatározott értelmező dokumentumok kidolgozására a Bizottság a 19. cikkben szereplő bizottsággal való konzultáció után műszaki bizottságokat bíz meg, amelyekben részt vesznek a tagállamok.
(2) Az értelmező dokumentumok
a) pontosan meghatározzák a 3. cikkben említett és az I. mellékletben szereplő alapvető követelményeket, a terminológia és a műszaki alapok összehangolásán keresztül, és minden követelmény esetében osztályokat vagy szinteket jelölnek ki, amennyiben ez szükséges és a tudomány és a technika állása szerint lehetséges;
b) kijelölik a kölcsönhatás módjait a követelmények szóban forgó osztályai vagy fokai és a 4. cikkben szereplő műszaki előírások között, például számítási, kimutatási módszerek, műszaki tervezési szabályok stb.
c) hivatkozásul szolgálnak a harmonizált szabványokhoz és az európai műszaki engedélyre vonatkozó iránymutatásokhoz, illetve a nemzeti műszaki előírásoknak a 4. cikk (3) bekezdése szerinti elismeréséhez.
(3) A Bizottság a 19. cikkben meghatározott bizottsággal való konzultáció után kihirdeti az értelmező dokumentumokat az Európai Közösségek Hivatalos Lapjának"C" sorozatában.
V. FEJEZET
A megfelelőség igazolása
13. cikk
(1) A gyártó vagy a gyártó Közösség területén letelepedett meghatalmazottja a felelős annak igazolásáért, hogy egy termék megfelel a 4. cikkben meghatározott műszaki előírásnak.
(2) Azok a termékek, amelyek megfelelőségi igazolás tárgyát képezik, a 4. cikk szerinti műszaki előírásoknak való megfelelőség vélelmében részesülnek. A megfelelőséget a III. melléklet szerinti vizsgálatok vagy más bizonyítékok alapján, a műszaki előírásokat követve állapítják meg.
(3) Egy termék megfelelőségének igazolása a következőktől függ:
a) a gyártó üzemi gyártásellenőrző rendszerrel rendelkezik-e annak biztosítására, hogy a termelés megfelel a vonatkozó műszaki előírásoknak; vagy
b) a külön vonatkozó műszaki előírásokban meghatározott termékek esetén az üzemi gyártásellenőrző rendszeren túlmenően egy elismert tanúsító szerv is részt vesz-e a gyártásellenőrzés vagy maga a termék értékelésében és felügyeletében.
(4) A (3) bekezdésben meghatározott eljárások megválasztásának joga adott termékre vagy termékcsaládra vonatkozóan a Bizottságot illeti a 19. cikkben meghatározott bizottsággal való konzultációt követően, a következők szerint:
a) a termék jelentősége az alapvető követelmények, különösen az egészség és biztonság tekintetében;
b) a termék természete;
c) a termék tulajdonságai változékonyságának a használhatóságra való hatása;
d) a termék előállítása során tapasztalható hibaarány;
és a III. mellékletben meghatározottak szerint.
Minden esetben azt az eljárást kell választani, amelyiknek a legkisebb a költségigénye és emellett megfelel a biztonsági követelményeknek is.
Az ily módon meghatározott eljárást meg kell jelölni a megbízásokban és a műszaki előírásokban vagy ezek kihirdetésekor.
(5) Egyedi gyártás (nem sorozatgyártás) esetén elegendő egy, a III. melléklet 2. ii. pontjának harmadik lehetősége szerinti megfelelőségi nyilatkozat, kivéve, ha a biztonságra és egészségre különösen lényeges hatást gyakorló termékek műszaki előírásai másként rendelkeznek.
14. cikk
(1) A III. melléklet értelmében az ismertetett eljárások a következő eredménnyel járhatnak:
a) a 13. cikk (3) bekezdésének a) pontja esetében a gyártó vagy a gyártó Közösség területén letelepedett meghatalmazottja kiállít a termékre egy megfelelőségi nyilatkozatot; vagy
b) a 13. cikk (3) bekezdésének b) pontja esetében egy elismert tanúsító szerv megfelelőségi tanúsítványt ad ki, amely a gyártásellenőrzési és műszaki felügyeleti rendszerre vagy magára a termékre vonatkozik.
A megfelelőséget igazoló eljárások részletes szabályait a III. melléklet tartalmazza.
(2) A gyártó megfelelőségi nyilatkozata vagy a megfelelőségi tanúsítvány feljogosítja a gyártót vagy a gyártó Közösség területén letelepedett meghatalmazottját, hogy a megfelelő EK-megfelelőségi jelet tüntesse fel magán a terméken, a terméken levő címkén, a csomagoláson vagy a kereskedelmi kísérőokmányokon. Az EK-jel mintáját és felhasználásának szabályait a megfelelőség igazolásának egyes eljárásai során a III. melléklet tartalmazza.
15. cikk
(1) A tagállamok biztosítják az EK-jel helyes használatát.
(2) Ha megállapításra kerül, hogy az EK-jel olyan termékre került, amely nem vagy már nem felel meg ezen irányelvnek, akkor a megfelelőséget igazoló tagállamnak szükség esetén meg kell tiltania az EK-jel használatát egészen addig, míg az illető termék ismét eleget nem tesz a megfelelőség előírásainak, és vissza kell vonnia az eladatlan termékeket vagy érvénytelenítenie kell az ezeken szereplő jelzéseket.
Az érintett tagállam erről haladéktalanul értesíti a többi tagállamot és a Bizottságot, és megad minden olyan minőségi és mennyiségi jellemzőt, amelyek alapján a meg nem felelő terméket azonosítani lehet.
(3) A tagállamoknak meg kell tiltaniuk az EK-jellel összetéveszthető jelzések használatát.
VI. FEJEZET
Különleges eljárások
16. cikk
(1) Ha a 4. cikk (2) bekezdésének értelmében egyes termékekre nincsenek műszaki előírások, akkor a rendeltetési hely szerinti tagállam kérelemre egyedi esetekben a hatályos nemzeti előírásoknak megfelelőnek tekinti a termékeket, amennyiben ezek megfeleltek a gyártó tagállam elismert szerve által végzett vizsgálatoknak és ellenőrzéseknek, feltéve hogy ezeket a vizsgálatokat és ellenőrzéseket a rendeltetési hely szerinti tagállamban hatályos módszerek vagy e tagállam által ezzel egyenrangúnak elismert módszerek szerint végezték.
(2) A gyártó tagállam közli a rendeltetési hely szerinti tagállammal, amelynek rendelkezései szerint a vizsgálatokat és ellenőrzéseket végezni kell, azt az elismert szervet, amely az említett célból előreláthatóan jogosult lesz eljárni. A rendeltetési hely szerinti tagállam és a gyártó tagállam kölcsönösen megadnak egymásnak minden szükséges információt. E kölcsönös információcserét követően a gyártó tagállam jóváhagyja az így kijelölt szervet. Amennyiben egy tagállamnak fenntartásai támadnak, úgy megindokolja álláspontját és értesíti erről a Bizottságot.
(3) A tagállamok gondoskodnak róla, hogy a kijelölt szervek kölcsönösen megadjanak egymásnak minden szükséges segítséget.
(4) Amennyiben egy tagállam megállapítja, hogy egy elismert szerv a vizsgálatokat és ellenőrzéseket nem nemzeti előírásai szerint végzi, akkor ezt közli azzal a tagállammal, amely kijelölte az illető szervet. Az utóbbi tagállam ésszerű időn belül értesíti a bejelentést tevő tagállamot a foganatosított intézkedésekről. Ha a bejelentést tevő tagállam a hozott intézkedéseket nem tartja kielégítőnek, akkor megtilthatja vagy különleges feltételekhez kötheti az érintett termék forgalomba hozatalát és felhasználását. Értesíti erről a másik tagállamot és a Bizottságot.
17. cikk
A rendeltetési hely szerinti tagállamok a gyártó tagállamban a 16. cikkben leírt eljárás szerint kiadott jelentéseket és megfelelőségi igazolásokat saját megfelelő nemzeti dokumentumaikkal egyenértékűnek tekintik.
VII. FEJEZET
Elismert szervek
18. cikk
(1) Minden tagállam átad a Bizottságnak egy listát, amelyen azoknak a tanúsító és ellenőrző szerveknek, illetve vizsgáló laboratóriumoknak a neve és címe szerepel, amelyeket kijelölt a műszaki engedélyekkel, megfelelőségi tanúsítványokkal, ellenőrzéssel és vizsgálattal kapcsolatos minden olyan feladat elvégzésére, amelyet ezen irányelv ír elő.
(2) A tanúsító és ellenőrző szervek, illetve vizsgáló laboratóriumok eleget kell hogy tegyenek a IV. mellékletben szereplő kritériumoknak.
(3) A tagállamok megjelölik azokat a termékeket, amelyek az (1) bekezdésben említett szervek és laboratóriumok hatáskörébe tartoznak, valamint megnevezik azoknak a feladatoknak a jellegét, amelyekkel meg kell bízni azokat.
VIII. FEJEZET
Építésügyi állandó bizottság
19. cikk
(1) Építésügyi állandó bizottság alakul.
(2) A bizottság a tagállamok által kijelölt képviselőkből áll. Az elnöki tisztséget a Bizottság egyik képviselője tölti be. Minden tagállam két képviselőt jelöl. A képviselőket szakértők segíthetik.
(3) A bizottság elfogadja saját eljárási szabályait.
20. cikk
(1) A 19. cikkben meghatározott bizottság az elnök vagy egy tagállam kérésére minden, az ezen irányelvnek a végrehajtásával és gyakorlati alkalmazásával összefüggő kérdéssel foglalkozhat.
(2) A (3) és (4) bekezdés szerinti eljárás szerint kell elfogadni azokat a rendelkezéseket, amelyek a következőkhöz szükségesek:
a) követelményosztályok felállítása, amennyiben ezeket nem tartalmazzák az értelmező dokumentumok; valamint a 7. cikk (1) bekezdése szerinti szabványmegbízásokban és a 11. cikk (1) bekezdése szerinti engedélyekre vonatkozó iránymutatásokban szereplő megfelelőségi igazolási eljárások megállapítása;
b) utasítások, melyek a 12. cikk (1) bekezdésének értelmében az értelmező dokumentumok kiállítására vonatkoznak és a 12. cikk (3) bekezdésének értelmében az értelmező dokumentumokról szóló határozatok;
c) a 4. cikk (3) bekezdésének értelmében a nemzeti műszaki előírások elismerése.
(3) A Bizottság képviselője tervezetet nyújt be a bizottság számára a meghozandó intézkedésekről. A bizottság, az elnöke által az ügy sürgősségére tekintettel megállapított határidőn belül, véleményt nyilvánít a tervezetről. A véleményt a Szerződés 148. cikkének (2) bekezdésében a Tanácsnak a Bizottság javaslata alapján elfogadandó határozataira előírt többséggel kell meghozni. A bizottságban a tagállamok képviselőinek szavazatait az említett cikkben meghatározott módon kell súlyozni. Az elnök nem szavazhat.
(4) A Bizottság a tervezett intézkedéseket elfogadja, ha azok összhangban vannak a bizottság véleményével.
Ha a tervezett intézkedések nincsenek összhangban a bizottság véleményével, vagy a bizottság nem nyilvánított véleményt, a Bizottság a meghozandó intézkedésekről haladéktalanul javaslatot terjeszt a Tanács elé. A Tanács minősített többséggel határoz.
Ha a javaslatnak a Tanács elé terjesztésétől számított három hónapon belül a Tanács nem határozott, a javaslatot a Bizottság fogadja el.
IX. FEJEZET
Védzáradék
21. cikk
(1) Ha egy tagállam megállapítja, hogy egy, az ezen irányelv követelményeinek megfelelőnek nyilvánított termék a 2. és 3. cikk követelményeinek nem tesz eleget, akkor megtesz minden szükséges intézkedést annak érdekében, hogy ezt a terméket a forgalomból visszavonja, megtiltsa a forgalomba hozatalát vagy korlátozza a szabad mozgását.
Az érintett tagállam haladéktalanul értesíti a Bizottságot az ilyen intézkedésről és megindokolja döntését, különösen ha a nem-megfelelőség a következő okokra vezethető vissza:
a) a 2. és 3. cikk rendelkezéseinek figyelmen kívül hagyása, ha a termék a 4. cikk szerinti műszaki előírásoknak nem felel meg;
b) a 4. cikk szerinti műszaki előírások helytelen alkalmazása;
c) ha maguk a 4. cikkben szereplő műszaki előírások hiányosak.
(2) A Bizottság a lehető leggyorsabban konzultál az érdekelt felekkel. Ha a konzultáció során megállapítja, hogy indokolt a meghozott intézkedés, akkor haladéktalanul értesíti azt a tagállamot, amely az intézkedést hozta, és a többi tagállamot is.
(3) Ha az (1) bekezdésben szereplő döntést a szabványok vagy a műszaki előírások hiányossága indokolja, akkor a Bizottság abban az esetben, ha az intézkedést hozó tagállam az intézkedéseket fenn kívánja tartani, két hónapon belül az érintett felekkel történő konzultáció után a 19. cikkben meghatározott bizottság, valamint harmonizált szabvány hiánya esetén a 83/189/EGK irányelv értelmében létrehozott bizottság elé is terjeszti az ügyet, és kezdeményezi az 5. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárást.
(4) Az érintett tagállam meghozza a megfelelő intézkedéseket azzal szemben, aki kiállította a megfelelőségi nyilatkozatot, és erről értesíti a Bizottságot és a többi tagállamot.
(5) A Bizottság biztosítja, hogy a tagállamok értesüljenek ennek az eljárásnak a menetéről és eredményéről.
X. FEJEZET
Záró rendelkezések
22. cikk
(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek az értesítéstől [6] számított 30 hónapon belül megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
23. cikk
Legkésőbb 1993. december 31-ig a Bizottság a 19. cikkben meghatározott bizottsággal történő konzultáció mellett felülvizsgálja az ezen irányelvben meghatározott eljárásoknak a hatékonyságát, és adott esetben alkalmas változtatásokat javasol.
24. cikk
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 1988. december 21-én.