Kommissionens beslutning
af 20. september 2000
om ændring af Kommissionens beslutning 1999/395/EF om Kongeriget Spaniens statsstøtte til virksomheden SNIACE SA i Torrelavega i Cantabrien
(meddelt under nummer K(2000) 2741)
(Kun den spanske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2001/43/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
efter i overensstemmelse med ovennævnte bestemmelser at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger(1), og
ud fra følgende betragtninger:
I. BAGGRUND
A. Kommissionens beslutning 1999/395/EF(2)
(1) Ved sin beslutning om at indlede proceduren i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 2, vedrørende visse foranstaltninger til fordel for Sociedad Nacional de Industrias y Aplicaciones de Celulosa Española SA(3), (herefter benævnt "SNIACE") udtrykte Kommissionen tvivl om, hvorvidt tilbagebetalingsaftalerne mellem SNIACE og lønmodtagernes garantifond, Fogasa, og gældsomlægningsaftalen mellem SNIACE og socialsikringens finansforvaltning, blandt andre foranstaltninger, udgjorde statsstøtte, der var forenelig med fællesmarkedet, som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1.
(2) Ved sin beslutning 1999/395/EF kom Kommissionen til den konklusion, at behandlingen af SNIACE's gæld, ved hjælp af de ovennævnte aftaler, ikke var i overensstemmelse med de herskende markedsforhold i og med, at rentesatserne lå under markedssatserne. Derfor fastslog man i beslutningen, at de førnævnte aftaler var uforenelige med fællesmarkedet.
(3) Spanien gjorde indsigelse mod beslutning 1999/395/EF for Domstolen ved en begæring indgivet til justitskontoret den 24. december 1998 (Sag C-479/98). Også støttemodtageren, SNIACE gjorde indsigelse mod beslutningen for Retten i Første Instans ved en begæring indgivet til justitskontoret den 24. august 1999 (Sag T-190/99). Begge sager verserer i øjeblikket.
B. Dom afsagt af De Europæiske Fællesskabers Domstol den 29. april 1999 i sag C-342/96, Spanien mod Kommissionen(4), om statsstøtte, som Kongeriget Spanien har ydet Tubacex (herefter benævnt "Tubacex-dommen")
(4) Domstolen ophævede Kommissionens beslutning 97/21/EKSF, EF(5), hvori gældsomlægningsaftalerne mellem Tubacex og socialsikringens finansforvaltning og tilbagebetalingsaftalerne mellem Tubacex og Fogasa blev erklæret for uforenelig statsstøtte til Tubacex, for så vidt som rentesatserne lå under markedssatserne.
(5) Domstolen konkluderede i sin præjudicielle afgørelse, at Fogasa ikke yder lån til virksomheder i likvidation eller i vanskeligheder, men afgør alle gyldige krav, der fremsættes af lønmodtagere, med penge, som det udbetaler og derefter opkræver hos virksomhederne. Desuden kan Fogasa indgå tilbagebetalingsaftaler, hvorved de skyldige beløb kan omlægges eller betales i rater.
(6) Tilsvarende kan socialsikringens finansforvaltning indvillige i en omlægning af gæld i form af socialsikringsbidrag eller betaling af disse i rater.
(7) Domstolen bemærkede, at staten i disse tilbagebetalings- og gældsomlægningsaftaler ikke handlede som en offentlig investor, hvis indgreb må sammenlignes med fremgangsmåden hos en privat investor, som anbringer sin kapital under hensyn til rentabiliteten, men som en offentlig kreditor, som i lighed med en privat kreditor søger at få inddækket de beløb, der skyldes ham.
(8) Den rente, der finder anvendelse på denne form for gæld, skal normalt yde godtgørelse for det tab, som kreditor har lidt, som følge af debitors forsinkelse med at opfylde sin forpligtelse til at indfri sin gæld, dvs. morarenter. Såfremt den morarentesats, der anvendes på gæld til en offentlig kreditor, afviger fra den, der anvendes på gæld til en privat kreditor, skal sidstnævnte sats lægges til grund, såfremt den er højere end den førstnævnte.
(9) På grundlag af de ovennævnte argumenter ophævede Domstolen beslutning 97/21/EKSF, EF, i og med at den erklærede, at foranstaltningerne var uforenelige med EF-traktaten.
II. SAGSFORLØB
(10) Efter på ny at have gennemgået beslutning 1999/395/EF i lyset af Tubacex-dommen besluttede Kommissionen at indlede proceduren som fastsat i traktatens artikel 88, stk. 2. Sagen blev registreret under nr. C5/2000.
(11) Kommissionen informerede den spanske regering om sin beslutning ved brev af 16. februar 2000 (SG(2000) D/101521).
(12) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(6). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den fornyede analyse af foranstaltningerne i lyset af Tubacex-dommen og som følge deraf om den påtænkte delvise tilbagetrækning af Kommissionens beslutning 1999/395/EF.
III. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
Kommissionen har ikke modtaget bemærkninger fra interesserede parter.
IV. BEMÆRKNINGER FRA KONGERIGET SPANIEN
(13) Ved brev, modtaget den 19. april 2000 under reference A/33374, besvarede de spanske myndigheder Kommissionens brev om beslutningen om at indlede proceduren. Hovedpunkterne var følgende:
(14) De spanske myndigheder er uenige i Kommissionens beslutning om at indlede en formel undersøgelsesprocedure, i og med at undersøgelsesproceduren efter deres mening ikke er nødvendig for at foretage den påtænkte delvise tilbagekaldelse af beslutning 1999/395/EF.
(15) Med hensyn til gældsomlægningsaftalen mellem SNIACE og socialsikringens finanskasse støtter de spanske myndigheder ikke Kommissionens synspunkt, at "det forekommer ... sandsynligt, at kreditor i forbindelse med en frivillig akkord, der indebærer omlægning af eksisterende gæld, rent logisk vil søge at opnå en morarentesats, som er højere end den lovbestemte, som kompensation for ikke at søge gælden inddrevet ad rettens vej." Tværtimod hævder de, at en frivillig akkord, på grund af virksomhedens finansielle situation såvel som udgifter, forsinkelse og usikkerhed i forbindelse med retlige procedurer, ofte ville føre til en rentesats, der er lavere end den lovbestemte rentesats.
(16) Således gentager de spanske myndigheder deres påstand, at bevilling af henstand med anvendelse af de lovbestemte rentesatser beskytter socialsikringssystemets interesser med hensyn til betaling af restancer bedre end noget andet initiativ, en privat kreditor kunne have foretaget.
(17) Endvidere minder de spanske myndigheder om, at mens en privat kreditor kan indgå aftale om en hvilken som helst rentesats med debitor, er socialsikringsmyndighederne bundet af artikel 20 i den sociale lovgivning(7), der fastsætter, at den lovbestemte rentesats skal anvendes ved gældsomlægningsaftaler.
(18) I beslutningen om at indlede procedure fremsætter Kommissionen den betragtning, at sammenligningen af de betingelser, der er indeholdt i den private kreditoraftale fra oktober 1996, med betingelserne for gældsomlægningsaftalen mellem socialsikringen og SNIACE muligvis ikke udgør en korrekt anvendelse af Domstolens "private kreditor"-test. I denne henseende erklærede de spanske myndigheder, at offentlige kreditorers forhold, på grund af offentlige myndigheders lovmæssige begrænsninger, faktisk ikke kan have lighed med private kreditorers. De understreger imidlertid, at det på trods af de forskellige forhold bør bemærkes, at aftalerne mellem socialsikringen og SNIACE og aftaler mellem Fogasa og SNIACE var mindre generøse end den private kreditoraftale.
(19) Endelig gentog de spanske myndigheder de synspunkter, der kom til udtryk under den procedure, der førte til beslutning 1999/395/EF.
V. VURDERING
(20) Kommissionen må overveje, hvorvidt nogle af de elementer, der anses for uforenelige med fællesmarkedet, som opstillet i artikel 1 i beslutning 1999/395/EF udgør statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1. Hvis det blev konstateret, at der var tale om en sådan støtte, ville Kommissionen være nødt til at overveje, hvorvidt den var forenelig med fællesmarkedet.
(21) Tubacex-dommens faktuelle og retlige kontekst svarer til den, der af Kongeriget Spanien er indklaget for Domstolen i sag C-479/98 og af SNIACE for Retten i Første Instans i sag T-190/99 mod beslutning 1999/395/EF. Kommissionen mener, at de argumenter, der er udarbejdet af Domstolen i denne dom i lige så høj grad er relevante for aftalerne mellem SNIACE og Fogasa og mellem SNIACE og socialsikringens finansforvaltning, der blev vurderet til at indeholde statsstøtte i beslutning 1999/395/EF.
(22) Det bør først og fremmest bemærkes, at SNIACE allerede var underlagt den forud eksisterende vedtægtsmæssige forpligtelse til at tilbagebetale de lønninger, der af Fogasa var udbetalt på forskud, og til at betale sin gæld i form af socialsikringsbidrag. De pågældende aftaler gav derfor ikke anledning til, at SNIACE oparbejdede yderligere gæld til de offentlige myndigheder. Derfor handlede staten ikke, i forbindelse med Fogasas tilbagebetalingsaftaler og socialsikringens finansforvaltningsgældsomlægningsaftaler, som en offentlig investor, hvis indgreb må sammenlignes med fremgangsmåden hos en privat investor, som anbringer sin kapital under hensyn til rentabiliteten, men som en offentlig kreditor, som i lighed med en privat kreditor søger at få inddækket de beløb, der skyldes ham. Derfor må Kommissionen ved vurderingen af den anfægtede statsstøtte sammenligne den morarentesats, der anvendes på den offentlige kreditors gæld med den sats, der kræves for gæld, der skyldes til private kreditorer, som handler under lignende omstændigheder.
(23) Det bør imidlertid bemærkes, at særlige omstændigheder hos debitorer og kreditorer sandsynligvis kan vise sig problematiske for fastlæggelsen af en fælles anvendelig fremgangsmåde hos private kreditorer, der søger at inddrive beløb, som de har til gode. Derfor må Kommissionen basere sin vurdering på en analyse af private kreditorers fremgangsmåde fra sag til sag.
(24) I sagen om SNIACE afsagde de spanske domstole, efter at virksomheden i 1992 havde indsendt en ansøgning, kendelse om betalingsstandsning i marts 1993. Ved at give afkald på deres status som privilegerede kreditorer(8) indgik de offentlige kreditorer ikke i kreditoraftalen af oktober 1996 inden for rammerne af ophævelsen af betalingsaftalen. Som Kommissionen bemærkede i beslutningen om at indlede procedure(9) har de offentlige kreditorer ved at give afkald på deres status som privilegerede kreditorer beskyttet alle deres tilgodehavender.
(25) De separate aftaler mellem Fogasa og SNIACE og mellem socialsikringen og SNIACE gav ikke SNIACE en mere generøs behandling end den, der blev opnået i den private kreditoraftale.
(26) De private kreditorers forhold var imidlertid ikke de samme som de offentlige kreditorers på grund af deres status, de stillede garantier og den ret til at give afkald på deres status som privilegerede kreditorer, som de offentlige institutioner nød. Derfor mener Kommissionen, at en sådan komparativ metode ikke i dette særlige tilfælde udgør en korrekt anvendelse af domstolens "private kreditor"-test, der, som domstolen efterfølgende understregede i sin dom af 29. juni 1999 i DMT-sagen (C-256/97)(10) forudsætter, at den fremgangsmåde hos de offentlige kreditorer, som undersøges, bør sammenlignes med fremgangsmåden hos en hypotetisk privat kreditor, der så vidt muligt befinder sig i samme situation.
(27) Kommissionen bemærker, at det i artikel 1108 i spansk civilret fastsættes, at den lovbestemte rentesats er den, der gælder for godtgørelse af skade og tab, når debitor udsætter tilbagebetalingen, og der ikke er aftalt en anden fastsat rentesats. Endvidere fastsættes det i artikel 312 i den spanske handelsret, at i tilfælde af et pengelån og i mangel af en specifik aftale mellem parterne har debitor pligt til at tilbagebetale den lovbestemte værdi ("valor legal") af gælden på tidspunktet for tilbagebetalingen. Derfor vil den lovbestemte rentesats være den højeste sats en privat kreditor kan forvente at opnå, hvis han vælger at søge gælden tilbagebetalt ad rettens vej.
(28) Som følge heraf kunne en privat kreditor ikke fra debitor have opnået en morarentesats, der var højere end den lovbestemte rentesats, som godtgørelse for ikke at søge gælden tilbagebetalt ad rettens vej.
(29) Endelig bør der lægges vægt på SNIACE's særlige omstændigheder på det tidspunkt, hvor gældsomlægningsaftalerne med Fogasa og socialsikringens finansforvaltning blev indgået. Virksomheden havde været i alvorlige finansielle vanskeligheder, som resulterede i henstand med alle tilbagebetalinger af gæld og alvorlig tvivl om dets fremtidige eksistens. Som Kommissionen bemærkede i sin beslutning 1999/395/EF, har socialsikringens finansforvaltning ved ikke at inddrive beløbet, hvilket måske havde fået virksomheden til at gå konkurs, muligvis villet søge at få dækket gælden.
(30) I lyset af ovenstående kan Kommissionen acceptere, at i dette særlige tilfælde søgte de spanske myndigheder, ved at foretage omlægning og anvende den lovbestemte rentesats på gæld, som SNIACE skyldte, at få dækket de udestående beløb uden at lide økonomisk tab. Derfor handlede Kongeriget Spanien som en hypotetisk privat kreditor i samme position i forhold til SNIACE ville have handlet.
KONKLUSION
(31) I lyset af ovenstående fører revurderingen af den påståede støtte, der i beslutning 1999/395/EF er vurderet til at være uforenelig med fællesmarkedet, til den konklusion, at tilbagebetalingsaftalerne mellem Fogasa og SNIACE og gældsomlægningsaftalen mellem socialsikringen og SNIACE ikke udgør statsstøtte.
(32) Kommissionen finder det derfor passende at ændre sin beslutning 1999/395/EF -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Beslutning 1999/395/EF ændres hermed som følger:
1) Første afsnit i artikel 1 erstattes af: "Følgende foranstaltninger, som Kongeriget Spanien har gennemført til fordel for Sociedad Nacional de Industrias y Aplicaciones de Celulosa Española SA (SNIACE) udgør ikke statsstøtte:
a) aftalen af 8. marts 1996 (som ændret ved aftale af 7. maj 1996) mellem SNIACE og socialsikringens finansforvaltning om at omlægge gæld med en hovedstol på 2903381848 ESP (17449676,34 EUR), yderligere ændret ved aftale af 30. september 1997 om at omlægge gæld med en hovedstol på 3510387323 ESP (21097852,72 EUR)
b) aftalerne af henholdsvis 5. november 1993 og 31. oktober 1995 mellem SNIACE og lønmodtagernes garantifond (Fogasa) om beløb på henholdsvis 1362708700 ESP (8190044,23 EUR) og 339459878 ESP (2040194,96 EUR)".
2) Artikel 2 ophæves.
Artikel 2
Denne beslutning er rettet til Kongeriget Spanien.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. september 2000.