RAADETS FORORDNING (EOEF) Nr. 2861/93 af 18. oktober 1993 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af visse magnetplader (3,5& Prime; disketter) med oprindelse i Japan, Taiwan og Den Kinesiske Folkerepublik og om endelig opkraevning af den midlertidige told
RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,
under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 2423/88 af 11. juli 1988 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (1), saerlig artikel 12,
under henvisning til forslag forelagt af Kommissionen efter konsultation i det raadgivende udvalg, der er nedsat i henhold til naevnte forordning, og
ud fra foelgende betragtninger:
A. MIDLERTIDIGE FORANSTALTNINGER (1) Kommissionen indfoerte ved forordning (EOEF) nr. 920/93 (2) (i det foelgende benaevnt »forordningen om midlertidig told«) en midlertidig antidumpingtold paa importen til Faellesskabet af visse magnetplader (i det foelgende benaevnt »3,5& Prime; disketter«) med oprindelse i Japan, Taiwan og Den Kinesiske Folkerepublik og henhoerende under KN-kode ex 8523 20 90. Gyldighedsperioden for tolden blev forlaenget med hoejst to maaneder ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2206/93 (3).
B. EFTERFOELGENDE PROCEDURE (2) Efter indfoerelsen af den midlertidige antidumpingtold fik de interesserede parter, der anmodede herom, lejlighed til at blive hoert af Kommissionen. Visse af parterne fremlagde ogsaa skriftlige redegoerelser med deres synspunkter vedroerende resultaterne.
(3) To importoerer, som ikke havde medvirket i undersoegelsen, indsendte skriftlige redegoerelser til Kommissionen efter indfoerelsen af den midlertidige told. En af dem anmodede om at blive hoert, hvilken blev imoedekommet.
(4) Parterne blev efter anmodning underrettet skriftligt om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, paa grundlag af hvilke Kommissionen havde til hensigt at anbefale indfoerelsen af endelig told og endelig opkraevning af de beloeb, der er stillet som sikkerhed i form af midlertidig told. De fik ogsaa en rimelig frist, inden for hvilken de kunne fremsaette bemaerkninger efter disse redegoerelser.
(5) Kommissionen undersoegte parternes mundtlige og skriftlige bemaerkninger og aendrede i paakommende tilfaelde sine resultater under hensyn hertil.
(6) Paa grund af de mange komplicerede oplysninger kunne Kommissionen ikke afslutte undersoegelsen inden for den frist, der er fastsat i artikel 7, stk. 9, litra a), i forordning (EOEF) nr. 2423/88.
C. DEN PAAGAELDENDE VARE - SAMME VARE (7) Der er ikke fremfoert nye argumenter vedroerende den paagaeldende vare og samme vare, og Raadet vedtager derfor Kommissionens resultater i betragtning 7 til 12 i forordningen om midlertidig told.
D. INDIVIDUEL BEHANDLING AF DE KINESISKE EKSPORTOERER (8) Flere producenter i Den Kinesiske Folkerepublik anmodede paa ny Kommissionen om at fastlaegge individuelle undersoegelsesresultater for deres selskaber, uden at de dog fremkom med andre beviser end dem, der blev fremlagt i forbindelse med den midlertidige afgoerelse, og som er angivet i betragtning 13 i forordningen om midlertidig told.
Kommissionen erindrer i den forbindelse om, at individuel behandling ikke er et krav i forordning (EOEF) nr. 2423/88. Indroemmelse af individuel behandling for nogle af disse producenter kunne beroere og endog fordreje resultaterne af beregningen af en antidumpingtold for hele landet. Endvidere er det i et land som Den Kinesiske Folkerepublik i praksis meget vanskeligt at fastslaa, om et selskab faktisk, baade retligt og i praksis, er uafhaengigt af staten, og specielt hvorvidt et selskab er uafhaengigt paa permanent basis, selv om det tilsyneladende nyder en vis uafhaengighed paa et bestemt tidspunkt.
Da individuel behandling kan foraarsage indfoerelse af urimelige toldniveauer og give staten mulighed for at omgaa antidumpingforanstaltningerne ved at kanalisere eksporten gennem den eksportoer, som er paalagt den laveste antidumpingtold, har Kommissionen konkluderet, at den kun kan indroemme undtagelse fra den generelle regel om at fastsaette en enkelt antidumpingtold for statshandelslande, i tilfaelde hvor det i tilstraekkelig grad er paavist, at foranstaltningernes effektivitet ikke undergraves.
I forordningen om midlertidig told viste de fastlagte kendsgerninger for Hanny Magnetics (Zuhai) Ltd i Kommissionens undersoegelse, at selskabet er uafhaengigt af statsmyndighedernes indblanding i dets forretningsdispositioner, og Kommissionen indroemmede saaledes individuel behandling. Ud fra princippet om god tro og retssikkerhed finder Kommissionen, at selskabet fortsat boer indroemmes individuel behandling. Risikoen for omgaaelse er minimal i betragtning af den lille forskel, der er konstateret mellem dumpingmargenen for denne producent og for de oevrige producenter.
Resultaterne i naevnte betragtning 13 fastholdes saaledes.
(9) Raadet bekraefter Kommissionens resultater.
E. DUMPING 1. Normal vaerdi
(10) Med henblik paa den endelige afgoerelse blev den normale vaerdi generelt fastsat efter samme metoder som dem, der anvendtes i forbindelse med den foreloebige fastsaettelse af dumpingen, idet Kommissionen tog hensyn til nye kendsgerninger og argumenter fra parterne.
(11) Efter offentliggoerelsen af forordningen om midlertidig told paastod en taiwansk producent, at den fastlagte normale vaerdi burde have vaeret baseret paa priserne ved salg af samme vare paa hjemmemarkedet, herunder ogsaa salg med tab.
Som angivet i betragtning 18 i forordningen om midlertidig told blev den normale vaerdi i Taiwan for denne producent fastlagt i henhold til artikel 2, stk. 3, litra a), og stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 2423/88 paa grundlag af den pris, der faktisk var betalt i normal handel ved salg paa hjemmemarkedet af samme vare, der var solgt i tilstraekkelige maengder til at muliggoere en rimelig sammenligning.
Det konstateredes imidlertid, at stoersteparten af selskabets salg paa hjemmemarkedet af en varetype solgtes med betydeligt tab. Kommissionen maatte derfor ved fastsaettelsen af den normale vaerdi undlade at medregne salget af denne varetype, da priserne i normal handel i undersoegelsesperioden ikke gav mulighed for at daekke alle rimeligt medregnede omkostninger.
Hvad angaar den anden varetype, var den paagaeldende producent i stand til at paavise, at hans salgspriser for denne vare gav tilstraekkelig fortjeneste til, at de kunne betragtes som priser i normal handel i undersoegelsesperioden. Den normale vaerdi for denne type blev fastlagt under henvisning til disse priser.
(12) Den kinesiske producent, der er omhandlet i betragtning 21 i forordningen om midlertidig told, haevdede, at den normale vaerdi fastlagt paa grundlag af et land med markedsoekonomi, dvs. Taiwan, burde justeres for lavere produktionsomkostninger i Kina.
Kommissionen kan ikke godtage dette argument. Justeringer for paastaaede forskelle i omkostningsstruktur i et statshandelsland ville indebaere, at det er noedvendigt at stole paa tallene for produktionsomkostningerne i det paagaeldende land, og specielt omkostningerne til arbejdskraft, forsyninger fra offentlige vaerker og transport, ejendomsudgifter og andre former for input, som ikke bestemmes af markedskraefter, og derfor ikke giver mulighed for en rimelig sammenligning.
(13) Raadet bekraefter disse resultater og resultaterne vedroerende den normale vaerdi i betragtning 15 til 23 i forordningen om midlertidig told.
2. Eksportpris
(14) En taiwansk producent paastod, at Kommissionen for retfaerdighedens skyld ikke burde have medtaget eksporten til klagende faellesskabsproducenter i beregningen af eksportprisen.
Kommissionen kunne imidlertid ikke godtage dette, da de paagaeldende salg opfylder betingelserne i artikel 2, stk. 8, litra a), i forordning (EOEF) nr. 2423/88 vedroerende fastsaettelsen af eksportpriser. Forordning (EOEF) nr. 2423/88 foreskriver ikke noget om en saadan undtagelse, og prisernes paalidelighed er i det foreliggende tilfaelde ikke beroert af den paagaeldende kundes status.
Det beslaegtede problem vedroerende selvforskyldt skade er behandlet i betragtning 28.
(15) Raadet bekraefter dette synspunkt og resultaterne vedroerende eksportprisen i betragtning 24 til 28 i forordningen om midlertidig told.
3. Sammenligning
(16) Den kinesiske producent, der er omhandlet i betragtning 31 i forordningen om midlertidig told, paastod, at justeringen af den normale vaerdi for forskelle i fysiske egenskaber for disketter uden godkendelsesattest solgt til eksport ikke afspejlede hele vaerdien af disse forskelle.
Kommissionen undersoegte spoergsmaalet. Den bemaerkede, at kunden loeber en vis risiko ved at koebe disketter uden godkendelsesattest, og at der foelgelig burde foretages justering for at afspejle forskelle i fysiske egenskaber. Den paagaeldende producent var imidlertid ikke i stand til at fremlaegge nye beviser til stoette for dette krav. Kommissionen finder under disse omstaendigheder, at den foreloebige justering fuldt ud afspejler de fastlagte forskelle i fysiske egenskaber. Kravet om yderligere justering blev derfor afvist.
(17) Flere andre kinesiske producenter og en taiwansk producent paastod, at der ved sammenligningen af den normale vaerdi paa det taiwanske marked og prisen ved eksport ikke var foretaget justering for forskelle i direkte salgsudgifter ved salg til OEM-kunder paa eksportmarkedet og ved salg paa hjemmemarkedet til kunder, der ikke er OEM-kunder. Ved vurderingen af situationen for den taiwanske producent, som solgte i tilstraekkelige maengder paa hjemmemarkedet til, at der kunne foretages en rimelig sammenligning, fandt Kommissionen ingen tegn paa, at der var forskelle i de paaloebne salgsudgifter og fortjenesterne i forskellige salgsled. Den kunne derfor ikke foretage justeringer i denne forbindelse.
4. Dumpingmargen
(18) Efter aendringerne i beregningerne af den normale vaerdi og eksportprisen fastlagde Kommissionen for hvert enkelt af de beroerte selskaber de endelige dumpingmargener i % af cif-vaerdien i henhold til bestemmelserne i forordning (EOEF) nr. 1224/80 af 28. maj 1980 om varers toldvaerdi (4) til foelgende:
- Japan:
Memorex Telex Japan Ltd: 49,0 %
Hitachi Maxell Ltd: 32,8 %
TDK Ltd: 44,8 %
Sony Ltd: 60,1 %
- Taiwan:
CIS Technology Ltd: 19,8 %
Megamedia Ltd: 32,7 %
- Kina:
Hanna Magnetics (Zuhai) Ltd: 35,6 %
Andre selskaber: 39,4 %
(19) Hvad angaar producenter, som ikke medvirkede ved undersoegelsen, modtog Kommissionen ikke bemaerkninger til sine konklusioner i betragtning 37 i forordningen om midlertidig told. Raadet bekraefter under disse omstaendigheder de paagaeldende resultater, og dumpingmargenen for producenter, som ikke medvirkede ved undersoegelsen, fastsaettes til et niveau svarende til de respektive hoejeste dumpingmargener.
F. EF-ERHVERVSGRENEN (20) Producenter i Japan og Den Kinesiske Folkerepublik gjorde indsigelse mod Kommissionens afgoerelse i betragtning 39 til 47 i forordningen om midlertidig told om, at de fem klagende producenter tegnede sig for en betydelig del af produktionen i Faellesskabet af 3,5& Prime; disketter og derfor maatte anses for at vaere erhvervsgrenen i Faellesskabet i henhold til artikel 4, stk. 5, i forordning (EOEF) nr. 2423/88. De paastod isaer, at produktionen fra faellesskabsproducenter, som blev konstateret at vaere forbundet med producenter i de af proceduren omfattede lande, burde vaere medtaget i den samlede produktion i Faellesskabet ved beregningen af, om de fem klagende producenters produktion udgjorde en betydelig del af den samlede produktion i Faellesskabet af den paagaeldende vare.
Kommissionen erindrer i den forbindelse om, at det er fast praksis i EF's institutioner, at den samlede produktion i Faellesskabet kun kan forstaas som produktionen fra de faellesskabsproducenter, som ikke er undtaget af de grunde, der er angivet i naevnte artikel 4, stk. 5, foerste led. Produktionen fra producenter, som er undtaget fra begrebet erhvervsgrenen i Faellesskabet paa grund af deres forbindelser til eksportoerer, boer derfor med desto stoerre ret ikke medregnes i den samlede produktion i Faellesskabet ved fastsaettelsen af, om erhvervsgrenen i Faellesskabet tegner sig for en betydelig del af en saadan produktion.
Den logiske begrundelse for artikel 4, stk. 5, i forordning (EOEF) nr. 2423/88 er, at producenter, som konstateres at vaere forbundet med eksportoerer, ved afgoerelsen af spoergsmaalet om skade ikke skal kunne soege hjaelp mod illoyal handelspraksis, naar de via den paagaeldende forbindelse kan have deltaget i eller draget fordel af den skadelige dumping. Det er kun ved at udelukke saadanne producenter i paakommende tilfaelde, at EF's institutioner kan faa et objektivt, ikke fortegnet overblik over virkningerne af dumpingimporten. Var dette ikke tilfaeldet, ville producenter, der er forbundet med eksportoerer eller paa anden maade drager fordel af dumpingen, baade bidrage til skaden og ogsaa vaere i stand til at sinke eller endog blokere de klagende faellesskabsproducenters forsoeg paa at opnaa berettiget hjaelp mod den skade, der forvoldes af dumpingimporten.
Kommissionen fastholder derfor sin afgoerelse i betragtning 39 til 47 i forordningen om midlertidig told om, at producenter i Faellesskabet, der er forbundet med producenter i Japan, ikke boer medtages i begrebet erhvervsgren i Faellesskabet, og at de klagende producenters produktion af 3,5& Prime; disketter paa dette grundlag udgjorde ca. 77 % af den samlede produktion i Faellesskabet i undersoegelsesperioden.
(21) Raadet bekraefter disse resultater.
G. SKADE 1. Kumulering af virkningerne af dumpingimporten
(22) Nogle japanske producenter anfaegtede Kommissionens resultater vedroerende kumulering i betragtning 50, 51 og 52 i forordningen om midlertidig told. Men de fremfoerte ikke nye argumenter eller kendsgerninger. Raadet bekraefter derfor Kommissionens resultater.
2. Priserne paa dumpingimporten
(23) En japansk producent og producenter i Den Kinesiske Folkerepublik satte spoergsmaalstegn ved grundlaget for Kommissionens erklaering i betragtning 55 i forordningen om midlertidig told om, at priserne paa importerede 3,5& Prime; disketter i mange tilfaelde var faldet mere end 75 % mellem 1988 og undersoegelsesperioden.
Kommissionen foretog en ny gennemgang af de oplysninger, der er til dens raadighed med hensyn til tendensen i eksportpriserne siden 1988. Priserne faldt betydeligt, mellem 23 % og 79 %, afhaengigt af selskab og varetype.
Ved en sammenligning af priserne i begyndelsen og slutningen af undersoegelsesperioden konstateredes der prisfald paa 13 % i gennemsnit for 3,5& Prime; disketter (ikke-maerkevarer) og 31 % for 3,5& Prime; disketter (maerkevarer) i denne tolvmaanedersperiode.
(24) En japansk producent paastod, at Kommissionen ved fastsaettelsen af prisunderbuddet burde have taget hensyn til, at selskabets salg via dets tyske datterselskab til en eneforhandler paa det franske marked foregik i et andet handelsled end den paagaeldende EF-erhvervsgrens salg.
Efter at have modtaget paastanden foretog Kommissionen en ny undersoegelse af beregningerne af underbuddet for denne producent.
Producenten fremlagde imidlertid ikke beviser til stoette for sin paastand om, at den franske forhandlers opgaver og aktiviteter var forskellige fra andre forhandleres i Faellesskabet. Kommissionen fastsatte under disse omstaendigheder denne producents priser til forhandlere og sammenlignede dem med priserne ved faellesskabsproducenternes salg til forhandlere. Priserne til andre kundekategorier blev ogsaa sammenlignet paa samme niveau.
Resultatet af den reviderede prissammenligning viste en underbudsmargen, som stadig laa inden for den margen, der er naevnt i betragtning 55 i forordningen om midlertidig told.
(25) Raadet bekraefter disse resultater og resultaterne i betragtning 55 i forordningen om midlertidig told.
3. EF-erhvervsgrenens situation
(26) Da der ikke blev fremfoert nye argumenter og oplysninger, bekraefter Raadet Kommissionens resultater vedroerende EF-erhvervsgrenens situation i betragtning 56 til 61 i forordningen om midlertidig told og resultaterne vedroerende skade i betragtning 62.
H. AARSAGSSAMMENHAENG (27) Paa grund af en betydelig formindskelse af markedsandelen for importen fra Japan i den paagaeldende periode anfaegtede to japanske producenter Kommissionens konklusion i betragtning 66 i forordningen om midlertidig told, at virkningerne af import fra tredjelande, som ikke var omfattet af proceduren, ikke aendrede det faktum, at den paagaeldende dumpingimport fra Japan, Taiwan og Den Kinesiske Folkerepublik, saerskilt betragtet, paafoerte erhvervsgrenen i Faellesskabet vaesentlig skade. Producenterne anmodede derfor om, at virkningerne af importen fra Japan ikke kumuleres med virkningerne af importen fra de andre beroerte lande.
Kommissionen goer opmaerksom paa, at det med stoette fra EF-Domstolen har vaeret fast praksis i EF's institutioner at undersoege virkningerne af dumpingimporten som et hele, undtagen hvor dumpingimporten fra et givet land er ubetydelig eller paa anden maade ikke bidrager til skaden.
Kommissionen bekraeftede i betragtning 54 i forordningen om midlertidig told, at importen til Faellesskabet af 3,5& Prime; disketter fra Japan faldt mellem 1988 og undersoegelsesperioden.
De paagaeldende varer tegnede sig dog fortsat for en betydelig del af markedet, nemlig 22 %, naesten det dobbelte af faellesskabsproducenternes.
Dumpingimporten fra de tre beroerte lande, kumulativt betragtet, tegnede sig desuden for en markedsandel paa 33,8 % i undersoegelsesperioden. Dette kunne sammen med det staerke pristryk fra de lave priser paa dumpingimporten ikke undgaa at faa negative virkninger for EF-erhvervsgrenens situation, da den foerst havde etableret sig for ganske nylig.
Kommissionen fastholder derfor resultaterne i naevnte betragtning 66.
(28) To japanske producenter satte spoergsmaalstegn ved Kommissionens anerkendelse af mangel paa fuld kapacitetsudnyttelse som en indikator for vaesentlig skade i betragtning 57 i forordningen om midlertidig told, samtidig med at de klagende faellesskabsproducenter undertiden importerede betydelige maengder af den paagaeldende vare fra de lande, der er omfattet af proceduren. Faellesskabsproducenterne paafoerte saaledes sig selv skade.
Som angivet i betragtning 43 i forordningen om midlertidig told udgjorde importen af 3,5& Prime; disketter, foretaget af alle faellesskabsproducenter undtagen en, kun en lille del af deres salg i undersoegelsesperioden. De japanske producenters argumenter understoettes saaledes ikke af de faktiske forhold.
Den klagende producent, som importerede betydelige maengder, havde ogsaa en hoej kapacitetsudnyttelsesgrad. Der er saaledes ingen modsaetning mellem Kommissionens anerkendelse af en generel mangel paa fuld kapacitetsudnyttelse og importen af 3,5& Prime; disketter. Importen var en foelge af, at den paagaeldende producent paa grund af lavprisimporten fra de beroerte lande ikke var i stand til at fremskaffe de noedvendige investeringer til at udvikle en tilstraekkelig stor produktionskapacitet til at opfylde efterspoergslen i Faellesskabet. Paa det paagaeldende tidspunkt havde producenten ikke andet valg end at handle i selvforsvar og havde derfor ikke paafoert sig selv skade.
(29) Raadet bekraefter Kommissionens resultater vedroerende aarsagssammenhaeng og skade som foelge af andre faktorer samt resultaterne i betragtning 64 til 74 i forordningen om midlertidig told.
I. FAELLESSKABETS INTERESSER (30) To japanske producenter fremfoerte, at en told kun ville betyde stigende omkostninger og priser paa forhandlernes og kundernes bekostning paa et tidspunkt, hvor der var mangel paa forsyninger paa EF-markedet, og hvor EF-erhvervsgrenen var ude af stand til at opfylde efterspoergslen.
I betragtning 78 i forordningen om midlertidig told erkendte Kommissionen, at faellesskabsproducenternes produktion i oejeblikket ikke er tilstraekkelig stor til at daekke den seneste stigning i efterspoergslen paa markedet i Faellesskabet. Faellesskabsproducenterne har ikke desto mindre siden udloebet af undersoegelsesperioden for at imoedegaa denne udvikling forsoegt at oege produktionskapaciteten, og det kan med den frist, som antidumpingtolden har givet mod pristryk fra illoyal import, forventes, at de forsaetter med at investere i denne sektor. Nye faellesskabsproducenter har desuden etableret produktionsfaciliteter i Faellesskabet som en reaktion paa markedet. Kommissionen finder det vigtigt, at den klagende erhvervsgren i Faellesskabet og disse nye uafhaengige faellesskabsproducenter faar mulighed for at opnaa den noedvendige fortjeneste for oekonomisk levedygtighed paa rimelige handelsbetingelser uden fordrejninger paa grund af dumping. Kommissionen fastholder derfor sine resultater vedroerende Faellesskabets interesser i betragtning 75 til 80 i forordningen om midlertidig told.
(31) En importoer haevdede, at en endelig antidumpingtold kun ville oege brugernes omkostninger og paa ingen maade hjaelpe faellesskabsproducenterne, da producenter og eksportoerer i lande uden told ville udnytte de hoejere priser og oege deres markedsandel ved at anvende lavere priser end dem, der var noedvendige for faellesskabsproducenterne.
Kommissionen bemaerker imidlertid, at formaalet med denne procedure er at behandle problemer, der er opstaaet paa grund af dumpingimport fra de beroerte lande. Formaalet med antidumpingforanstaltninger er ikke at beskytte faellesskabsproducenterne mod normale rimelige konkurrencevilkaar, hvor der er uhindret markedsadgang.
(32) Da der ikke blev fremfoert andre argumenter, bekraefter Raadet disse konklusioner og konklusionerne i betragtning 75 til 85 i forordningen om midlertidig told.
J. TOLDSATS (33) I den foreloebige afgoerelse fastlagde Kommissionen den noedvendige told til at afhjaelpe skaden paa grundlag af alle produktionsomkostninger plus en fortjeneste paa 10 %. Klageren paastod, at en fortjenstmargen paa 10 % ikke er tilstraekkelig til at daekke faellesskabsproducenternes behov for investeringer til at oege produktionskapaciteten, afsaetningen, forskningen og udviklingen af nye produkter, og at Kommissionen burde anvende en fortjenstmargen paa mellem 12 % og 16 % af omsaetningen til beregning af den noedvendige prisforhoejelse til at afhjaelpe skaden.
(34) Kommissionen fastholder sit argument, at det med hensyn til de relevante omkostninger i undersoegelsesperioden ville vaere urealistisk at forvente fortjenstmargener for faellesskabsproducenterne paa over de 10 %, som betragtedes som det noedvendige minimum for at sikre den paagaeldende erhvervsgrens levedygtighed.
(35) En japansk producent paastod, at Kommissionen ved beregningen af den noedvendige told til at afhjaelpe skaden havde tilskrevet producenterne i de paagaeldende lande baade den skade, der forvoldtes faellesskabsproducenterne af importen fra de paagaeldende lande, men ogsaa den skade, som skyldtes andre faktorer, navnlig importen fra lande, der ikke er omfattet af proceduren.
Kommissionen afviser denne paastand.
Ved en samlet vurdering af situationen undersoegte Kommissionen alle mulige aarsager til skade for at sikre, at andre faktorer end importen fra Japan, Taiwan og Den Kinesiske Folkerepublik ikke var ansvarlige for den skade, der er forvoldt faellesskabsproducenterne. Undersoegelsen omfattede som angivet i betragtning 66 i forordningen om midlertidig told importen fra tredjelande, der ikke var omfattet af proceduren, og det konstateredes, at selv om en del af skaden havde kunnet tilskrives denne import, aendrede det ikke noget ved det faktum, at den skade, der forvoldtes af dumpingimporten fra de lande, der var omfattet af proceduren, saerskilt betragtet var vaesentlig.
Kommissionen har endvidere handlet i overensstemmelse med fast praksis i Faellesskabet for at fjerne den konstaterede skade ved kun at indfoere en told svarende til dumpingmargenerne eller underbudsmargenerne for hver enkelt producent, som konstateredes at saelge til dumpingpriser. Ved at anvende denne fremgangsmaade fjerner Kommissionen ikke mere skade end den, der forvoldes af dumpingimporten, og tilskriver saaledes ikke dumpingimporten noget skadeselement, der kunne vaere foraarsaget af andre faktorer.
(36) Udtrykt som et vejet gennemsnit i procent af prisen frit Faellesskabets graense fastsat i henhold til forordning (EOEF) nr. 1224/80 var forskellen mellem faellesskabsproducenternes priser fastlagt efter metoden i betragtning 81 i forordningen om midlertidig told og de dumpingpriser, der anvendtes til fastlaeggelse af prisunderbuddet i betragtning 55 i forordningen om midlertidig told og justeret i betragtning 27 i naervaerende forordning, stoerre end de konstaterede dumpingmargener for alle producenter i Taiwan og Den Kinesiske Folkerepublik og laa paa 6,1 % til 40,9 % for producenterne i Japan.
Hvad angaar producenter, som ikke medvirkede ved undersoegelsen, finder Kommissionen, at resultatet af dens undersoegelse danner det bedste grundlag for fastlaeggelse af toldniveauet, og konkluderer saaledes, at det hoejeste toldniveau, der er fastlagt for en producent i samme land, skal anvendes for producenter, som ikke medvirkede ved undersoegelsen.
(37) Raadet bekraefter Kommissionens resultater og fastsaettelsen af den told, der skal anvendes, som beskrevet i betragtning 81 til 85 i forordningen om midlertidig told.
K. TILSAGN (38) Flere producenter havde fremsat forslag til tilsagn og blev underrettet om, at Kommissionen ikke kunne godtage tilsagn i dette tilfaelde. Kommissionen finder, at det ville vaere ekstremt vanskeligt at kontrollere tilsagnene paa grund af mangelen paa samarbejdsvilje i forbindelse med proceduren, de hurtige teknologiske forandringer i produktet og de svingende priser. Det ville desuden vaere usandsynligt, om den store mobilitet i produktionsfaciliteter i industrien ville bidrage til genetablering af redelige konkurrencevilkaar paa markedet.
(39) I betragtning af ovenstaaende konkluderer Raadet, at der boer indfoeres foranstaltninger i form af en endelig antidumpingtold.
L. OPKRAEVNING AF MIDLERTIDIG TOLD (40) I betragtning af de fastlagte dumpingmargener, den skade, der er forvoldt erhvervsgrenen i Faellesskabet, og dennes usikre finansielle situation finder Raadet, at de beloeb, der er stillet som sikkerhed i form af midlertidig told, boer opkraeves endeligt for alle selskabers vedkommende. I tilfaelde hvor den midlertidige told er hoejere end den endelige told, opkraeves et beloeb svarende til den endelige antidumpingtold -
UDSTEDT FOELGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indfoeres en endelig antidumpingtold paa importen af 3,5& Prime; disketter, som anvendes til optagelse og oplagring af indkodede digitale edb-data, henhoerende under KN-kode ex 8523 20 90 (Taric-kode 8523 20 90*10) og med oprindelse i Japan, Taiwan og Den Kinesiske Folkerepublik.
2. Tolden fastsaettes til foelgende i % af prisen frit Faellesskabets graense, ufortoldet:
a) 40,9 % for de i stk. 1 omhandlede varer med oprindelse i Japan (Taric-tillaegskode: 8708) bortset fra varer fremstillet og solgt til eksport til Faellesskabet af foelgende selskaber, som paalaegges nedennaevnte told:
- Memorex Telex Japan Ltd: 6,1 %
(Taric-tillaegskode: 8705)
- Hitachi-Maxell: 20,6 %
(Taric-tillaegskode: 8706)
- TDK: 26,7 %
(Taric-tillaegskode: 8707)
b) 32,7 % for de i stk. 1 omhandlede varer med oprindelse i Taiwan (Taric-tillaegskode: 8710) bortset fra varer fremstillet og solgt til eksport til Faellesskabet af foelgende selskab, som paalaegges nedennaevnte told:
- CIS Technology: 19,8 %
(Taric-tillaegskode: 8709)
c) 39,4 % for de i stk. 1 omhandlede varer med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik (Taric-tillaegskode: 8712) bortset fra varer fremstillet og solgt til eksport til Faellesskabet af foelgende selskab, som paalaegges nedennaevnte told:
- Hanny Magnetics: 35,6 %
(Taric-tillaegskode: 8711).
3. Gaeldende bestemmelser for told finder anvendelse.
Artikel 2
1. De beloeb, der er stillet som sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold i henhold til forordning (EOEF) nr. 920/93 for 3,5& Prime; disketter, opkraeves endeligt. I tilfaelde, hvor den midlertidige told er hoejere end den endelige told, opkraeves et beloeb svarende til den endelige told.
2. Overskydende beloeb frigives.
Artikel 3
Denne forordning traeder i kraft dagen efter offentliggoerelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gaelder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfaerdiget i Luxembourg, den 18. oktober 1993.
A Tanács 2861/93/EGK rendelete
(1993. október 18.)
a Japánból, a Kínai Népköztársaságból és Tajvanból származó egyes mágneslemezek (3,5″ mikrolemezek) behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről, valamint a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről
AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK TANÁCSA,
tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződésre,
tekintettel az Európai Gazdasági Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt vagy támogatott behozatallal szembeni védelemről szóló, 1988. július 11-i 2423/88/EGK tanácsi rendeletre, [1] és különösen annak 12. cikkére,
tekintettel a Bizottságnak a tanácsadó bizottságban folytatott konzultációt követően a fenti rendelet szerint benyújtott javaslatára,
mivel:
A. ÁTMENETI INTÉZKEDÉSEK
(1) A Bizottság a 920/93/EGK rendelettel [2], a továbbiakban az átmeneti rendelet, ideiglenes dömpingellenes vámot vetett ki a Japánból, Tajvanból és a Kínai Népköztársaságból származó, illetve az ex85232090 KN-kód alá tartozó egyes mágneslemezek (a továbbiakban 3,5″ mikrolemezek) Közösségbe irányuló behozatalára. A Tanács a 2206/93/EGK rendelettel [3] két hónapot meg nem haladó időszakra meghosszabbította a vám hatályát.
B. A RÁKÖVETKEZŐ ELJÁRÁS
(2) Az ideiglenes dömpingellenes vám kivetését követően az érdekelt felek, amennyiben kérték, lehetőséget kaptak, hogy a Bizottság szóban meghallgassa őket. A felek közül néhányan írásos beadványaikban is ismertették álláspontjukat a vizsgálat eredményeivel kapcsolatban.
(3) Két importőr, aki előzőleg nem működött együtt a vizsgálat során, írásos kifogást nyújtott be a Közösséghez az átmeneti dömpingellenes vám bevezetését követően. Egyikük meghallgatást kért, és arra megkapta az engedélyt.
(4) Kérésre a felek írásbeli tájékoztatatást kaptak azokról az alapvető tényekről és megfontolásokról, amelyek alapján a végleges vámok kivetését, illetve az ideiglenes vám révén biztosított összegek végleges beszedését javasolni szándékozták. A felek a tájékoztatást követően megadott határidőn belül beterjeszthették ellenvetéseiket.
(5) A felek szóbeli és írásos megjegyzéseit megfontolták, és ahol helyénvaló volt, a Bizottság ténymegállapításait ezek figyelembevételével módosították.
(6) A megvizsgált adatok mennyisége és összetettsége következtében a vizsgálatot nem sikerült a 2423/88 EGK rendelet 7. cikke (9) bekezdésének a) pontjában megadott határidőn belül lezárni.
C. ÉRINTETT TERMÉK ÉS HASONLÓ TERMÉK
(7) Mivel újabb bizonyíték nem merült fel az érintett, valamint a hozzá hasonló termékkel kapcsolatban, a Tanács elfogadja a Bizottságnak az átmeneti rendelet (7)-(12) preambulumbekezdésében foglalt ténymegállapításait.
D. A KÍNAI EXPORTŐRÖK EGYEDI ELBÍRÁLÁSA
(8) A Kínai Népköztársaságban honos számos gyártó ismételten kérte, hogy a Bizottság minden egyes cégről külön ténymegállapítást készítsen, hogy azoknak az átmeneti ténymegállapításokat megelőzően benyújtott és az átmeneti rendelet (13) preambulumbekezdésében taglalt bizonyítékokon kívül további bizonyítékokat kellene felmutatniuk.
Ezzel kapcsolatban a Bizottság emlékeztet rá, hogy az egyedi elbírálás nem követelménye a 2423/88 EGK rendeletnek. Ezen túlmenően az egyedi elbírálás néhány gyártó számára történő jóváhagyása befolyásolhatja vagy akár el is torzíthatja az egész országra vonatkozó dömpingellenes vám kiszámításának a végeredményét. Továbbá a gyakorlatban különösen nehéz megállapítani egy olyan ország esetében, mint a Kínai Népköztársaság, hogy valamely cég valóban, mind jogi, mind pedig gyakorlati értelemben függetlenséget élvez-e az államtól, és különösen, hogy függetlensége tartós-e, miközben egy bizonyos időpontban látszik függetlenségével rendelkezni.
Végezetül mivel az egyedi elbírálás jóváhagyása nem megfelelő szintű vámok kivetéséhez vezethet, és lehetőséget teremt az állam számára a dömpingellenes intézkedések megkerülésére a legalacsonyabb vámok mellett exportáló cégeken keresztül, a Bizottság úgy határozott, hogy az általános szabálytól való eltérés, vagyis az állam részvételével kereskedő országokkal szemben egyedi dömpingellenes vám kivetése csak akkor kívánatos, ha teljes mértékben garantált, hogy ez nem veszélyezteti az intézkedések hatékonyságát.
Az átmeneti rendelet szerint a Hanny Magnetics (Zuhai) Ltd esetében a Bizottság vizsgálata során feltárt tények kimutatták, hogy a cég üzleti tevékenysége mentes a kormány befolyásától, így az egyedi elbírálást számára jóváhagyták. A jogos elvárások és a jogbiztonság elvének fényében a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a cég számára jóváhagyott egyedi elbírálás fenntartható. Ezen felül azt alapul véve, hogy ennél a gyártónál csekély dömpingárrés volt található, és hogy ez a többi gyártóra is érvényes, a kijátszás kockázata minimális.
Az említett (13) preambulumbekezdés ténymegállapításai így továbbra is fenntarthatók.
(9) A Tanács megerősíti a Bizottság ténymegállapításait.
E. DÖMPING
1. Normálérték
(10) A végleges ténymegállapítás céljából a normálértéket általában ugyanazon módszerek segítségével határozták meg, mint amelyeket a dömping ideiglenes meghatározása során használtak, miután a felek által beterjesztett új tények és érvek figyelembevétele megtörtént.
(11) Az átmeneti rendelet közzétételét követően egy tajvani gyártó azt állította, hogy a normálérték megállapításakor a hasonló termék összes belföldi értékesítésének, köztük a veszteséges értékesítéseknek az árait is számításba kellett volna venni.
Amint az átmeneti rendelet (18) preambulumbekezdése megállapította, ennek a gyártónak az esetében a tajvani normálértéket a 2423/88/EGK rendelet 2. cikke (3) bekezdésének a) pontja és (4) cikke szerint - a megfelelő összehasonlításhoz elegendő mennyiségben gyártott hasonló termék szokásos belföldi kereskedelme során ténylegesen megfizetett ár alapján - határozták meg.
Csakhogy bebizonyosodott, hogy egy bizonyos terméktípusát a cég belföldön túlnyomórészt jelentős veszteséggel értékesítette. A Bizottságnak ezért ki kellett vennie ennek a terméktípusnak az értékesítési adatait a normálérték meghatározásából, mivel a termék ára nem tette lehetővé az ésszerűen felosztott összes költség megtérülést a vizsgálat ideje alatti szokásos kereskedelem során.
A másik terméktípusra vonatkozóan a szóban forgó gyártó kimutatta, hogy ennek a terméknek az eladási árai kellően nyereségesek voltak a vizsgálat ideje alatti szokásos kereskedelmet tekintve. Ennek megfelelően a terméktípus normálértékét ezekre az árakra történő hivatkozással állapították meg.
(12) Az átmeneti rendelet (21) preambulumbekezdésében említett kínai gyártó azzal érvelt, hogy egy tajvanihoz hasonló harmadik piacgazdaság alapján megállapított normálértéket úgy kellene módosítani, hogy az tükrözze az ottaninál alacsonyabb kínai gyártási költségstruktúrát.
A Bizottság ezt az érvelést elvetette. Ahhoz, hogy egy állami részvétellel kereskedő ország költségstruktúrájának állítólagos eltéréseit figyelembe lehessen venni, ismerni kellene az ország mindazon gyártási költségeinek - különösen a munkaerő, a közüzemi és a szállítási költségek, a tulajdonátruházások és más ráfordítások - adatait -, amelyeket nem piaci erők befolyásolnak, és amelyek ezért a megfelelő összehasonlítást nem teszik lehetővé.
(13) A Tanács megerősíti e ténymegállapításokat, illetve az átmeneti rendelet (15)-(23) preambulumbekezdésének a normálértékre vonatkozó részeit.
2. Kiviteli ár
(14) Egy tajvani gyártó azt állította, hogy a kiviteli árak kiszámításakor a Bizottságnak méltányossági okokból figyelmen kívül kellett volna hagynia a panasztevő közösségi gyártók számára történt kivitel értékesítését.
A Bizottság azonban nem adhatott helyt az ilyen értékesítés figyelmen kívül hagyásának, mivel a kérdéses értékesítés összhangban volt a 2423/88/EGK rendelet 2. cikke (8) bekezdésének a) pontjában foglalt kiviteli árakra vonatkozó előírásokkal. Sőt, nemcsak hogy a 2423/88/EGK rendelet nem teszi lehetővé az ilyen értékesítés figyelmen kívül hagyását, de ebben az esetben az árak megbízhatóságát sem befolyásolja az érintett fogyasztó helyzete.
Ide kapcsolódik az önmegkárosítás problémája, mellyel a későbbi (28) preambulumbekezdés foglalkozik.
(15) A Tanács megerősíti ezt a nézetet illetve az átmeneti rendelet (24)-(28) preambulumbekezdésében szereplő, a kiviteli árakra vonatkozó megállapításokat.
3. Összehasonlítás
(16) Az átmeneti rendelet (31) preambulumbekezdésében említett kínai gyártó kijelentette, hogy a külföldön értékesített hitelesítetlen mágneslemezek fizikai sajátosságainak különbözősége miatt a normálértékhez történő igazítás nem tükrözte az e különbségekből adódó teljes értéket.
A Bizottság megvizsgálta ezt a kérdést. Megállapította, hogy a vásárló bizonyos kockázatot vállal azzal, hogy hitelesítetlen mágneslemezeket vásárol, így ennek következtében értékigazításra lesz szükség a fizikai sajátosságokból eredő különbözőségek érzékeltetésére. Mindazonáltal ez a gyártó nem tudott olyan új bizonyítékokkal előállni, melyek igazolták volna pótlólagos követelésének jogosságát. A fennálló körülményekre való tekintettel a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az ideiglenesen alkalmazott értékigazítás teljes mértékben tükrözte a fizikai sajátosságokból eredő különbségeket. Következésképpen a további értékigazításra vonatkozó igényt elutasította.
(17) Számos más kínai és egy tajvani gyártó kijelentette, hogy a tajvani piac normálértékének a kiviteli árral történő összehasonlításakor nem történt értékigazítás a direkt értékesítési költségek kimutatására sem a külföldi OEM-fogyasztók részére történő értékesítés, sem pedig a belföldi nem OEM-fogyasztók részére történő értékesítés esetében. Azon tajvani gyártó helyzetének vizsgálatakor, mely jelentős mennyiségű belföldi értékesítésével megfelelő összehasonlítást tett lehetővé, a Bizottság nem találta jelét semminemű különbségnek az értékesítési költségek és a különböző értékesítési csatornákon realizált nyereség közt. Ezért ebben a tekintetben nem lehetett értékigazítást elvégezni.
4. Dömpingárrés
(18) A normálérték és a kiviteli ár kiszámításában alkalmazott módosítások alapján a Bizottság által kiszámított - a termékek vámkezelés céljából történő értékeléséről szóló, 1980. május 28-i 1224/80/EGK tanácsi rendelet
[4]
előírásai szerint megállapított CIF-érték százalékában kifejezett - végleges dömpingárrés az egyes érintett cégek tekintetében a következő:
Japán
Memorex Telex Japan Ltd | 49,0 % |
Hitachi Maxell Ltd | 32,8 % |
TDK Ltd | 44,8 % |
Sony Ltd | 60,1 % |
Tajvan
CIS Technology Ltd | 19,8 % |
Megamedia Ltd | 32,7 % |
China
Hanny Magnetics (Zuhai) Ltd | 35,6 % |
Egyéb cégek | 39,4 % |
(19) A nem együttműködő gyártók részéről nem érkezett megjegyzés az átmeneti rendelet (37) preambulumbekezdésében a Bizottság által megfogalmazott határozattal kapcsolatban. E körülmények között a Tanács megerősíti a ténymegállapításokat, illetve a nem együttműködő gyártók esetében a dömpingárrést a vonatkozó legmagasabb dömpingárrés képezi.
F. A KÖZÖSSÉGI IPAR
(20) A Japán és a Kínai Népköztársaság gyártói megkérdőjelezték a Bizottságnak az átmeneti rendelet (39)-(47) preambulumbekezdésében megfogalmazott megállapításait, hogy ugyanis az öt panasztevő gyártó a 3,5″ mikrolemezek közösségi termelésének jelentős részét képviselte, ezért a 2423/88/EGK rendelet 4. cikkének (5) bekezdése értelmében ők tekintendők ezen közösségi iparnak. Különösen azzal érveltek, hogy a Közösségben található gyártók termelését, amely az eljárás alá vont országok gyártóinak termeléséhez kapcsolódónak bizonyult, ugyancsak be kellett volna számítani a teljes közösségi termelésbe, amikor megállapították, hogy az öt panasztevő gyártó termelése a szóban forgó termék teljes közösségi termelésének jelentős részét képviselte.
Mindezzel összefüggésben a Bizottság emlékeztet rá, hogy a közösségi intézményeknél következetes gyakorlat, hogy a teljes közösségi termelés kizárólag olyan közösségi gyártók termelését jelenti, amelyeket az említett 4. cikk (5) bekezdésének első francia bekezdésében megfogalmazott okok miatt nem kell kizárni abból. A közösségi ipar meghatározásából exportőrökkel való kapcsolataik miatt kizárt gyártók termelését ezért annál inkább ki kell hagyni a teljes közösségi termelésből annak meghatározása kapcsán, hogy a közösségi ipar jelentős részét képviseli-e az ilyen termelésnek.
A 2423/88/EGK rendelet 4. cikke (5) bekezdésének értelmét valójában az adja, hogy a kármeghatározás céljából nem lenne célszerű az exportőrökkel kimutatható kapcsolatban álló gyártók részére megengedni, hogy a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatból származó kárigényüket érvényesítsék, mivel az exportőrökkel való kapcsolatukon keresztül ők maguk is részt vehettek benne, illetve hasznot is húzhattak a káros dömpingből. Ahol ez indokolt, csakis e gyártók kihagyásával alkothatnak a közösségi intézmények torzítatlan és objektív képet a behozatali dömping hatásairól. Amennyiben ez nem így történne, akkor az ezekkel az exportőrökkel kapcsolatban álló vagy a dömpingből másként hasznot húzó gyártók a károkozásban való részvételükön felül még azt is megtehetnék, hogy a panasztevő közösségi gyártókat korlátozzák vagy meggátolják abban, hogy a behozatali dömping által okozott károk tekintetében jogos kárigényüket érvényesítsék.
A Bizottság ezért az átmeneti rendelet (39)-(47) preambulumbekezdésében megfogalmazott ténymegállapításait fenntartja, vagyis azokat a közösségi gyártókat, akik japán gyártókkal állnak kapcsolatban, ki kell zárni a közösségi iparból, illetve ennek alapján azt, hogy a panasztevő gyártók 3,5″ mikrolemez termelése a teljes közösségi termelés nagyjából 77 %-át képviselte a vizsgált időszakban.
(21) A Tanács megerősíti a fenti ténymegállapításokat.
G. ANYAGI KÁR
1. A behozatali dömping hatásainak halmozódása
(22) Néhány japán gyártó vitatta a Bizottságnak az átmeneti rendelet (50)-(52) preambulumbekezdésében a halmozódásra vonatkozó ténymegállapításait. Csakhogy további új érveket vagy tényeket nem mutattak be. A Tanács megerősíti a Bizottság fenti ténymegállapításait.
2. A behozatali dömpingárak
(23) Egy japán gyártó és némely kínai gyártók megkérdőjelezték azt, amire a Bizottság az átmeneti rendelet (56) preambulumbekezdésben leírt állítást alapozza, hogy ugyanis a 3,5″ mikrolemezek behozatali ára számos esetben több mint 75 %-kal csökkent 1988 és a vizsgálati időszak között.
A Bizottság áttekintette az 1988 utáni kiviteli ártrend alakulásáról rendelkezésre álló információkat. Az árak jelentősen csökkentek, cégenként és terméktípusonként eltérő mértékben, 23 % és 79 % közötti értékben.
Ezen túlmenően a vizsgálati időszak kezdetekor és végén érvényes árakat összehasonlítva a márka nélküli 3,5″ mikrolemezek esetében átlagosan 13 %-os, a márkás 3,5″ mikrolemezek esetében pedig átlagosan 31 %-os árcsökkenés volt tapasztalható a 12 hónapos időszak során.
(24) Egy japán gyártó azt állította, hogy az árrontás megállapításakor a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie azt a tényt, hogy német leányvállalatán keresztül a gyártó a francia piacon egy kizárólagos forgalmazó számára eszközölt értékesítése az érintett közösségi ipar értékesítéseihez képest eltérő kereskedelemszint mellett történt.
Az érintett japán gyártó észrevételét követően a Bizottság felülvizsgálta a gyártó árrontására vonatkozó számításait.
Ez a gyártó azonban nem szolgált olyan bizonyítékkal, amely alátámasztotta volna azt, hogy a francia forgalmazó feladatai és tevékenységei bármiben is különböztek volna a Közösség más forgalmazóiétól. A fennálló körülmények között a Bizottság e gyártó esetében megállapította a forgalmazóknak felszámított árakat, és összehasonlította ezeket a közösségi ipar által a forgalmazókkal szemben alkalmazott árakkal. Ezen felül a más fogyasztói kategóriáknak szánt árakat is ugyanezen a szinten hasonlították össze.
A felülvizsgált árösszehasonlítás eredménye továbbra is az átmeneti rendelet (55) preambulumbekezdésében felsorolt küszöbértékeken belüli árrontó árrést mutatta ki.
(25) Tanács megerősíti a fenti megállapításokat, illetve az átmeneti rendelet (55) preambulumbekezdésében leírtakat.
3. A közösségi ipar helyzete
(26) Mivel új érvek vagy információk nem merültek fel, a Tanács megerősíti a Bizottságnak az átmeneti rendelet (56)-(61) preambulumbekezdésében a közösségi ipar helyzetéről, illetve a (62) preambulumbekezdésben az anyagi kárral kapcsolatban közölt ténymegállapításait.
H. OKOZATI ÖSSZEFÜGGÉSEK
(27) Két japán gyártó azt alapul véve, hogy a Japánból származó behozatalból szerzett piaci részesedés a vizsgált időszak során jelentősen visszaesett, vitatta a Bizottságnak az átmeneti rendelet (66) preambulumbekezdésében található következtetését, miszerint az eljárás alá nem vont harmadik országokból származó behozatal hatásai nem változtattak azon a tényen, hogy a Japánból, Tajvanból és a Kínai Népköztársaságból származó dömpingelt behozatal önmagában véve jelentős károkat okozott a közösségi iparnak. Ezért ezek a gyártók azt kérelmezték, hogy a Japánból érkező behozatal hatását ne a többi érintett országból érkezővel együtt halmozva vizsgálják.
A Bizottság emlékeztet rá, hogy a közösségi intézményeknél következetes gyakorlat az Európai Bíróság jóváhagyásával a dömpingelt behozatal hatásának egészként történő vizsgálata, azt az esetet kivéve, amikor a egy adott országból származó dömpingelt behozatal mértéke elhanyagolható vagy egyébként nem okoz anyagi kárt.
Az átmeneti rendelet (54) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapítja, hogy a Japánból származó 3,5″ mikrolemezek behozatala a Közösségbe 1988 és a vizsgálati időszak között csökkent.
Ugyanakkor 22 %-os piaci részesedésével továbbra is jelentős maradt, és a közösségi iparnak megközelítőleg a kétszeresét tette ki.
Ezen túlmenően az érintett három országból származó dömpingelt behozatal, együttesen véve elérte a 33,8 %-os piaci részarányt a vizsgált időszak alatt. Ezzel együtt a jelentősen nyomott árak, amelyeket a dömpingelt behozatal miatti árrontás idézett elő, jelentősen hátrányosan érintette a nemrégiben létrejött közösségi ipar helyzetét.
A Bizottság ezért fenntartja az említett (66) preambulumbekezdésben közölt ténymegállapításokat.
(28) Két japán gyártó megkérdőjelezte azt, hogy az átmeneti rendelet (57) preambulumbekezdésében a Bizottság a kapacitáskihasználatlanságot számottevő anyagi kárt jelző tényezőként ismeri el, miközben a panasztevő közösségi gyártók néha jelentős mennyiségeket hoztak be az érintett termékből az eljárás alá vont országokból. Ennélfogva a közösségi ipar saját magának okozott anyagi kárt.
Amint az átmeneti rendelet (43) preambulumbekezdése kimondja, a 3,5″ mikrolemezek behozatala egy kivételével az összes közösségi gyártó esetében értékesítésüknek csak kis részét képviselte a vizsgálati időszak alatt. Ezért a japánok által felmutatott érveket nem támasztják alá a tények.
Megjegyzendő, hogy a panasztevő gyártónak, amelynek jelentős szintű behozatala volt, a kapacitáskihasználási rátája is magas volt. Így nem áll fenn ellentmondás a Bizottság általános kapacitáskihasználatlanságra vonatkozó felismerése és a 3,5″ mikrolemezek behozatala között. A behozatal annak a ténynek a következménye, hogy az érintett országokból történő olcsó behozatal hatásainak következtében a szóban forgó gyártó képtelen volt előteremteni akkora befektethető összeget, amellyel a Közösségben meglévő keresletet ellátni képes gyártókapacitást hozhatott volna létre. Ebben az időben ennek a gyártónak nem volt más ésszerű választása csak az, hogy önmagát védve cselekedjen, így önmagának kárt nem okozott.
(29) A Tanács megerősíti a Bizottságnak az okozati összefüggésekre visszavezethető és a más tényezőknek tulajdonítható anyagi kárra vonatkozó, illetve az átmeneti rendelet (64)-(74) preambulumbekezdésében található ténymegállapításait.
I. KÖZÖSSÉGI ÉRDEK
(30) Két japán gyártó azzal érvelt, hogy amikor a Közösség piacán szűk a kínálat, és a közösségi ipar nem képes a keresletet kielégíteni, a vámkivetés csak növelné a költségeket és az árakat a sokszorosítók és a fogyasztók kárára.
Az átmeneti rendelet (78) preambulumbekezdésében a Bizottság felismerte, hogy a közösségi ipar termelése jelenleg nem elegendő a közösségi piacon mostanság felszökő kereslet kielégítésére. Mindazonáltal a fejleményekre adott megfelelő válaszában a közösségi ipar a termelési kapacitás növelésének irányába mozdult el a vizsgálati időszak végét követően, és várhatóan további beruházásokat hajt végre ebben a szektorban a tisztességtelen kereskedelmi behozatal által okozott árkialakítási nyomás ellen meghozott dömpingellenes vámok által nyújtott haladéknak köszönhetően. Ezen túlmenően, a piaci körülményekre reagálva, újabb közösségi gyártók további gyártókapacitásokat helyeztek üzembe a Közösség területén. A Közösség lényegesnek tartja, hogy a panasztevő közösségi ipar és az új független közösségi gyártók részére lehetőséget nyújtson, hogy dömping által nem torzított tisztességes kereskedelmi feltételek mellett érhessék el a gazdaságilag életképes működéshez szükséges nyereségességi szintet. A Bizottság ezért fenntartja a közösségi érdekről szóló, az átmeneti rendelet (75)-(80) preambulumbekezdésében vázolt ténymegállapításait.
(31) Egy importőr azzal érvelt, hogy egy végleges dömpingellenes vám kivetése csak megnövelné a felhasználók költségeit anélkül, hogy bármi módon segítené a Közösség iparát, mivel a vámtól mentesített országok gyártói és exportőrei a keletkező magasabb árakat felhasználnák piaci részesedésük megnövelésére a közösségi ipar által igényeltnél alacsonyabb áraikkal.
A Bizottság megjegyzi azonban, hogy a jelenlegi eljárás célja az érintett országokból származó behozatali dömpingből eredő problémák kezelése. A dömpingellenes intézkedéseknek nem céljuk megvédeni a Közösség iparát a tisztességes versenytől, amelynek körülményei közt a piacra jutás akadálymentes.
(32) Mivel további érvek nem merültek fel, a Tanács megerősíti a fenti, és az átmeneti rendelet (75)-(85) preambulumbekezdésében vázolt következtetéseket.
J. VÁM
(33) Ideiglenes döntésében a Bizottság megállapította az anyagi kár megszüntetéséhez szükséges vám mértékét, a termelési összköltségre rászámolt 10 %-os értékesítési hozamot alapul véve. A panasztevő azzal érvelt, hogy 10 %-os nyereség nem elegendő a közösségi ipar befektetési igényének fedezésére, különösen a gyártáskapacitás növelésére, a marketing költségek fedezésére, valamint az új termékek kutatási és fejlesztési költségeire, így a Közösségnek 12 % és 16 % közötti forgalomra vetített haszonkulcsot kellene alkalmaznia az anyagi kár megszüntetéséhez szükséges áremelkedés kiszámításához.
(34) A Bizottság fenntartja érvelését, mely szerint a vizsgálati időszakban a vonatkozó költségeket illetően a közösségi ipar számára irreális volna az ipar életképességének biztosításához szükséges minimumnak tekintett 10 %-os haszonkulcsot meghaladó árat feltételezni.
(35) Egy japán gyártó azzal érvelt, hogy az anyagi kár megszüntetésére irányuló vám kiszámítása során a Közösség az érintett országok gyártóinak tulajdonította nemcsak az ezekből az országokból történő behozatalon keresztül a Közösségnek okozott kárt, hanem a más tényezők által, különösen az eljárás alá nem vont országokból történő behozatallal okozott károkat is.
A Bizottság elutasítja ezt az állítást.
A helyzetről szóló átfogó felmérésében a Bizottság a kár minden lehetséges okát megvizsgálta annak biztosítására, hogy a Japánból, Tajvanból és a Kínai Népköztársaságból származó behozatalon kívül más tényezők valójában ne legyenek okolhatóak a közösségi ipar által elszenvedett károkért. Az átmeneti rendelet (66) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy ez a vizsgálat magában foglalta az eljárás alá nem vont harmadik országokból származó behozatalt, illetve bebizonyosodott, hogy még ha az anyagi kár egy része ezeknek a behozataloknak tulajdonítható is, ez nem változtat azon a tényen, hogy az eljárás alá vont országokból származó behozatali dömping által okozott anyagi kár önmagában véve jelentős volt.
Ezen túlmenően a következetes közösségi gyakorlattal összhangban a Bizottság az okozott anyagi kár megszüntetése érdekében vámok kivetését alkalmazta, mégpedig legfeljebb a dömpingárrésnek vagy az árrontó árrésnek a dömping tevékenységet folytató gyártók tekintetében egyenként megállapított határain belül. Ezért kézenfekvő, hogy ennek a megközelítésnek az elfogadásával a Bizottság nem szüntet meg több kárt, mint amennyit az egyes exportőrök dömpingelt behozatalukkal okoztak, és ezért nem tulajdonít egyetlen olyan kárelemet sem a behozatali dömpingnek, amelyet más tényezők okozhattak.
(36) A közösségi iparnak az átmeneti rendelet (81) preambulumbekezdésében körvonalazott eljárás szerint meghatározott árai közötti, illetve az árrontás bizonyítására használt - az átmeneti rendelet (55) preambulumbekezdésében foglaltaknak az e rendelet (27) preambulumbekezdésében történt alkalmazása szerinti, a súlyozott átlag alapján és az 1224/80/EGK rendelettel összhangban megállapított közösségi határparitásos ár százalékában kifejezett - behozatali dömpingárak közötti különbség meghaladta Tajvan és a Kínai Népköztársaság minden gyártója esetében megállapított dömpingárrést, illetve a japán gyártók esetén 6,1 % és 40,9 % között mozgott.
A nem együttműködő gyártókat illetően a Bizottság úgy ítéli meg, hogy vizsgálatának eredménye képezi a legmegfelelőbb alapot a vámszint meghatározására, és ezért úgy határozott, hogy valamely ország gyártói számára meghatározható legmagasabb szintű vámot kell a nem együttműködő gyártókra alkalmazni.
(37) A Tanács megerősíti a Bizottság fenti ténymegállapításait és az átmeneti rendelet (81)-(85) preambulumbekezdésében rögzítettek szerint alkalmazandó vám meghatározását.
K. KÖTELEZETTSÉGVÁLLALÁSOK
(38) Számos gyártó nyújtott be kötelezettségvállalásra vonatkozó javaslatot, és kapott értesítést arról, hogy a Bizottság ebben az esetben nem fogadhat el kötelezettségvállalásokat. A Bizottság valóban úgy ítéli meg, hogy az együttműködés hiányának az eljárás során tapaszalt mértéke, a termékkel kapcsolatos technológiai váltás sebessége és az áringadozások rendkívül megnehezítenék a kötelezettségvállalások betartásának figyelemmel kísérését. Ezen felül az iparban meglévő gyártókapacitások nagymértékű mobilitása valószínűleg nem járulna hozzá a tisztességes versenyfeltételek helyreállításához a piacon.
(39) A fentiekre való tekintettel a Tanács úgy dönt, hogy végleges dömpingellenes vámok formájában kell intézkedni.
L. AZ IDEIGLENES VÁMOK BESZEDÉSE
(40) A megállapított dömpingárrésre, a közösségi iparnak okozott anyagi kárra és az utóbbi bizonytalan pénzügyi helyzetére való tekintettel a Tanács úgy ítéli meg, hogy a minden cégre kivetett ideiglenes dömpingellenes vám által biztosított összegeket véglegesen be kell szedni. Amennyiben az ideiglenes vám meghaladja a véglegesen kivetett vámtételt, a beszedett összeg nem haladhatja meg a végleges dömpingellenes vám összegét.
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
(1) Ez a rendelet a Japánból, Tajvanból és a Kínai Népköztársaságból származó, az ex85232090 KN-kód (85232090* 10 kiegészítő TARIC-kód) alá tartozó, kódolt digitális számítógépes információ rögzítésére és tárolására használt 3,5″ mikrolemezek behozatalára végleges dömpingellenes vámot vet ki.
(2) A közösségi határparitáson számított, a vámot nem tartalmazó nettó árra alkalmazandó vámtétel a következők szerint alakul:
a) az (1) bekezdésben meghatározott, Japánból származó (
8708
kiegészítő TARIC-kód alá tartozó) termékek esetében 40,9 %, az olyan termékek behozatalát kivéve, amelyeket az alábbi cégek a Közösség számára állítottak elő és értékesítettek, és amelyekre az alábbiakban említett vámtételek érvényesek:
-Memorex Telex Japan Ltd:(Kiegészítő TARIC-kód: 8705) | 6,1 % |
-Hitachi Maxell Ltd:(Kiegészítő TARIC-kód: 8706) | 20,6 % |
-TDK Ltd:(Kiegészítő TARIC-kód: 8707) | 26,7 % |
b) az (1) bekezdésben meghatározott, Tajvanból származó (
8710
kiegészítő TARIC-kód alá tartozó) termékek esetében 32,7 %, az olyan termékek behozatalát kivéve, amelyeket az alábbi cégek a Közösség számára állítottak elő és értékesítettek, és amelyekre az alábbiakban említett vámtételek érvényesek:
-CIS Technology Ltd:(Kiegészítő TARIC-kód: 8709) | 19,8 % |
c) az (1) bekezdésben meghatározott, a Kínai Népköztársaságból származó (
8712
kiegészítő TARIC-kód alá tartozó) termékek esetében 39,4 %, az olyan termékek behozatalát kivéve, amelyeket az alábbi cégek a Közösség számára állítottak elő és értékesítettek, és amelyekre az alábbiakban említett vámtételek érvényesek:
-Hanny: Magnetics:(Kiegészítő TARIC kód: 8711) | 35,6 % |
(3) A vámokra vonatkozó hatályos előírásokat kell alkalmazni az említett vámtételekre.
2. cikk
(1) A 920/93/EGK rendeletben meghatározott 3,5″ mikrolemezekre vonatkozó ideiglenes dömpingellenes vám révén biztosított összegeket véglegesen be kell szedni. Amennyiben az ideiglenes vám meghaladja a véglegesen kivetett vámtételt, a beszedett összeg nem haladhatja meg a végleges vám összegét.
(2) A végleges vámtételen felül biztosított összegeket vissza kell téríteni.
3. cikk
Ez a rendelet az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napját követő napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Luxembourgban, 1993. október 18-án.