EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1638/2006
af 24. oktober 2006
om almindelige bestemmelser om oprettelse af et europæisk naboskabs- og partnerskabsinstrument
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 179 og 181 A,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
efter proceduren i traktatens artikel 251 (1), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
For at gøre Fællesskabets eksterne bistand mere effektiv, foreslås der nye rammer for planlægning og levering af bistanden. Denne forordning udgør et af de generelle instrumenter til direkte støtte af Den Europæiske Unions eksterne politikker.
(2)
Det Europæiske Råd i København den 12. og 13. december 2002 bekræftede, at udvidelsen af Den Europæiske Union var en vigtig lejlighed til at fremme forbindelserne med nabolandene på grundlag af fælles politiske og økonomiske værdier, og at EU fortsat er fast besluttet på at undgå nye skillelinjer i Europa og på at fremme stabilitet og velstand inden for og uden for EU's nye grænser.
(3)
Det Europæiske Råd i Bruxelles den 17. og 18. juni 2004 understregede på ny, at det lagde stor vægt på at styrke samarbejdet med disse naboer på baggrund af partnerskab og fælles ejerskab og med demokrati og respekt for menneskerettighederne som fælles værdigrundlag.
(4)
De privilegerede forbindelser mellem EU og dens naboer bør bygge på tilslutning til fælles værdier, herunder demokrati, retsstaten, god forvaltningspraksis og respekt for menneskerettighederne samt de markedsøkonomiske principper, åben, regelbaseret og fair handel, bæredygtig udvikling og bekæmpelse af fattigdom.
(5)
Det er vigtigt, at EF-bistand i henhold til denne forordning ydes i overensstemmelse med internationale aftaler og konventioner, som Fællesskabet, medlemsstaterne og partnerlandene er parter i, og at den ydes under hensyntagen til de generelle principper for international ret, der er almindeligt accepteret af parterne.
(6)
I Østeuropa og det sydlige Kaukasus danner partnerskabs- og samarbejdsaftalerne grundlag for de aftalemæssige forbindelser. I Middelhavsområdet udgør Euro-Middelhavspartnerskabet (»Barcelona-processen«) de regionale rammer for samarbejdet, som suppleres med et net af associeringsaftaler.
(7)
Som led i den europæiske naboskabspolitik har Den Europæiske Union og partnerlandene i fællesskab fastlagt et sæt prioriteter, som skal indarbejdes i en række i fællesskab vedtagne handlingsplaner, og som vedrører flere nøgleområder for en specifik indsats som f.eks. politisk dialog og reform, handel og økonomisk reform, afbalanceret socioøkonomisk udvikling, retlige og indre anliggender, energi, transport, informationssamfundet, miljø, forskning og innovation, udvikling af civilsamfundet og mellemfolkelige kontakter. Fremskridt med at realisere disse prioriteter vil bidrage til at virkeliggøre partnerskabs- og samarbejdsaftalernes og associeringsaftalernes fulde potentiale.
(8)
For at underbygge partnerlandenes tilslutning til de fælles værdier og principper og deres bestræbelser for at gennemføre handlingsplanerne bør Fællesskabet være i stand til at yde bistand til disse lande og støtte forskellige former for samarbejde mellem dem indbyrdes og mellem dem og medlemsstaterne med sigte på at opbygge et område med fælles stabilitet, sikkerhed og velstand, som involverer en udtalt grad af økonomisk integration og politisk samarbejde.
(9)
Det er et vigtigt mål med EF-bistanden i henhold til denne forordning, at der tilskyndes til politiske, økonomiske og sociale reformer i nabolandene. I Middelhavsområdet vil dette mål blive virkeliggjort i et videre perspektiv inden for Middelhavsdelen af »det strategiske partnerskab med Middelhavsområdet og Mellemøsten«. Der vil blive taget hensyn til de relevante dele af EU's strategi for Afrika i forbindelserne med de nordafrikanske nabolande i Middelhavsområdet.
(10)
Det er vigtigt, at den bistand, der skal ydes udviklingslandene blandt nabolandene inden for rammerne af den europæiske naboskabspolitik, er sammenhængende med målene og principperne for Fællesskabets udviklingspolitik som skitseret i fælleserklæringen om den europæiske konsensus om udvikling (2), som blev vedtaget den 20. december 2005 af Rådet, repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen.
(11)
EU og Rusland har besluttet at udvikle deres specifikke strategiske partnerskab gennem skabelse af fire fælles rum, og der vil blive brugt EF-bistand til at støtte udviklingen af dette partnerskab og fremme det grænseoverskridende samarbejde på grænsen mellem Rusland og dets europæiske naboer.
(12)
Den nordlige dimension udgør en ramme for samarbejde mellem EU, Rusland, Norge og Island, og det er vigtigt, at fællesskabsbistanden også anvendes til at støtte aktiviteter, der bidrager til gennemførelse af denne ramme. De nye målsætninger for denne politik vil blive opstillet i en politisk erklæring og i et dokument for politikrammen, som skal udarbejdes på grundlag af de retningslinjer, der blev godkendt på ministermødet om den nordlige dimension den 21. november 2005.
(13)
For Middelhavspartnernes vedkommende bør bistanden og samarbejdet indpasses i Euro-Middelhavspartnerskabet, der er etableret med Barcelona-erklæringen af 28. november 1995, som blev bekræftet på topmødet mellem EU og Middelhavslandene på tiårsdagen for denne erklæring, den 28. november 2005, og der bør tages hensyn til, at parterne i denne sammenhæng er enige om at oprette et frihandelsområde for varer inden 2010 og indlede en asymmetrisk liberaliseringsproces.
(14)
Det er vigtigt at befordre samarbejde både ved EU's ydre grænse og mellem partnerlandene indbyrdes, særlig dem, der ligger geografisk nær hinanden.
(15)
For at hindre, at der opstår nye skillelinjer, er det særlig vigtigt at fjerne hindringerne for et effektivt grænseoverskridende samarbejde langs EU's ydre grænser. Det grænseoverskridende samarbejde bør bidrage til en integreret og bæredygtig regional udvikling mellem grænseregioner, der støder op til hinanden, og en harmonisk territorial integration på tværs af Fællesskabet og med nabolandene. Dette mål kan bedst realiseres ved at kombinere målene for politikken over for tredjelande med en miljømæssigt bæredygtig økonomisk og social samhørighed.
(16)
For at hjælpe nabolandene blandt partnerlandene med at virkeliggøre deres mål og befordre et samarbejde mellem dem og medlemsstaterne er det ønskeligt at etablere et enkelt politikinstrument, som skal træde i stedet for en række eksisterende instrumenter og dermed sikre sammenhæng og forenkle bistandsprogrammeringen og -forvaltningen.
(17)
Dette instrument bør også støtte grænseoverskridende samarbejde mellem partnerlande og medlemsstaterne, idet det kan give en betydelig effektivitetsgevinst at operere med en enkelt forvaltningsmekanisme og et enkelt sæt procedurer. Instrumentet bør bygge på erfaringerne med gennemførelsen af naboskabsprogrammerne i 2004-2006 og fungere på basis af principper om f.eks. flerårig programmering, partnerskab og samfinansiering.
(18)
Det er vigtigt, at grænseregioner i lande i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), som i øjeblikket deltager i grænseoverskridende samarbejde mellem medlemsstater og partnerlande, fortsætter dette samarbejde på grundlag af deres egne ressourcer.
(19)
Ved denne forordning fastsættes der for perioden 2007-2013 en finansieringsramme, der udgør det primære referencegrundlag for budgetmyndigheden i forbindelse med den årlige budgetprocedure, jf. punkt 37 i den interinstitutionelle aftale af mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om budgetdisciplin og forsvarlig økonomisk forvaltning (3).
(20)
De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (4).
(21)
Proceduren med forvaltningsudvalg bør anvendes til at definere gennemførelsesbestemmelserne vedrørende det grænseoverskridende samarbejde og til vedtagelse af strategidokumenter, handlingsprogrammer og særlige foranstaltninger, som ikke behandles i strategidokumenter, og hvis værdi overskrider en tærskel på 10 mio. EUR.
(22)
Målene for denne forordning, nemlig at fremme et udvidet samarbejde og en gradvis økonomisk integration mellem Den Europæiske Union og nabolandene kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af den påtænkte handlings omfang bedre gennemføres på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(23)
Det er nødvendigt på grund af denne forordning at ophæve Rådets forordning (EØF) nr. 1762/92 af 29. juni 1992 om gennemførelse af protokollerne om finansielt og fagligt samarbejde indgået af Fællesskabet med tredjelandene i Middelhavsområdet (5), Rådets forordning (EF) nr. 1734/94 af 11. juli 1994 om finansielt og fagligt samarbejde med Vestbredden og Gazastriben (6) og forordning (EF) nr. 1488/96 af 23. juli 1996 om finansielle og tekniske ledsageforanstaltninger (Meda) i forbindelse med reformen af de økonomiske og sociale strukturer inden for rammerne af Euro-Middelhavs-partnerskabet (7). Denne forordning vil ligeledes erstatte Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 99/2000 af 29. december 1999 om bistand til partnerstater i Østeuropa og Centralasien (8), der udløber den 31. december 2006 -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
AFSNIT I
MÅL OG PRINCIPPER
Artikel 1
Formål og anvendelsesområde
1. Ved denne forordning oprettes der et naboskabs- og partnerskabsinstrument til at yde EF-bistand til at udvikle et område med velstand og gode naboskabsforbindelser mellem EU og de i bilaget nævnte lande og territorier (i det følgende benævnt »partnerlandene«).
2. EF-bistanden anvendes til partnerlandenes fordel. EF-bistanden kan anvendes til medlemsstaternes og partnerlandenes samt deres regioners fælles fordel til at befordre grænseoverskridende og transregionalt samarbejde, jf. artikel 6.
3. EU bygger på værdier som frihed, demokrati, respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder og retsstaten og søger at vinde tilslutning til disse værdier i partnerlandene gennem dialog og samarbejde.
Artikel 2
Anvendelsesområdet for EF-bistanden
1. EF-bistanden skal fremme et udvidet samarbejde og en gradvis økonomisk integration mellem Den Europæiske Union og partnerlandene og særlig gennemførelsen af partnerskabs- og samarbejdsaftaler, associeringsaftaler og andre eksisterende og fremtidige aftaler. Den skal desuden støtte partnerlandene i deres bestræbelser på at fremme god forvaltningspraksis og en retfærdig socioøkonomisk udvikling.
2. EF-bistanden anvendes til at støtte foranstaltninger inden for følgende samarbejdsområder:
a)
fremme politisk dialog og reform
b)
fremme lovgivningstilnærmelse i retning af højere standarder på alle relevante områder, og særlig anspore partnerlandene til gradvis deltagelse i det indre marked og en udvidelse af handelen
c)
styrke nationale institutioner og instanser, som har ansvaret for at udforme og anvende politikker på områder, som indgår i associeringsaftalerne, partnerskabs- og samarbejdsaftalerne og andre multilaterale aftaler, hvori Fællesskabet og/eller dets medlemsstater og partnerlande er part, og hvis formål det er at nå de i denne artikel definerede mål
d)
fremme retsstaten og god forvaltningspraksis, herunder styrke den offentlige administrations effektivitet og domstolenes upartiskhed og effektivitet, og støtte bekæmpelse af korruption og svig
e)
fremme bæredygtig udvikling i enhver henseende
f)
fremme regional og lokal udvikling både i byer og landdistrikter med henblik på at begrænse uligheder og forbedre regionale og lokale udviklingsmuligheder
g)
fremme miljøbeskyttelse, naturbevarelse og bæredygtig forvaltning af naturressourcerne, herunder ferskvand og havets ressourcer
h)
støtte politik for fattigdomslempelse for at bidrage til at nå FN's millennium-udviklingsmål
i)
støtte politik til fremme af social udvikling, social integration, ligestilling mellem kønnene, ikke-diskrimination, beskæftigelse og social sikring, herunder beskyttelse af vandrende arbejdstagere, dialog mellem arbejdsmarkedets parter og respekt for fagforeningsrettigheder og grundlæggende arbejdsstandarder, herunder for børnearbejde
j)
støtte politik til fremme af sundhed, almen uddannelse og erhvervsuddannelse, herunder ikke kun foranstaltninger til bekæmpelse af større smitsomme og ikke-smitsomme sygdomme, men også adgang til sundhedsydelser og uddannelse i sund livsstil, herunder uddannelse af unge piger og kvinder i reproduktiv sundhed og sundhedspleje af spædbørn
k)
fremme og beskyttelse af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, herunder kvinders rettigheder og børns rettigheder
l)
støtte demokratiseringsprocessen, bl.a. ved at styrke den rolle, som civilsamfundets organisationer spiller, og fremme mediepluralisme, også gennem valgovervågning og valgbistand
m)
befordre udviklingen af civilsamfundet og af ikke-statslige organisationer
n)
fremme udviklingen af en markedsøkonomi, herunder foranstaltninger til fordel for den private sektor og udvikling af små og mellemstore virksomheder, for at anspore til investering og fremme den globale handel
o)
fremme samarbejde inden for energi-, telekommunikations- og transportsektoren, herunder sammenkoblinger, net og deres drift, øge sikkerheden ved internationale transport- og energioperationer og fremme vedvarende energikilder, energieffektivitet og ren transport
p)
støtte aktioner til forbedring af fødevaresikkerheden for befolkningen, særlig på sundheds- og plantesundhedsområdet
q)
garantere en effektiv og sikker grænseforvaltning
r)
støtte reformer og styrke kapaciteten på området retlige og indre anliggender, bl.a. i forbindelse med spørgsmål som asyl, migration og tilbagetagelse, bekæmpelse og forebyggelse af menneskehandel og terrorisme og organiseret kriminalitet, herunder finansiering heraf, hvidvaskning af penge og skattesvig
s)
støtte det administrative samarbejde for at forbedre gennemsigtigheden og informationsudvekslingen på skatteområdet for at bekæmpe skatteunddragelse og skattesvig
t)
fremme deltagelse i EF-forsknings- og innovationsvirksomhed
u)
fremme samarbejde mellem medlemsstaternes og partnerlandenes højere læreanstalter og mobiliteten for lærere, forskere og studerende
v)
fremme multikulturel dialog, mellemfolkelige kontakter, herunder forbindelser til indvandrersamfund i medlemsstaterne, samarbejde mellem civilsamfund, kulturinstitutioner og udveksling af unge
w)
støtte samarbejde om beskyttelse af den historiske og kulturelle arv og fremme dennes udviklingspotentiale, herunder gennem turisme
x)
støtte partnerlandenes deltagelse i EF-programmer og -agenturer
y)
støtte grænseoverskridende samarbejde gennem fælles lokale initiativer for at fremme en bæredygtig økonomisk, social og miljømæssig udvikling i grænseområder og en integreret regionaludvikling på tværs af Fællesskabets ydre grænse
z)
fremme regionalt og subregionalt samarbejde og regional og subregional integration, hvor det er hensigtsmæssigt, også med lande, der ikke er berettiget til EF-bistand i henhold til denne forordning
aa)
yde støtte efter kriser, herunder støtte til flygtninge og internt fordrevne, og hjælpe med katastrofeberedskab
bb)
tilskynde til kommunikation og fremme udvekslinger mellem partnerne om foranstaltninger og aktiviteter, der finansieres i henhold til programmerne
cc)
imødegå fælles tematiske udfordringer på områder af gensidig interesse og alle andre mål, som er relevante for denne forordnings anvendelsesområde.
Artikel 3
Referencerammer
1. Partnerskabs- og samarbejdsaftalerne, associeringsaftalerne og andre eksisterende eller fremtidige aftaler, ved hvilke der etableres forbindelser med partnerlande, og de relevante meddelelser fra Kommissionen og Rådets konklusioner om retningslinjerne for EU's politik over for disse lande danner referencerammerne for programmeringen af EF-bistanden i henhold til denne forordning. I fællesskab vedtagne handlingsplaner eller andre tilsvarende dokumenter udgør referencegrundlaget for fastsættelsen af EF-bistandsprioriteterne.
2. I tilfælde, hvor der ikke, som omhandlet i stk. 1, er indgået sådanne aftaler mellem EU og partnerlandene, kan der ydes EF-bistand, såfremt den findes egnet til at realisere EU's politiske mål, og bistanden tilrettelægges på grundlag af disse mål.
Artikel 4
Komplementaritet, partnerskab og samfinansiering
1. EF-bistanden i henhold til denne forordning supplerer generelt eller bidrager til tilsvarende nationale, regionale eller lokale strategier og foranstaltninger.
2. EF-bistanden i henhold til denne forordning ydes normalt som led i et partnerskab mellem Kommissionen og modtagerne. I partnerskabet inddrages, hvor det er relevant, nationale, regionale og lokale myndigheder såvel som arbejdsmarkedets parter og økonomiske interesseorganisationer, civilsamfundet og andre relevante instanser.
3. Modtagerlandene involverer i fornødent omfang de relevante partnere på det mest hensigtsmæssige territoriale niveau, særlig på regionalt og lokalt plan, i udarbejdelsen, gennemførelsen og overvågningen af programmer og projekter.
4. EF-bistanden i henhold til denne forordning samfinansieres generelt af modtagerlandene med offentlige midler, bidrag fra modtagerne eller andre kilder. Kravene om samfinansiering kan fraviges i behørigt begrundede tilfælde, og når det er nødvendigt for at støtte udviklingen af det civile samfund og ikke-statslige aktører i forbindelse med foranstaltninger, der sigter mod at fremme menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder og støtte demokratiseringen.
Artikel 5
Sammenhæng, kompatibilitet og koordination
1. Programmer og projekter, som finansieres i henhold til denne forordning, skal være forenelige med EU's politikker. De afstemmes efter de aftaler, som Fællesskabet og dets medlemsstater har indgået med partnerlandene, og forpligtelserne i henhold til multilaterale aftaler og internationale konventioner, som de er part i, herunder forpligtelserne om menneskerettigheder, demokrati og god forvaltningspraksis.
2. Kommissionen og medlemsstaterne sikrer sammenhæng mellem EF-bistanden i henhold til denne forordning og finansiel bistand fra Fællesskabet og medlemsstaterne gennem andre interne og eksterne finansieringsinstrumenter og fra Den Europæiske Investeringsbank (EIB).
3. Kommissionen og medlemsstaterne sørger for at koordinere deres respektive bistandsprogrammer for at øge bistandens virkning og effektivitet i overensstemmelse med de opstillede retningslinjer for styrkelse af den praktiske koordination inden for den eksterne bistand og for harmonisering af politikker og procedurer. Koordinationen indebærer regelmæssige høringer og hyppig udveksling af oplysninger i de forskellige faser af bistandsproceduren, navnlig på stedet, og udgør et vigtigt skridt i medlemsstaternes og Fællesskabets programmeringsproces.
4. Kommissionen tager i kontakt med medlemsstaterne de nødvendige skridt til at garantere en passende koordination og et passende samarbejde med multilaterale og regionale institutioner og enheder såsom de internationale finansieringsinstitutioner, De Forenede Nationers særorganisationer, fonde og programmer samt donorer uden for EU.
AFSNIT II
PROGRAMMERING OG TILDEL ING AF MIDLER
Artikel 6
Programmernes art
1. EF-bistanden i henhold til denne forordning gennemføres ved hjælp af:
a)
strategidokumenter for enkelte lande, for flere lande og for grænseoverskridende samarbejde og flerårige vejledende programmer, jf. artikel 7, omfattende:
i)
lande- eller multilandeprogrammer, som vedrører bistand til et partnerland eller regionalt eller subregionalt samarbejde mellem to eller flere partnerlande, hvori medlemsstaterne kan deltage
ii)
programmer for grænseoverskridende samarbejde, som vedrører samarbejde mellem en eller flere medlemsstater og et eller flere partnerlande i områder, der støder op til deres fælles del af Fællesskabets ydre grænse
b)
fælles operationelle programmer for grænseoverskridende samarbejde, jf. artikel 9, årlige handlingsprogrammer, jf. artikel 12, og særlige foranstaltninger, jf. artikel 13.
2. Multilandeprogrammer kan omfatte transregionale samarbejdsforanstaltninger. I denne forordning forstås ved transregionalt samarbejde: samarbejde mellem medlemsstater og partnerlande til løsning af fælles udfordringer med henblik på at opnå fælles fordele overalt på medlemsstaternes og partnerlandenes territorium.
Artikel 7
Programmering og tildeling af midler
1. For lande- og multilandeprogrammerne vedtages der strategidokumenter efter proceduren i artikel 26, stk. 2. Strategidokumenterne afspejler de referencerammer og handlingsplaner, som er omhandlet i artikel 3, og overholder principperne og bestemmelserne i artikel 4 og 5. Strategidokumenterne udarbejdes for en periode, der stemmer overens med prioriteterne i referencerammerne og indeholder flerårige vejledende programmer, herunder vejledende flerårige finansielle tildelinger og prioriterede mål for de enkelte lande eller regioner, som er i overensstemmelse med de i artikel 2, stk. 2, anførte mål. De tages op til fornyet overvejelse midtvejs i deres løbetid, eller når det måtte være nødvendigt, og kan revideres efter proceduren i artikel 26, stk. 2.
2. Når Kommissionen udarbejder lande- eller multilandeprogrammer, fastlægger den tildelingen til hvert program ud fra gennemsigtige og objektive kriterier og under hensyntagen til det pågældende lands eller den pågældende regions særlige kendetegn, ambitionsniveauet i EU's partnerskab med et givet land, de fremskridt, der er gjort med hensyn til gennemførelse af de vedtagne mål, herunder vedrørende forvaltningspraksis og reformer og kapaciteten til at forvalte og absorbere EF-bistanden.
3. Kommissionen vedtager alene med henblik på grænseoverskridende samarbejde og med sigte på at opstille den liste over fælles operationelle programmer, der er omhandlet i artikel 9, stk. 1, over de vejledende flerårige tildelinger dertil og over de territoriale enheder, der er berettiget til at deltage i hvert af dem, et eller om nødvendigt flere strategidokumenter efter proceduren i artikel 26, stk. 2. Disse strategidokumenter udarbejdes under hensyntagen til principperne og procedurerne i artikel 4 og 5 og dækker i princippet en periode på op til syv år fra den 1. januar 2007 til den 31. december 2013.
4. Kommissionen fastsætter fordelingen af midlerne til programmerne for grænseoverskridende samarbejde under hensyntagen til objektive kriterier, såsom befolkningens størrelse i de støtteberettigede områder og andre faktorer, der har indflydelse på samarbejdets intensitet, herunder grænseområdernes særlige karakteristika og kapaciteten til at forvalte og absorbere EF-bistanden.
5. Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) yder et bidrag til programmer for grænseoverskridende samarbejde, som udarbejdes og gennemføres i medfør af denne forordning. Bidraget fra EFRU til foranstaltninger for grænserne til partnerlandene er det beløb, der er fastsat i de relevante bestemmelser i Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 af 11. juli 2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden (9).
6. I tilfælde af kriser eller trusler mod demokratiet, retsstaten, menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder eller ved naturkatastrofer eller katastrofer udløst af mennesker kan der foretages en ad hoc-revision af strategidokumenterne efter en hasteprocedure. Ved denne revision skal der sikres sammenhæng mellem EF-bistanden i henhold til denne forordning, og den bistand, der ydes i henhold til andre EF-finansieringsinstrumenter, herunder Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF, Euratom) (10) om oprettelse af et stabilitetsinstrument.
AFSNIT III
GRÆNSEOVERSKRIDENDE SAMARBEJDE
Artikel 8
Geografisk støtteberettigelse
1. De i artikel 6, stk. 1, litra a), nr. ii), omhandlede programmer for grænseoverskridende samarbejde kan omfatte følgende grænseregioner:
a)
alle territoriale enheder svarende til NUTS 3-niveau eller tilsvarende langs grænser til lands mellem medlemsstaterne og partnerlandene
b)
alle territoriale enheder svarende til NUTS 3-niveau eller tilsvarende langs søforbindelser af større betydning
c)
alle territoriale enheder i kystområder svarende til NUTS 2-niveau eller tilsvarende, som ligger op til et for medlemsstaterne og partnerlandene fælles havområde.
2. For at sikre kontinuitet i det eksisterende samarbejde samt i andre begrundede tilfælde kan territoriale enheder, der støder op til de i stk. 1 nævnte enheder, få mulighed for at deltage i programmerne for grænseoverskridende samarbejde på de vilkår, som er fastsat i de strategidokumenter, der er omhandlet i artikel 7, stk. 3.
3. For programmer, der udarbejdes i overensstemmelse med stk. 1, litra b), kan Kommissionen efter aftale med partnerne foreslå, at deltagelsen i samarbejdet udvides til hele den territoriale enhed på NUTS 2-niveau, på hvis område den territoriale enhed på NUTS 3-niveau er beliggende.
4. Listen over søforbindelser af større betydning opstilles af Kommissionen i de strategidokumenter, der er nævnt i artikel 7, stk. 3, på basis af afstand og andre relevante geografiske og økonomiske kriterier.
Artikel 9
Programmering
1. Det grænseoverskridende samarbejde i henhold til denne forordning gennemføres på grundlag af flerårige programmer for samarbejde for en grænse eller en gruppe af grænser, der omfatter flerårige foranstaltninger, som forfølger et sammenhængende sæt prioriteter og kan gennemføres med EF-bistand (i det følgende benævnt »fælles operationelle programmer«). De fælles operationelle programmer tager udgangspunkt i de i artikel 7, stk. 3, omhandlede strategidokumenter.
2. De fælles operationelle programmer for landgrænser og søforbindelser af større betydning udarbejdes for hver. grænse på det mest hensigtsmæssige territoriale niveau og omfatter støtteberettigede territoriale enheder tilhørende en eller flere medlemsstater og et eller flere partnerlande.
3. De fælles operationelle programmer for havområder er multilaterale og omfatter støtteberettigede territoriale enheder op til et fælles havområde tilhørende flere deltagende lande, herunder mindst en medlemsstat og et partnerland, under hensyntagen til de institutionelle ordninger og partnerskabsprincippet. I programmerne kan indgå bilaterale aktiviteter, der støtter samarbejdet mellem en medlemsstat og et partnerland. Programmerne koordineres nøje med transnationale samarbejdsprogrammer, der har delvis overlappende geografisk dækning, og som er indført i EU i henhold til forordning (EF) nr. 1083/2006.
4. De fælles operationelle programmer udarbejdes af de berørte medlemsstater og partnerlande på det relevante territoriale niveau under hensyntagen til deres institutionelle ordning og partnerskabsprincippet som omhandlet i artikel 4. Programmerne omfatter normalt en syvårig periode, som går fra den 1. januar 2007 til den 31. december 2013.
5. Andre lande end de deltagende lande, som støder op til et fælles havområde, hvor der gennemføres et fælles operationelt program, kan inddrages i dette fælles operationelle program og drage fordel af EF-bistand på de betingelser, som fastsættes i de i artikel 11 omhandlede gennemførelsesbestemmelser.
6. Senest et år efter godkendelsen af de i artikel 7, stk. 3, nævnte strategidokumenter, forelægger de deltagende lande i fællesskab Kommissionen forslag til fælles operationelle programmer. Kommissionen godkender hvert fælles operationelt program efter at have undersøgt, om det er i overensstemmelse med denne forordning og gennemførelsesbestemmelserne.
7. Fælles operationelle programmer kan revideres på foranledning af de deltagende lande, de deltagende grænseregioner eller Kommissionen for at tage hensyn til ændrede samarbejdsprioriteter, socioøkonomiske udviklinger, resultaterne af de pågældende foranstaltninger og overvågnings- og evalueringsprocessen samt behovet for at justere de disponible bistandsbeløb og omfordele ressourcer.
8. Efter vedtagelsen af de fælles operationelle programmer indgår Kommissionen en finansieringsaftale med partnerlandene i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (11). Finansieringsaftalen indeholder de lovbestemmelser, der er nødvendige til gennemførelse af det fælles operationelle program, og bør også undertegnes af den fælles forvaltningsmyndighed, der er omhandlet i artikel 10.
9. De deltagende lande udvælger ud fra princippet om partnerskab i fællesskab, hvilke aktiviteter der er forenelige med prioriteterne og foranstaltningerne i de fælles operationelle programmer, til hvilke der ydes EF-bistand.
10. I særlige og behørigt begrundede tilfælde, hvor:
a)
der ikke kan udarbejdes et fælles operationelt program på grund af problemer i forbindelserne mellem deltagende lande eller mellem EU og et partnerland
b)
de deltagende lande ikke har forelagt Kommissionen et fælles operationelt program senest den 30. juni 2010
c)
partnerlandet ikke har undertegnet finansieringsaftalen senest ved udgangen af det år, der følger efter godkendelsen af programmet
d)
det fælles operationelle program ikke kan gennemføres på grund af problemer i forbindelserne mellem deltagende lande,
tager Kommissionen efter at have hørt den eller de pågældende medlemsstater de nødvendige skridt til at sætte den pågældende medlemsstat i stand til at anvende EFRU-bidraget til programmet i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1083/2006.
Artikel 10
Forvaltning af programmerne
1. De fælles operationelle programmer gennemføres i princippet ved delt forvaltning af en fælles forvaltningsmyndighed, som befinder sig i en medlemsstat. Den fælles forvaltningsmyndighed kan bistås af et fælles fagligt sekretariat.
2. De deltagende lande kan foreslå Kommissionen, at den fælles forvaltningsmyndighed placeres i et partnerland, forudsat at det udpegede organ er i stand til at anvende kriterierne i de relevante bestemmelser i forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 til fulde.
3. I denne forordning forstås ved »fælles forvaltningsmyndighed« en offentlig eller privat myndighed eller instans, herunder staten selv, på nationalt, regionalt eller lokalt plan, som udpeges i fællesskab af medlemsstaten eller medlemsstaterne og partnerlandet eller partnerlandene, der indgår i et fælles operationelt program, og som har den finansielle og administrative kapacitet til at forvalte EF-bistand og retsevne til at indgå de for anvendelsen af denne forordning nødvendige aftaler.
4. Den fælles forvaltningsmyndighed har ansvaret for at forvalte og gennemføre det fælles operationelle program efter princippet om forsvarlig teknisk og økonomisk forvaltning og for transaktionernes lovlighed og formelle rigtighed. Med henblik herpå indfører den egnede forvaltnings-, kontrol- og regnskabssystemer og -standarder.
5. Et fælles operationelt programs forvaltnings- og kontrolsystem er baseret på fuld adskillelse af forvaltnings-, certificerings- og revisionsfunktionerne enten gennem fuld opsplitning af opgaverne i forvaltningsmyndigheden eller ved udpegning af særskilte certificerings- og revisionsorganer.
6. Til behørig forberedelse af gennemførelsen af de fælles operationelle programmer kan Kommissionen efter godkendelsen af det fælles operationelle program og før undertegnelsen af finansieringsaftalen give den fælles forvaltningsmyndighed tilladelse til at anvende en del af midlerne under programmet til at påbegynde finansieringen af en del af programmets aktiviteter, f.eks. forvaltningsmyndighedens løbende driftsomkostninger, faglig bistand og andre forberedelsesaktioner. De nærmere vilkår, der er gældende for denne forberedelsesfase, fastsættes i de i artikel 11 omhandlede gennemførelsesbestemmelser.
Artikel 11
Gennemførelsesbestemmelser
1. Der vedtages efter proceduren i artikel 26, stk. 2, særlige gennemførelsesbestemmelser vedrørende dette afsnit.
2. Gennemførelsesbestemmelserne vedrører spørgsmål så som samfinansieringssatsen, udarbejdelse af fælles operationelle programmer, udpegning af de fælles myndigheder og fastsættelse af deres opgaver, fastsættelse af overvågnings- og udvælgelsesudvalgenes og det fælles sekretariats rolle og funktion, udgifternes støtteberettigelse, fælles projektudvælgelse, forberedelsesfasen, teknisk og finansiel forvaltning af EF-bistanden, finanskontrol og revision, overvågning og evaluering, synlighed og informationsaktiviteter for potentielle modtagere.
AFSNIT IV
GENNEMFØRELSE
Artikel 12
Vedtagelse af handlingsprogrammer
1. Handlingsprogrammer, der udarbejdes på basis af de strategidokumenter, der er omhandlet i artikel 7, stk. 1, vedtages efter proceduren i artikel 26, stk. 2, sædvanligvis hvert år.
Kommissionen kan undtagelsesvis, f.eks. når der ikke er vedtaget et handlingsprogram, på basis af strategidokumenterne og de flerårige vejledende programmer, der er omhandlet i artikel 7, træffe foranstaltninger uden om handlingsprogrammer efter samme regler og retningslinjer som for handlingsprogrammerne.
2. I handlingsprogrammerne fastlægges mål, indsatsområder, forventede resultater, forvaltningsprocedurer og det samlede planlagte finansieringsbeløb. Der tages hensyn til erfaringerne fra Fællesskabets tidligere bistandsaktioner. Der gives en beskrivelse af de aktioner, der skal finansieres, en angivelse af de dertil svarende finansieringsbeløb og en vejledende tidsplan for gennemførelsen. Programmerne indeholder en definition af den type resultatindikatorer, der vil blive ført kontrol med, når de finansierede foranstaltninger under programmerne gennemføres.
3. For det grænseoverskridende samarbejde vedtager Kommissionen fælles programmer efter proceduren i artikel 9.
4. Kommissionen forelægger handlingsprogrammerne og de fælles programmer for grænseoverskridende samarbejde for Europa-Parlamentet og medlemsstaterne til orientering senest en måned efter vedtagelsen.
Artikel 13
Vedtagelse af særlige foranstaltninger, som ikke indgår i strategidokumenterne og de flerårige vejledende programmer
1. Kommissionen træffer i tilfælde af uforudsete og behørigt begrundede behov eller omstændigheder særlige foranstaltninger, som ikke indgår i strategidokumenterne eller de flerårige vejledende programmer (i det følgende benævnt »særlige foranstaltninger«).
De særlige foranstaltninger kan også anvendes til at finansiere aktiviteter til at lette overgangen fra nødhjælp til langsigtede udviklingsaktiviteter, herunder aktiviteter, som hjælper befolkningen til bedre at modstå tilbagevendende kriser.
2. Særlige foranstaltninger til et beløb på over 10 mio. EUR vedtages af Kommissionen efter proceduren i artikel 26, stk. 2.
Det er ikke nødvendigt at anvende den i artikel 26, stk. 2, fastlagte procedure for ændringer af særlige foranstaltninger som f.eks. tekniske tilpasninger, forlængelse af gennemførelsesperioden, reallokering af bevillinger inden for det planlagte budget eller forhøjelse af budgettet med et beløb på under 20 % af det oprindelige budget, så længe ændringerne ikke påvirker de oprindelige mål, der er fastsat i Kommissionens afgørelse.
3. For de særlige foranstaltninger fastlægges mål, aktivitetsområder, forventede resultater, forvaltningsprocedurer og det samlede planlagte finansieringsbeløb. Der gives en beskrivelse af de aktioner, der skal finansieres, en angivelse af de dertil svarende finansieringsbeløb og en vejledende tidsplan for gennemførelsen. Der fastlægges en definition af den type resultatindikatorer, der vil blive ført kontrol med, når de særlige foranstaltninger gennemføres.
4. Kommissionen meddeler Europa-Parlamentet og medlemsstaterne de særlige foranstaltninger, hvis værdi ikke overstiger 10 mio. EUR, til orientering senest en måned efter afgørelsen herom.
Artikel 14
Støtteberettigelse
1. Følgende kan få adgang til finansiering i henhold til denne forordning i forbindelse med gennemførelsen af handlingsprogrammer, fælles programmer for grænseoverskridende samarbejde og særlige foranstaltninger:
a)
partnerlandene og -regionerne og deres institutioner
b)
decentrale instanser i partnerlandene såsom regioner, departementer, provinser og kommuner
c)
blandede organer oprettet af partnerlandene og -regionerne og Fællesskabet
d)
internationale organisationer, herunder regionale organisationer, FN-organer, -tjenester og -missioner, de internationale finansieringsinstitutioner og udviklingsbanker, i det omfang de bidrager til at realisere denne forordnings mål
e)
institutioner og organer fra Fællesskabet, men udelukkende i forbindelse med gennemførelse af de i artikel 16 omhandlede støtteforanstaltninger
f)
EU-agenturer
g)
følgende enheder eller organer i medlemsstaterne, partnerlandene og -regionerne og ethvert andet tredjeland i overensstemmelse med reglerne for adgang til Fællesskabets eksterne bistand, jf. artikel 21, i det omfang de bidrager til at realisere denne forordnings mål:
i)
offentlige og halvoffentlige organer, lokale myndigheder eller administrationer og sammenslutninger heraf
ii)
selskaber, virksomheder og andre organisationer og erhvervsdrivende i den private sektor
iii)
finansieringsinstitutioner, som foretager, fremmer og finansierer private investeringer i partnerlandene og -regionerne
iv)
ikke-statslige aktører som defineret i litra h)
v)
fysiske personer
h)
følgende ikke-statslige aktører:
i)
ikke-statslige organisationer
ii)
organisationer, der repræsenterer nationale og/eller etniske minoriteter
iii)
lokale initiativgrupper og erhvervssammenslutninger
iv)
kooperativer, fagforeninger, organisationer, som repræsenterer økonomiske og sociale interesser
v)
lokale organisationer (herunder netværk) inden for decentralt regionalt samarbejde og decentral regional integration
vi)
forbrugerorganisationer, kvinde- og ungdomsorganisationer, organisationer inden for undervisning, kultur, forskning og videnskab
vii)
universiteter
viii)
kirker, religiøse sammenslutninger og trossamfund
ix)
medierne
x)
grænseoverskridende sammenslutninger, ikke-statslige sammenslutninger og uafhængige stiftelser
2. Når det er afgørende for at virkeliggøre denne forordnings mål, kan der ydes bistand til instanser eller aktører, der ikke er nævnt i denne artikel.
Artikel 15
Foranstaltningstyper
1. EF-bistanden anvendes til at finansiere programmer, projekter og enhver form for foranstaltninger, der bidrager til at virkeliggøre denne forordnings mål.
2. EF-bistanden kan også anvendes til:
a)
at finansiere teknisk bistand og målrettede foranstaltninger for administrativt samarbejde, herunder samarbejdsforanstaltninger, som involverer eksperter fra den offentlige sektor, som udsendes af de medlemsstater og regionale og lokale myndigheder, der er involveret i programmet
b)
at finansiere investeringer og investeringsrelaterede aktiviteter
c)
bidrag til EIB eller andre finansielle formidlere i overensstemmelse med artikel 23 til lånefinansiering, egenkapitalinvesteringer, garantifonde eller investeringsfonde
d)
gældslempelsesprogrammer i ekstraordinære tilfælde, i henhold til et gældslempelsesprogram, der er vedtaget på internationalt plan
e)
sektorspecifik eller generel budgetstøtte, når partnerlandets forvaltning af offentlige udgifter er tilstrækkelig gennemskuelig, pålidelig og effektiv, og når partnerlandet har indført hensigtsmæssige sektorspecifikke eller makroøkonomiske politikker, som er godkendt af dets vigtigste donorer, herunder eventuelt de internationale finansieringsinstitutioner
f)
rentegodtgørelser, særlig ved miljølån
g)
forsikring mod ikke-kommercielle risici
h)
at bidrage til en fond, som oprettes af Fællesskabet, medlemsstaterne, internationale eller regionale organisationer, andre donorer eller partnerlande
i)
indskud i internationale finansieringsinstitutioners eller regionale udviklingsbankers kapital
j)
at finansiere omkostningerne ved effektiv administration og overvågning af projekter og programmer for de lande, som modtager EF-bistand
k)
at finansiere mikroprojekter
l)
fødevaresikkerhedsforanstaltninger.
3. EF-bistanden anvendes i princippet ikke til at finansiere skatter, toldafgifter og andre skattemæssige forpligtelser.
Artikel 16
Støtteforanstaltninger
1. EF-finansieringen kan også anvendes til at dække udgifter i forbindelse med forberedelse, opfølgning, kontrol, revision og evaluering, som er direkte nødvendige for gennemførelsen af denne forordning og realiseringen af dens mål, f.eks. undersøgelser, møder, information, bevidstgørelse, publikations- og uddannelsesaktiviteter, herunder uddannelse af partnere, så de kan deltage i programmernes forskellige faser, udgifter i forbindelse med edb-net til informationsudveksling og alle andre udgifter til administrativ og teknisk bistand, som Kommissionen måtte pådrage sig til forvaltningen af programmet. Den dækker også udgifter til administrativ assistance i Kommissionens delegationer til forvaltning af aktioner, som finansieres i henhold til denne forordning.
2. Støtteforanstaltningerne er ikke nødvendigvis omfattet af en flerårig programmering og kan derfor finansieres uden om strategidokumenterne og de flerårige vejledende programmer. De kan dog også finansieres inden for rammerne af flerårige vejledende programmer. Kommissionen vedtager støtteforanstaltninger, der ikke er omfattet af flerårige vejledende programmer, i overensstemmelse med artikel 13.
Artikel 17
Samfinansiering
1. Foranstaltninger, der finansieres i henhold til denne forordning, kan gøres til genstand for samfinansiering, navnlig med:
a)
medlemsstaterne, disses regionale og lokale myndigheder og offentlige og halvoffentlige organer
b)
EØS-lande, Schweiz og andre donorlande, især disses offentlige og halvoffentlige organer
c)
internationale organisationer, herunder regionale organisationer, især internationale og regionale finansieringsinstitutioner
d)
selskaber, virksomheder og andre organisationer og erhvervsdrivende i den private sektor og andre ikke-statslige aktører
e)
partnerlande og -regioner, som modtager midler.
2. I tilfælde af parallel samfinansiering opdeles projektet eller programmet i flere tydeligt identificerbare delprojekter, som hver især finansieres af de forskellige partnere, som deltager i samfinansieringen, således at finansieringsmidlernes endelige anvendelse altid kan identificeres. I tilfælde af samlet samfinansiering fordeles de samlede omkostninger ved projektet eller programmet mellem de partnere, som deltager i finansieringen, og midlerne sammenlægges, således at det ikke er muligt at identificere finansieringskilde i forbindelse med en specifik aktivitet under projektet eller programmet.
3. I tilfælde af samlet samfinansiering kan Kommissionen modtage og forvalte midler på vegne af de enheder, der er omhandlet i stk. 1, litra a), b) og c), til gennemførelse af fælles foranstaltninger. Midlerne behandles som formålsbestemte indtægter i overensstemmelse med artikel 18 i forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002.
Artikel 18
Forvaltningsprocedurer
1. Kommissionen gennemfører foranstaltningerne i henhold til denne forordning i overensstemmelse med forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002.
2. Kommissionen kan overlade offentligretlige opgaver, og navnlig budgetgennemførelsesopgaver til de organer, der er omhandlet i artikel 54, stk. 2, litra c), i forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002, såfremt disse har internationalt anerkendt status, anvender internationalt anerkendte forvaltnings- og kontrolsystemer og overvåges af en offentlig myndighed.
3. Kommissionen kan indgå rammeaftaler med partnerlandene, som træffer alle nødvendige forholdsregler til at sikre, at EF-bistanden gennemføres korrekt, og at Fællesskabets finansielle interesser beskyttes.
4. I tilfælde af decentral forvaltning kan Kommissionen beslutte at benytte partnerlandenes eller -regionernes procedurer for udbud og tildeling af tilskud, forudsat at:
a)
procedurerne i de pågældende partnerlande eller -regioner overholder principperne om gennemskuelighed, forholdsmæssighed, ligebehandling og ikke-forskelsbehandling og hindrer enhver form for interessekonflikt
b)
de pågældende partnerlande eller -regioner forpligter sig til med regelmæssige mellemrum at undersøge, om de aktioner, der finansieres via Fællesskabets budget, gennemføres korrekt, at tage passende skridt til at modvirke uregelmæssigheder og bedrageri og til i givet fald at retsforfølge med henblik på at tilbagekræve ubehørigt udbetalte midler.
Artikel 19
Budgetforpligtelser
1. Budgetforpligtelser indgås ved afgørelser, som Kommissionen træffer i medfør af artikel 9, stk. 6, artikel 12, stk. 1, artikel 13, stk. 1, og artikel 16, stk. 2.
2. Budgetforpligtelser for foranstaltninger, hvis gennemførelse strækker sig over flere regnskabsår, kan fordeles på årlige trancher for flere år.
3. EF's finansiering kan juridisk set bl.a. tage form af finansieringsaftaler, tilskudsaftaler, indkøbskontrakter og arbejdskontrakter.
Artikel 20
Beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser
1. Aftaler, der indgås i henhold til denne forordning, skal indeholde bestemmelser, som garanterer beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser, særlig i forbindelse med uregelmæssigheder, svig, korruption og anden ulovlig virksomhed, jf. Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (12), Rådets forordning (Euratom, EF) nr. 2185/96 af 11. november 1996 om Kommissionens kontrol og inspektion på stedet med henblik på beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser mod svig og andre uregelmæssigheder (13) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1073/1999 af 25. maj 1999 om undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) (14).
2. I aftalerne anføres det udtrykkeligt, at Kommissionen og Revisionsretten har beføjelse til at foretage revision, herunder dokumentrevision eller revision på stedet, for alle kontrahenter eller underkontrahenter, som har modtaget EF-midler. Det skal også udtrykkeligt fastsættes, at Kommissionen kan foretage kontrol og inspektioner på stedet i overensstemmelse med forordning (Euratom, EF) nr. 2185/96.
3. I alle kontrakter, der indgås i forbindelse med gennemførelsen af EF-bistanden, skal Kommissionens og Revisionsrettens rettigheder som anført i stk. 2 sikres både under og efter kontraktgennemførelsen.
Artikel 21
Deltagelse i udbud og kontrakter
1. Deltagelse i procedurerne for tildeling af indkøbs- eller tilskudsaftaler, der finansieres i henhold til denne forordning, er åben for alle fysiske personer, der er statsborgere i, og juridiske personer, der er etableret i en af EF-medlemsstaterne, et land, som er støtteberettiget i henhold til denne forordning, et land, som er støtteberettiget i henhold til et instrument til førtiltrædelsesstøtte oprettet ved Rådets forordning (EF) nr. 1085/2006 af 17. juli 2006 om oprettelse af et instrument til førtiltrædelsesbistand (Ipa) (15), eller en af EØS-medlemsstaterne.
2. Kommissionen kan i behørigt begrundede tilfælde tillade deltagelse af fysiske og juridiske personer, der er statsborgere hhv. etableret i et land, som har traditionelle økonomiske, handelsmæssige eller geografiske forbindelser med nabolande, samt brug af leverancer og materialer af anden oprindelse.
3. Deltagelse i procedurerne for tildeling af indkøbs- eller tilskudsaftaler, der finansieres under denne forordning, er også åben for alle fysiske personer, der er statsborgere i, og juridiske personer, der er etableret i ethvert andet land end de i stk. 1 nævnte, når der er aftalt gensidig adgang til deres eksterne bistand. Der gives gensidig adgang, når et land betragter medlemsstaterne og det pågældende modtagerland som støtteberettigede på lige vilkår.
Der gives gensidig adgang til Fællesskabets eksterne bistand ved en særlig afgørelse vedrørende et givet land eller en given regional landegruppe. En sådan afgørelse vedtages af Kommissionen efter proceduren i artikel 26, stk. 2, og gælder i en periode på mindst et år.
Der gives gensidig adgang til Fællesskabets eksterne bistand på grundlag af en sammenligning mellem Fællesskabet og andre donorer, og det foregår på sektorplan eller landeplan, hvad enten der er tale om et donor- eller modtagerland. Afgørelsen om at give et donorland adgang til denne gensidighed baseres på, hvor transparent, konsekvent og proportionel en hjælp denne donor yder, herunder hvilken kvalitativ og kvantitativ karakter hjælpen har. Modtagerlandene konsulteres under den proces, der er beskrevet i dette stykke.
4. Deltagelse i procedurerne for tildeling af indkøbs- eller tilskudskontrakter, der finansieres i henhold til denne forordning, er åben for internationale organisationer.
5. For eksperter, der bliver foreslået i forbindelse med procedurerne for tildeling af kontrakter, er der ikke krav om, at de skal opfylde de ovenfor anførte nationalitetsbetingelser.
6. Alle leverancer og materialer, som indkøbes under aftaler, der finansieres under denne forordning, skal have oprindelse i Fællesskabet eller i et land, der er støtteberettiget i henhold til denne artikel. Begrebet »oprindelse« i denne forordnings forstand er defineret i de relevante EF-bestemmelser om oprindelsesregler til toldmæssige formål.
7. Kommissionen kan i behørigt begrundede tilfælde tillade deltagelse af fysiske personer, der er statsborgere i, og juridiske personer, der er etableret i andre lande end de i stk. 1, 2 og 3, omhandlede samt indkøb af leverancer og materialer af anden oprindelse end den i stk. 6 nævnte. Undtagelser kan begrundes med, at varerne og tjenesteydelserne ikke er til rådighed på de berørte landes markeder, at sagen er yderst hastende, eller at reglerne om støtteberettigelse ville gøre det umuligt eller ekstremt vanskeligt at gennemføre et projekt, et program eller en foranstaltning.
8. Når EF-finansiering vedrører en foranstaltning, som gennemføres via en international organisation, er deltagelse i de relevante kontraktlige procedurer åben for alle fysiske eller juridiske personer, der er støtteberettigede i henhold til stk. 1, 2 og 3, og for alle fysiske og juridiske personer, der er støtteberettigede i henhold til den pågældende organisations regler, idet det påses, at alle donorer behandles ens. De samme regler gælder for leverancer, materialer og eksperter.
Når EF-finansiering vedrører en foranstaltning, som samfinansieres med en medlemsstat, et tredjeland, der er omfattet af gensidighed som fastlagt i stk. 3, eller en regional organisation, er deltagelse i de relevante kontraktlige procedurer åben for alle fysiske og juridiske personer, der er støtteberettigede i henhold til stk. 1, 2 og 3, og for alle fysiske og juridiske personer, der er støtteberettigede i henhold til den pågældende medlemsstats, det pågældende tredjelands eller den pågældende regionale organisations regler. De samme regler gælder for leverancer, materialer og eksperter.
9. Når EF-bistanden i henhold til denne forordning forvaltes af en fælles forvaltningsmyndighed, jf. artikel 10, er indkøbsreglerne dem, der er fastlagt i gennemførelsesbestemmelserne, jf. artikel 11.
10. Tilbudsgivere, som er blevet tildelt kontrakter i henhold til denne forordning, skal respektere de grundlæggende arbejdstagerrettigheder som fastlagt i de relevante konventioner fra Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO).
11. Stk. 1-10 berører ikke deltagelsen af kategorier af organisationer, som i kraft af deres karakter eller beliggenhed er støtteberettigede i forhold til foranstaltningens målsætninger.
Artikel 22
Forfinansiering
Renter på beløb, der stilles til rådighed for støttemodtagerne i forbindelse med forfinansiering, fradrages den endelige betaling.
Artikel 23
Midler, der stilles til rådighed for EIB eller andre finansielle formidlere
1. De i artikel 15, stk. 2, litra c), omhandlede midler forvaltes af finansielle formidlere, EIB eller en anden bank eller organisation, som har den nødvendige kapacitet til at forvalte disse midler.
2. Kommissionen vedtager fra sag til sag gennemførelsesbestemmelserne til stk. 1, navnlig hvad angår risikodeling, vederlag til den finansielle formidler, som står for gennemførelsen, anvendelse og tilbagebetaling af renter på midlerne samt afslutning af aktionen.
Artikel 24
Evaluering
1. Kommissionen evaluerer regelmæssigt resultaterne af de geografiske og grænseoverskridende politikker og programmer, sektorpolitikkerne og programmeringens effektivitet for at efterprøve, om målene nås, og for at kunne rette henstillinger om en forbedring af fremtidige aktioner.
2. Kommissionen sender væsentlige evalueringsrapporter til drøftelse i det i artikel 26 nævnte udvalg. Der tages højde for disse rapporter og drøftelser ved udformningen af programmerne og ressourcefordelingen.
AFSNIT V
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 25
Årsrapport
Kommissionen undersøger, hvilke fremskridt der er gjort med gennemførelsen af de i henhold til denne forordning trufne foranstaltninger, og forelægger Europa-Parlamentet og Rådet en årsrapport om gennemførelsen af EF-bistanden. Rapporten forelægges også Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget. Den skal indeholde oplysninger for det foregående år om de finansierede foranstaltninger, overvågnings- og evalueringsresultaterne og gennemførelsen af budgetforpligtelser og -betalinger efter land, region og samarbejdssektor.
Artikel 26
Udvalg
1. Kommissionen bistås af et udvalg.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 4 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
Perioden i artikel 4, stk. 3, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til 30 dage.
3. Udvalget vedtager selv sin forretningsorden.
4. En observatør fra EIB deltager i udvalgets arbejde i spørgsmål, der vedrører EIB.
5. Med henblik på at lette dialogen med Europa-Parlamentet informerer Kommissionen regelmæssigt Parlamentet om udvalgets arbejde og tilsender det de relevante dokumenter, herunder dagsordener, udkast til foranstaltninger og mødeprotokoller, jf. artikel 7, stk. 3, i afgørelse 1999/468/EF.
Artikel 27
Deltagelse af tredjelande, som ikke er opført i bilaget
1. For at sikre, at EF-bistanden er sammenhængende og effektiv, kan Kommissionen ved vedtagelsen af de i artikel 12 omhandlede handlingsprogrammer eller de i artikel 13 omhandlede særlige foranstaltninger beslutte, at lande, territorier og regioner, som er berettigede til støtte i henhold til Fællesskabets øvrige eksterne støtteinstrumenter og Den Europæiske Udviklingsfond kan drage fordel af foranstaltningerne i henhold til denne forordning, når det pågældende projekt eller program er af global, horisontal, regional eller grænseoverskridende karakter.
2. Denne finansieringsmulighed kan fastsættes i de i artikel 7 omhandlede dokumenter.
3. Bestemmelserne om støtteberettigelse i artikel 14 og bestemmelserne om deltagelse i indkøbsprocedurerne i artikel 21 justeres således, at de pågældende lande, territorier og regioner kan deltage effektivt.
4. I forbindelse med programmer, som finansieres af bevillinger fra forskellige eksterne EF-støtteinstrumenter, kan der være adgang til at deltage i indkøbsprocedurer for alle fysiske og juridiske personer fra lande, der er støtteberettigede i henhold til de forskellige instrumenter.
Artikel 28
Suspension af EF-bistanden
1. Uden at dette indskrænker bestemmelserne om suspension af støtte i partnerskabs- og samarbejdsaftalerne og associeringsaftalerne med partnerlandene og -regionerne i tilfælde af, at et partnerland ikke overholder de i artikel 1 omhandlede principper, kan Rådet med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen tage alle egnede forholdsregler med hensyn til enhver EF-bistand til partnerlandet i henhold til denne forordning.
2. I sådanne tilfælde anvendes EF-bistanden fortrinsvis til at støtte ikke-statslige aktører i forbindelse med foranstaltninger, der sigter på at fremme menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt at støtte demokratiseringsprocessen i partnerlandene.
Artikel 29
Finansieringsrammen
1. Finansieringsrammen for gennemførelsen af denne forordning er for perioden 2007-2013 på 11 181 mio. EUR fordelt som følger:
a)
Et mindstebeløb på 95 % af finansieringsrammen tildeles lande- og multilandeprogrammerne, jf. artikel 6, stk. 1, litra a), nr. i).
b)
Indtil 5 % af finansieringsrammen tildeles programmerne for grænseoverskridende samarbejde, jf. artikel 6, stk. 1, litra a), nr. ii).
2. De årlige bevillinger godkendes af budgetmyndigheden inden for den finansielle ramme.
Artikel 30
Evaluering
Kommissionen forelægger inden den 31. december 2010 Europa-Parlamentet og Rådet en rapport, der indeholder en evaluering af gennemførelsen af denne forordning i de første tre år, eventuelt ledsaget af et lovgivningsmæssigt forslag med de fornødne ændringer heraf, herunder ændringer af den finansielle fordeling, jf. artikel 29, stk. 1.
Artikel 31
Ophævelse
1. Fra den 1. januar 2007 ophæves forordning (EØF) nr. 1762/92, forordning (EF) nr. 1734/94 og forordning (EF) nr. 1488/96.
2. De ophævede forordninger finder fortsat anvendelse på retsakter og forpligtelser til gennemførelse af budgetterne for årene forud for 2007.
Artikel 32
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2007 til den 31. december 2013.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 24. oktober 2006.
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS 2006/1638/EK RENDELETE
(2006. október 24.)
az Európai Szomszédsági és Partnerségi Támogatási Eszköz létrehozására vonatkozó általános rendelkezések meghatározásáról
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 179. és 181a. cikkére,
tekintettel a Bizottság javaslatára,
a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően (1),
mivel:
(1)
A Közösség külső támogatási tevékenységének hatékonyabbá tételére új keretet javasolnak a támogatás tervezésére és nyújtására. Ez a rendelet az egyik olyan általános eszköz, amely az Európai Unió külpolitikai céljainak közvetlen támogatását szolgálja.
(2)
A 2002. december 12-13-i koppenhágai Európai Tanács megerősítette, hogy az Európai Unió bővítése nagy lehetőséget kínál a szomszédos államok közötti kapcsolatok előrelendítésére a közös politikai és gazdasági értékek alapján, és hogy az Európai Unió továbbra is eltökélt abban a tekintetben, hogy elkerülje új választóvonalak kialakulását Európában, és hogy elősegítse a stabilitást és a jólétet az Európai Unió új határain belül és kívül egyaránt.
(3)
A 2004. június 17-18-i brüsszeli Európai Tanács megerősítette, hogy jelentősnek tartja az együttműködés erősítését e szomszédokkal, a partnerség és a közös tulajdon alapján, továbbá a demokrácia és az emberi jogok tiszteletben tartásának közös értékeire építve.
(4)
Az Európai Unió és szomszédai közötti megkülönböztetett kapcsolatok a közös értékek - beleértve a demokráciát, a jogállamiságot, a jó kormányzást és az emberi jogokat -, valamint a piacgazdaság, a nyílt, szabályozott és tisztességes kereskedelem, a fenntartható fejlődés elvei és a szegénység csökkentése iránti kötelezettségvállalásokra épülnek.
(5)
Fontos, hogy az e rendelet szerinti közösségi támogatás a Közösség, a tagállamok és a partnerországok által aláírt nemzetközi megállapodások és egyezmények szerint történjen, és hogy azt a felek által közösen elfogadott nemzetközi jogszabályok általános elveinek figyelembevételével biztosítsák.
(6)
Kelet-Európában és a dél-kaukázusi térségben a partnerségi és együttműködési megállapodások biztosítják a szerződéses kapcsolatok alapját. A mediterrán térségben az euro-mediterrán partnerség (a „barcelonai folyamat”) biztosít regionális keretet az együttműködésnek, amelyet társulási megállapodások hálózata egészít ki.
(7)
Az európai szomszédsági politikán belül az Európai Unió és a partnerországok meghatározzák a prioritásokat, amelyeket kölcsönösen elfogadott cselekvési tervekbe illesztenek, amelyek a konkrét tevékenységek számos kulcsfontosságú területét fogják át, mint a politikai párbeszéd és reform, a kereskedelmi és gazdasági reform, a kiegyensúlyozott társadalmi és gazdasági fejlődés, a bel- és igazságügy, az energia, a közlekedés, az információs társadalom, a környezet, a kutatás és az innováció, a civil társadalom fejlődése és az egyének közötti kapcsolatok. Az e prioritások területén elért előrehaladás hozzájárul a partnerségi és együttműködési megállapodásokban, és a társulási megállapodásokban rejlő összes lehetőség megvalósításához.
(8)
Annak érdekében, hogy támogatni tudja a partnerországok közös értékek és elvek melletti elkötelezettségét és erőfeszítéseit a cselekvési tervek végrehajtásában, a Bizottságnak olyan helyzetben kell lennie, hogy segítséget tudjon nyújtani ezeknek az országoknak, és támogatni tudja a közöttük és a tagállamok között kialakuló különböző típusú együttműködési formákat azzal a céllal, hogy kölcsönös stabilitási, biztonsági és jóléti térséget alakítsanak ki, mely jelentős mértékű gazdasági integrációt és politikai együttműködést foglal magában.
(9)
A politikai, gazdasági és társadalmi reformok előmozdítása az egész szomszédságban fontos célja a közösségi támogatásnak. A földközi-tengeri térségben e célkitűzés további megvalósítása a „Földközi-tengeri és közel-keleti stratégiai partnerség” földközi-tengeri ága keretében zajlik. Az Európai Unió Afrikával kapcsolatos stratégiájának megfelelő elemeit figyelembe veszik a Földközi-tenger észak-afrikai szomszédaival kapcsolatban.
(10)
Fontos, hogy az európai szomszédsági politika által létrehozott keretben a szomszédos fejlődő országoknak nyújtott segítségnyújtás koherens legyen a Közösség fejlesztési politikájának célkitűzéseivel és elveivel, amint azt az „Európai Konszenzus a fejlesztési politika terén” című, az Európai Közösség fejlesztési politikájáról szóló, 2005. december 20-án, a Tanács és a tagállamok kormányainak a Tanács keretén belül ülésező képviselői, az Európai Parlament és a Bizottság által elfogadott együttes nyilatkozat (2) kifejti.
(11)
Az Európai Unió és Oroszország úgy döntöttek, hogy kialakítják egyedi stratégiai partnerségüket négy közös terület felállításával, és e partnerség kialakításának támogatására, valamint Oroszország és európai uniós szomszédai határán a határokon átnyúló együttműködés elősegítésére közösségi támogatást fognak felhasználni.
(12)
Az északi dimenzió keretet ad az Európai Unió, Oroszország, Norvégia és Izland közötti együttműködésnek. Fontos, hogy a közösségi támogatás az e keret megvalósítását segítő tevékenységeket is támogassa. Ennek a politikának az új célkitűzései politikai nyilatkozatban, valamint a 2005. november 21-i északi dimenzió miniszteri értekezlet által elfogadott iránymutatások alapján kidolgozandó politikai keretdokumentumban kerülnek meghatározásra.
(13)
A mediterrán partnerek számára a segítségnyújtás és az együttműködés az 1995. november 28-i barcelonai nyilatkozattal létrehozott euro-mediterrán partnerség keretében valósul meg, ahogy az a 2005. november 28-i, tizedik évfordulós euro-mediterrán csúcstalálkozón megerősítést nyert, és figyelembe veszi az abban az összefüggésben kötött megállapodást az áruk szabadkereskedelmi övezetének 2010-ig történő létrehozásáról és egy aszimmetrikus liberalizálási folyamat elindításáról.
(14)
Fontos az együttműködés előmozdítása úgy az Európai Unió külső határa mentén, mint a partnerországok között, különösen azok között, amelyek földrajzi értelemben közel vannak egymáshoz.
(15)
Új választóvonalak kialakulásának elkerülése érdekében különösen fontos elhárítani a hatékony, határokon átnyúló együttműködés útjában álló akadályokat az Európai Unió külső határai mentén. A határokon átnyúló együttműködésnek hozzá kell járulnia a szomszédos határrégiók közötti integrált és fenntartható regionális fejlődéshez és az összehangolt területi integrációhoz a Közösség egészében és a szomszédos országok viszonylatában. Ezt a célt leginkább a külpolitikai célkitűzések és a környezetvédelem szempontjából fenntartható gazdasági és szociális kohézió összekapcsolásával lehet elérni.
(16)
Annak érdekében, hogy a szomszédos partnerországok segítséget kapjanak céljaik eléréséhez, és hogy lendületet kapjon a közöttük és a tagállamok közötti együttműködés, indokolt létrehozni egy egységes politikához kapcsolódó segítségnyújtási eszközt, amely számos létező támogatási eszköz helyébe lép, biztosítva az összhangot és egyszerűsítve a segítségnyújtások programozását és irányítását.
(17)
Ez az eszköz támogatja továbbá a partnerországok és a tagállamok közötti határokon átnyúló együttműködést, és jelentős hatékonyságjavulást biztosít azáltal, hogy egyetlen irányítási mechanizmuson keresztül és egyetlen eljárási rend keretében valósítja meg azt. Épít a 2004-2006 közötti időszakban megvalósított szomszédsági programokból nyert tapasztalatokra, és olyan elvek szerint működik majd, mint a többéves programozás, a partnerség és a társfinanszírozás.
(18)
Fontos, hogy az Európai Gazdasági Térség (EGT) országaihoz tartozó azon határ menti régiók, amelyek jelenleg tagállamokat és partnerországokat bevonó határokon átnyúló együttműködésben vesznek részt, ezt továbbra is folytathassák saját forrásaik felhasználásával.
(19)
Ez a rendelet a 2007-2013 közötti időszakra egy pénzügyi keretösszeget hoz létre, amely a költségvetési fegyelemről és a hatékony és eredményes pénzgazdálkodásról szóló, az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság közötti intézményközi megállapodás (3) 37. pontja szerint a költségvetési hatóság számára az elsődleges referenciaösszeget jelenti.
(20)
Az e rendelet végrehajtásához szükséges intézkedéseket a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozattal (4) összhangban kell elfogadni.
(21)
Az irányítási eljárást azoknak a végrehajtási szabályoknak a meghatározásánál kell alkalmazni, amelyek a határokon átnyúló együttműködés megvalósítását szabályozzák, és amikor stratégiai dokumentumok, cselekvési tervek és olyan különleges intézkedések elfogadására kerül sor, amelyeket a stratégiai dokumentumok nem tartalmaznak és értékük meghaladja a 10 000 000 eurós küszöböt.
(22)
Mivel a javasolt cselekvés céljait, nevezetesen az Európai Unió és a szomszédos országok közötti szorosabb együttműködést és a fokozatos gazdasági integráció előmozdítását a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és a cselekvés terjedelme miatt azok közösségi szinten jobban megvalósíthatók, a Közösség intézkedéseket hozhat az EK-Szerződés 5. cikke szerinti szubszidiaritás elvének megfelelően. Az e cikkben meghatározott arányosság elvének megfelelően ez a rendelet nem lépheti túl az e célok eléréséhez szükséges mértéket.
(23)
E rendelet szükségessé teszi a Közösség és a mediterrán harmadik országok között létrejött, a pénzügyi és műszaki együttműködésről szóló jegyzőkönyvek végrehajtásáról szóló, 1992. június 29-i 1762/92/EGK tanácsi rendelet (5), a Ciszjordániával és a Gázai övezettel való pénzügyi és műszaki együttműködésről szóló, 1994. július 11-i 1734/94/EK tanácsi rendelet (6) és az euro-mediterrán partnerség (MEDA) keretében végrehajtott gazdasági és társadalmi szerkezeti reformokat kísérő pénzügyi és műszaki intézkedésekről szóló, 1996. július 23-i 1488/96/EK tanácsi rendelet (7) hatályon kívül helyezését. Hasonlóképpen, ez a rendelet a kelet-európai és közép-ázsiai partnerállamoknak történő segítségnyújtásról szóló, 1999. december 29-i 99/2000/EK, Euratom tanácsi rendelet (8) (TACIS) helyébe lép, amely 2006. december 31-én hatályát veszti,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
I. CÍM
CÉLKITŰZÉSEK ÉS ELVEK
1. cikk
Tárgy és alkalmazási kör
(1) Ez a rendelet szomszédsági és partnerségi eszközt hoz létre azzal a céllal, hogy közösségi támogatást nyújtson az Európai Uniót és a mellékletben felsorolt országokat és területeket (a továbbiakban: partnerországok) magában foglaló jóléti és jószomszédsági térség kialakításához.
(2) A közösségi támogatást a partnerországok javára használják fel. Közösségi támogatás a tagállamok és a partnerországok és régióik közös javára is felhasználható a 6. cikkben meghatározott határokon átnyúló és a régiók közötti együttműködés előmozdításának a céljából.
(3) Az Uniót a szabadság, a demokrácia, az emberi jogok és az alapvető szabadságjogok tiszteletben tartása, valamint a jogállamiság értékeire alapították, és az a párbeszéd és az együttműködés révén arra törekszik, hogy az ezen elvek mellett elköteleződést a partnerországokban is elősegítse.
2. cikk
A közösségi támogatás alkalmazási köre
(1) A közösségi támogatás a fokozott együttműködést és a fokozatos gazdasági integrációt mozdítja elő az Európai Unió és a partnerországok között, illetve különösen a partnerségi és együttműködési megállapodások, a társulási megállapodások vagy más létező és jövőbeni megállapodások végrehajtását. Bátorítja továbbá a partnerországoknak a jó kormányzás, valamint az igazságos társadalmi és gazdasági fejlődés előmozdítására tett erőfeszítéseit.
(2) A közösségi támogatást az együttműködés alábbi területein belüli intézkedések támogatására kell felhasználni:
a)
politikai párbeszéd és reform előmozdítása;
b)
magasabb szintű jogszabályi és szabályozási harmonizáció előmozdítása valamennyi vonatkozó területen, és különösen a partnerországoknak a belső piacba való fokozatos bekapcsolódása és a kereskedelem intenzívebbé tétele érdekében;
c)
a társulási megállapodásokban, a partnerségi és együttműködési megállapodásokban, valamint más, olyan többoldalú megállapodásokban szabályozott területeken kialakított politikák kidolgozásáért és tényleges alkalmazásáért felelős nemzeti intézmények és szervek megerősítése, amelyeknek a Közösség és/vagy tagállamai, valamint a partnerországok részes felei, és amelyeknek célja az e cikkben meghatározottak megvalósítása;
d)
a jogállamiság és a jó kormányzás előmozdítása, beleértve a közigazgatás hatékonyságának, valamint az igazságszolgáltatás pártatlanságának és hatékonyságának erősítését, valamint a korrupció és csalás elleni küzdelem támogatását;
e)
a fenntartható fejlődés előmozdítása minden szempontból;
f)
regionális és helyi fejlesztési erőfeszítések mind a vidéki, mind a városi területeken az egyenlőtlenségek csökkentése, valamint a regionális és helyi fejlesztési kapacitás növelése céljából;
g)
a környezetvédelem, a természeti értékek megőrzése és a természeti erőforrásokkal való fenntartható gazdálkodás, beleértve az édesvízi és tengeri forrásokat;
h)
a szegénység csökkentését célzó, valamint az ENSZ millenniumi fejlesztési céljait elősegítő politikák támogatása;
i)
a szociális fejlődést, a társadalmi integrációt, a nemek közötti egyenlőséget és a diszkrimináció megszüntetését, a foglalkoztatottságot és a szociális védelmet előmozdító politikák támogatása, beleértve a migráns munkavállalók védelmét, a társadalmi párbeszédet, a szakszervezeti jogok és az alapvető munkaügyi normák tiszteletben tartását, beleértve a gyermekmunkát is;
j)
az egészségügyet, az oktatást és a képzést előmozdító politikák támogatása, beleértve nemcsak a fertőző és nem fertőző betegségek, illetve rendellenességek elleni küzdelmet szolgáló intézkedéseket, hanem a jó egészségre - többek között a reproduktív egészségre és a csecsemők egészségére - irányuló szolgáltatásokhoz és oktatáshoz való hozzájutást a lányok és a nők számára;
k)
az emberi jogok és az alapvető szabadságjogok előmozdítása és védelme, beleértve a nők és gyermekek jogait;
l)
a demokratizálódás támogatása, többek között a civil társadalmi szervezetek szerepének kibővítése és a média pluralizmusának előmozdítása által, valamint választási megfigyelésen és segítségnyújtáson keresztül;
m)
a civil társadalom és a nem kormányzati szervezetek megerősítése;
n)
a piacgazdaság fejlődésének előmozdítása, beleértve a magánszektort és a kis- és középvállalkozások fejlődését támogató intézkedéseket a beruházások és a globális kereskedelem előmozdítása céljából;
o)
az együttműködés előmozdítása az energia-, távközlési és közlekedési szektorokban, beleértve a kapcsolódásokat, a hálózatokat és ezek működését, a nemzetközi közlekedési és energiaügyi műveletek biztonságának és biztonságosságának növelését, az új és megújuló energiaforrások népszerűsítését, az energiahatékonyságot és a tiszta szállítást;
p)
támogatás nyújtása olyan tevékenységekhez, amelyek célja az élelmiszerek biztonságának javítása a polgárok számára, különösen a közegészségügy és a növényvédelem területén;
q)
hatékony és biztonságos határigazgatás biztosítása;
r)
a reformok támogatása és a kapacitások erősítése a bel- és igazságügy területén, beleértve olyan kérdéseket, mint a menekültügy, a migráció és a visszatérés, valamint az emberkereskedelem és a terrorizmus, a szervezett bűnözés - beleértve annak finanszírozását, a pénzmosást és az adócsalást - elleni harc és ezek megelőzése;
s)
az igazgatási együttműködés támogatása az átláthatóság és az információcsere javítására az adózás területén és az adókikerülés elleni harc érdekében;
t)
közösségi kutatási és innovációs programokban való részvétel előmozdítása;
u)
a tagállamok és a partnerországok felsőoktatási intézményei közötti együttműködésnek, valamint a tanárok, a kutatók és a diákok mobilitásának az előmozdítása;
v)
a multikulturális párbeszéd, az egyes emberek közötti kapcsolatok, ideértve a tagállamokban élő bevándorlók közösségeivel való kapcsolatokat, a civil szervezetek, a kulturális intézmények közötti együttműködést és az ifjúsági csereprogramok előmozdítását;
w)
a történelmi és kulturális örökség megőrzésére és fejlesztési potenciáljának előmozdítására irányuló együttműködés támogatása, a turizmuson keresztül is;
x)
a partnerországok részvételének a támogatása a közösségi programokban és ügynökségekben;
y)
a határokon átnyúló együttműködés támogatása közös helyi kezdeményezéseken keresztül a fenntartható gazdasági, szociális és környezeti fejlődés előmozdítására a határ menti régiókban, valamint az integrált területi fejlesztések támogatása a Közösség külső határain át;
z)
a regionális és szubregionális együttműködés és integráció előmozdítása (ahol indokolt, azokkal az országokkal is, amelyek e rendelet alapján nem jogosultak közösségi támogatásra);
aa)
támogatás nyújtása válság utáni helyzetekben, beleértve a menekülteknek és a lakhelyüket elhagyni kényszerült személyeknek nyújtott támogatást, továbbá részvétel a katasztrófahelyzetekre való felkészülésben;
bb)
a partnerek közötti kommunikáció bátorítása és cserék elősegítése a programok alapján finanszírozott intézkedések és tevékenységek területén;
cc)
valamint közös témák szerinti kihívások kezelése közös érdeklődésre számot tartó területeken, és bármely más, e rendelet alkalmazási körével összeegyeztethető célkitűzés.
3. cikk
A politikai keret
(1) Az e rendelet szerinti közösségi támogatási program kidolgozására az általános politikai keretet a partnerségi és együttműködési megállapodások, társulási megállapodások vagy egyéb meglévő vagy jövőbeni, a partnerországok közötti kapcsolatokat létrehozó megállapodások és az Európai Unió ezen országok irányában követendő politikájához iránymutatást meghatározó releváns bizottsági közlemények és tanácsi következtetések biztosítják. A közösségi támogatási prioritások meghatározásánál alapvető hivatkozási pontot jelentenek a kölcsönösen elfogadott cselekvési tervek vagy más egyenértékű dokumentumok.
(2) Az Európai Unió országai és a partnerországok közötti, az (1) bekezdésben említett megállapodások hiányában közösségi támogatást akkor lehet nyújtani, ha az hasznosnak bizonyul az Európai Unió politikai céljai elérésében tett előrelépés szempontjából és az e célokra alapozva kerül meghatározásra.
4. cikk
Kiegészítő jelleg, partnerség és társfinanszírozás
(1) Az e rendelet szerinti közösségi támogatás általában kiegészíti a megfelelő nemzeti, regionális vagy helyi stratégiákat és támogatási eszközöket, vagy hozzájárul azokhoz.
(2) Az e rendelet szerinti közösségi támogatást általában a Bizottság és a kedvezményezettek közötti partnerség alapján alakítják ki. A partnerségbe, ahol indokolt, nemzeti, regionális és helyi hatóságokat, gazdasági és szociális partnereket, a civil társadalmat és egyéb szerveket is bevonnak.
(3) A programok és projektek előkészítésében, végrehajtásában és nyomon követésében a kedvezményezett országok adott esetben társulnak a megfelelő partnerekkel a megfelelő területi szinten, különösen regionális és helyi szinten.
(4) Az e rendelet szerinti közösségi támogatáshoz a kedvezményezett országok általában társfinanszírozást biztosítanak közalapítványokból, a kedvezményezettek hozzájárulásaiból vagy egyéb forrásokból. A társfinanszírozásra vonatkozó követelménytől el lehet tekinteni megfelelően indokolt esetben, és amikor erre annak érdekében van szükség, hogy támogassák a civil társadalom és a nem állami szereplők fejlődését az emberi jogokat és alapvető szabadságjogokat elősegítő és a demokratizálódást támogató intézkedések érdekében.
5. cikk
Összhang, összeegyeztethetőség és koordináció
(1) Az e rendelet alapján finanszírozott programoknak és projekteknek összhangban kell lenniük az európai uniós politikákkal. Összeegyeztethetőknek kell lenniük a Közösség és tagállamai, valamint a partnerországok között megkötött megállapodásokkal, és be kell tartaniuk az azokban a többoldalú megállapodásokban és nemzetközi egyezményekben vállalt kötelezettségeket, amelyeknek részes felei, beleértve az emberi jogokról, a demokráciáról és a jó kormányzásról szóló kötelezettségvállalásokat.
(2) A Bizottság és a tagállamok biztosítják az e rendelet szerint nyújtott közösségi támogatás és a Közösség és a tagállamok által egyéb belső és külső pénzügyi eszközök révén, valamint az Európai Beruházási Bank (EBB) által nyújtott pénzügyi támogatás között összhangot.
(3) A Bizottság és a tagállamok biztosítják a saját segítségnyújtási programjaik közötti koordinációt, azzal a céllal, hogy növeljék a segítségnyújtások biztosítása során az eredményességet és a hatékonyságot a külső segítségnyújtások területén folytatott műveleti koordináció megerősítése és a politikák és eljárások harmonizálása érdekében kialakított iránymutatásokkal összhangban. A koordináció magában foglalja a rendszeres konzultációkat és a megfelelő információk gyakori cseréjét a segítségnyújtási ciklus különböző fázisaiban, különösen a helyi megvalósítás szintjén, és kulcsfontosságú eleme a tagállamok és a Közösség programozási folyamatának.
(4) A Bizottság, a tagállamokkal kapcsolatot tartva, megteszi a szükséges lépéseket a multilaterális és regionális szervezetekkel és testületekkel, úgymint a nemzetközi pénzügyi intézetekkel, az Egyesült Nemzetek ügynökségeivel, alapjaival és programjaival és a nem európai uniós adományozókkal kialakítandó megfelelő koordináció és együttműködés biztosítására.
II. CÍM
AZ ALAPOK PROGRAMOZÁSA ÉS ELOSZTÁSA
6. cikk
Programtípusok
(1) Az e rendelet szerinti közösségi támogatást az alábbi eszközök révén hajtják végre:
a)
országos, több országot érintő és határokon átnyúló stratégiai dokumentumok és többéves indikatív programok a 7. cikkben említettek szerint, amelyek az alábbiakat foglalják magukban:
i.
országprogramok vagy több országot érintő programok, amelyek egy partnerország számára biztosított segítségnyújtással, illetőleg két vagy három partnerország közötti régiós vagy szubregionális együttműködéssel foglalkoznak és amelyben tagállamok is részt vehetnek;
ii.
határokon átnyúló együttműködési programok, amelyek egy vagy több tagállam és egy vagy több partnerország közötti együttműködéssel foglalkoznak, és olyan régiókban valósulnak meg, amelyek a Közösséggel meglévő közös határaik mentén találhatók;
b)
a határokon átnyúló együttműködésre vonatkozó közös operatív programok a 9. cikkben említettek szerint, éves cselekvési tervek a 12. cikkben említettek szerint és különleges intézkedések a 13. cikkben említettek szerint.
(2) A több országra kiterjedő programok a régiók közötti intézkedésekre is kiterjedhetnek. E rendelet alkalmazásában a „régiók közötti intézkedés” a tagállamok és partnerországok közötti, valamely tagállam vagy partnerország területén zajló, kölcsönös előnyök elérését célzó és az őket érintő közös kihívásokra választ adni kívánó együttműködés.
7. cikk
Programozás és az alapok elosztása
(1) Az országprogramok vagy a több országot érintő programok esetében a 26. cikk (2) bekezdésben hivatkozott eljárás szerint stratégiai dokumentumokat fogadnak el. A stratégiai dokumentumok tükrözik a 3. cikkben említett politikai keretet és cselekvési terveket, és összhangban vannak az egyes országok és régiók elsőbbséget élvező céljaival, valamint a 4. és 5. cikkben leírt módszerekkel. A stratégiai dokumentumokat a politikai keretben meghatározott prioritásokkal összeegyeztethető időszakra készítik el, és azok többéves indikatív programokat tartalmaznak, beleértve a többéves indikatív pénzügyi előirányzatokat és az egyes országok és régiók elsőbbséget élvező céljait, valamint összhangban vannak a 2. cikk (2) bekezdésében található listával. Ezeket félidőben vagy amikor szükséges felülvizsgálják, és a 26. cikk (2) bekezdésében hivatkozott eljárás szerint módosíthatják.
(2) Egy vagy több országot érintő programok kialakítása során a Bizottság az előirányzatokat minden egyes programra úgy határozza meg, hogy átlátható és objektív feltételeket használ, figyelembe veszi az érintett ország vagy régió sajátos jellemzőit és igényeit, az adott országgal kialakítandó uniós együttműködés igényének szintjét, az elfogadott célok felé tett előrehaladást, beleértve a kormányzásra és a reformra vonatkozóan, valamint a közösségi támogatás irányításának és befogadásának képességére.
(3) Kizárólag a határokon átnyúló együttműködés céljára, és annak érdekében, hogy elkészítse a 9. cikk (1) bekezdésében hivatkozott közös cselekvési programok listáját, a többéves indikatív előirányzatokat és azokat a területi egységeket, amelyek jogosultak a programokban részt venni, a 26. cikk (2) bekezdésében hivatkozott eljárás szerint egy, vagy ha szükséges, több stratégiai dokumentumot fogadnak el. Ez(ek) a stratégiai dokumentum(ok) a 4. és 5. cikkben meghatározott elvek és módozatok figyelembevételével készül(nek) el, és elvileg legfeljebb hétéves időszakra vonatkozik (vonatkoznak), 2007. január 1-jétől2013. december 31-ig.
(4) A Bizottság meghatározza az alapoknak a határokon átnyúló együttműködési programok számára való elosztását, olyan objektív feltételeket figyelembe véve, mint a jogosult területek népessége és az együttműködés intenzitását befolyásoló tényezők, ide értve a határ menti területek sajátosságait és a közösségi támogatás kezelésének és befogadásának képességét.
(5) Az Európai Regionális Fejlesztési Alap (ERFA) hozzájárul az e rendelet rendelkezései szerint kialakított és megvalósított, határokon átnyúló együttműködési programokhoz. Az Európai Regionális Fejlesztési Alap hozzájárulásának összegét a partnerországokkal közös határokra az Európai Regionális Fejlesztési Alap, az Európai Szociális Alap és a Kohéziós Alap általános rendelkezéseinek meghatározásáról szóló, 2006. július 11-i 1083/2006/EK tanácsi rendelet (9) határozta meg.
(6) Válságok vagy a demokrácia, a jogállamiság, vagy az emberi jogok és az alapvető szabadságjogok veszélyeztetettsége, természeti vagy ember által okozott katasztrófák esetén sürgősségi eljárást lehet igénybe venni a stratégiai dokumentumok ad hoc felülvizsgálatára. Ez a felülvizsgálat biztosítja a koherenciát az e rendelet szerinti közösségi támogatás, és az egyéb pénzügyi eszközök, beleértve a stabilitási eszköz létrehozásáról szóló EK, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendelet (10) szerinti támogatás között.
III. CÍM
HATÁROKON ÁTNYÚLÓ EGYÜTTMŰKÖDÉS
8. cikk
Földrajzi támogathatóság
(1) A 6. cikk (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontjában hivatkozott, határokon átnyúló együttműködési programok vonatkozhatnak az összes alábbi határ menti régiókra:
a)
minden, a NUTS 3. szintnek megfelelő vagy ezzel egyenértékű területi egység a tagállamok és a partnerországok szárazföldi határai mentén;
b)
minden, a NUTS 3. szintnek megfelelő vagy ezzel egyenértékű területi egység jelentős tengeri átkelőhelyek mentén;
c)
minden, a NUTS 2. szintnek megfelelő vagy ezzel egyenértékű part menti területi egység, mely valamely, a tagállamokkal és a partnerországokkal közös tengeri medencével szomszédos.
(2) A már folyamatban lévő együttműködések fenntartása végett, valamint egyéb indokolt esetekben, azok a területi egységek, amelyek határosak az (1) bekezdésben hivatkozottakkal, engedélyt kaphatnak a határokon átnyúló együttműködésekben való részvételre a 7. cikk (3) bekezdésében említett stratégiai dokumentum(ok)ban lefektetett feltételek szerint.
(3) Az (1) bekezdés b) pontja értelmében létrehozott programok esetében a Bizottság, a partnerekkel egyetértésben, javasolhatja, hogy az együttműködésben való részvételt terjesszék ki annak a NUTS 2. szintű területi egységnek az egészére, amelyben az érintett NUTS 3. szintű egység elhelyezkedik.
(4) A jelentős tengeri átkelőhelyek listáját a Bizottság határozza meg a 7. cikk (3) bekezdésében hivatkozott stratégiai dokumentumokban, a távolság és más megfelelő földrajzi és gazdasági kritériumok alapján.
9. cikk
Programozás
(1) Az e rendelet szerinti határokon átnyúló együttműködést többéves programok keretében valósítják meg, amelyek egy határra vagy egy határcsoportra terjednek ki, és olyan többéves intézkedéseket tartalmaznak, amelyek konzisztens prioritások együttesét törekszenek teljesíteni, és amelyek a közösségi támogatás segítségével megvalósíthatók (a továbbiakban: közös cselekvési programok). A közös cselekvési programok alapját a 7. cikk (3) bekezdésében hivatkozott stratégiai dokumentum(ok) jelenti(k).
(2) A szárazföldi határokra és tengeri átkelőhelyekre vonatkozó jelentős közös cselekvési programokat az egyes határokra alakítják ki a megfelelő területi szinten, és azok egy vagy több tagállamhoz, valamint egy vagy több partnerországhoz tartozó támogatható területi egységeket tartalmaznak.
(3) A közös tengeri medencékkel kapcsolatos közös cselekvési programok többoldalúak, és több részt vevő országhoz - beleértve legalább egy tagállamot és egy partnerországot - tartozó tengeri medencére néző területi egységeket tartalmaznak, figyelembe véve az intézményi rendszereket és a partnerség elvét. Tartalmazhatnak olyan kétoldalú tevékenységet is, amely támogatja az együttműködést egy tagállam és egy partnerország között. Ezeket a programokat szigorúan kell koordinálni olyan transznacionális együttműködési programok révén, amelyek részben halmozott földrajzi lefedettséggel rendelkeznek, és az Európai Unióban az 1083/2006/EK rendelet alapján kerültek létrehozásra.
(4) A közös cselekvési programokat az érintett tagállamoknak és partnerországoknak a megfelelő regionális szinten kell kialakítaniuk intézményi rendszerükkel összhangban és a partnerség 4. cikkben említett elvének figyelembevételével. Általában a 2007. január 1-jétől2013. december 31-ig terjedő, hétéves időszakra kell vonatkozniuk.
(5) Valamely közös cselekvési program megvalósításával érintett közös tengeri medencével szomszédos nem partnerországok a 11. cikkben hivatkozott végrehajtási szabályokban meghatározott feltételek szerint bekapcsolódhatnak abba a közös cselekvési programba és részesülhetnek közösségi támogatásban.
(6) A 7. cikk (3) bekezdésében hivatkozott stratégiai dokumentumok jóváhagyásától számított egy éven belül a részt vevő országok közösen terjesztik elő a Bizottsághoz a közös cselekvési programokra vonatkozó javaslataikat. A Bizottság minden egyes közös cselekvési programot annak e rendelettel és a végrehajtási szabályokkal való összeegyeztethetősége alapján fogad el.
(7) A közös cselekvési programok a részt vevő országok, a határ menti régiók vagy a Bizottság kezdeményezésére felülvizsgálhatók annak érdekében, hogy figyelembe vegyék az együttműködési prioritásokban bekövetkezett változásokat, a társadalmi-gazdasági fejlődést, az érintett intézkedések végrehajtása, valamint az ellenőrzési és értékelési eljárás során megfigyelt eredményeket, továbbá a rendelkezésre álló segítség összege kiigazításának és a források újraelosztásának szükségességét.
(8) A közös cselekvési programok elfogadása után a Bizottság, az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó költségvetési rendeletről szóló, 2002. június 25-i 1605/2002/EK, Euratom tanácsi rendelet (11) megfelelő rendelkezéseivel összhangban, a partnerországokkal az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó többéves finanszírozási megállapodást köt. A finanszírozási megállapodás tartalmazza a közös cselekvési program végrehajtásához szükséges jogi rendelkezéseket, és azt a 10. cikkben említett közös irányító hatóság is aláírja.
(9) A részt vevő országok, a partnerségi elv figyelembevételével, közösen választják ki azokat a részprogramokat, amelyek összhangban vannak a közösségi támogatásban részesülő közös cselekvési program prioritásaival és intézkedéseivel.
(10) Olyan egyedi és megfelelően indokolt esetben, amikor:
a)
a részt vevő országok kapcsolataiban, vagy az Európai Unió és a partnerország között jelentkező problémák miatt nincs lehetőség közös cselekvési program kialakítására;
b)
a részt vevő országok legkésőbb 2010. június 30-ig nem nyújtottak be a Bizottságnak közös cselekvési programot;
c)
a partnerország a program elfogadását követő év végéig nem írja alá a segítségnyújtási szerződést;
d)
a közös cselekvési programot a részt vevő országok kapcsolataiban felmerülő problémák miatt nem lehet végrehajtani,
a Bizottság, az érintett tagállammal (illetve tagállamokkal) való egyeztetést követően megteszi a szükséges lépéseket annak érdekében, hogy az érintett tagállam az 1083/2006/EK rendelet értelmében felhasználhassa a programhoz az ERFA hozzájárulását.
10. cikk
Programok irányítása
(1) A közös cselekvési programokat elvben egy valamelyik tagállamba telepített közös irányító hatóság valósítja meg megosztott irányítás révén. A közös irányító hatóság munkáját segítheti egy közös technikai titkárság.
(2) A részt vevő országok javasolhatják a Bizottságnak, hogy a közös irányító hatóságot egy partnerországba telepítsék, feltéve hogy a kijelölt szerv képes teljes mértékben alkalmazni az 1605/2002/EK, Euratom rendelet megfelelő rendelkezéseiben meghatározott kritériumokat.
(3) E rendelet alkalmazásában a „közös irányító hatóság” bármely olyan, a közszférához - beleértve az államot is - vagy a magánszférához tartozó országos, regionális vagy helyi szintű hatóság vagy szerv, amelyet egy közös cselekvési programban érintett tagállam vagy tagállamok és a partnerország vagy partnerországok jelölnek ki, és amely rendelkezik azzal a pénzügyi és igazgatási kapacitással, hogy a közösségi támogatást kezelje, valamint azzal a jogképességgel, hogy az e rendelet szerint szükséges megállapodásokat megkösse.
(4) A közös irányító hatóság - a megbízható technikai és pénzügyi irányítás elvével összhangban - felelős a közös cselekvési program irányításáért és megvalósításáért, valamint tevékenysége jogszerűségének és szabályosságának a biztosításáért. Ennek érdekében megfelelő irányítási, ellenőrzési és elszámolási rendszereket és szabványokat alakít ki.
(5) A közös cselekvési program irányító hatósága és ellenőrző rendszere az irányító hatóságon belüli munkafelosztás, illetve a hitelesítést és ellenőrzést végző független testületek kijelölése által szavatolja az irányítás, a hitelesítés és az ellenőrzési folyamatok megfelelő szétválasztását.
(6) A közös cselekvési programok végrehajtásának megfelelő előkészítése érdekében a közös cselekvési program elfogadása után és a segítségnyújtási szerződések aláírása előtt a Bizottság lehetővé teheti a közös irányító hatóság számára, hogy a program költségvetésének egy részét a program olyan tevékenységeinek finanszírozására kezdje felhasználni, mint az irányító hatóság működési költségeinek fedezése, technikai segítségnyújtás és egyéb előkészítő tevékenységek. Az előkészítő fázis részletes szabályait a 11. cikkben említett végrehajtási szabályokban határozzák meg.
11. cikk
Végrehajtási szabályok
(1) Az e címben foglaltak végrehajtására vonatkozó egyedi rendelkezéseket meghatározó végrehajtási szabályokat a 26. cikk (2) bekezdésében hivatkozott eljárással összhangban fogadják el.
(2) A végrehajtási szabályokban meghatározott témák olyan kérdéseket tartalmaznak, mint a társfinanszírozás mértéke, a közös cselekvési programok előkészítése, a közös hatóságok megnevezése és feladatai, a felügyelő és a kiválasztásért felelős bizottságok és a közös titkárság szerepe és feladatai, a költségek támogathatósága, a projektek közös kiválasztása, az előkészítő szakasz, a közösségi támogatás technikai és pénzügyi igazgatása, a pénzügyi ellenőrzés és az audit, az ellenőrzés és értékelés, az átláthatóság és a potenciális kedvezményezetteket célzó információs tevékenységek.
IV. CÍM
VÉGREHAJTÁS
12. cikk
Cselekvési programok elfogadása
(1) A 7. cikk (1) bekezdésében említett stratégiai dokumentumok alapján elkészített cselekvési programokat a 26. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően, rendszerint évente fogadják el.
Kivételesen, elsősorban olyan esetekben, amikor a cselekvési program elfogadására még nem került sor, a Bizottság, a 7. cikkben hivatkozott stratégiai dokumentumok és többéves indikatív programok alapján a cselekvési terven kívüli intézkedéseket is elfogadhat, ugyanazon szabályok és eljárások szerint, mint amelyek a cselekvési programokra érvényesek.
(2) A cselekvési programok meghatározzák a megvalósítandó célkitűzéseket, az intervenciós területeket, a várt eredményeket, az irányítási módokat, valamint az előirányzott finanszírozás teljes összegét. Figyelembe veszik a közösségi támogatások korábbi végrehajtásából tanultakat. Tartalmazzák a finanszírozandó tevékenységek leírását, az egyes tevékenységekre elkülönített összegek megjelölését, valamint egy indikatív végrehajtási menetrendet. Tartalmazzák a programok által finanszírozott intézkedések végrehajtásakor ellenőrizendő teljesítménymutatók típusának meghatározását.
(3) A határokon átnyúló együttműködési programokra a Bizottság a 9. cikkben hivatkozott eljárással összhangban közös programokat fogad el.
(4) A Bizottság, tájékoztatás céljából, az azok elfogadásától számított egy hónapos határidővel benyújtja az Európai Parlamentnek és a tagállamoknak a cselekvési programokat és a közös határokon átnyúló együttműködési programokat.
13. cikk
A stratégiai dokumentumokban és a többéves indikatív programokban nem előirányzott különleges intézkedések elfogadása
(1) Szükség esetén és kellően indokolt esetben, vagy ha váratlan esemény történik, a Bizottság különleges intézkedéseket fogad el, amelyek nem szerepelnek a stratégiai dokumentumban és a többéves indikatív programokban sem (a továbbiakban: különleges intézkedések).
A különleges intézkedések arra is használhatók, hogy megkönnyítsék az átmenetet a sürgősségi segítségnyújtástól a hosszú távú fejlesztési tevékenységek felé, beleértve azokat a tevékenységeket, amelyek célja a lakosság felkészítése arra, hogy jobban tudjon reagálni ismétlődő válsághelyzetekben.
(2) Ha az ilyen intézkedések költsége meghaladja a 10 000 000 eurót, ezeket a Bizottság a 26. cikk (2) bekezdésben említett eljárással összhangban fogadja el.
Az olyan különleges intézkedések módosításánál, mint a technikai kiigazítások, a megvalósítási időszak meghosszabbítása, az előzetes költségvetésen belüli hitelátcsoportosítások, a költségvetés 20 %-os sávon belüli emelése vagy csökkentése, nem szükséges alkalmazni a 26. cikk (2) bekezdése szerinti eljárást mindaddig, amíg ezek a módosítások nem érintik a Bizottság határozatában rögzített kezdeti célokat.
(3) A különleges intézkedések meghatározzák a megvalósítandó célkitűzéseket, az intervenciós területeket, a várt eredményeket, az irányítási módokat, valamint az előirányzott finanszírozás teljes összegét. Tartalmazzák a finanszírozandó tevékenységek leírását, az egyes tevékenységekre elkülönített összegek megjelölését, valamint egy indikatív végrehajtási menetrendet. Tartalmazzák a különleges intézkedések végrehajtásakor ellenőrizendő teljesítménymutatók típusának meghatározását.
(4) A Bizottság, tájékoztatás céljából, határozathozatalától számított egy hónapon belül eljuttatja az Európai Parlamentnek és a tagállamoknak azokat a különleges intézkedéseket, amelyek értéke nem haladja meg a 10 000 000 eurót.
14. cikk
Támogathatóság
(1) A cselekvési programok, a határokon átnyúló együttműködési programok és a különleges intézkedések végrehajtására e rendelet szerint támogathatók:
a)
a partnerországok és régiók, valamint intézményeik;
b)
a partnerországok decentralizált egységei, úgymint a régiók, a megyék, a tartományok és az önkormányzatok;
c)
a partnerországok és régiók, illetve a Bizottság által létrehozott vegyes szervek;
d)
a nemzetközi szervezetek, beleértve a regionális szervezeteket, az ENSZ-szerveket, -szolgálatokat és -missziókat, a nemzetközi pénzügyi intézményeket és fejlesztési bankokat, amennyiben hozzájárulnak e rendelet célkitűzéseihez;
e)
közösségi intézmények és szervek, de csupán a 16. cikkben hivatkozotthoz hasonló típusú támogató intézkedések megvalósítása körében;
f)
az Európai Unió ügynökségei;
g)
a tagállamok, a partnerországok és a régiók, és más, a 21. cikk szerint a közösségi külső támogatásához való hozzáférés feltételeinek megfelelő harmadik országok alábbi intézményei és szervei, amennyiben hozzájárulnak e rendelet célkitűzéseihez:
i.
állami vagy félig állami szervek, önkormányzatok vagy ezek igazgatásai és társulásai;
ii.
cégek, vállalatok és más magánszervezetek és üzleti vállalkozások;
iii.
pénzügyi intézmények, amelyek a partnerországokban a magánbefektetés számára adományokat, támogatást és finanszírozást biztosítanak;
iv.
a h) pontban meghatározott nem állami szereplők;
v.
természetes személyek;
h)
az alábbi nem állami szereplők:
i.
nem kormányzati szervezetek;
ii.
nemzeti és/vagy etnikai kisebbségeket képviselő szervezetek;
iii.
helyi polgári csoportok és szakmai társulások;
iv.
szövetkezetek, szakszervezetek, gazdasági és szociális érdekeket képviselő szervezetek;
v.
helyi szervezetek (beleértve a hálózatokat), amelyek részt vesznek a decentralizált regionális együttműködésben és integrációban;
vi.
fogyasztói szervezetek, női és ifjúsági szervezetek, oktatási, kulturális, kutatási és tudományos szervezetek;
vii.
egyetemek;
viii.
egyházak és vallási szervezetek és közösségek;
ix.
a média;
x.
határokon átnyúló szervezetek, nem kormányzati szervezetek és független alapítványok.
(2) Az e cikkben kifejezetten nem említett szervek vagy szereplők, amennyiben az e rendelet céljainak eléréséhez alapvetően szükséges.
15. cikk
Intézkedéstípusok
(1) A közösségi támogatást programok, projektek és minden olyan intézkedés finanszírozására használják fel, amelyek hozzájárulnak e rendelet célkitűzéseihez.
(2) A közösségi támogatás ezenkívül felhasználható:
a)
a tagállamokból és a programban közreműködő regionális és helyi hatóságaikból küldött, többek között a közszférából érkező szakértőket bevonó technikai támogatás és célzott igazgatási együttműködési intézkedések finanszírozására is;
b)
beruházások és beruházáshoz kapcsolódó tevékenységek finanszírozására;
c)
az Európai Beruházási Bank vagy más közvetítő pénzintézet részére történő hozzájárulás formájában, a 23. cikkel összhangban, kölcsönök finanszírozására, tőkebefektetésekre, garanciaalapokra vagy befektetési alapokra;
d)
kivételes esetben, nemzetközi szinten megállapított adósságcsökkentő programok alapján adósságcsökkentő programokra;
e)
ágazati vagy általános költségvetési támogatásra, amennyiben a partnerország közpénzek elköltéséért felelős igazgatása eléggé átlátható, megbízható és hatékony, és amennyiben az adományozók, többek között adott esetben a nemzetközi pénzügyi intézmények által jóváhagyott, megfelelően kialakított ágazati vagy makrogazdasági politikákat alakítottak ki;
f)
különösen környezetvédelmi hitelek esetén kamattámogatás nyújtására;
g)
biztosítás nyújtására nem kereskedelmi jellegű kockázatok ellen;
h)
a Közösség, a tagállamok, nemzetközi vagy regionális szervezetek és más adományozó vagy partnerországok által létrehozott alaphoz való hozzájárulásra;
i)
nemzetközi pénzügyi intézmények vagy regionális fejlesztési bankok tőkéjéhez való hozzájárulásra;
j)
a közösségi támogatásban részesülő országokban a hatékony igazgatáshoz és a projektek és programok felügyeletéhez szükséges költségek finanszírozására;
k)
mikroprojektek finanszírozására;
l)
élelmiszer-biztonsági intézkedésekre.
(3) A közösségi támogatást alapvetően nem szabad adók, vámterhek vagy más költségvetési terhek finanszírozására felhasználni.
16. cikk
Támogatási intézkedések
(1) A közösségi támogatás a program irányításához és céljai megvalósításához közvetlenül szükséges előkészítő, nyomonkövető, auditálási és értékelési tevékenységekhez közvetlenül szükséges költségeket is fedezheti, mint többek között a tanulmányok, az értekezletek, az információs tevékenységek, a tudatosítás, a kiadási és képzési tevékenységek, többek között a partnerek számára olyan képzési és oktatási intézkedések, amelyek lehetővé teszik számukra a részvételt a program különböző szakaszaiban, informatikai hálózatokkal kapcsolatos költségek, továbbá minden olyan igazgatási és technikai költség, amelyeket a Bizottság a program irányításához igénybe vehet. Ide tartoznak azok igazgatási támogatási költségek is, amelyek a program irányítása érdekében a Bizottság delegációiban szükségesek.
(2) Ezek az intézkedések nem kell, hogy feltétlenül többéves programozás tárgyát képezzék, és ezért a stratégiai dokumentumokon és a többéves indikatív programokon kívül is finanszírozhatók. Ugyanakkor, a többéves indikatív programok körén belül is finanszírozhatók. A Bizottság a többéves indikatív programok által nem lefedett támogatási intézkedéseket a 13. cikkben előírt rendelkezések szerint fogadja el.
17. cikk
Társfinanszírozás
(1) Az e rendelet szerint finanszírozott intézkedésekhez társfinanszírozás is kapcsolódhat, elsősorban az alábbiak részéről:
a)
tagállamok, azok regionális és helyi hatóságai, valamint állami vagy félig állami szerveik;
b)
EGT-országok, Svájc és egyéb adományozó országok, különösen állami és félig állami szerveik;
c)
nemzetközi, köztük regionális szervezetek és különösen a nemzetközi és regionális pénzügyi intézmények;
d)
társaságok, vállalkozások és egyéb, a magánszektorhoz tartozó magánszervezetek és gazdasági szereplők, valamint a többi nem állami szereplő;
e)
az alapokban részesülő partnerországok vagy régiók.
(2) Párhuzamos társfinanszírozás esetén a projektet vagy a programot több világosan azonosítható alprojektre bontják, amelyek mindegyikét más partner finanszírozza, úgy biztosítva a társfinanszírozást, hogy a finanszírozás végső címzettje mindig azonosítható legyen. Közös társfinanszírozás esetén, a projekt vagy program teljes költsége felosztásra kerül a társfinanszírozást biztosító partnerek között és a forrásokat úgy vonják össze, hogy a projekt vagy program keretében ne lehessen azonosítani egy adott tevékenység finanszírozási forrását.
(3) Közös társfinanszírozás esetén a Bizottság közös akciók végrehajtására az (1) bekezdés a), b) és c) pontjában hivatkozott egységek nevében fogadhat és igazgathat pénzalapokat. Ezeket az alapokat célhoz kötött bevételként kezelik, az 1605/2002/EK, Euratom rendelet 18. cikke szerint.
18. cikk
Irányítási eljárások
(1) A Bizottság az e rendelet szerinti programokat az 1605/2002/EK, Euratom rendelettel összhangban valósítja meg.
(2) A Bizottság az 1605/2002/EK, Euratom rendelet 54. cikke (2) bekezdése c) pontjában megjelölt szervekre közhatósági és különösen költségvetés-végrehajtási feladatokat bízhat, amennyiben nemzetközi státusuk elismert, megfelelnek a nemzetközileg elismert irányítási és ellenőrzési rendszereknek, és valamely közhatóság felügyeli azokat.
(3) A Bizottság keretmegállapodásokat köthet a partnerországokkal, amelyek minden szükséges intézkedést tartalmaznak ahhoz, hogy biztosítsák a közösségi támogatás hatékony megvalósítását és a Közösség pénzügyi érdekeinek a védelmét.
(4) Decentralizált irányítás esetén a Bizottság dönthet úgy, hogy beszerzési vagy támogatási eljárást alkalmaz a kedvezményezett partnerországban vagy régióban, amennyiben:
a)
a kedvezményezett partnerország vagy régió eljárásai megfelelnek az átláthatóság, az arányosság, az egyenlő elbánás, illetve a megkülönböztetésmentesség elvének, és megakadályozzák az érdekek ütközését;
b)
a kedvezményezett partnerország vagy régió vállalja azt, hogy rendszeresen ellenőrzi a közösségi költségvetésből finanszírozott tevékenységek megfelelő végrehajtását, továbbá hogy megfelelő intézkedéseket hoz a szabálytalanságok és a csalás megelőzésére és szükség esetén jogi lépéseket tesz a nem megfelelő célokra felhasznált támogatás behajtására.
19. cikk
Költségvetési kötelezettségvállalások
(1) A költségvetési kötelezettségvállalások megállapítása a 9. cikk (6) bekezdése, a 12. cikk (1) bekezdése, a 13. cikk (1) bekezdése és a 16. cikk (2) bekezdése szerinti bizottsági határozatok alapján történik.
(2) Az olyan intézkedésekre vonatkozó költségvetési kötelezettségvállalások, amelyeknek a megvalósítása több pénzügyi évre terjed ki, feloszthatók több évre vonatkozó éves részletekre.
(3) A közösségi finanszírozás többek között az alábbi jogi formák egyikeként, finanszírozási szerződésként, támogatási szerződésként, közbeszerzési szerződésként, munkaszerződésként jelenhet meg.
20. cikk
A Közösség pénzügyi érdekeinek a védelme
(1) Bármely, e rendelet alapján kötött megállapodás, a Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18-i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelettel (12), valamint a Bizottság által az Európai Unió pénzügyi érdekeinek csalástól és más szabálytalanságoktól történő védelme érdekében végzett ellenőrzéseiről és helyszíni vizsgálatairól szóló, 1996. november 11-i 2185/96/Euratom, EK tanácsi rendelettel (13) és az Európai Csalás Elleni Hivatal (OLAF) vizsgálatairól szóló, 1999. május 25-i 1073/1999/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (14) összhangban, tartalmaz olyan rendelkezéseket, amelyek biztosítják a Közösség pénzügyi érdekeinek a védelmét, különösen ami a szabálytalanságokat, a csalást, a korrupciót és bármely más illegális tevékenységet illeti.
(2) Ezek a megállapodások kifejezetten előírják, hogy a Bizottságnak és az Európai Számvevőszéknek joga van auditálni minden olyan beszállítót vagy alvállalkozót, akik közösségi pénzeket kaptak, többek között dokumentumok alapján, vagy helyszíni vizsgálat keretében. Ugyancsak kifejezetten felhatalmazzák a Bizottságot, hogy a 2185/96/EK, Euratom rendeletben foglaltak szerint helyszíni ellenőrzéseket és szemléket tartsanak.
(3) Minden, valamely közösségi támogatás megvalósítása eredményeképpen létrejött szerződés biztosítja a Bizottság és az Európai Számvevőszék számára a 2. bekezdésben rögzített jogokat a szerződések teljesítési ideje alatt és után.
21. cikk
Versenytárgyalásokon és szerződésekben való részvétel
(1) Az e rendelet alapján finanszírozott közbeszerzési vagy támogatási szerződésekre vonatkozó eljárásokban való részvétel nyitva áll a Közösség tagállamai, a jelen rendelet vagy az egy előcsatlakozási támogatási eszköz (IPA) létrehozásáról szóló, 2006. július 17-i 1085/2006/EK tanácsi rendelet által létrehozott előcsatlakozási támogatási eszköz (15) által kedvezményezett országok, valamint az Európai Gazdasági Térség tagállamainak állampolgárságával rendelkező minden természetes és ott székhellyel rendelkező minden jogi személy számára.
(2) A Bizottság kellően megalapozott esetekben engedélyezheti olyan természetes és jogi személyek részvételét, akik a szomszédos országokkal hagyományos gazdasági, kereskedelmi vagy földrajzi kapcsolatokat fenntartó országok állampolgárai vagy ott székhellyel rendelkeznek, valamint a különböző eredetű készletek és anyagok felhasználását.
(3) Az e rendelet alapján finanszírozott közbeszerzési vagy támogatási szerződésekre vonatkozó eljárásokban való részvétel nyitva áll többek között az (1) bekezdésben nem említett országok állampolgárai vagy ott székhellyel rendelkező jogi személyek előtt, amennyiben kölcsönös hozzáférést biztosítanak külső támogatásaikhoz. Kölcsönös hozzáférést biztosítanak, amennyiben egy ország azonos feltételekkel támogathatónak nyilvánít tagállamokat és érintett fogadó országokat.
A közösségi külső támogatáshoz kölcsönös hozzáférést az adott országra vagy országok csoportjára vonatkozó egyedi határozat révén biztosítanak. Az ilyen határozatot a 26. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban a Bizottság fogadja el, és az legalább egy évig hatályban marad.
A közösségi külső támogatáshoz való kölcsönös hozzáférés engedélyezésének a közösségi és más adományozók összehasonlításán kell alapulnia, és ágazati vagy teljes országos szinten kell működnie, mind az adományozó, mind a kedvezményezett országok esetében. Az adományozó ország részére kölcsönösség engedélyezésére irányuló határozatnak az adott adományozó segélyeinek átláthatóságán, következettségén és arányosságán, többek között annak minőségi és mennyiségi természetén kell alapulnia. A kedvezményezett országokkal konzultálni kell az ezen bekezdésben meghatározott folyamat során.
(4) A közbeszerzési és támogatási szerződésekben való részvétel lehetősége nyitva áll a nemzetközi szervezetek előtt.
(5) A közbeszerzési eljárások keretében javasolt szakértők esetében nem szükséges megfelelni a fenti ismertetett állampolgársági szabályoknak.
(6) Minden, e rendelet alapján finanszírozott szerződés esetében a beszerzett szállítmányok és anyagok származási helye a Közösség vagy az e cikk szerinti jogosult ország. Az e rendeletben használt „származási hely” kifejezés jelentése a származási szabályokról szóló vámügyi közösségi jogszabályokban van meghatározva.
(7) A Bizottság, megfelelően alátámasztott esetekben, engedélyezheti az (1), (2) és (3) bekezdésben foglaltaktól eltérő országok állampolgárságával rendelkező természetes és az azokban az országokban székhellyel rendelkező jogi személyek részvételét, vagy a (6) bekezdésben foglaltaktól eltérő származású szállítmányok és anyagok vásárlását. Az eltéréseket vagy az alapján lehet indokolni, hogy az adott termékek és szolgáltatások nem elérhetők az érintett országok piacain, vagy rendkívüli sürgősséggel, vagy azzal, hogy a jogosultsági szabályok lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé tennék a projekt, program vagy tevékenység megvalósítását.
(8) Amennyiben a Közösség nemzetközi szervezeten keresztül végrehajtott tevékenységet támogat, a megfelelő szerződéses eljárások nyitva állnak minden, az (1), (2) és (3) bekezdés alapján jogosult természetes vagy jogi személy előtt, és minden olyan természetes és jogi személy előtt is, amely az adott szervezet szabályai szerint jogosult, ügyelve az egyenlő bánásmód biztosítására minden adományozó számára. Ugyanezek a szabályok vonatkoznak az ellátmányokra, felszerelésekre és szakértőkre is.
Amennyiben a Közösség egy tagállammal vagy a (3) bekezdésben meghatározott kölcsönösség keretében harmadik országgal vagy regionális szervezettel közösen támogat egy műveletet, az adott szerződéses eljárás nyitva áll minden, az (1), (2) és (3) bekezdés alapján jogosult természetes vagy jogi személy előtt, és minden olyan természetes és jogi személy előtt is, amely az adott tagállam, harmadik ország vagy regionális szervezet szabályai szerint jogosult. Ugyanezek a szabályok vonatkoznak az ellátmányokra, felszerelésekre és szakértőkre is.
(9) Ha az e rendelet szerinti közösségi támogatást a 10. cikk értelmében közös irányító hatóság kezeli, a beszerzési szabályok a 11. cikkben foglalt végrehajtási szabályokkal egyeznek meg.
(10) Azoknak a pályázóknak, amelyekkel e rendelet szerint szerződés kötöttek, be kell tartaniuk a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet egyezményeiben szereplő alapvető munkaügyi előírásokat.
(11) Az (1)-(10) bekezdés nem vonatkozik az adott tevékenység célkitűzései tekintetében jelentkező adottságaik vagy földrajzi helyük okán jogosult szervezetek kategóriáira.
22. cikk
Előfinanszírozás
A kedvezményezetteknek kifizetett előfinanszírozások kamatait a végső kifizetési összegből levonják.
23. cikk
Az Európai Beruházási Bank vagy más pénzügyi közvetítők rendelkezésére bocsátott alapok
(1) A 15. cikk (2) bekezdésének c) pontjában hivatkozott alapokat pénzügyi közvetítők, az Európai Beruházási Bank vagy más olyan bankok vagy szervezetek kezelik, amelyek képesek ezeket kezelni.
(2) A Bizottságnak eseti alapon kell elfogadnia az 1. cikk megvalósítására vonatkozó rendelkezéseket, a kockázatmegosztás, a megvalósítással megbízott közvetítő fél díjazása, az alapból származó profit felhasználása és visszaigénylése, valamint a művelet befejezése tekintetében.
24. cikk
Értékelés
(1) A Bizottság rendszeresen értékeli a földrajzi és határokon átnyúló politikák és programok, illetve az ágazati politikák eredményeit, valamint a programozás hatékonyságát, hogy megállapítsa, elérték-e a kitűzött célokat és hogy ajánlásokat tehessen a jövőbeni tevékenységek javítására.
(2) A Bizottság megbeszélés céljából jelentős értékelő jelentést küld a 26. cikk szerinti bizottságnak. E jelentések és megbeszélések hatással lesznek a programok kialakítására és a források elosztására.
V. CÍM
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
25. cikk
Éves jelentés
A Bizottság megvizsgálja az e rendelet alapján hozott intézkedések végrehajtásában elért előrehaladást, és a közösségi támogatás végrehajtásáról éves jelentést terjeszt az Európai Parlament és a Tanács elé. A jelentést a Gazdasági és Szociális Bizottság, valamint a Régiók Bizottsága is megkapja. A jelentés, az előző évre vonatkozóan, információkat tartalmaz a finanszírozott intézkedésekről, a nyomonkövetési és értékelési tevékenységek eredményeiről, és a költségvetések teljesítéséről a kötelezettségvállalások és kifizetések szerint partnerországonként, régiónként, valamint együttműködési területenként.
26. cikk
Bizottság
(1) A Bizottságot egy bizottság segíti.
(2) Az e bekezdésre történő hivatkozás esetén az 1999/468/EK határozat 4. és 7. cikkét kell alkalmazni.
Az 1999/468/EK határozat 4. cikkének (3) bekezdésében meghatározott határidő 30 nap.
(3) A bizottság elfogadja saját eljárási szabályzatát.
(4) Az Európai Beruházási Bank egy megfigyelője részt vesz a bizottság eljárásaiban a bankkal kapcsolatos kérdések nyomonkövetése érdekében.
(5) Az Európai Parlamenttel való párbeszéd megkönnyítése érdekében a Bizottság az 1999/468/EK határozat 7. cikkének (3) bekezdése értelmében rendszeresen tájékoztatja az Európai Parlamentet a bizottsági eljárásokról, és eljuttatja számára a vonatkozó dokumentumokat, beleértve a napirendeket, intézkedéstervezeteket és az ülések rövidített jegyzőkönyveit.
27. cikk
A mellékletben fel nem sorolt harmadik országok részvétele
(1) Annak érdekében, hogy biztosítsa a közösségi támogatás összhangját és hatékonyságát, a Bizottság, a 12. cikkben hivatkozott cselekvési programok vagy a 13. cikkben hivatkozott különleges intézkedések elfogadásakor dönthet úgy, hogy olyan országok, területek és régiók, amelyek más külső közösségi támogatási eszközök és az Európai Fejlesztési Alap alapján jogosultak támogatásra, részesülhetnek az e rendelet szerint elfogadott intézkedésekből, ha a megvalósított projekt vagy program globális, regionális vagy határokon átnyúló jellegű.
(2) E finanszírozási lehetőség szerepelhet a 7. cikkben hivatkozott stratégiai dokumentumban.
(3) A 14. cikkben előirányzott, a támogathatóságra vonatkozó rendelkezéseket és a 21. cikkben előirányzott szerződésekre vonatkozó eljárásokban való részvételre vonatkozó rendelkezéseket úgy kell kiigazítani, hogy azok lehetővé tegyék az érintett országok, területek és régiók részvételét.
(4) A különböző közösségi külső támogatási eszközökből finanszírozott programok esetén a közbeszerzési pályázatban való részvétel lehetősége a különböző eszközök értelmében részvételi jogosultsággal rendelkező országokból származó minden természetes és jogi személy számára nyitva áll.
28. cikk
A közösségi támogatás felfüggesztése
(1) A partnerországokkal és régiókkal megkötött partnerségi és együttműködési megállapodásokban, és társulási megállapodásokban meghatározott támogatás felfüggesztésére vonatkozó rendelkezések sérelme nélkül, ha egy partnerország nem tartja be az 1. cikkben hivatkozott elveket, a Tanács, a Bizottság javaslatára és minősített többséggel határozva, a partnerországnak az e rendelet szerint nyújtott bármely közösségi támogatás tekintetében minden indokolt intézkedést meghozhat.
(2) Ezekben az esetekben a közösségi támogatást elsősorban a nem állami szereplők támogatására kell fordítani, az emberi jogokat és alapvető szabadságjogokat előmozdító intézkedésekre és a demokratizálódási folyamat erősítésére a partnerországokban.
29. cikk
Pénzügyi keretösszeg
(1) Az e rendelet 2007-2013 közötti időszakban történő megvalósításának pénzügyi keretösszege 11 181 000 000 euro, az alábbi bontásban:
a)
a pénzügyi keretösszeg legalább 95 %-át a 6. cikk (1) bekezdése a) pontjának i. alpontjában megnevezett ország és többéves programok kapják;
b)
a pénzügyi keretösszeg legfeljebb 5 %-át a 6. cikk (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontjában megnevezett határokon átnyúló együttműködési programok kapják.
(2) Az éves előirányzatokat a költségvetési hatóság engedélyezi, a pénzügyi keret keretein belül.
30. cikk
Felülvizsgálat
2010. december 31-ig a Bizottság az Európai Parlament és a Tanács elé terjeszt egy jelentést, amelyben értékeli e rendelet végrehajtásának első három évét és, amennyiben szükséges, egy jogalkotási javaslatot a szükséges módosításokkal, beleértve a 29. cikk (1) bekezdése szerinti pénzügyi felosztást is.
31. cikk
Hatályon kívül helyezés
(1) 2007. január 1-jétől az 1762/92/EGK rendelet, az 1734/94/EK rendelet és az 1488/96/EK rendelet hatályát veszti.
(2) A hatályukat vesztett rendeletek a 2007 előtti költségvetési évekre vonatkozó jogi aktusok és kötelezettségek tekintetében továbbra is alkalmazandók.
32. cikk
Hatálybalépés
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ezt a rendeletet 2007. január 1-jétől2013. december 31-ig kell alkalmazni.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Strasbourgban, 2006. október 24-én.