KOMMISSIONENS BESLUTNING
af 5. oktober 2005
om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 mod Automobiles Peugeot SA og Peugeot Nederland NV
(Sag COMP/E2/36623, 36820 og 37275 - SEP m.fl./Automobiles Peugeot SA)
(meddelt under nummer K(2005) 3683)
(Kun den franske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2006/431/EF)
Den 5. oktober 2005 vedtog Kommissionen en beslutning om en procedure efter EF-traktatens artikel 81. I overensstemmelse med artikel 30 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (1) offentliggør Kommissionen hermed parternes navne og beslutningens hovedindhold, herunder de pålagte sanktioner, dog således at virksomhedernes berettigede interesse i, at deres forretningshemmeligheder beskyttes, er sikret. En ikke-fortrolig udgave af hele beslutningen findes på de autentiske sprog og på Kommissionens arbejdssprog på webstedet for Generaldirektoratet for Konkurrence på følgende adresse: http://europa.eu.int/comm/competition/index_da.html
1. OVERTRÆDELSEN I KORTE TRÆK
1.1. Indledning
(1)
Efter at have modtaget klager fra nogle franske mellemmænd vedtog Kommissionen den 5. oktober 2005 en beslutning i medfør af artikel 7 i forordning (EF) nr. 1/2003 (herefter »beslutningen«), rettet til bilproducenten Automobiles Peugeot SA, og Peugeot Nederland NV, virksomhedens helejede datterselskab, der beskæftiger sig med import af Peugeot-biler til Nederlandene (herefter »PNE«), for overtrædelse af traktatens artikel 81. De to virksomheder overtrådte gennem en aftale med Peugeots net af forhandlere i Nederlandene artikel 81 ved at gennemføre to foranstaltninger, der skulle begrænse grænseoverskridende salg af biler fra Nederlandene til endelige forbrugere i andre medlemsstater, især Frankrig. Den første foranstaltning, der blev iværksat fra 1997 til 2003, bestod af et bonussystem for forhandlere, der forskelsbehandlede i forbindelse med eksportsalg, som når man betragter dets objektive funktion, gik ud over det nødvendige for at tilskynde de nederlandske forhandlere til at bestræbe sig for at sælge flest mulige biler inden for deres kontraktområde. Den anden foranstaltning, der blev gennemført fra 1997 til 2001, bestod i, at Automobiles Peugeot SA lagde pres på de forhandlere, der eksporterede biler; denne direkte foranstaltning forstærkede virkningen af den diskriminerende bonus.
1.2. Sagsbeskrivelse
1.2.1. Virksomhederne og det relevante produkt
1.2.1.1. Virksomhederne
(2)
Peugeot SA (herefter »PSA«) er Europas næststørste bilproducent med en markedsandel på 15,5 % i 2002 (personbiler og varevogne). Virksomheden omfatter mærkerne Peugeot og Citroën. Automobiles Peugeot SA er en generel bilproducent, der ejes 100 % af PSA, som udvikler, producerer og distribuerer biler af mærket Peugeot. I hver af de 25 medlemsstater varetages distributionen af Peugeots produkter og tjenesteydelser af et nationalt detailnet. I Nederlandene administreres og drives dette net af en importør, der kontrolleres 100 % af Automobiles Peugeot SA, nemlig PNE, der har adresse i Utrecht i Nederlandene.
(3)
I Nederlandene består Peugeots net af forhandlere og videresælgere, som virksomheden har kontrakt med. Antallet af forhandlere og videresælgere på Peugeots net i Nederlandene blev skåret kraftigt ned fra 1995 til 2003.
1.2.1.2. Det relevante marked
(4)
Markedet for personbiler kan opdeles i en række segmenter. Den konkurrencebegrænsning, beslutningen vedrører, har som formål at begrænse konkurrencen, og er betydelig, ikke blot når markedet betragtes som de enkelte segmenter, men også hvis man finder, at et segment, der er relevant for sagen, og dets to nabosegmenter overlapper og udgør et relevant marked, eller hvis man betragter det relevante marked som bestående af alle de segmenter, der er nævnt i betragtningerne. Det er derfor ikke nødvendigt her at tage endelig stilling til, hvilket segment der skal betragtes som det relevante marked, eller at afgøre, om markedet for personbiler omfatter hele Fællesskabet, eller om hver enkelt medlemsstat udgør et særskilt geografisk marked.
(5)
Fra 1995 til 2002 steg det samlede antal personbiler, der hvert år blev indregistreret i EU og EØS, fra 12 034 316 til 14 398 718 enheder. Mærket Peugeot tegnede sig alene for i alt 861 696 indregistreringer i 1995 og 1 277 738 i 2002, hvorved Peugeot gik fra sjette- til tredjepladsen blandt producenterne i EU med en markedsandel, der steg fra 7,2 % i 1995 til 8,9 % i 2002 (2). Peugeot oplevede i Nederlandene en kraftig vedvarende stigning i markedsandele, der gik fra 6,5 % i 1997 til 10,7 % i 2003 for personbilers vedkommende.
1.2.2. Aftalen
(6)
Beslutningen vedrører en overtrædelse i form af eksklusive og selektive distributionsaftaler mellem Peugeot og virksomhedens nederlandske forhandlere. Denne overtrædelse var koncentreret om to specifikke foranstaltninger, der skulle begrænse parallelimporten: et system til belønning af forhandlere afhængigt af bilens geografiske bestemmelsessted og pres på de forhandlere, der eksporterede biler.
1.2.2.1. Diskriminerende bonus
(7)
I Nederlandene bestod afregningen med forhandlerne af et fast beløb (fortjenstmargenen (3)) og et beløb, der afhang af forhandlerens resultater (bonus (4)), som forhandleren havde brug for, hvis han skulle tjene penge på aktiviteterne. De nederlandske forhandlere kunne dog kun opnå denne bonus på betingelse af, at de solgte biler blev indregistreret i Nederlandene. I det system, Peugeot indførte, skelnede man mellem to faser i bonusordningen. Retten til bonus erhvervede man efter en progressiv skala for opfyldelsen af en målsætning, der blev fastsat ved årets begyndelse, nemlig et mål for salget inden for forhandlerens område. Når salgsmålet var nået, afhang udbetalingen af den optjente bonus desuden af antallet af biler solgt inden for dette område. Automobiles Peugeot SA krævede indregistrering i Nederlandene for både 1) at opfylde det salgsmål, der gav ret til bonus, og fastsatte rabatniveauet pr. bil, og 2) at identificere alle biler solgt af Automobiles Peugeot SA, der kunne medtages i denne afregning (udbetalingen af bonussen).
(8)
I perioden fra 1. januar 1997 til 31. december 1999 anvendte Automobiles Peugeot SA et afregningssystem for sine forhandlere, der bestod i at udbetale forhandleren et supplerende beløb (»bonus« og »superbonus«) for at have solgt alle de bilmodeller, der blev indregistreret i Nederlandene efter den 1. januar 1997. Derefter, i perioden 1. januar 2000 til 1. oktober 2003 ændrede Automobiles Peugeot SA afregningssystemet for forhandlerne og indførte et beløb, der var afhængigt af fortjenstmargenen, men bevarede en »kvantitativ bonus«, der blev udbetalt til forhandlere, der opfyldte deres mål for indregistrering af Peugeoter i Nederlandene. Princippet om den kvantitative bonus ændrede sig kun en smule i de to perioder. Ved tildelingen af bonussen blev forhandlerne opdelt i kategorier afhængigt af, hvor mange biler de regnede med at sælge. Fastsættelsen af bonussen blev foretaget efter bilmodellen, forhandlerkategorien og den procentsats af målet, der blev nået.
(9)
Fra og med januar 1997 blev der hvert år sendt rundskrivelser til samtlige forhandlere om et nyt bonussystem og en række forsøgsordninger, hvorefter det generelt kun var de personbiler, der blev indregistreret på det nederlandske marked, der blev medregnet ved udbetalingen af bonussen.
1.2.2.2. Pres på forhandlerne
(10)
Gennem den anden af de nævnte foranstaltninger lagde Automobiles Peugeot SA pres på forhandlerne, og dette pres forstærkede virkningen af det diskriminerende bonussystem gennem direkte indgreb over for forhandlerne eller forsøg på at begrænse de eksportaktiviteter, de havde udviklet, ved at true med at begrænse leverancerne.
(11)
Her skal det understreges, at medlemmerne af distributionsnettet havde kendskab til Automobiles Peugeot SA’s strategi om at begrænse eksporten fra Nederlandene og frygtede eksportens virkning for deres fortjeneste på lang sigt. Derfor gav de på tre møder med importøren udtryk for, at de var enige med hans målsætning for de foranstaltninger, han krævede. Peugeot lagde vægt på at sikre, at alle medlemmer af det nederlandske distributionsnet handlede som ønsket: Hvis der var tale om eksport, greb importøren ind med direkte trusler og restriktioner af leverancerne for at håndhæve den indførte disciplin.
(12)
I første omgang lagde PNE direkte pres på forhandlerne ved lejlighedsvis at gribe ind og begrænse visse forhandleres eksportsalg. PNE lagde især pres på forhandlerne gennem Account Managers Dealernet (AMD), som var en del af importørens salgsafdeling. I nogle af AMD's besøgsrapporter var der omtale af salg af biler til forbrugere med adresse i udlandet. De kommentarer fra AMD, der er nævnt i beslutningen, giver kun mening, hvis eksport set fra Automobiles Peugeot SA’s synspunkt fortsat skulle være noget helt exceptionelt. Andre eksempler bekræfter, at der blev lagt pres på forhandlerne med samme formål af andre end AMD. Der blev foretaget direkte indgreb over for otte forhandlere fra 1997 til 2001.
(13)
Fra og med 1997 kom presset desuden til udtryk i form af trusler om at begrænse leverancerne af blandt andet de mest solgte modeller som 806. I 1997 blev nogle modeller, f.eks. 406 Airline og 106 Accent, udelukkende forbeholdt det nederlandske marked: Eksport af disse modeller var upassende adfærd, som den eksporterende forhandler ville blive stillet til ansvar for. Truslerne om leverancebegrænsninger blev fulgt op af sporadiske begrænsninger og vedrørte især model 306 stationcar. Det fremgår af en række mødereferater, at Vereniging Peugeot Dealers Nederland (VPDN) fra og med 1997 desuden støttede foranstaltninger for at begrænse leverancerne af visse modeller samt at trække de mest eksporterede modeller ud af udvalget. Endvidere gjorde forhandlerne i den vestlige del af landet i 1998 opmærksom på, at de ville afslutte eksporten af model 206.
2. RETLIG VURDERING
2.1. Aftalen om de pågældende foranstaltninger
(14)
De foranstaltninger, som Automobiles Peugeot SA traf for at begrænse eksportsalget og konkurrencen udgjorde ikke ensidig adfærd. De falder tværtimod ind under traktatens artikel 81, stk. 1. De indgik i kontraktforholdet mellem Automobiles Peugeot SA på den ene side og forhandlerne i virksomhedens eksklusive distributionsnet i Nederlandene på den anden, med hensyn til salg af Peugeot-biler og andre varer omfattet af kontrakterne.
(15)
I den foreliggende sag blev aftalen om den diskriminerende bonus indgået mellem Automobiles Peugeot SA og medlemmerne af virksomhedens nederlandske netværk. De praktiske bestemmelser om, hvordan Peugeot-netværket skulle fungere mellem 1997 og 2003, viser, at der var en stiltiende aftale med Peugeot-forhandlerne i Nederlandene, og dermed samstemmighed, når de enkelte salg fandt sted (5).
(16)
Hvad angår presset på forhandlerne, sendte Automobiles Peugeot SA gennem VPDN en tydelig opfordring til sine nederlandske forhandlere om at overholde begrænsningen af eksporten til andre medlemsstater, i hvert fald fra og med 1997. Det pres på forhandlerne, der er nævnt i beslutningen, viser, at opfordringen fra Automobiles Peugeot SA/PNE til forhandlerne om at sikre, at sidstnævntes eksportaktiviteter blev begrænset til noget exceptionelt, i princippet blev accepteret af alle deltagerne i netværket, mens producenten lejlighedsvis kunne gribe ind for at opretholde den disciplin, man således havde indført.
2.2. Formålet med overtrædelsen i form af de to foranstaltninger
(17)
Automobiles Peugeot SA og PNE lagde en strategi om at begrænse eksportsalget fra Nederlandene. Denne strategi, der blev gennemført i enighed med forhandlerne og sammen med VPDN, havde ligesom de enkelte foranstaltninger, den bestod af, til formål og følge at begrænse konkurrencen i henhold til artikel 81, stk. 1.
2.2.1. En diskriminerende bonus for at bremse eksporten
(18)
I sit svar på klagepunktsmeddelelsen fremførte Automobiles Peugeot SA, at den kvantitative bonus, der blev indført i Nederlandene, var konkurrencefremmende, og at det »eneste og klare formål« var at motivere forhandlerne ved at give dem de nødvendige økonomiske incitamenter i form af en bonus til at koncentrere deres salgsbestræbelser inden for kontraktområdet og dermed give Automobiles Peugeot SA mulighed for at øge sin markedsandel i Nederlandene.
(19)
I denne forbindelse skal det bemærkes, at man i beslutningen ikke anfægter producentens ret til at tilrettelægge sin forretningspolitik efter forholdene på de forskellige nationale markeder for at opnå større penetration på disse markeder. I beslutningen anfægter man heller ikke hverken producentens mulighed for sammen med sine forhandlere at fastsætte salgsmål inden for kontraktområdet eller for at indføre passende incitamenter, blandt andet i form af en bonus afhængig af resultaterne for at tilskynde forhandlerne til at øge deres omsætning på det område, de har fået tildelt. Denne mulighed, der stimulerer konkurrencen mellem de forskellige mærker, blev endvidere udtrykkelig nævnt i Kommissionens forordning (EF) nr. 1475/95 (6) (fritagelsesforordningen).
(20)
Imidlertid fremgik det af de rundskrivelser om indførelsen af et nyt bonussystem og en række forsøgsordninger, som alle forhandlere fik tilsendt fra og med 1997, at kun de personbiler, der var indregistreret på det nederlandske marked, ville blive medregnet ved udbetalingen af bonussen. Dermed mistede en forhandler, som havde nået sine salgsmål inden for området fuldt ud, og som dermed havde optjent en bonus, imidlertid retten til at få denne bonus udbetalt for det salg, der var foretaget til forbrugere med bopæl i andre lande. Når man betragter et sådant systems objektive funktion, må det siges at gå ud over det nødvendige for at tilskynde de nederlandske forhandlere til at bestræbe sig for at sælge flest mulige biler inden for deres kontraktområde. Det må betragtes som en af de hardcorebegrænsninger, der er nævnt i forordning (EF) nr. 1475/95, og er i strid med artikel 6, stk. 1, nr. 8), som siger, at fritagelsen ikke gælder, når »leverandøren uden objektive grunde betaler forhandlerne i forhold til de solgte motorkøretøjers destination eller køberens bopæl«. Endvidere begrænsede PNE forhandlernes muligheder for at omgå ordningen ved at tjekke, om der var overensstemmelse mellem forhandlerens input af bestillinger af biler i den database, som producenten brugte til at forvalte sine relationer med netværket (Dialog), og dataene om indregistreringer fra de nationale myndigheder.
(21)
I sit svar på klagepunktsmeddelelsen stillede Automobiles Peugeot SA imidlertid spørgsmålstegn ved, om en sådan foranstaltning var effektiv, og understregede, at bonusbeløbet var for beskedent til at afskrække forhandlerne fra at eksportere.
(22)
Det skal dog først understreges, at Automobiles Peugeot SA’s forsvar er selvmodsigende. På den ene side fremfører Automobiles Peugeot SA, at det bonusniveau, der gjaldt i 1997-2003, var for beskedent til at påvirke forhandlernes adfærd. På den anden siden understreger Automobiles Peugeot SA, at det pågældende system, ikke mindst størrelsen af rabatten til de forhandlere, der nåede deres salgsmål, var af afgørende betydning for forhandlernes økonomiske incitament til at bestræbe sig for at sælge mest muligt inden for deres respektive kontraktområder. Endvidere bekræfter det materiale, der er indsamlet som led i undersøgelsen, klagepunkterne om foranstaltningernes væsentlige indflydelse, idet det fremgår, at bonussen var betydelig for forhandlerne gennem hele perioden, og at tabet heraf på salget til eksport havde stor betydning for forhandlernes interesse i at sælge til forbrugere med bopæl i andre lande.
2.2.2. Udøvelse af pres som bevis for Peugeots intention om at ville bremse eksporten
(23)
Fra 1997 til et tidspunkt i 2001 greb Automobiles Peugeot SA lejlighedsvis ind for at afskrække visse nederlandske forhandlere fra at levere biler til endelige forbrugere fra andre medlemsstater. Presset på de nederlandske forhandlere havde ligesom bonussen, der diskriminerede eksporten, til formål at bremse den grænseoverskridende handel med biler mellem nederlandske forhandlere og forhandlere i andre medlemsstater for at afsondre det nederlandske marked fra de øvrige markeder i EU. Dokumenterne i sagsakterne om presset på forhandlerne skal ses som led i denne strategi.
2.3. En betydelig kvantitativ virkning af foranstaltningerne
(24)
Der er sket et fald i paralleleksporten fra Nederlandene efter 1997, hvor afregningssystemet blev indført, fra 1999 på omkring 50 %. I sit svar på klagepunktsmeddelelsen tilskriver Automobiles Peugeot SA dette fald andre faktorer end afregningssystemet, nemlig den »afgørende rolle«, som nedbringelsen af prisforskellene spillede. Imidlertid modsiger flere forhold denne analyse.
(25)
For det første var der ikke tale om noget betydeligt udsving i prisforskellene i EU i den pågældende periode.
(26)
For det andet er der anført et overslag over, hvor stor betydning afregningssystemet havde for parallelhandelen i et internt notat fra PNE i 2002, hvori man ansætter den supplerende omsætning til endelige forbrugere med bopæl i andre lande i forhold til året før, som man kunne have nået, hvis bonussen i 2003 var blevet udbetalt for biler solgt til eksport.
(27)
Vedrørende presset på forhandlerne indgav i alt 22 franske forbrugere for det tredje klage til Kommissionen over den skade, de havde lidt som følge af forsinket leverance efter Peugeots trusler.
3. BØDE
(28)
Kommissionen fandt derfor, at virksomheden som passende straf for denne overtrædelse skulle pålægges en bøde, hvis afskrækkende virkning ville udelukke enhver gentagelse. Ved fastsættelsen af bødens størrelse tog Kommissionen hensyn til alle de relevante omstændigheder, især overtrædelsens grovhed og varighed, som er de kriterier, der eksplicit nævnes i artikel 23, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1/2003.
(29)
På baggrund af ovenstående betegnes den overtrædelse af artikel 81, som Automobiles Peugeot SA og datterselskabet PNE begik, som meget alvorlig. Denne vurdering gælder såvel bonuspolitikken som de øvrige foranstaltninger, Automobiles Peugeot SA traf for at lægge pres på forhandlerne. Kommissionen og Domstolen har allerede udtalt sig om systemer med diskriminerende afregning afhængigt af bilens bestemmelsessted (7). Vurderingen af overtrædelsens grovhed er baseret på retningslinjerne for beregningen af bøder (8).
(30)
Der er desuden tale om en overtrædelse af en betydelig varighed. Fra begyndelsen af januar 1997 til slutningen af september 2003 videreførte Automobiles Peugeot SA sine rundskrivelser hvert år afregningssystemet, der diskriminerede over for eksporten. Fra 1997 til 2001 gennemførte Automobiles Peugeot SA endvidere sin strategi om at begrænse eksporten gennem advarsler og påbud direkte til en række forhandlere. Med hensyn til overtrædelsens ophør gør de oplysninger, der er indhentet under sagsbehandlingen, det ikke muligt at bekræfte, at overtrædelsen fortsatte efter november 2001, hvad angår presset på forhandlerne, og oktober 2003, hvor man ændrede det afregningssystem, denne beslutning omhandler.
(31)
Der er ikke tale om hverken skærpende eller formildende omstændigheder i sagen.
4. BESLUTNING
(32)
Automobiles Peugeot SA og virksomhedens datterselskab Peugeot Nederland NV overtrådte traktatens artikel 81, stk. 1, ved at indgå aftaler med forhandlerne i Peugeots distributionsnet i Nederlandene, der havde til formål og følge at begrænse salg til endelige forbrugere i andre medlemsstater, enten direkte eller repræsenteret af mellemmænd, der handlede på deres vegne. Overtrædelsen begyndte primo januar 1997 og fortsatte til udgangen af september 2003.
(33)
Hvis det ikke allerede er sket, bringer de virksomheder, der er nævnt i artikel 1, den overtrædelse, der konstateres i denne artikel, til ophør. De undlader fremover at iværksætte eller fortsætte gennemførelsen af enhver foranstaltning, der indgår i den nævnte overtrædelse, og at træffe foranstaltninger med tilsvarende formål eller følge.
(34)
For den overtrædelse, der er nævnt i artikel 1, pålægges Automobiles Peugeot SA og virksomhedens datterselskab Peugeot Nederland NV, der hæfter solidarisk, en bøde på 49,5 mio. EUR.
A BIZOTTSÁG HATÁROZATA
(2005. október 5.)
az Automobiles Peugeot SA és a Peugeot Nederland NV ellen az EK-Szerződés 81. cikkének alkalmazási eljárásáról
(COMP/E2/36623, 36820, 37275 ügy - SEP és egyéb/Automobiles Peugeot SA)
(az értesítés a C(2005) 3683. számú dokumentummal történt)
(Csak a francia nyelvű változat hiteles.)
(EGT vonatkozású szöveg)
(2006/431/EK)
A Bizottság 2005. október 5-én az EK-Szerződés 81. cikkének alkalmazási eljárására vonatkozó határozatot fogadott el. Az 1/2003/EK tanácsi rendelet (1) 30. cikkének rendelkezései alapján a Bizottság ezúton közzéteszi a felek nevét, a határozat lényegét és a kiszabott büntetéseket, figyelembe véve a vállalkozások üzleti titkainak védelmére vonatkozó jogos érdekét. A határozat teljes szövegének nem bizalmas változata az ügy hiteles nyelvein és a Bizottság munkanyelvein a Versenypolitikai Főigazgatóság honlapján, a következő címen található meg: http://ec.europa.eu/comm/competition/index_en.html
1. A JOGSÉRTÉS ÖSSZEFOGLALÁSA
1.1. Bevezetés
(1)
Néhány francia viszonteladónak a Bizottsághoz benyújtott panaszát követően, a Bizottság az 1/2003/EK rendelet 7. cikkének rendelkezései alapján 2005. október 5-én az EK-Szerződés 81. cikkének megsértése miatt határozatot (a továbbiakban: a határozat) fogadott el. Az említett határozat címzettjei az Automobiles Peugeot SA, valamint teljes tulajdonú leányvállalata, a Peugeot Nederland NV (a továbbiakban: PNE), amelynek feladata Peugeot márkájú gépkocsik Hollandiába történő importálása. Az említett vállalatok a Peugeot márkakereskedők hollandiai tagjaival egyetértésben megsértették az EK-Szerződés 81. cikkének rendelkezéseit, mivel két olyan intézkedést hajtottak végre, amelyek célja a más tagállamokban, elsősorban Franciaországban élő végső fogyasztók számára történő, Hollandiából származó gépkocsik határokon átnyúló eladásának megakadályozása volt. Az 1997 és 2003 között végrehajtott első intézkedés abban állt, hogy külföldre történő gépkocsieladás esetében diszkrimináló magatartást tanúsító márkakereskedőket jutalékban részesítették, és objektív szempontokat figyelembe véve az említett jutalékrendszer túlment azon, ami szükséges lett volna ahhoz, hogy a hollandiai márkakereskedők erőfeszítéseik legjavát a szerződésben meghatározott területre történő eladásoknak szenteljék. Az 1997 és 2001 között végrehajtott második intézkedés az Automobiles Peugeot SA által az exportra történő eladásban aktívan részt vevő márkakereskedőkre gyakorolt nyomásban nyilvánult meg, ami egy közvetlen intézkedés volt, és hozzájárult a diszkriminatív jellegű jutalékrendszer megerősítéséhez.
1.2. A tények
1.2.1. A vállalatok és az érintett termék
1.2.1.1. A vállalatok
(2)
A Peugeot SA (továbbiakban: PSA) a második legnagyobb európai gépjárműgyártó, 2002-ben piaci részesedése 15,5 % volt (személygépkocsik és könnyű haszongépjárművek). A PSA a Peugeot és Citroën márkákat foglalja magában. Az Automobiles Peugeot SA általános gépjárműgyártó vállalat, a PSA teljes tulajdonú leányvállalata, és Peugeot márkanév alatt fejleszt, gyárt és forgalmaz gépjárműveket. A termékek forgalmazása és a szolgáltatások biztosítása mind a huszonöt tagállamban nemzeti kiskereskedelmi hálózat segítségével történik. Hollandiában, az említett hálózat tevékenységét az Automobiles Peugeot SA által teljes mértékben ellenőrzött importőr látja el, nevezetesen a PNE, amelynek székhelye a hollandiai Utrechtben található.
(3)
A hollandiai Peugeot-hálózat márkakereskedőkből és viszonteladókból áll, akik szerződéses viszonyban vannak az említett hálózattal. 1995 és 2003 között a hollandiai Peugeot-hálózat márkakereskedőinek és viszonteladóinak száma jelentősen csökkent.
1.2.1.2. Az érintett piac
(4)
A személygépkocsik piaca több szegmensre osztható. A versenykorlátozás, amint ez a határozatban áll, olyan szándékos korlátozás, amely nemcsak abban az esetben tekinthető jelentősnek, ha a piacot minden egyes szegmense szerint külön-külön vizsgáljuk, hanem akkor is, ha azt tételezzük fel, hogy az eset szempontjából egy szignifikáns szegmens, valamint a két másik szomszédos szegmens metszik egymást, aminek következtében jelentős piac alakul ki, illetve akkor is erre az eredményre jutunk, ha úgy véljük, hogy a jelentős piac az említett szegmensek összegéből tevődik össze. Nincs tehát arra szükség, hogy végleges határozat szülessen azokról a szegmensekről, amelyeket úgy kell tekinteni, mintha az érintett piachoz tartoznának, sem úgy elintézni a kérdést, hogy a személygépkocsik piaca alatt vajon a Közösség egészét kell érteni, vagy minden tagállam egy külön, földrajzilag elkülönült piacot képez.
(5)
1995 és 2002 között, az évenként bejegyzett új személygépkocsik száma az Európai Unióban és az Európai Gazdasági Térségben 12 034 316-ről 14 398 718-ra emelkedett. Egyedül a Peugeot márkát tekintve, 1995-ben 861 696 és 2002-ben 1 277 738 hasonló márkájú gépkocsit jegyeztek be, ami azt jelenti, hogy az Európai Unióban a márkákat tekintve a Peugeot a hatodik helyről a harmadik helyre lépett elő, 1995-ös 7,2 %-os piaci részesedése 2002-ben 8,9 %-ra nőtt (2). A Peugeot piaci részesedése Hollandiában is erős és folyamatos volt, 1997-ben a részesedés 6,5 % volt, ami 2003-ra 10,7 %-ra nőtt a személygépkocsikat illetően.
1.2.2. Az érintett megállapodás
(6)
A határozat a kizárólagos és szelektív forgalmazásra vonatkozó megállapodások keretében végrehajtott, a Peugeot és a hollandiai márkakereskedők együttműködése kapcsán megvalósult jogsértésre vonatkozik. Az említett jogsértés két specifikus intézkedésre épült, amelyek alkalmasak voltak a párhuzamos kereskedelmi tevékenység korlátozására: a márkakereskedők olyan díjazási rendszere, amely az eladott gépjárművek rendeltetési helyétől függött, valamint az azokra a márkakereskedőkre gyakorolt nyomás, akik külföldre adtak el.
1.2.2.1. Diszkriminatív jutalékrendszer
(7)
A márkakereskedők díjazása Hollandiában egyrészt egy állandó részből (a számlán szereplő árrésből (3)), másrészt a márkakereskedő által elért eredményből tevődik össze (illetve a jutalék (4)), amire a márkakereskedőnek azért van szüksége, hogy tevékenysége haszonnal járjon. Az említett jutalékot a holland márkakereskedő ugyanis csak abban az esetben kaphatta meg, ha az általa eladott gépkocsikat a saját tagállamában jegyezték be. A Peugeot által kialakított rendszer két fázist különböztetett meg a jutalékok elosztására vonatkozóan: a jutalékhoz jutás jogát egy, a tevékenység kezdetén meghatározott célkitűzés megvalósításának növekedését mutató skálához kötötték, ahol a célkitűzés azt jelentette, hogy a márkakereskedő a saját területére adjon el gépkocsikat Később, amikor az eladásokra vonatkozó célkitűzést elérték, az így megszerzett jutalék kifizetése is a márkakereskedő a saját területén eladott gépkocsik száma alapján történt. A gépkocsi a tagállam területén történő bejegyzése az Automobiles Peugeot SA részéről részben (1) az eladásra vonatkozó célkitűzéssel kapcsolatos elvárás volt, ami biztosította a jogot a jutalékból történő részesedésre és gépkocsinkénti árengedmény szintjének meghatározására; valamint (2) az Automobiles Peugeot által eladott minden olyan gépkocsi azonosítására, amely részesülhet az említett díjazásból (a jutalékok kifizetése).
(8)
Az 1997. január 1-je és 1999. december 31-e közötti időszakban, az Automobiles Peugeot SA a márkakereskedők olyan díjazási rendszerét alkalmazta, ahol a márkakereskedők az 1997. január 1-je után Hollandiában bejegyzésre került személygépkocsik eladásáért a jutalmazásukon felül kiegészítő átalánydíjat kaptak („jutalék” és „szuperjutalék”). Ezt követően, 2000. január 1-jétől2003. október 1-jéig az Automobiles Peugeot SA az árrés egyik alkotóeleme változónak nyilvánítása céljából módosította a márkareskedők díjazási rendszerét, továbbra is megőrizvén annak a márkakereskedőnek járó mennyiségi jutalék után járó összeget, aki teljesítette a Peugeot márkájú gépkocsik Hollandiában történő bejegyzésére vonatkozó célkitűzést. A mennyiségijutalék-rendszer elve kis mértékben változott az említett két időszak alatt. Ami a jutalékok kifizetését illeti, a márkakereskedőket csoportokba sorolták, annak megfelelően, hogy célkitűzésük mennyi személygépkocsi eladására vonatkozott. A jutalékot a gépkocsi típusa, a márkakereskedő kategóriája és a kitűzött cél megvalósítási százaléka figyelembevételével határozták meg.
(9)
1997-től kezdődően, a márkakereskedők részére készített, az új jutalékrendszer végrehajtásáról szóló éves körlevelek előírták, amit egyéb bizonyítékok is megerősítenek, hogy csak azok után a gépkocsik után fizessenek jutalékot, amelyeket Hollandiában jegyeztek be.
1.2.2.2. A márkakereskedőkre gyakorolt nyomás
(10)
A második említett intézkedés az Automobiles Peugeot SA által a márkakereskedőkre gyakorolt nyomás volt, ami a márkakereskedők közvetlen megkeresése révén, illetve a szállítások csökkentésére irányuló fenyegetések révén hozzájárult a diszkriminatív jutalékrendszer megerősítéséhez; olyan eljárásokról van szó, amelyeket nyilvánvalóan a külföldre történő eladások korlátozására fejlesztettek ki.
(11)
Helyénvaló megjegyezni, hogy az Automobiles Peugeot SA a gépkocsik Hollandiából történő kivitelének korlátozására irányuló stratégiája ismert volt a forgalmazási hálózat dolgozói előtt, hiszen az importőrrel való háromszori találkozásuk során ki is jelentették, hogy a célkitűzésekkel egyetértenek; hosszú távon attól tartottak, hogy a gépkocsik külföldre történő eladása miatt kevesebb nyereséget kapnak. Mindamellett a Peugeot ügyelt arra, hogy a hollandiai hálózat tagjai összehangoltan cselekedjenek, az így kialakult fegyelem biztosítása érdekében külföldre történő eladás esetén az importőr közvetlen fenyegetésekkel és szállítási korlátozásokkal lépett fel.
(12)
Első lépésben a PNE a külföldre történő eladás korlátozása érdekében esetenkénti beavatkozással néhány márkakereskedőre közvetlenül gyakorolt nyomást. A PNE az említett nyomást nevezetesen az Account Managers Dealernet (AMD) - számlavezetők kereskedői hálózatta (a továbbiakban: SZKH) - segítségével gyakorolta, akik az importőr gépkocsijainak eladásával foglalkozó személyzethez tartoztak. Az említett SZKH által végrehajtott ellenőrzési jelentések egyikében megemlítik a külföldön élő vásárlók részére történő eladásokat. A határozatban aláhúzott, az említett SZKH által elkészített megjegyzéseknek csak akkor van értelmük, ha az Automobiles Peugeot SA szempontjából a külföldre történő eladások rendkívüli jelleggel bírtak. Más példák is megerősítik az ugyanabból a célból gyakorolt nyomást, de ezek végrehajtásához nem vették igénybe az SZKH-kat. 1997 és 2001 között nyolc márkakereskedő esetében fordult elő közvetlen beavatkozás.
(13)
Második lépésben, 1997-től az említett nyomások a szállítások korlátozására vonatkozó fenyegetések formájában is jelentkeztek, különösen a legnagyobb számban exportált típusok esetében, mint például a 806-os. Az 1997-es pénzügyi évben bizonyos típusú személygépkocsik, mint például a 406-os Airline és a 106-os Accent kizárólagosan a holland piac számára volt lefoglalva: az említett típusok exportra történő eladása elítélendő cselekedetnek számított, amiért a márkakereskedő felelősséggel tartozott. A szállítás korlátozására vonatkozó fenyegetések, amit esetenkénti korlátozás követett, különösen a 306 Estate típusra vonatkoztak. Több értekezlet jegyzőkönyvében előfordul, hogy 1999-től a Hollandiai Márkakereskedők Egyesülete (továbbiakban: HME) is támogatott olyan intézkedéseket, amelyek bizonyos típusok behozatalának korlátozására vonatkoztak, valamint olyanokat, amelyek a legnagyobb mennyiségben külföldre kerülő típusok eladásának beszüntetését célozták. Ezenkívül, 1998-ban, az ország nyugati részében működő márkakereskedők elhatározták, hogy a 206-os típus külföldre történő eladását beszüntetik.
2. JOGI ÉRTÉKELÉS
2.1. Az érintett intézkedésekre vonatkozó megállapodás
(14)
Az Automobiles Peugeot SA által az export eladások és a márkán belüli verseny korlátozása érdekében elfogadott intézkedések nem eredményeztek egyoldalú magatartást. Az említett intézkedések épp ellenkezőleg a Szerződés 81. cikke (1) bekezdésének hatálya alá esnek. Az említett intézkedések bekerültek egyrészt az Automobiles Peugeot SA, másrészt a szelektív és kizárólagos holland forgalmazási hálózatokhoz tartozó márkakereskedők szerződéses kapcsolataiba, amelynek célja Peugeot gépkocsik, valamint a szerződésben szereplő egyéb áruk eladása volt.
(15)
A szóban forgó ügyben és ami a diszkriminatív jutalékot illeti, az Automobiles Peugeot SA és a holland hálózat tagjai között megegyezés jött létre. A Peugeot-hálózat 1997 és 2003 közötti működésére szolgáló intézkedések gyakorlati végrehajtásából megállapítható, hogy a Peugeot hollandiai márkakereskedői hallgatólagoson beleegyeztek a feltételekbe, tehát minden egyes eladás szándékosan történt (5).
(16)
Ami a márkakereskedőkre gyakorolt nyomást illeti, az Automobiles Peugeot SA a márkakereskedők hollandiai egyesülete segítségével (MHE) felhívást intézett a hollandiai márkakereskedőihez, azzal a céllal, hogy legalább 1997-től (Hollandián kívüli) más tagállamokba történő gépkocsieladások csökkentésére szolgáló fegyelmi rendszert vezessben be. Továbbá, a márkakereskedőkre gyakorolt nyomás időszakai, amint az a határozatban le van írva, azt mutatják, hogy az Automobiles Peugeot SA által a márkakereskedőkhöz intézett felhívás annak a biztosítására szolgált, hogy a márkakereskedők Hollandián kívülre történő gépkocsieladása megőrizze rendkívüli jellegét, ehhez, mint elvhez a hálózat minden tagja beleegyezését adta, esetenkénti beavatkozás jogának fenntartásával, aminek segítségével a gyártónak sikerült a fegyelmet megőriznie.
2.2. A két intézkedésre vonatkozó jogsértés tárgya
(17)
Az Automobiles Peugeot SA és a PNE olyan stratégiát alakított ki, amely a Hollandiából külföldre történő gépkocsieladás csökkentésére irányult. Az említett stratégia, amit a márkakereskedők beleegyezésével és a HME együttműködésével, valamint a stratégiát alkotó minden más intézkedés figyelembevételével hajtottak végre, a verseny korlátozását eredményezte a 81. cikk (1) bekezdésének értelmében.
2.2.1. Diszkriminatív jutalék a kivitel megfékezésére
(18)
Az Automobiles Peugeot SA a kifogásokra vonatkozó válaszában azt emelte ki, hogy a Hollandiában létrehozott mennyiségi jutalék a verseny elősegítésére szolgált, és „egyetlen és nyilvánvaló” célja a márkakereskedők motiválása volt, jutalék formájában biztosítván számukra a szükséges gazdasági ösztönzőket, azért, hogy erejük legjavát a szerződésben meghatározott területre történő eladásokra összpontosítsák, és ezáltal az Automobiles Peugeot SA hollandiai piaci részesedését növeljék.
(19)
Ilyen körülmények között, helyénvaló megjegyezni, hogy a határozat nem vonja kétségbe a gyártónak azt a jogát, hogy a különböző nemzeti piacok követelményeinek megfelelően alakítsa ki kereskedelmi politikáját a legnagyobb piaci részesedés elérése céljából. A határozat valójában a gyártónak azt a jogát sem kifogásolja, hogy a kitűzött eladások célkitűzéseire vonatkozólag megegyezzen a megvalósítandó eladások nagyságáról a szerződésben meghatározott területen, sem azt jogát, hogy a megfelelő ösztönző intézkedéseket hozzon nevezetesen járulék formájában a teljesítményre alapozva abból a célból, hogy márkakereskedőit a számukra kijelölt területen történő eladások növelésére késztesse. A márkák közötti verseny erősítsének lehetősége tulajdonképpen - explicit módon - az 1475/95/EK bizottsági rendeletben (6) (mentességi rendelet) elő volt írva.
(20)
1997 januárjától a márkakereskedőknek eljuttatatott éves körlevelek az új típusú jutalékok végrehajtására vonatkozóan előírták, amit más tények is bizonyítanak, hogy jutalék csak azon személygépkocsik után járt, amelyeket Hollandia terültén jegyeztek be. Következésképpen, minden márkakereskedő, aki teljesen megfelelt az eladásra vonatkozó területi követelményeknek, és következésképpen joga volt jutalékot kapni, azt tapasztalta, hogy a nem Hollandiában letelepedett vásárlóknak eladott gépkocsik után nem kapott jutalékot. Egy ilyen rendszer, amelyet ha tényleges működése szempontjából nézünk, túllépte azt a határt, ami szükséges szükséges volt ahhoz, hogy a hollandiai márkakereskedők erőfeszítéseik legjavát a szerződésben meghatározott területre történő eladásokra koncentrálják. Az említett rendszer alkalmas volt arra, hogy az 1475/95/EK rendeletben megállapított korlátozások egyikét megvalósítsa, és a 6. cikk (1) bekezdésének 8. pontját megsértse, aminek értelmében a mentesség nem alkalmazható, „ha a szállító objektív ok nélkül olyan díjazásban részesíti a viszonteladó kereskedőket, amelyet a viszonteladás során értékesített gépjárművek rendeltetési helye vagy a vásárlók lakhelye alapján számít ki”. Ezen túlmenően, a PNE alig hagyott lehetőséget a márkakereskedőknek arra, hogy megkerüljék a rendszert, mivel összevetette a márkakereskedők által a hálózattal kapcsolatot tartó (DIALOG) szoftverbe bevitt, a megrendelésre vonatkozó információkat a bejegyzésekkel foglalkozó nemzeti hatóságoktól kapott információkkal.
(21)
Az Automobiles Peugeot SA a kifogásokra vonatkozó válaszában egyébként kétségbe vonta az említett intézkedés hatékonyságát, azt hangsúlyozván, hogy a jutalék összege túl kicsi volt ahhoz, hogy annak elmaradása elvegye a márkakereskedők kedvét attól, hogy külföldre adjanak el.
(22)
Helyénvaló felhívni a figyelmet egyrészt az Automobiles Peugeot SA által benyújtott védelem önmagának ellentmondó jellegére. Az Automobiles Peugeot SA egyrészről azt emeli ki, hogy az 1997 és 2003 között alkalmazott jutalék mennyisége túl kevés volt ahhoz, hogy befolyásolhatta volna a márkakereskedők magatartását. Másrészt, az Automobiles Peugeot SA hangsúlyozza, hogy az említett rendszer és különösen az eladási feltételeket teljesítő márkakereskedők számára engedélyezett árengedmény szintje nélkülözhetetlen volt a megfelelő gazdasági ösztönzések biztosítására, abból a célból, hogy a márkakereskedők erőfeszítéseik legjavát a szerződésben meghatározott területre történő eladásokra összpontosítsák. Ezenkívül, a vizsgálat folyamán összegyűjtött bizonyítékok hitelesítik a kifogásokat az intézkedések hatásának jelentőségét illetően, mivel azt bizonyítják, hogy a jutalék az említett időszak teljes időtartama alatt fontos volt, és annak elvesztése az exportra történő eladások esetében jelentős hatással volt a márkakereskedők azon érdekére, hogy külföldi fogyasztóknak adjanak el.
2.2.2. Az export megfékezésére gyakorolt nyomás mint bizonyíték a Peugeot cég szándékára
(23)
1997-től egy közelebbi időszakaszig, 2001-ig, az Automobiles Peugeot SA esetenként azzal a céllal avatkozott be a holland márkakereskedők munkájába, hogy azokat lebeszélje a Közösség más tagállamában élő végső fogyasztóknak történő gépkocsieladásról. A holland márkakereskedőkre gyakorolt nyomás, mint a külföldre történő eladás esetén a diszkriminált díjazás része, arra szolgált, hogy fékezze meg a határokon átnyúló gépkocsieladást a hollandiai és más tagállamok márkakereskedői között, abból a célból, hogy a holland piacot válassza szét az Európai Közösség többi piacától. Az említett stratégia keretében kell értékelni azokat a dokumentumokat, melyeket a márkakereskedőkre gyakorolt nyomásra vonatkozóan csatoltak a dokumentumhoz.
2.3. Az intézkedések kihatásának jelentősége és számadatokban történő kifejezése
(24)
Helyénvaló azonnal kiemelni, hogy az adott esetben, Hollandia tekintetében, 1997-től a párhuzamos export csökkenése állapítható meg, ami egybeesik a díjazási rendszer végrehajtási időszakával. Az Automobiles Peugeot SA a kifogásokra vonatkozó válaszában az említett csökkenést nem a bírált díjazási rendszernek tudja be, hanem annak az „alapvető szerepnek”, amit az árak különbségének csökkenése okozott. Az említett állításnak azonban több tényező ellentmond.
(25)
Elsőször, nem állapítható meg, hogy az árak az említett időszak alatt a Közösség viszonylatában jelentős mértékben változtak.
(26)
Másodszor, egy 2002-ből származó PNE belső jelentés számszerűsítette a díjazási rendszer hatását a párhuzamos kereskedelemre, mivel egy, a nem letelepedett végső felhasználóknak történő kiegészítő eladásokat figyelembe vevő becslést állított fel az előző évhez képest, amit akkor érhettek volna el, ha az exportra eladott gépjárművek után 2003-ban jutalékot fizettek volna.
(27)
Harmadsorban, ami a márkakereskedőkre gyakorolt nyomást illeti, összesen 22 francia fogyasztó nyújtott be panaszt a Bizottsághoz a Peugeot cég fenyegetéseivel összefüggő szállítási késedelmek miatt.
3. PÉNZBÍRSÁG
(28)
A Bizottság helyénvalónak találta egy olyan pénzbírság kiszabását, amely megfelelő módon szankcionálja az említett jogsértést, és amelynek visszatartó ereje minden további jogsértés elkövetését megakadályozza. A pénzbírság összegének megállapításához a Bizottság minden, az ügyre vonatkozó körülményt figyelembe vett, különös tekintettel a jogsértés súlyosságára és időtartamára, az 1/2003/EK rendelet 23. cikkének (3) bekezdésében világosan meghatározott kritériumok alapján.
(29)
Tekintettel a fentiekre, az Automobiles Peugeot SA és leányvállalata, a PNE által elkövetett jogsértés, ami a 81. cikk megsértésében érintett, nagyon súlyosnak minősült, és az említett minősítés egyidejűleg érvényes az Automobiles Peugeot SA jutalékpolitikájára és a nyomás gyakorlására alkalmazott egyéb intézkedésekre. Valóban, az Automobiles Peugeot SA szándékosan járt el, hiszen nem hagyhatta figyelmen kívül azt a tényt, hogy a kifogásolt intézkedések célja a verseny korlátozása volt. A Bizottságnak és a Bíróságnak már volt módjában véleményt nyilvánítani a diszkriminatív díjazási rendszereket illetően, amelyek a gépkocsik rendeltetési helyével álltak összefüggésben (7). A jogsértés súlyosságának értékelése az ellenőrzési irányelvek rendelkezéseire vannak alapozva, ami meghatározza a pénbírság kiszámítási módját (8).
(30)
Ugyanakkor jelentős időtartamú jogsértésről van szó. Valóban, 1997. január kezdetétől 2003. szeptember végéig az Automobiles Peugeot SA éves körleveleiben évről évre meghosszabbította a diszkriminatív díjazási rendszert a külföldre történő eladásokra vonatkozóan. 1997-től 2001-ig, az Automobiles Peugeot SA a külföldre történő eladásokra vonatkozó stratégiájának végrehajtását számos márkakereskedőhöz intézett figyelmeztetésekkel és közvetlen beavatkozásokkal egészítette ki. Ami a jogsértés befejezését illeti, a dossziéhoz csatolt elemek nem teszik lehetővé annak kijelentését, hogy a jogsértést 2001 novembere után nem követték el, ami a márkakereskedőkre gyakorolt nyomást jelenti, vagy 2003 októbere után, amikor e határozatban említett díjazási rendszert megváltoztatták.
(31)
Sem súlyosbító körülmények, sem enyhítő körülmények nem állnak fenn.
4. A HATÁROZAT
(32)
Az Automobiles Peugeot SA és leányvállalata, a Peugeot Nederland NV megsértette a Szerződés 81. cikkének (1) bekezdését, mivel a Peugeot hollandiai forgalmazási hálózatának márkakereskedőivel a többi tagállam végső fogyasztói számára történő eladások megakadályozása céljából kötött megállapodást, amit vagy személyesen, vagy olyan közvetítők segítségével hajtott végre, akik az autógyártó és leányvállalata nevében jártak el. A jogsértés 1997. január elején kezdődött és egészen 2003. szeptember végéig tartott.
(33)
Abban az esetben, ha még nem történt meg, akkor az 1. cikkben említett vállalatok az említett cikkben megállapított jogsértést megszüntetik. A jövőben tartózkodnak minden olyan intézkedés megtételétől, illetve végrehajtásától, amely az említett jogsértés megalapozására szolgál, valamint hasonló tárgyú vagy hatású intézkedések elfogadásától.
(34)
Az 1. cikkben említett jogsértés elkövetése miatt az Automobiles Peugeot SA és leányvállalata, Peugeot Nederland NV-t 49,5 millió eurós pénzbírságot köteles megfizetni, lévén együttesen és egyetemlegesen felelősek.