RAADETS DIREKTIV 93/76/EOEF af 13. september 1993 om begraensning af kuldioxidemissionerne gennem en forbedring af energieffektiviteten (SAVE)
RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 103 S og 235,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra foelgende betragtninger:
Raadet satte sig ved resolution af 16. september 1986 nye energipolitiske maal for Faellesskabet frem til 1995 samt et maal om konvergens mellem medlemsstaternes politik (4);
Raadet (miljoe og energi) udtalte paa samlingen den 29. oktober 1990, at Faellesskabet og medlemsstaterne, under den antagelse, at andre foerende lande paatog sig tilsvarende forpligtelser, og idet de anerkendte de maal for stabilisering eller reduktion af emissionerne inden bestemte tidspunkter, som en raekke medlemsstater havde opstillet, var villige til at ivaerksaette foranstaltninger med henblik paa at opnaa en stabilisering af de samlede kuldioxid (CO2)-emissioner paa 1990-niveau i aar 2000 i Faellesskabet som helhed; medlemsstater, der som udgangspunkt har et relativt lavt energiforbrug og derfor lave emissioner maalt pr. indbygger eller paa et andet relevant grundlag, er berettigede til at have maal og/eller strategier for deres CO2-emissioner svarende til deres oekonomiske og sociale udvikling, samtidig med at energieffektiviteten i forbindelse med deres oekonomiske aktiviteter forbedres;
ved beslutning 91/565/EOEF vedtog Raadet SAVE-programmet, der tager sigte paa at forbedre energieffektiviteten i Faellesskabet (5);
som fastsat i Traktatens artikel 130 R har Faellesskabets virke paa miljoeomraadet bl.a. til formaal at sikre en forsigtig og rationel udnyttelse af naturressourcerne; blandt disse ressourcer udgoer olieprodukter, naturgas og fast braendsel de vaesentligste energikilder, men ogsaa de vigtigste kilder til CO2emissionen;
eftersom Traktaten ikke indeholder anden hjemmel end artikel 235 med hensyn til de energirelaterede aspekter af de i dette direktiv omhandlede programmer, boer der ogsaa henvises til denne artikel;
bolig- og servicesektoren tegner sig for naesten 40 % af det endelige energiforbrug i Faellesskabet og er fortsat voksende, en udvikling, som vil oege disse sektorers enmergiforbrug og dermed ogsaa deres CO2-emission;
det er formaalet med direktivet at bevare miljoeets kvalitet og at sikre en forsigtig og rationel udnyttelse af naturressourcerne, hvilket er omraader, hvor Faellesskabet ikke har enekompetence;
det er noedvendigt at goere en kollektiv indsats fra alle medlemsstaters side, herunder foranstaltninger paa EF-niveau for at begraense kuldioxidemission og fremme rationel energiudnyttelse;
foranstaltningerne skal fastsaettes af medlemsstaterne i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet paa grundlag af potentielle forbedringer af energieffektivitet, omkostningseffektivitet, teknisk gennemfoerlighed og miljoevirkning;
gennem objektiv information om bygningers energiegenskaber vil en energiattest bidrage til at forbedre gennemsigtigheden paa ejendomsmarkedet og tilskynde til investeringer i energispareforanstaltninger;
en fakturering af beboernes udgifter til opvarmning, luftkonditionering og varmt brugsvand, der i et passende omfang, sker paa grundlag af det faktiske forbrug, vil bidrage til energibesparelser i boligsektoren; det er oenskeligt, at beboerne i saadanne bygninger er i stand til selv at regulere deres varme-, kulde- og varmtvandsforbrug; de af Raadet vedtagne henstillinger og resolutioner (6) er for saa vidt angaar fakturering af udgifter til opvarmning og varmt brugsvand kun gennemfoert i to medlemsstater; en betydelig del af udgifterne til opvarmning, luftkonditionering og varmt brugsvand afregnes fortsat paa et andet grundlag end energiforbruget;
i den offentlige sektor boer gennemfoerelsen af investeringer i energibesparende foranstaltninger fremmes ved nye finansieringsmekanismer; med henblik herpaa boer medlemsstaterne tillade anvendelsen af tredjepartsfinansiering og fuldt ud udnytte de muligheder, der ligger heri;
bygninger vil influere paa energiforbruget paa lang sigt; nye bygninger boer derfor forsynes med en effektiv varmeisolering, der er tilpasset de lokale klimaforhold; dette gaelder ogsaa offentlige myndigheders bygninger, hvor de offentlige myndigheder boer vise et eksempel ved at tage miljoe- og energihensyn;
regelmaessig vedligeholdelse af fyr bidrager til opretholdelse af en korrekt justering i overensstemmelse med produktspecifikationen og dermed ogsaa til en miljoemaessigt og energimaessigt optimal ydeevne;
industrien er generelt villig til at udnytte energien mere effektivt for at naa sine egne oekonomiske maalsaetninger; energisyn navnlig i virksomheder med hoejt energiforbrug boer fremmes for at muliggoere betydelige forbedringer af energieffektiviteten inden for denne sektor;
en forbedring af energieffektiviteten i alle omraader af Faellesskabet vil styrke den oekonomiske og sociale samhoerighed i Faellesskabet, som omhandlet i Traktatens artikel 130 A -
UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Dette direktiv tager sigte paa medlemsstaternes gennemfoerelse af maalsaetningen om begraensning af kuldioxidemissionen gennem en forbedring af energieffektiviteten isaer ved hjaelp af udarbejdelse og ivaerksaettelse af programmer paa foelgende omraader:
- energiattest for bygninger
- fakturering af udgifter til opvarmning, luftkonditionering og varmt brugsvand paa grundlag af det faktiske forbrug
- tredjepartsfinansiering af investeringer i energibesparende foranstaltninger i den offentlige sektor
- varmeisolering af nye bygninger
- regelmaessigt eftersyn af fyr
- energisyn af virksomheder med hoejt energiforbrug.
Programmerne kan omfatte love, administrative bestemmelser, oekonomiske og administrative instrumenter, oplysning, undervisning og frivillige aftaler, hvis virkning kan vurderes objektivt.
Artikel 2
Medlemsstaterne fastsaetter og ivaerksaetter programmer for udstedelse af energiattester for bygninger. En energiattest for bygninger, som indeholder en beskrivelse af deres energiegenskaber skal tjene som oplysning for potentielle brugere om bygningens energieffektivitet.
Attesten kan eventuelt ogsaa indeholde loesningsforslag til forbedring af energiegenskaberne.
Artikel 3
Medlemsstaterne fastsaetter og ivaerksaetter programmer for fakturering af udgifter til opvarmning, luftkonditionering og varmt brugsvand, som i et passende omfang beregnes paa grundlag af det faktiske forbrug. Disse programmer skal goere det muligt at fordele udgifterne hertil mellem brugerne af en ejendom eller del af en ejendom under hensyntagen til hver enkelt beboers forbrug af varme, kulde og varmt brugsvand. De paagaeldende ejendomme eller dele af ejendomme er ejendomme, som er forsynet med et kollektivt anlaeg til opvarmning, luftkonditionering eller levering af varmt brugsvand. Beboerne af saadanne ejendomme skal selv kunne regulere deres varme-, kulde- og varmtvandsforbrug.
Artikel 4
Medlemsstaterne fastsaetter og ivaerksaetter programmer for at muliggoere tredjepartsfinansiering af investeringer i energieffektiviseringsforanstaltninger i den offentlige sektor.
I dette direktiv forstaas ved tredjepartsfinansiering den samlede levering af tjenesteydelser i form af syn, installation, drift, vedligeholdelse og finansiering af en energieffektiviserende investering, idet tilbagebetalingen af udgifterne til disse tjenestydelser helt eller delvis afhaenger af de opnaaede energibesparelser.
Artikel 5
Medlemsstaterne fastsaetter og ivaerksaetter programmer med henblik paa, at nye bygninger varmeisoleres effektivt paa lang sigt efter normer, som fastsaettes af medlemsstaterne under hensyn til de klimatiske betingelser eller zoner og bygningens anvendelsesformaal.
Artikel 6
Medlemsstaterne udarbejder og ivaerksaetter programmer for regelmaessigt eftersyn af varmeanlaeg med en nominel nytteeffekt paa over 15 kilowatt for at forbedre driftsbetingelserne med hensyn til energiforbrug og begraense kuldioxidemissionen.
Artikel 7
Medlemsstaterne udarbejder og ivaerksaetter programmer med henblik paa at fremme regelmaessig gennemfoerelse af energisyn af industrivirksomheder med hoejt energiforbrug for at forbedre deres energieffektivitet og begraense kuldioxidemissionen, og de kan traeffe tilsvarende foranstaltninger for andre virksomheder med hoejt energiforbrug.
Artikel 8
Medlemsstaterne fastlaegger omfanget af de programmer, der er naevnt i artikel 1 til 7, paa grundlag af potentielle forbedringer med hensyn til energieffektivitetet, omkostningseffektivitet, teknisk gennemfoerlighed og miljoevirkning.
Artikel 9
Medlemsstaterne aflaegger hvert andet aar beretning til Kommissionen om resultaterne af gennemfoerelsen af de programmer, der er omhandlet i dette direktiv. I den forbindelse underretter de Kommissionen om de valg, de har truffet i deres pakke af foranstaltninger. Paa forlangende begrunder de endvidere over for Kommissionen under hensyn til artikel 8 det valg, de har truffet, hvad angaar programmernes indhold.
Ved gennemgangen af medlemsstaternes beretninger bistaas Kommissionen af det raadgivende udvalg, der er omhandlet i beslutning 91/565/EOEF, i overensstemmelse med fremgangsmaaden i artikel 6 i naevnte beslutning.
Artikel 10
1. Medlemsstaterne saetter de noedvendige love, administrative bestemmelser og/eller andre foranstaltninger som naevnt i artikel 1 i kraft for at efterkomme dette direktiv snarest muligt og senest den 31. december 1994. Medlemsstaterne traeffer alle noedvendige foranstaltninger for at kunne opfylde maalene i dette direktiv.
Saafremt medlemsstaterne med henblik herpaa vedtager love eller administrative bestemmelser, skal disse indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggoerelsen ledsages af en saadan henvisning. De naermere regler for denne henvisning fastsaettes af medlemsstaterne. Dette gaelder tilsvarende, hvis programmerne gennemfoeres i en anden form.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen de nationale retsforskrifter og/eller andre foranstaltninger som naevnt i artikel 1, som de vedtager paa dt omraader, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 11
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfaerdiget i Bruxelles, den 13. september 1993.
A Tanács 93/76/EGK irányelve
(1993. szeptember 13.)
a széndioxid-kibocsátásának az energiahatékonyság fejlesztése által való korlátozásáról (SAVE)
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,
tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 130. és 235. cikkére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],
mivel az 1986. szeptember 16-i állásfoglalásában [4] a Tanács új közösségi energiapolitikai célokat, és a tagállamok energiapolitikájának közelítését tűzte ki az 1985-ös évre,
mivel a környezetvédelmi és energiaügyi miniszteri összetételben ülésező Tanács az 1990. október 29-i ülésén megállapodott abban, hogy a Közösség és a tagállamok, feltételezve, hogy más vezető országok hasonló kötelezettségeket vállalnak, és tudomásul véve a különböző határidők kitűzésével a kibocsátás stabilizálására vagy csökkentésére vonatkozó, számos tagállam által meghatározott célokat, olyan lépéseket szándékozik tenni, amelyek célja, egészében véve a teljes szén-dioxid kibocsátás 1990-es szinten való stabilizálásának elérése a 2000-es évig az egész Közösség területén; mivel abban is megállapodtak, hogy azok a tagállamok, amelyek viszonylag alacsony energiafogyasztási szintről indulnak és ezért alacsony az egy főre jutó vagy más megfelelő alapon mért kibocsátás, jogosultak arra, hogy a gazdasági és társadalmi fejlődésnek megfelelő szén-dioxid kibocsátási célokat és/vagy stratégiákat határozzanak meg, miközben javítják gazdasági tevékenységük energiahatékonyságát;
mivel a 91/556/EGK határozatával a Tanács elfogadta a Közösségben az energiahatékonyság javítását célzó SAVE programot [5];
mivel a Szerződés 130r. cikke kötelezően előírja, hogy a Közösség környezettel kapcsolatos tevékenységének célja a természeti erőforrások körültekintő és ésszerű felhasználásának biztosítása legyen; mivel e természeti erőforrások olajterméket, földgázt és szilárd tüzelőanyagot is tartalmaznak, amelyek jelentős energiaforrások, de a széndioxid-kibocsátás legnagyobb forrásai is;
mivel a Szerződés máshol nem biztosította az ezen irányelvben meghatározott programok energiával kapcsolatos aspektusai érvényesítéséhez szükséges hatáskört, ezért a Szerződés 235. cikkéhez kellett folyamodni;
mivel a Közösség végső energiafogyasztásának csaknem 40 %-át a lakóépületek és a harmadik szektor adja, és ez az arány növekszik, ami az energiafogyasztásuk és ebből következően széndioxid-kibocsátásuk növekedését jelzi;
mivel ezen irányelv célja a környezet minőségének megőrzése és a természeti erőforrások körültekintő és ésszerű használatának biztosítása, amelyek nem kizárólag a Közösség hatáskörébe tartozó ügy;
mivel minden tagállam együttes erőfeszítése, a közösségi szinten megtett intézkedéseket is beleértve, szükséges a széndioxid-kibocsátás korlátozásához és az ésszerű energia-használat elősegítéséhez;
mivel az intézkedéseket a szubszidiaritás elve szerint kell meghatározni az energiahatékonyságban, gazdaságosságban, műszaki megvalósíthatóságban és környezetre gyakorolt hatásban lehetséges fejlődés alapján;
mivel az épületek energia jellemzőivel kapcsolatos objektív információk megadásával az energia tanúsítás segíteni fog az ingatlanpiac átláthatóságának javításában és az energia megtakarítási célú beruházásokra való ösztönzésben;
mivel az épületek használói számára a tényleges fogyasztás alapján a megfelelő arányban kiszámított fűtési, klimatizálási és melegvíz-költségek számlázása hozzá fog járulni a lakóépületek energia-megtakarításához; tekintettel arra, hogy kívánatos, hogy az ilyen épületek lakói számára lehetséges legyen a hőenergia, hideg- és melegvízfogyasztásuk szabályozása; mivel a fűtési és melegvíz-költségek számlázására vonatkozóan a Tanács által elfogadott javaslatokat és határozatokat [6] eddig csak két tagállamban alkalmazták; mivel a fűtési, klimatizálási és melegvíz-költségek jelentős részét még mindig az energiafogyasztástól eltérő tényezők alapján számlázzák;
mivel új pénzügyi támogatási módszerek szükségesek az állami szektorban az energia-megtakarítási célú beruházások elősegítésére; mivel mindezek szem előtt tartásával a tagállamoknak meg kell engedniük, és a legnagyobb mértékben használniuk kell a harmadik fél általi finanszírozás kínálta lehetőségeket;
mivel az épületek hatással lesznek a hosszú távú energiafogyasztásra; mivel ebből következően az új épületeket a helyi éghajlatot figyelembe vevő hatékony hőszigeteléssel kell felszerelni; mivel ez az állami hatóságok épületeire is érvényes, ahol az állami hatóságoknak példát kell mutatniuk a környezettel és energiával kapcsolatos szempontok figyelembevételére;
mivel a kazánok rendszeres időközönkénti karbantartása hozzájárul pontos beállításuk megőrzéséhez a termékleírással összhangban, és ilyen módon optimális teljesítményükhöz környezetvédelmi és energia szempontból;
mivel az ipar általánosságban hajlandó a hatékonyabb energiahasználati módok alkalmazására saját gazdasági céljai eléréséhez; mivel az energiahasználat felülvizsgálatának, különösen a nagy energiafelhasználású vállalkozásoknál, elő kell segítenie a jelentős mértékű energiahatásfok-javulás elérését ebben az ágazatban;
mivel az energiahatékonyság javítása a Közösség minden térségében erősíteni fogja a gazdasági és társadalmi összetartást, a Szerződés 130a. cikke rendelkezéseinek megfelelően,
ELFOGADTA AZ ALÁBBI IRÁNYELVET:
1. cikk
Ezen irányelv célja, hogy a tagállamok elérjék a széndioxid-kibocsátás korlátozására előírt célkitűzéseket az energiahatékonyság javításával, nevezetesen programok kidolgozása és megvalósítása segítségével a következő területeken:
- épületek energiatanúsítása,
- fűtési, klimatizálási és melegvíz-költségek számlázása a tényleges fogyasztás alapján,
- energia-hatásfokot javító beruházások harmadik fél általi finanszírozása az állami szektorban,
- új épületek hőszigetelése,
- kazánok rendszeres időközönkénti vizsgálata,
- nagy energiafogyasztású vállalkozások energiafogyasztásának felülvizsgálata.
A programok magukban foglalhatnak törvényeket, rendeleteket, gazdasági és közigazgatási intézkedéseket, tájékoztatást, oktatást és olyan önkéntes megállapodásokat, amelyek hatása objektív módon kiértékelhető.
2. cikk
A tagállamoknak ki kell dolgozniuk és meg kell valósítaniuk az épületek energiatanúsítványával kapcsolatos programokat. Az épületek energiatanúsítványának, amelynek az energia jellemzők leírásából kell állnia, információkat kell biztosítania a leendő felhasználók számára az épület energiahatékonyságával kapcsolatban.
Adott esetben a tanúsítvány az ezen energiajellemzők javításához rendelkezésre álló lehetőségeket is tartalmazhatja.
3. cikk
A tagállamok programokat dolgoznak ki és valósítanak meg a tényleges fogyasztáson alapuló, a megfelelő arányban kiszámított fűtési, klimatizálási és melegvíz-költségek számlázására. E programoknak lehetővé kell tenniük a szolgáltatások költségének az épületet teljes egészében vagy részben használó felhasználók között az egyes épülethasználók által felhasznált egyedi hő-, hideg- és melegvíz-mennyiségek alapján történő megosztását. Az itt elmondottakat a közös fűtési, klíma- vagy háztartási melegvíz-berendezéssel ellátott épületekre vagy épületrészekre kell alkalmazni. Az ilyen épületek használói számára lehetővé kell tenni a saját hő-, hideg- vagy melegvízfogyasztásuk szabályozását.
4. cikk
A tagállamok programokat dolgoznak ki és valósítanak meg az állami szektorban az energiahatásfokot javítani célzó beruházások harmadik fél által történő finanszírozásának engedélyezésére.
Ezen irányelv alkalmazásában a "harmadik személyek által történő finanszírozás" egy energia-hatásfokot javítani célzó beruházáshoz a felülvizsgálati, telepítési, üzemeltetési, karbantartási és finanszírozási szolgáltatások általános biztosítása, amelynél e szolgáltatások költségtérítése vagy teljes egészében, vagy részben az energia-megtakarítások szintjétől függ.
5. cikk
A tagállamok programokat dolgoznak ki és valósítanak meg annak érdekében, hogy az új épületek hatékony hőszigetelést kapjanak, hosszú távú megfontolás figyelembevételével, a tagállamok által életbe léptetett szabványok alapján az éghajlati állapotok vagy éghajlati területek és az épület szándékozott használatának szem előtt tartásával.
6. cikk
A tagállamok programokat dolgoznak ki és valósítanak meg a több, mint 15 kW hasznos névleges teljesítményű fűtőberendezések rendszeres időközönkénti vizsgálatára az energiafogyasztás és a széndioxid-kibocsátás korlátozásának szempontjából az üzemeltetési feltételek javítása céljából.
7. cikk
A tagállamok programokat dolgoznak ki és valósítanak meg a nagy energiafogyasztású ipari vállalkozások energiafelhasználási felülvizsgálati rendszere végrehajtásának elősegítése érdekében az energiahatékonyságuk javítására és a széndioxid-kibocsátásuk korlátozására, és hasonló intézkedések tehetők meg más, nagy energiafelhasználású vállalkozások esetében is.
8. cikk
A tagállamok meghatározzák az 1-7. cikkben említett programok hatókörét az energiahatékonyságban, költséghatékonyságban, műszaki megvalósíthatóságban és környezetre gyakorolt hatásban elérhető javulási lehetőségek alapján.
9. cikk
A tagállamok kétévenként jelentést küldenek a Bizottságnak az ezen irányelvben előírt programok megvalósítása érdekében tett intézkedések eredményéről. E jelentésekben tájékoztatják a Bizottságot az intézkedéscsomagjukban megvalósított legfontosabb intézkedésekről. Továbbá, kérés alapján indokolják a Bizottság számára a programok tartalmát, figyelemmel a 8. cikkre.
A tagállamok jelentéseinek értékelésében a Bizottságot a 91/565/EGK határozatban meghatározott tanácsadó bizottság segíti, követve az e határozat 6. cikkében említett eljárást.
10. cikk
(1) A tagállamok hatályba léptetik az 1. cikkben említetteknek megfelelően azokat a törvényi, rendeleti és/vagy egyéb intézkedéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek a lehető leghamarabb, de legkésőbb 1994. december 31-ig megfeleljenek. A tagállamok minden szükséges intézkedést megtesznek, amely lehetővé teszi, hogy teljesítsék ezen irányelv célkitűzéseit.
Amikor a tagállamok erre a célra törvényeket vagy rendeleteket fogadnak el, azokban hivatkozni kell ezen irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg. Ezt a hivatkozást ennek megfelelően kell alkalmazni ott is, ahol a programokat más formára alakítják át.
(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a rendelkezéseit és/vagy egyéb olyan intézkedéseket az 1. cikkben említetteknek megfelelően, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
11. Cikk
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Brüsszelben, 1993. szeptember 13-án.