RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 713/2005
af 10. maj 2005
om indførelse af en endelig udligningstold på importen af visse bredspektrede antibiotika med oprindelse i Indien
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2026/97 af 6. oktober 1997 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (grundforordningen), særlig artikel 18 og 19,
under henvisning til forslag fra Kommissionen forelagt efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. PROCEDURE
I. Tidligere undersøgelse og gældende foranstaltninger
(1)
Rådet indførte ved forordning (EF) nr. 2164/98 (2) en endelig udligningstold på importen af visse bredspektrede antibiotika med oprindelse i Indien, nemlig amoxicillin trihydrat, ampicillin trihydrat og cefalexin, ikke i doseret stand eller i former eller pakninger til detailsalg (den pågældende vare), henhørende under KN-kode ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 og ex 2941 90 00. Foranstaltningerne havde form af en værditold på mellem 0 % og 12 % på importen fra individuelt nævnte eksportører og en resttold på 14,6 % på importen fra andre eksportører.
II. Anmodning om en kombineret udløbs- og interimsundersøgelse
(2)
Efter offentliggørelsen af en meddelelse om det forestående udløb (3) af de gældende foranstaltninger modtog Kommissionen en anmodning i henhold til grundforordningens artikel 18, stk. 2, og artikel 19, stk. 2, om indledning af en kombineret udløbs- og interimsundersøgelse af forordning (EF) nr. 2164/98 fra forretningsmæssigt forbundne producenter af samme vare i Fællesskabet, nemlig Sandoz GmbH, Østrig, og Sandoz Industrial Products SA, Spanien (ansøgerne). Ansøgerne tegner sig for en betydelig del, nemlig over 40 %, af den samlede produktion i Fællesskabet af visse bredspektrede antibiotika.
(3)
Anmodningen var begrundet med, at udløbet af foranstaltningerne sandsynligvis ville føre til fortsat eller fornyet subsidiering og skade for EF-erhvervsgrenen, og at de gældende foranstaltninger angiveligt havde et niveau, der var utilstrækkeligt til at modvirke den subsidiering, der forårsagede skaden.
(4)
For indledningen af den kombinerede udløbs- og interimsundersøgelse underrettede Kommissionen i overensstemmelse med grundforordningens artikel 10, stk. 9, og artikel 22, stk. 1, Indiens regering om, at den havde modtaget en behørigt dokumenteret anmodning om en fornyet undersøgelse. Indiens regering blev indkaldt til konsultationer med henblik på at kaste lys over situationen med hensyn til indholdet af anmodningen og nå til en gensidigt acceptabel løsning. Den indiske regering afviste Kommissionens opfordring til at føre konsultationer.
III. Indledning af en kombineret udløbs- og interimsundersøgelse
(5)
Kommissionen undersøgte den dokumentation, der var fremlagt af ansøgerne, og fandt den tilstrækkelig til at berettige indledningen af en fornyet undersøgelse i henhold til artikel 18, stk. 2, og artikel 19, stk. 2, i grundforordningen. Efter høring af det rådgivende udvalg indledte Kommissionen ved en meddelelse offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4) en kombineret udløbs- og interimsundersøgelse af Rådets forordning (EF) nr. 2164/98.
IV. Undersøgelsesperiode
(6)
Undersøgelsen omfattede perioden fra 1. april 2002 til 31. marts 2003 (undersøgelsesperioden). Undersøgelsen af udviklingstendenser af relevans for spørgsmålet om skade omfattede perioden fra 1. januar 1999 til udgangen af undersøgelsesperioden (den betragtede periode).
V. Parter, som er berørt af undersøgelsen
(7)
Kommissionen underrettede officielt ansøgerne og andre kendte producenter i Fællesskabet samt de eksporterende producenter, importørerne, leverandørerne i lavere produktionstrin, brugerne og den indiske regering om indledningen af undersøgelsen. De interesserede parter fik lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt mundtligt. Parternes mundtlige og skriftlige bemærkninger blev overvejet og blev taget i betragtning, hvor det var relevant.
(8)
I betragtning af det åbenbart store antal eksporterende producenter af den pågældende vare i Indien, som var nævnt i klagen, blev det påtænkt at anvende stikprøver ved undersøgelsen af subsidieringen, jf. artikel 27 i grundforordningen.
(9)
Imidlertid gav kun et begrænset antal eksporterende producenter sig til kende og afgav de oplysninger, der var ønsket til stikprøven. Det blev derfor ikke anset for nødvendigt at benytte stikprøver.
(10)
Kommissionen sendte spørgeskemaer til alle parter, som den vidste var berørt af sagen, og som gav sig til kende inden for de frister, der var fastsat i indledningsmeddelelsen. Der blev modtaget besvarelser fra fem producenter i Fællesskabet, syv eksporterende producenter, en importør, to leverandører i lavere produktionstrin og den indiske regering.
(11)
Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, som den anså for nødvendige for at træffe en afgørelse om subsidiering og skade samt for at fastslå, om der var sandsynlighed for fortsat eller fornyet subsidiering og skade, og om det ikke ville stride mod Fællesskabets interesser at opretholde eller ændre foranstaltningerne. Der blev aflagt kontrolbesøg hos følgende interesserede parter:
1)
Producenter i Fællesskabet
DSM Anti-Infectives BV, Delft, Nederlandene, der også besvarede Kommissionens spørgeskema på vegne af DSM Anti-Infectives Deretil SA, Almeria, Spanien, og DSM Anti-Infectives Chemferm SA, Santa Perpetua de Mogoda, Spanien. Disse tre selskaber er i det følgende samlet benævnt »DSM«.
Sandoz GmbH (tidligere Biochemie GmbH), Kundl, Østrig, der også besvarede Kommissionens spørgeskema på vegne af Sandoz Industrial Products SA (tidligere Biochemie SA), Barcelona, Spanien. Disse to selskaber er i det følgende samlet benævnt »Sandoz«.
2)
Den indiske regering
Handelsministeriet, New Delhi.
3)
Eksporterende producenter i Indien
KDL Biotech Ltd (tidligere Kopran Ltd), Mumbai
Orchid Pharmaceuticals and Chemicals Ltd, Chennai
Nectar Lifesciences Ltd, Chandigarh
Nestor Pharmaceuticals Ltd, New Delhi
Ranbaxy Laboratories Ltd, New Delhi
Torrent Gujarat Biotech Ltd, Ahmedabad
Surya Pharmaceutical Ltd, Chandigarh.
VI. Underretning og bemærkninger om procedure
(12)
Den indiske regering og de øvrige interesserede parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og overvejelser, der lå til grund for, at det påtænktes at foreslå en videreførelse af foranstaltningerne. De fik også en rimelig frist til at fremsætte bemærkninger. Visse parter fremsatte bemærkninger skriftligt. Desuden redegjorde den indiske regering og tre eksporterende producenter for deres holdninger i høringer efter meddelelsen om undersøgelsen, hvilket senere blev fulgt op af indlæg, hvori deres holdninger blev opsummeret. Der blev taget behørigt hensyn til alle indlæg og bemærkninger, jf. nedenstående.
(13)
Den indiske regering og en eksporterende producent påpegede under en høring, at ansøgerne ikke fremstillede en bestemt type af samme vare, nemlig cefalexin, og at der derfor ikke bør indledes en undersøgelse vedrørende denne type.
(14)
Det skal i den forbindelse erindres, at det allerede i den oprindelige undersøgelse blev fastslået, at alle typer af den af undersøgelsen omfattede vare (se afsnit B) anses for at være én og samme varekategori (5). Alle typer tilhører samme kategori, nemlig semisyntetiske bredspektrede antibiotika, og de har samme anvendelsesformål, idet de indgår i færdige doseringer, som er effektive til behandling af forskellige infektionssygdomme. Da alle typer derfor i forbindelse med denne procedure udgør én og samme vare, der fremstilles af ansøgerne, må dette argument afvises.
(15)
Den indiske regering og en eksporterende producent fremførte, at fællesskabsproducenternes ikke-fortrolige besvarelser af spørgeskemaet ikke var tilstrækkelig detaljerede og ikke var indgivet i overensstemmelse med grundforordningens artikel 29. Det hævdedes, at manglende oplysninger i de ikke-fortrolige besvarelser af spørgeskemaet betød, at samarbejdsvillige eksportører ikke fik en reel mulighed for at forsvare deres interesser i forbindelse med analysen af skade og årsagssammenhæng.
(16)
I denne forbindelse skal det bemærkes, at EF-erhvervsgrenen i den aktuelle undersøgelse som nævnt i afsnit E kun består af to parter, nemlig Sandoz og DSM. Desuden fremstillede en af disse parter kun amoxicillin trihydrat og ampicillin trihydrat, mens den anden part også fremstillede cefalexin. Disse særlige omstændigheder med hensyn til fællesskabserhvervsgrenen betød, at visse oplysninger afgivet under undersøgelsen var mere fortrolige. Under alle omstændigheder indeholder de sagsakter, som interesserede parter har adgang til, begge samarbejdsvillige EF-producenters ikke-fortrolige besvarelser af spørgeskemaet med de fortrolige oplysninger i indeksform, så der sikres en rimelig forståelse af de fortrolige oplysningers egentlige indhold. EF-producenternes ikke-fortrolige besvarelser af spørgeskemaerne anses derfor stadig for at overholde bestemmelserne i grundforordningens artikel 29. Det er desuden relevant at nævne, at de indekserede skadesoplysninger som anført i denne forordnings afsnit F gav alle interesserede parter et tilstrækkeligt nøjagtigt billede af situationen med hensyn til skade og årsagssammenhæng, således at de kunne vurdere analysen og forsvare deres interesser.
B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
I. Den pågældende vare
(17)
Den vare, der er omfattet af denne fornyede undersøgelse, er samme vare, som var omfattet af Rådets forordning (EF) nr. 2164/98, nemlig amoxicillin trihydrat, ampicillin trihydrat og cefalexin, ikke i doseret stand eller i former eller pakninger til detailsalg, med oprindelse i Indien og henhørende under KN-kode ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 og ex 2941 90 00 (den pågældende vare).
II. Samme vare
(18)
Under høringen efter meddelelsen om undersøgelsen har den indiske regering og en eksporterende producent henledt opmærksomheden på, at en fællesskabsproducent nævnte visse forskelle i »stabilitet, renhed, analyse, galeniske egenskaber osv.« mellem den pågældende vare og samme vare. Desuden nævnte den eneste samarbejdsvillige importør forskelle med hensyn til vandopløselighed.
(19)
Både den pågældende vare og den samme vare skal imidlertid leve op til de samme internationale farmakopéer med bestemte specifikationer. Selv om de ikke er identiske i alle henseender, ligger deres egenskaber således tæt op ad hinanden som krævet i grundforordningens artikel 1, stk. 5.
(20)
Undersøgelsen bekræftede derfor, at amoxicillin trihydrat, ampicillin trihydrat og cefalexin fremstillet og solgt i Fællesskabet af fællesskabsproducenterne havde fysiske egenskaber og anvendelsesformål, som var identiske eller lå tæt op ad det, der var gældende for den pågældende vare, og at de således var samme vare, jf. grundforordningens artikel 1, stk. 5.
C. SUBSIDIER
I. Indledning
(21)
På grundlag af de oplysninger, der var indeholdt i anmodningen om en fornyet undersøgelse, og besvarelserne af Kommissionens spørgeskema, undersøgte Kommissionen følgende ordninger, som angiveligt indebærer, at der ydes subsidier:
1) Landsdækkende ordninger
a)
»Advance Licence Scheme« (forhåndslicensordningen)
b)
»Duty Entitlement Passbook Scheme« (toldgodtgørelsesordningen)
c)
»Special Economic Zones/Export Oriented Units Scheme« (ordningen for særlige økonomiske områder og eksportorienterede virksomheder)
d)
»Export Promotion Capital Goods Scheme« (eksportfremmeordningen for investeringsgoder)
e)
»Income Tax Schemes« (indkomstskatteordninger)
-
»Export Income Tax Exemption Scheme« (ordningen for fritagelse for indkomstskat af eksport)
-
»Income Tax Incentive for Research and Development« (indkomstskattebegunstigelse for forskning og udvikling)
f)
»Export Credit Scheme« (eksportkreditordningen).
(22)
De nævnte ordninger i litra a) til d) er baseret på »Foreign Trade (Development and Regulation) Act 1992« (nr. 22 af 1992)(loven om udlandshandel), der trådte i kraft den 7. august 1992. Ved »Foreign Trade Act« bemyndiges den indiske regering til at udstede bekendtgørelser vedrørende eksport- og importpolitikken. Disse bekendtgørelser opføres i »Export and Import Policy«-dokumenter, der udstedes af Handelsministeriet hvert femte år og regelmæssigt ajourføres. Et af disse dokumenter er relevant for den fornyede undersøgelsesperiode i denne sag, nemlig femårsplanen for perioden 1. april 2002 til 31. marts 2007 (EXIM-policy 02-07 eller eksport- og importpolitikken for 2002-2007). Desuden fastlægger den indiske regering også de procedurer, der styrer eksport- og importpolitikken for 2002-2007 i den såkaldte »Handbook of Procedures - 1 April 2002 to 31 March 2007, Volume I« (HOP I 02-07) (6). Procedurehåndbogen ajourføres også regelmæssigt.
(23)
De i litra e) nævnte indkomstskatteordninger er baseret på »Income Tax Act of 1961« (indkomstskatteloven af 1961), som ændres årligt ved »Finance Act« (finansloven).
(24)
Den i litra f) nævnte eksportkreditordning er baseret på section 21 og 35A i »Banking Regulation Act 1949« (bankloven af 1949), der tillader Reserve Bank of India (RBI) at vejlede forretningsbanker på eksportkreditområdet.
2) Regionale ordninger
(25)
På grundlag af de oplysninger, der var indeholdt i anmodningen om den fornyede undersøgelse, og besvarelserne af Kommissionens spørgeskema, gennemgik Kommissionens tjenestegrene også en række ordninger, som angiveligt indebærer, at der ydes subsidier af regionale regeringer eller myndigheder i visse indiske delstater.
a)
Delstaten Punjab
-
»Punjab Industrial Incentive Scheme« (Punjabs industrifremmeordning)
-
Denne ordning er baseret på Punjabs regerings industripolitik og motivationskodeks.
b)
Delstaten Gujarat
-
»Gujarat Industrial Incentive Scheme« (Gujarats industrifremmeordning)
-
Refusion af elektricitetsafgift
-
Førstnævnte ordning er baseret på Gujarats industrifremmepolitik, mens den anden ordning er baseret på Bombays elektricitetsafgiftslov af 1958.
c)
Delstaten Maharashtra
-
Maharashtras regerings incitamentspakkeordning. Denne ordning er baseret på beslutninger truffet af Maharashtras industri-, energi- og arbejdsministerium.
(26)
En indkomstskatteordning (begunstigelsen for forskning og udvikling) og tre regionale ordninger (Punjabs og Gujarats industrifremmeordninger og Gujarats refusion af elektricitetsafgift) var ikke nævnt i anmodningen om en fornyet undersøgelse. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 22, stk. 1, og artikel 11, stk. 10, underrettede Kommissionen derfor den indiske regering om, at undersøgelsen muligvis ville blive udvidet til også at omfatte disse ordninger. Indiens regering blev indkaldt til konsultationer med henblik på at kaste lys over den faktiske situation med hensyn til de påståede ordninger og nå til en gensidigt acceptabel løsning. Da der efter disse konsultationer ikke forelå en gensidigt acceptabel løsning med hensyn til disse fire ordninger, medtog Kommissionen dem i undersøgelsen af spørgsmålet om subsidiering.
3. Generelle bemærkninger om subsidiering
(27)
To eksporterende producenter fremførte, at forhåndslicensordningen, indkomstskattebegunstigelsen for forskning og udvikling samt eksportkreditordningen ikke burde være omfattet af den aktuelle undersøgelse, da en fornyet undersøgelse kun burde omfatte ordninger, der indgik i den oprindelige undersøgelse. I dette tilfælde var disse tre ordninger og de regionale ordninger ikke blevet undersøgt i forbindelse med den oprindelige undersøgelse.
(28)
I de relevante bestemmelser i grundforordningen om interims- og udløbsundersøgelser er der imidlertid ikke fastsat en sådan snæver fremgangsmåde for fornyede undersøgelser. For eksempel kan en interimsundersøgelse føre til øgede foranstaltninger i overensstemmelse med grundforordningens artikel 19, stk. 2, hvis de eksisterende foranstaltninger ikke er tilstrækkelige til at udligne et udligningsberettiget subsidie. Endvidere kræves det i grundforordningens artikel 19, stk. 4, at det skal undersøges, »om omstændighederne med hensyn til subsidiering … har ændret sig betydeligt«. En interimsundersøgelse vedrørende subsidiering kan således af sig selv føre til en fuldstændig reevaluering af rammerne for subsidiering og ikke blot af de subsidieordninger, der oprindelig blev undersøgt, hvilket muligvis kan være til fordel for den pågældende vare. Desuden behøver en udløbsundersøgelse ikke udelukkende at fokusere på oprindeligt undersøgte ordninger. Artikel 18, stk. 2, i grundforordningen henviser til fortsat eller fornyet subsidiering, altså en generel situation, og ikke til oprindeligt undersøgte subsidieringsordninger. Fornyede undersøgelser er derfor ikke begrænset til de ordninger, der oprindeligt blev undersøgt, men kræver, at der træffes beslutning om nuværende og fremtidig subsidiering, herunder programmer, der ikke oprindeligt blev undersøgt. Faktisk er det kun en sådan fremgangsmåde, der kan føre til en fyldestgørende analyse af den faktiske situation med hensyn til subsidiering i en given fornyet undersøgelsesperiode. I modsat fald kunne regeringer reelt beskytte sig mod indgreb over for subsidiering ved simpelt hen at omdøbe en ordning eller foretage mindre strukturelle ændringer af denne. Dette ville betyde, at udligningsforanstaltninger, hvis mål er at afhjælpe skadevoldende subsidiering, ville blive virkningsløse.
II. Landsdækkende ordninger
1. »Advance Licence Scheme« (ALS) (forhåndslicensordningen)
a) Retsgrundlag
(29)
Ordningen er beskrevet detaljeret i stk. 4.1.1 til 4.1.14 i EXIM-policy 02-07 og i kapitel 4.1 til 4.30 i HOP I 02-07.
b) Støtteberettigelse
(30)
ALS består af seks underordninger, der er beskrevet nærmere i betragtning 31. Disse underordninger er bl.a. forskellige med hensyn til støtteberettigelse. Producent-eksportører og forhandler-eksportører, der er »forbundet« med støttende producenter, er berettiget til støtte efter ALS-ordningerne for fysisk eksport og årligt behov. Producent-eksportører, der leverer til den endelige eksportør, er berettiget til forhåndslicens for mellemleverancer. Hovedleverandører, der leverer til kategorier »ligestillet med eksport« som nævnt i stk. 8.2 i EXIM-policy 02-07, såsom leverandører til eksportorienterede virksomheder, er berettigede til ALS-ordningen for transaktioner ligestillet med eksport. Mellemleverandører til producent-eksportører er berettigede til eksportligestillingsfordele i henhold til underordningerne for attester til forudgående frigivelse (Advance Release Orders eller ARO) og løbende indenlandsk remburs.
c) Praktisk gennemførelse
(31)
Forhåndslicenser kan udstedes for:
i) Fysisk eksport: Dette er den vigtigste underordning. Den gør det muligt toldfrit at importere råmaterialer til fremstilling af en specifik færdig eksportvare. »Fysisk« betyder i denne forbindelse, at eksportvaren skal forlade indisk område. Tilladelsen til import og forpligtelsen til eksport (herunder eksportvarens type) er specificeret i licensen.
ii) Årligt behov: En sådan licens er ikke knyttet til en bestemt eksportvare, men til en bredere varegruppe (f.eks. kemiske og dermed forbundne produkter). Licensindehaveren kan - op til en bestemt værditærskel, der fastsættes efter tidligere eksportresultater - toldfrit importere ethvert råmateriale, der skal benyttes til fremstilling af enhver vare, der henhører under den relevante varegruppe. Han kan vælge at eksportere enhver færdig vare i varegruppen, hvor sådanne toldfri materialer er anvendt.
iii) Mellemleverancer: Denne underordning omfatter tilfælde, hvor to producenter har til hensigt at fremstille en enkelt eksportvare og stå for hver sin del af produktionsprocessen. Producent-eksportøren fremstiller mellemproduktet. Den kan toldfrit importere råmaterialer og kan til dette formål opnå en forhåndslicens for mellemleverancer. Den endelige eksportør færdiggør produktionen og er forpligtet til at eksportere den færdige vare.
iv) Transaktioner ligestillet med eksport: Denne underordning gør det muligt for en hovedleverandør toldfrit at importere råmaterialer, som er nødvendige for produktionen af varer, der skal sælges i »transaktioner ligestillet med eksport« til de kundekategorier, der er anført i stk. 8.2.(b) til (f), (g), (i) og (j) i EXIM policy 02-07. Ifølge den indiske regering forstås der ved transaktioner ligestillet med eksport transaktioner, hvor de leverede varer ikke forlader landet. En række kategorier af leverancer anses for at være transaktioner ligestillet med eksport, forudsat at varerne er fremstillet i Indien, f.eks. leverancer af varer til eksportorienterede virksomheder eller til selskaber i særlige økonomiske zoner.
v) Attester til forudgående frigivelse (ARO): En indehaver af en forhåndslicens, der ønsker at købe råvarerne fra indenlandske kilder i stedet for at importere dem direkte, kan vælge at købe dem ved anvendelse af attester til forudgående frigivelse. I sådanne tilfælde godkendes forhåndslicenserne som attester til forudgående frigivelse og påtegnes til den indenlandske leverandør ved levering af de derpå anførte varer. Påtegnelsen af attesten til forudgående frigivelse giver den indenlandske leverandør ret til de fordele, der indrømmes transaktioner ligestillet med eksport, jf. stk. 8.3 i EXIM-policy 02-07 (dvs. forhåndslicens for mellemleverancer/transaktioner ligestillet med eksport, eksportrestitution og tilbagebetaling af endelige forbrugsafgifter). ARO-mekanismen yder refusion af skatter og afgifter til leverandøren, i stedet for at disse beløb tilbagebetales til den endelige eksportør i form af godtgørelse eller refusion af told. Skatter og afgifter kan refunderes for både lokale og importerede råmaterialer.
vi) Løbende indenlandsk remburs: Denne underordning dækker også indenlandske leverancer til en indehaver af en forhåndslicens. Indehaveren af en forhåndslicens kan henvende sig til en bank for at åbne en indenlandsk remburs til fordel for en indenlandsk leverandør. Banken ugyldiggør licensen til direkte import for den værdi og de varemængder, der købes i landet i stedet for at blive importeret. Den indenlandske leverandør vil være berettiget til de fordele, der indrømmes transaktioner ligestillet med eksport, jf. stk. 8.3 i EXIM-policy 02-07 (dvs. forhåndslicens for mellemleverancer/transaktioner ligestillet med eksport, eksportrestitution og tilbagebetaling af endelige forbrugsafgifter).
Det blev fastslået, at de samarbejdsvillige eksportører i den fornyede undersøgelsesperiode kun opnåede indrømmelser i henhold til fire underordninger i forbindelse med den pågældende vare, nemlig forhåndslicenser for i) fysisk eksport, ii) årligt behov, iii) mellemleverancer som leverandør til en endelig eksportør og iv) transaktioner ligestillet med eksport som leverandør til eksportorienterede virksomheder/virksomheder i særlige økonomiske zoner. Det er derfor ikke nødvendigt at undersøge, om v) ARO-ordningen og vi) ordningen med løbende indenlandsk remburs er udligningsberettigede.
(32)
Af hensyn til de indiske myndigheders kontrol er licensindehavere retligt forpligtede til at føre »korrekt og behørigt regnskab over forbrug og anvendelse af importerede varer i henhold til licenser« i et nærmere angivet format (kapitel 4.30 og tillæg 18 til HOP I 02-07), dvs. et regnskab over det faktiske forbrug (tillæg 18-regnskabet).
(33)
For så vidt angår de i betragtning 31 nævnte underordninger i), iii) og iv) fastsætter den indiske regering den mængde og værdi, som importtilladelsen og eksportforpligtelsen (herunder for transaktioner ligestillet med eksport) vedrører, og dette fremgår af licensen. Desuden skal de tilsvarende transaktioner bekræftes på licensen af statens embedsmænd på import- og eksporttidspunktet. Den mængde import, der er tilladt i henhold til denne ordning, fastsættes af den indiske regering på grundlag af såkaldte standard input/output-normer (SION). Der er fastsat sådanne normer for de fleste varer (herunder den pågældende vare), som er offentliggjort i HOP II 02-07.
(34)
For den i betragtning 31 omhandlede underordning ii) (forhåndslicens for årligt behov) er det kun værdien af den tilladte import, der anføres på licensen. Licensindehaveren er forpligtet til at »fastholde sammenhængen mellem de importerede råmaterialer og den færdige vare« (stk. 4.24A(c) i HOP I 02-07).
(35)
Importerede råmaterialer kan ikke afhændes og skal bruges til at fremstille den færdige eksportvare. Eksportforpligtelsen skal opfyldes inden for en fastsat frist efter udstedelsen af licensen (18 måneder med mulighed for to forlængelser på hver seks måneder). Forhåndslicenser for årligt behov kan ikke forlænges.
(36)
Under den fornyede undersøgelse blev det fastslået, at de samarbejdsvillige eksportører toldfrit havde importeret større mængder råmaterialer i henhold til SION-importtilladelser efter de forskellige underordninger, end det var nødvendigt for at fremstille referencemængden for den færdige eksportvare. Standard-input/output-normerne for den pågældende vare var derfor ikke korrekte. Endvidere førte ingen at de samarbejdsvillige eksportører i den fornyede undersøgelsesperiode korrekte regnskaber over det faktiske forbrug. I fire tilfælde blev der slet ikke ført sådanne regnskaber, selv om der var en retlig forpligtelse hertil (se betragtning 32). I to tilfælde havde selskaberne ikke registreret det faktiske forbrug. Hverken de undersøgte eksportører eller den indiske regering kunne påvise, at fritagelsen for importafgifter ikke førte til en for stor eftergivelse.
d) Bemærkninger
(37)
Den indiske regering og fem samarbejdsvillige eksportører fremsatte bemærkninger til ordningen med forhåndslicenser (ALS). De hævdede, at ALS fungerer som en tilladt godtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning, der angiveligt minder om EF’s ordning for aktiv forædling, og at der forefindes et verifikationssystem svarende til bestemmelserne i grundforordningens bilag I, II og III til at overvåge sammenhængen mellem toldfrit importerede råmaterialer og de færdige eksportvarer. Den indiske regering og to eksportører fremførte yderligere, at kun en for stor eftergivelse af told kunne udlignes. For så vidt angår et verifikationssystem insisterede de på, at der forefandtes et fyldestgørende system. I denne forbindelse henviste de til en række kontrolelementer, som den indiske regering kunne benytte sig af med henblik på verifikation, herunder SION-normer, oplysninger om importmængden og eksportdokumenter, et toldregister over import og eksport i henhold til ALS, et register over forbruget, det såkaldte DEEC-register (Duty Entitlement Export Certification book), indfrielseskontrol efter import og eksport, yderligere kontroller foretaget af de indiske told- og punktafgiftsmyndigheder, regelmæssig revision samt retsforfølgelse i tilfælde af omdirigering. Den indiske regering og en eksportør indrømmede imidlertid, at SION-normerne kan »reducere det faktiske forbrug«. Desuden fremlagde ingen eksportører tilstrækkelige beviser for, at de opfyldte deres forpligtelse til på korrekt vis at føre det regnskab over det faktiske forbrug, der kræves i henhold til EXIM-politikken. Endvidere påstod to eksportører, at undersøgelsesmyndigheden selv skulle have beregnet en for stor eftergivelse. Endelig er det blevet hævdet, at Fællesskabet som følge af tidligere praksis er bundet til ikke at udligne ALS. Efter den høring, der fulgte meddelelsen om undersøgelsen, fremlagde en eksportør en beregning af den for meget eftergivne told.
e) Konklusion
(38)
Fritagelsen for importafgifter er et subsidie i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2, dvs. et finansielt bidrag fra den indiske regering, der har medført en fordel for de undersøgte eksportører.
(39)
Desuden er ordningerne med forhåndslicens for fysisk eksport, årligt behov og mellemleverancer klart retligt betingede af eksportresultater og anses derfor for at være specifikke og udligningsberettigede i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 4, litra a). Uden en eksportforpligtelse kan et selskab ikke opnå fordele i henhold til disse ordninger.
(40)
Ordningen med forhåndslicens for transaktioner ligestillet med eksport er i det aktuelle tilfælde reelt betinget af eksportresultater. Den blev kun benyttet af ét selskab i mindre omfang og kun ved leverancer til eksportorienterede virksomheder eller virksomheder i en særlig økonomisk zone, der begge er kategorier nævnt i stk. 8.2(b) i EXIM-policy 02-07. Dette selskab erklærede, at dets kunder senere eksporterede den pågældende vare. Målet for eksportorienterede virksomheder og særlige økonomiske zoner er eksport, jf. stk. 6.1 i EXIM-policy 02-07. En indenlandsk leverandør opnår således fordele efter ordningen for forhåndslicens for transaktioner ligestillet med eksport, fordi den indiske regering forventer, at en eksportør, som er en eksportorienteret virksomhed eller er beliggende i en særlig økonomisk zone, efterfølgende vil få eksportindtægter. Ifølge grundforordningens artikel 3, stk. 4, litra a), anses et subsidie for at være betinget af eksportresultater, når det af faktiske omstændigheder fremgår, at ydelsen af subsidiet, om end det ikke er retligt betinget af eksportresultater, i virkeligheden er bundet til faktiske eller forventede eksportindtægter.
(41)
Ingen af de fire underordninger, der blev benyttet i den aktuelle sag, kan betragtes som tilladte toldgodtgørelsesordninger eller substitutionsgodtgørelsesordninger i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). Dette resultat er bekræftet efter nøje overvejelse af parternes bemærkninger. De overholder ikke de strenge regler, der er fastsat i bilag I, punkt i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse) i grundforordningen. Den indiske regering anvendte ikke sin verifikationsordning eller -procedure til effektivt at bekræfte, hvorvidt der blev forbrugt råmaterialer ved fremstillingen af den eksporterede vare og i hvilke mængder (bilag II, del II, punkt 4, i grundforordningen samt for substitutionsgodtgørelsesordninger bilag III, del II, punkt 2, i grundforordningen). SION-normerne for den pågældende vare var ikke tilstrækkelig præcise. Ingen af de fremsatte bemærkninger har ændret denne konklusion. Tværtimod indrømmede den indiske regering endda, at SION-normerne ikke var korrekte. Det bekræftes således, at SION-normerne i sig selv ikke kan anses for at være et system til verifikation af det faktiske forbrug, fordi disse meget generøse standardnormer er udformet således, at den indiske regering ikke med tilstrækkelig præcision kan kontrollere, hvilke mængder råmaterialer der er forbrugt i produktionen til eksport. Endvidere foretog den indiske regering ikke en effektiv kontrol på grundlag af korrekte regnskaber over det faktiske forbrug (tillæg 18-regnskab). Den indiske regering foretog desuden ikke nogen yderligere undersøgelse på grundlag af de faktisk involverede råmaterialer, selv om dette normalt ville være nødvendigt, når verifikationssystemet ikke reelt blev anvendt (bilag II, del II, punkt 5, og bilag III, del II, punkt 3, til grundforordningen), og den beviste heller ikke, at der ikke blev eftergivet for store afgiftsbeløb. Forhåndslicensordningens påståede sammenlignelighed med Fællesskabets ordning for aktiv forædling er irrelevant, da EF-systemet ikke er genstand for den aktuelle undersøgelse.
(42)
De øvrige verifikationselementer, der blev nævnt, eksisterer enten ikke længere (f.eks. blev DEEC-registret afskaffet ved EXIM policy 02-07) eller er tilsyneladende - da der ikke er en reel kontrol af regnskaberne med det faktiske forbrug - baseret på meget generøse SION-normer, hvilket ikke er tilstrækkeligt (dvs. oplysninger om import- og eksportdokumenter, toldregister, indfrielseskontrol af ALS). De indiske myndigheder har ikke fremlagt revisionsrapporter om de eksporterende producenter, der er omfattet af undersøgelsen.
(43)
Da ALS ikke tidligere har været analyseret på grundlag af kendsgerninger, der kan sammenlignes med dem, der konstateredes i den aktuelle undersøgelse, især i betragtning af unøjagtigheden af SION-normerne for den pågældende vare, er der endelig ingen bindende præcedens for, at ordningen ikke er udligningsberettiget.
(44)
Disse fire underordninger er derfor udligningsberettigede.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(45)
Da der ikke er tale om tilladte toldgodtgørelsesordninger eller substitutionsgodtgørelsesordninger, er den udligningsberettigede fordel eftergivelsen af den samlede importafgift, der normalt skal betales ved import af råmaterialer. I modsætning til, hvad der blev fremført i bemærkningerne fra den indiske regering og to eksportører, er det ikke fastsat i grundforordningen, at kun eftergivelse af overskydende afgifter kan udlignes. Ifølge grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og dens bilag I, punkt i), kan der kun foretages udligning af for store eftergivne afgiftsbeløb, hvis betingelserne i bilag II og III til grundforordningen er opfyldt. Disse betingelser var imidlertid ikke opfyldt i dette tilfælde. Hvis det konstateres, at der ikke findes en passende overvågningsprocedure, finder ovennævnte undtagelse for godtgørelsesordninger således ikke anvendelse, og i stedet gælder derfor den normale regel om, at det er de ubetalte afgiftsindtægter, der er givet afkald på, som skal udlignes, og ikke de beløb, som angiveligt er eftergivet for meget. Som det fremgår af bilag II, del II, og bilag III, del II, til grundforordningen påhviler det ikke undersøgelsesmyndigheden at beregne sådanne eftergivelser af for store beløb. Tværtimod skal den ifølge grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), kun fastslå, at der foreligger tilstrækkelige beviser for, at et angiveligt verifikationssystem ikke er hensigtsmæssigt. Det skal yderligere bemærkes, at hvis der ikke forefindes et verifikationssystem, der anvendes effektivt, skal en yderligere undersøgelse, der foretages af de indiske myndigheder, ske rettidigt, dvs. normalt inden kontrolbesøget i en undersøgelse vedrørende udligningstold. Den beregning af en for stor eftergivelse af afgifter, der blev fremlagt af en eksportør efter meddelelsen om undersøgelsen, forelå ikke rettidigt og var ikke foretaget af den indiske regering. Den kan derfor ikke tages i betragtning.
(46)
Subsidiebeløbene for de eksportører, der benyttede ALS, blev beregnet på grundlag af de importafgifter, som der var givet afkald på (basistold og særlig tillægstold) for de varer, der var importeret i henhold til de fire underordninger, som blev benyttet for den pågældende vare i den fornyede undersøgelsesperiode, jf. betragtning 31. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 1, litra a), blev de gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, fratrukket subsidiebeløbene, når der blev fremsat berettigede krav herom. Disse subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over eksportomsætningen fra den pågældende vare i den fornyede undersøgelsesperiode, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder.
(47)
Seks selskaber opnåede fordele af denne ordning i den fornyede undersøgelsesperiode og modtog subsidier på mellem 22,0 % og 25,8 % (se tabellen i betragtning 154).
2. »Duty Entitlement Passbook Scheme« (DEPBS) (toldgodtgørelsesordningen)
a) Retsgrundlag
(48)
DEPBS-ordningen er beskrevet detaljeret i stk. 4.3 i EXIM-policy 02-07 og i kapitel 4 i HOP I 02-07.
b) Støtteberettigelse
(49)
Alle producent-eksportører og forhandler-eksportører er berettigede til denne ordning.
c) Praktisk gennemførelse af DEPBS
(50)
En støtteberettiget eksportør kan anmode om DEPBS-kreditter, der beregnes som en procentdel af værdien af de varer, der eksporteres i henhold til denne ordning. De indiske myndigheder har fastsat sådanne DEPBS-satser for de fleste varer, herunder den pågældende vare. De fastsættes på grundlag af SION-normer under hensyntagen til det formodede indhold af importerede råmaterialer i eksportvaren og tolden på disse importerede råmaterialer, uanset om der rent faktisk er betalt importafgift eller ej.
(51)
For at være berettiget til fordelene under denne ordning skal et selskab foretage eksport. På tidspunktet for eksporttransaktionen skal eksportøren afgive en erklæring til de indiske myndigheder, hvoraf det fremgår, at eksporten finder sted i henhold til DEPBS-ordningen. For at varerne kan eksporteres, udsteder de indiske toldmyndigheder under forsendelsesproceduren et eksportforsendelsesdokument. Dette dokument viser bl.a. størrelsen af den DEPBS-kredit, der skal indrømmes for den pågældende eksporttransaktion. Eksportøren kender på dette tidspunkt størrelsen af den fordel, han vil modtage. Når først toldmyndighederne har udstedt et eksportforsendelsesdokument, har den indiske regering ingen beføjelser med hensyn til at indrømme en DEPBS-kredit. Den DEPBS-sats, der benyttes til at beregne fordelen, er den sats, der var gældende på tidspunktet for eksportangivelsen. Det er derfor ikke muligt at ændre fordelens størrelse med tilbagevirkende kraft.
(52)
Det konstateredes også, at DEPBS-kreditter efter opfyldelsen af eksportforpligtelsen kan bogføres som indtægter i regnskaberne på et periodiseringsgrundlag, hvilket er i overensstemmelse med de indiske regnskabsstandarder.
(53)
Sådanne kreditter kan benyttes til at betale told på senere import af enhver vare, der kan indføres uden restriktioner, undtagen investeringsgoder. Varer, der er indført ved anvendelse af sådanne kreditter, kan sælges på hjemmemarkedet (og pålægges omsætningsafgift) eller anvendes på anden måde.
(54)
DEPBS-kreditter er frit omsættelige og er gyldige i en periode på 12 måneder fra udstedelsesdatoen.
(55)
En ansøgning om DEPBS-kredit kan dække indtil 25 eksporttransaktioner eller - hvis den indgives elektronisk - en ubegrænset mængde eksporttransaktioner. Der er reelt ingen faste frister for at ansøge om DEPBS-kreditter, fordi de perioder, der er anført i kapitel 4.47 i HOP I 02-07, altid regnes fra den seneste eksporttransaktion, der indgår i en given DEPBS-ansøgning.
d) Bemærkninger
(56)
Efter meddelelsen om undersøgelsen fremsatte tre eksportører, der opnåede fordele i henhold til denne ordning, bemærkninger til ovenstående DEPBS-analyse. De fremførte følgende betragtninger: i) i modsætning til konklusionerne i betragtning 53 og 59 skal materialer importeret i henhold til DEPBS angiveligt benyttes til eksportproduktion, og DEPBS-kreditter kan angiveligt kun opnås, hvis der eksporteres varer, hvor der er betalt importafgift af de råmaterialer, der indgår; ii) den nye beregningsmetode for udligningsberettigede beløb (med fokus på eksporttransaktionen - se betragtning 61 og 62) bør ikke benyttes, fordi der angiveligt kun indrømmes en fordel ved brugen af kreditten, og fordi den nye fremgangsmåde afviger fra tidligere EF-praksis og derved er udtryk for forskelsbehandling; iii) DEPBS bør kun udlignes i det omfang, sådanne kreditter er opnået for den pågældende vare; og iv) der bør tages hensyn til en reduktion af DEPBS-satsen, der fandt sted i februar 2004.
e) Konklusioner om DEPBS-ordningen
(57)
DEPBS tilvejebringer subsidier i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2. En DEPBS-kredit er et finansielt bidrag fra Indiens regering, da kreditten senere vil blive benyttet til at udligne importafgifter, hvorved den indiske regering giver afkald på toldindtægter, den ellers ville have fået. Desuden medfører DEPBS-kreditten en fordel for eksportøren, fordi selskabets likviditet forbedres.
(58)
Endvidere er DEPBS retligt betinget af eksportresultater, og ordningen anses derfor for specifik og udligningsberettiget i henhold til artikel 3, stk. 4, litra a), i grundforordningen.
(59)
Ordningen kan ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). Den overholder ikke de strenge regler, der er fastsat i bilag I, punkt i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse) til grundforordningen. En eksportør er ikke forpligtet til rent faktisk at forbruge de toldfrit importerede varer i produktionsprocessen, og kreditbeløbet beregnes ikke i forhold til de råmaterialer, der faktisk er benyttet. Desuden forefindes der ingen ordning eller procedure med henblik på at fastslå, hvilke råmaterialer der forbruges ved fremstillingen af den eksporterede vare, eller om der har været tale om for stor betaling af importafgifter, jf. bilag I, punkt i), og bilag II og III til grundforordningen. Endelig er eksportører berettiget til DEPBS-fordelene, uanset om de overhovedet importerer produktionsfaktorer. For at opnå fordelen er det tilstrækkeligt for en eksportør blot at eksportere varer uden at påvise, at noget råmateriale var importeret. Selv eksportører, der køber alle deres råmaterialer lokalt og ikke importerer varer, der kan benyttes som råmaterialer, er således stadig berettigede til fordelene ved DEPBS.
(60)
Hverken den påstand, der blev fremsat af en eksportør om, at materialer importeret i henhold til ordningen skal benyttes til fremstilling af varer til eksport, eller påstanden om, at DEPBS-kreditter kun kan opnås på betingelse af, at de benyttede råmaterialer er pålagt importafgift, er blevet underbygget. I denne forbindelse skal det også bemærkes, at den indiske regering ikke på noget tidspunkt anfægtede den beskrivelse af DEPBS, der er givet i det foregående. Disse påstande må derfor afvises.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(61)
I overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, og artikel 5 i grundforordningen blev det udligningsberettigede subsidiebeløb beregnet udtrykt ved den fordel, som det konstateredes, at modtageren havde opnået i den fornyede undersøgelsesperiode. I denne forbindelse konstateredes det, at modtageren opnår fordelen på det tidspunkt, hvor der foretages en eksporttransaktion i henhold til denne ordning. På dette tidspunkt er det sandsynligt, at den indiske regering giver afkald på tolden, hvilket udgør et finansielt bidrag i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). Som nævnt i betragtning 51 har den indiske regering ingen mulighed for at bestemme, om subsidiet skal indrømmes eller ej, og heller ingen mulighed for at fastsætte beløbets størrelse, når først toldmyndighederne har udstedt et eksportforsendelsesdokument, der bl.a. viser størrelsen af den DEPBS-kredit, som skal indrømmes for den pågældende eksporttransaktion. Som også nævnt i samme betragtning har eventuelle ændringer af DEPBS-satserne mellem den faktiske eksporttransaktion og udstedelsen af en DEPBS-licens ingen tilbagevirkende følger for størrelsen af den indrømmede fordel. Som anført i betragtning 52 kan selskaber endvidere i henhold til de indiske regnskabsstandarder bogføre DEPBS-kreditterne som indtægter efter periodiseringsprincippet på tidspunktet for eksporttransaktionen. Da et selskab endelig er vidende om, at det vil modtage et subsidie i henhold til DEPBS og fordele i henhold til andre ordninger, befinder det sig allerede i en mere gunstig konkurrencemæssig situation, idet det kan lade subsidierne udmønte sig i lavere priser.
(62)
Begrundelsen for at indføre udligningstold er imidlertid af afhjælpe en uredelig handelspraksis, der er baseret på uretfærdige konkurrencefordele. I betragtning af ovenstående anses det for passende at betragte fordelen ved DEPBS-ordningen som summen af de kreditter, der er opnået for alle eksporttransaktioner, der har fundet sted i henhold til denne ordning i undersøgelsesperioden.
(63)
De fremsatte bemærkninger har ikke givet anledning til at ændre denne beregningsmetode. Den nye metode er allerede blevet benyttet af De Europæiske Fællesskaber, f.eks. i forbindelse med sagen om grafitelektrodesystemer (7). Desuden forhindrer principperne om retssikkerhed og berettigede forventninger ikke sådanne metodeændringer. Endelig fører den nye fremgangsmåde ikke til en fuldstændig reevaluering af ordningen, der altid har været udligningsberettiget. Den vedrører kun beregningen af subsidiebeløbet for at forbinde det nærmere med den faktiske situation i en given undersøgelsesperiode. For det andet er denne fremgangsmåde bl.a. resultatet af kendsgerninger, som Kommissionen har konstateret under nylige undersøgelser, f.eks. bogføringen efter periodiseringsprincippet i henhold til indiske regnskabsstandarder og det reelle fravær af ansøgningsfrister for sådanne kreditter under EXIM-politikken. Endvidere bekræftede de fremsatte bemærkninger, at eksportøren på tidspunktet for en transporttransaktion, der finder sted i henhold til denne ordning, har opnået en uigenkaldelig ret til DEPBS-kreditter. Det er imidlertid det pågældende tidspunkt og ikke den efterfølgende anvendelse, der er afgørende for at fastslå, at der er indrømmet en fordel, jf. betragtning 61, fordi en eksportør med sådanne rettigheder allerede er bedre stillet finansielt set.
(64)
I modsætning til, hvad der blev fremført af nogle eksporterende producenter, måtte der også tages hensyn til DEPBS-kreditter i forbindelse med eksport af andre varer end den pågældende vare ved fastsættelsen af størrelsen af den udligningsberettigede DEPBS-kredit. Der er ingen forpligtelse under DEPBS, der begrænser brugen af kreditterne til toldfri import af råmaterialer knyttet til en bestemt vare. Tværtimod kan DEPBS-kreditter frit overdrages og endda sælges, og de kan benyttes til import af enhver vare, der kan indføres uden begrænsninger (råmaterialerne til den pågældende vare tilhører denne kategori) med undtagelse af investeringsgoder. Den pågældende vare kan derfor drage fordel af alle de DEPBS-kreditter, der indrømmes.
(65)
Desuden kan reduktioner af DEPBS-satsen, som har fundet sted efter den fornyede undersøgelsesperiode, ikke tages i betragtning, da det er fastsat i grundforordningens artikel 11, stk. 1, at oplysninger, der vedrører en periode, der ligger senere end undersøgelsesperioden, normalt ikke tages i betragtning. Der er desuden ingen garanti for, at den indiske regering ikke senere vil hæve DEPBS-satserne.
(66)
Når der blev fremsat berettigede krav herom, blev gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, fratrukket kreditterne for at nå frem til subsidiebeløbene, jf. grundforordningens artikel 7, stk. 1, litra a). Disse subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over den samlede eksportomsætning i den fornyede undersøgelsesperiode, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder. Fem selskaber opnåede fordele af denne ordning i den fornyede undersøgelsesperiode og modtog subsidier på mellem 3,2 % og 8,0 % (se tabellen i betragtning 154).
3. »Export Oriented Units Scheme/Special Economic Zones Scheme« (EOU/SEZ) (ordningerne for eksportorienterede virksomheder og særlige økonomiske zoner)
a) Retsgrundlag
(67)
De nærmere oplysninger om disse ordninger fremgår af kapitel 6 (EOU) og 7 (SEZ) i EXIM-policy 02-07 og HOP I 02-07.
b) Støtteberettigelse
(68)
Med undtagelse af rene handelsselskaber kan enhver virksomhed, der i princippet forpligter sig til at eksportere hele sin produktion af varer eller tjenesteydelser, etableres i henhold til SEZ eller EOU. I modsætning til virksomheder i service- og landbrugssektoren skal industrivirksomheder imidlertid opfylde et krav om minimumsinvesteringer i faste aktiver på 10 mio. indiske rupees for at være berettigede til EOU.
c) Praktisk gennemførelse
(69)
SEZ-ordningen er efterfølgerordningen til den tidligere ordning om eksportforarbejdningszoner (EPZ-ordningen). SEZ er særligt udpegede toldfri enklaver og betragtes i EXIM-policy 02-07 som udenlandske områder for så vidt angår handelsmæssige transaktioner, told og skatter. Der findes allerede 14 særlige økonomiske zoner, og de indiske myndigheder har godkendt, at der oprettes yderligere 13.
(70)
Eksportorienterede virksomheder er på den anden side geografisk mere fleksible og kan oprettes overalt i Indien. Denne ordning supplerer SEZ-ordningen.
(71)
Ansøgninger om EOU- eller SEZ-status skal indeholde nærmere oplysninger for en periode på fem år om bl.a. planlagte produktionsmængder, forventet værdi af udførslen, importbehov og behov for indenlandske varer. Hvis myndighederne godtager selskabets ansøgning, vil selskabet blive underrettet om de vilkår og betingelser, der er knyttet til godtagelsen. Aftalen om at blive godkendt som et SEZ/EOU-selskab er gyldig i fem år. Aftalen kan fornyes i yderligere perioder.
(72)
EOU/SEZ-virksomheder har ifølge EXIM-policy 02-07 en central forpligtelse til at opnå en nettoindtægt af udenlandsk valuta, hvilket vil sige, at den samlede værdi af eksporten i en referenceperiode på fem år skal være højere end den samlede værdi af de importerede varer.
(73)
EOU/SEZ-virksomheder er berettiget til følgende fordele:
i)
fritagelse fra importafgifter på alle typer varer (herunder investeringsgoder, råmaterialer og forbrugsgoder), som er nødvendige for fremstilling, produktion og forarbejdning eller i forbindelse hermed
ii)
fritagelse for forbrugsafgift på varer indkøbt fra indenlandske leverandører
iii)
godtgørelse af central omsætningsafgift på varer indkøbt lokalt
iv)
mulighed for at sælge en del af produktionen på hjemmemarkedet efter betaling af gældende told på den færdige vare som en undtagelse fra det generelle krav om, at hele produktionen skal eksporteres
v)
fritagelse i ti år efter indledningen af driften, men højst frem til 2010, for den skat på indtægter, der normalt skal betales af fortjeneste af eksportsalg i overensstemmelse med Section 10A eller Section 10B i indkomstskatteloven
vi)
mulighed for 100 % udenlandsk ejerskab af egenkapital.
(74)
Selv om fordelene ved begge ordninger stort set er sammenlignelige, findes der dog visse forskelle. F.eks. kan kun en EOU-virksomhed opnå en reduktion på 50 % af den told, der skal betales på hjemmemarkedssalget, mens der i en SEZ skal betales fuld told af dette salg. En EOU-virksomhed kan have indtil 50 % af sit salg på hjemmemarkedet til denne reducerede sats.
(75)
Virksomheder, der virker under disse ordninger, betragtes som virksomheder i toldzoner under toldmyndighedernes tilsyn, jf. Section 65 i toldloven.
(76)
De er retligt forpligtede til i det foreskrevne format at føre nøjagtigt regnskab med alle de pågældende importerede varer og med forbrug og anvendelse af alle importerede materialer og den foretagne eksport. Disse dokumenter skal efter behov regelmæssigt fremlægges for de kompetente myndigheder (kvartalsvise og årlige statusrapporter).
(77)
På intet tidspunkt stilles der dog krav om, at en EOU- eller SEZ-virksomhed skal redegøre for den indbyrdes forbindelse mellem individuelle importtransaktioner og deres eksport, salg til andre virksomheder, salg til reduceret told på hjemmemarkedet eller lagre, jf. stk. 10.2 i tillæg 14-I og stk. 13.2 i tillæg 14-II i HOP I 02-07.
(78)
Hjemmemarkedssalget forsendes og registreres ved selvcertificering. Ekspeditionen af EOU-virksomheders eksportforsendelser overvåges af en embedsmand fra told- og punktafgiftsmyndighederne, der er permanent udstationeret i virksomhederne. Selskabet skal godtgøre den indiske regering lønudgifterne til sådanne embedsmænd.
(79)
Det hedder i stk. 29 i tillæg 14-II til HOP I 02-07, at alle aktiviteter, der foretages af SEZ-virksomheder inden for zonen, herunder eksport og reimport af varer, sker efter en procedure med selvcertificering, medmindre andet er bestemt. Toldmyndighederne foretager således ingen rutinekontrol af SEZ-virksomheders eksportforsendelser.
(80)
I det aktuelle tilfælde blev EOU-ordningen benyttet af en af de samarbejdsvillige eksportører. Da SEZ-ordningen ikke blev benyttet, er det ikke nødvendigt at undersøge, om den er udligningsberettiget. Den samarbejdsvillige eksportør, der benyttede EOU-ordningen, brugte ordningen til toldfrit at importere råmaterialer og investeringsgoder, til punktafgiftsfrit at købe varer på hjemmemarkedet og opnå godtgørelse af omsætningsafgifter samt til at sælge en del af sin produktion på hjemmemarkedet. Selskabet opnåede således alle de fordele, der er beskrevet i nr. i) til iv) i betragtning 73. Den pågældende eksportør opnåede også fordele i henhold til bestemmelserne om fritagelse for indkomstskat for EOU-virksomheder. Da denne indkomstskattefritagelse imidlertid falder ind under den mere bredt tilgængelige ordning for fritagelse for indkomstskat, er den analyseret i betragtning 117 og 118.
d) Bemærkninger
(81)
En eksporterende producent fremførte, at der kun burde foretages udligning for EOU i det omfang, den for hjemmemarkedssalget betalte told ikke fuldt ud dækker det beløb, der er eftergivet i importafgifter på råmaterialer, som er benyttet til den produktion, der er solgt på hjemmemarkedet (eftergivelse af for store importafgifter). Eksportøren er af den opfattelse, at der for så vidt angår EOU-ordningen, der hævdes at ligne Fællesskabets ordning for aktiv forædling, forefindes et verifikationssystem, der er i overensstemmelse med bestemmelserne i bilag I, II og III til grundforordningen. Denne eksportør fremførte i denne forbindelse, at det er korrekt, at de indiske myndigheder ikke kræver dokumentation for den indbyrdes forbindelse mellem råmaterialer og den færdige eksportproduktion (se betragtning 77), da dette hverken i henhold til grundforordningen eller WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger er obligatorisk for et formålstjenligt verifikationssystem. Desuden henviste eksportøren til, at hans selskabsinterne produktionsseriesystem giver oplysninger om sammenhængen mellem råmaterialer og færdige varer. Eksportøren påpegede endvidere, at selskabets hjemmemarkedssalg udgjorde mindre end 5 % af dets salg i undersøgelsesperioden. Det blev også fremført, at den indiske regerings regelmæssige kontrol af de månedlige omsætningsafgiftsangivelser er tilstrækkeligt til at overholde verifikationsstandarderne i grundforordningen.
(82)
Selskabet fremførte endvidere, at i) der til beregningsformål ikke burde benyttes den mængde råmaterialer, der var importeret i den fornyede undersøgelsesperiode som oplyst i betragtning 19 i denne EOU-virksomheds årlige statusrapport, men den mængde råmaterialer, der var forbrugt i samme periode som anført i rapportens betragtning 20, og at ii) fordelingsperioden vedrørende den told, der var sparet på importen af investeringsgoder, burde baseres på den selskabsspecifikke afskrivningsperiode og ikke på en gennemsnitlig afskrivningsperiode for alle samarbejdsvillige eksporterende producenter. Desuden hævdede det, at den tillagte rente (den gældende markedsrente i Indien i undersøgelsesperioden) burde reduceres til den vejede gennemsnitlige basisrente for denne EOU i den fornyede undersøgelsesperiode.
e) Konklusioner om EOU-ordningen
(83)
Fritagelsen af eksportorienterede virksomheder for to typer importafgifter (basistold og særlig tillægstold) og godtgørelsen af omsætningsafgift er finansielle bidrag fra den indiske regering, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). Der gives afkald på offentlige indtægter, der ellers ville være indgået, således at EOU-virksomheden desuden opnår en fordel i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 2, fordi den sparer likviditet ved ikke at skulle betale afgifter, der normalt ville påløbe, og ved at opnå godtgørelse af omsætningsafgift.
(84)
Fritagelsen fra forbrugsafgiften og den tilsvarende importafgift (tillægstold) fører imidlertid ikke til, at der gives afkald på indtægter, der ellers ville være påløbet. Forbrugsafgifter og tillægstold kan, hvis de betales, benyttes som kredit for fremtidige afgiftsforpligtelser (den såkaldte »CENVAT-mekanisme«). Disse afgifter er derfor ikke endelige. Ved anvendelse af CENVAT-kreditter er der kun endelig told på værditilvæksten og ikke på råmaterialerne.
(85)
Det er således kun fritagelsen fra basistold, særlig tillægstold og godtgørelsen af omsætningsafgift, der udgør subsidier i henhold til grundforordningens artikel 2. De er retligt betinget af eksportresultater og anses derfor for at være specifikke og udligningsberettigede i henhold til artikel 3, stk. 4, litra a), i grundforordningen. Det er en ufravigelig betingelse for at opnå fordelene, at en EOU-virksomhed har eksport som mål, jf. stk. 6.1 i EXIM-policy 02-07.
(86)
Endvidere kan disse subsidier ikke betragtes som tilladte toldgodtgørelsesordninger eller substitutionsgodtgørelsesordninger i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), selv om dette blev fremført i de bemærkninger, der blev modtaget fra en eksportør. De overholder ikke de strenge regler, der er fastsat i bilag I, punkt h) og i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse) i grundforordningen. EOU-ordningens påståede sammenlignelighed med Fællesskabets ordning for aktiv forædling er i denne forbindelse irrelevant, da EF-systemet ikke er genstand for den aktuelle undersøgelse.
(87)
For så vidt som bestemmelserne om godtgørelse af omsætningsafgift og fritagelse for importafgift benyttes til at købe investeringsgoder, er de allerede uforenelige med reglerne for tilladte godtgørelsesordninger, fordi sådanne varer ikke forbruges i produktionsprocessen, således som det kræves i henhold til bilag I, punkt h) og i) (henholdsvis godtgørelse af omsætningsafgift og fritagelse for importafgift). Eksportøren anfægtede denne analyse og fremførte, at da investeringsgoder er nødvendige for produktionen, kan de i sig selv ikke udelukkes fra en tilladt godtgørelsesordning. Dette ræsonnement er imidlertid ikke afspejlet i den klare formulering af bilag I, punkt h) og i), hvorefter investeringsgoder bruges ved produktionen af varer, men ikke forbruges i processen. Argumentet afvises derfor.
(88)
Desuden (og også for så vidt angår de øvrige fordele, der kan opnås i henhold til denne ordning) blev det trods grundig overvejelse af eksportørens bemærkninger bekræftet, at den indiske regering ikke anvender en effektiv verifikationsordning eller -procedure til at bekræfte, hvorvidt råmaterialer, som er købt told- og/eller omsætningsafgiftsfrit, blev forbrugt ved produktionen af den eksporterede vare, og med hvilke mængder (bilag II, del II, punkt 4, og - for substitutionsgodtgørelsesordningernes vedkommende - bilag III, del II, punkt 2, i grundforordningen).
(89)
En eksportorienteret virksomhed har lov til at sælge en betydelig del af sin produktion (indtil 50 % af årsomsætningen) på hjemmemarkedet. Der er derfor ingen lovfæstet forpligtelse til at eksportere alle de færdige varer, der fremstilles. Da der anvendes en procedure med selvcertificering, foregår disse hjemmemarkedstransaktioner endvidere uden statens tilsyn og kontrol. Eksportorienterede virksomheders toldlokaliteter er derfor i det mindste delvist ikke genstand for de indiske myndigheders fysiske kontrol. Dette gør imidlertid yderligere kontrolforanstaltninger vigtigere, især kontrol af sammenhængen mellem toldfri råmaterialer og færdige eksportvarer, for at ordningen kan betragtes som en verifikationsordning for toldgodtgørelse. Kommissionen fandt, at den eksportorienterede virksomhed, der var genstand for den aktuelle undersøgelse, ikke solgte varer svarende til 50 % af årsomsætningen på hjemmemarkedet i undersøgelsesperioden, men kun omkring 5 %. Dette har imidlertid ingen betydning for den mere generelle vurdering af, hvorvidt det gældende verifikationssystem er tilstrækkeligt.
(90)
For så vidt angår yderligere verifikationstiltag skal det erindres, at en eksportorienteret virksomhed allerede retligt ikke på noget tidspunkt er forpligtet til at redegøre for den indbyrdes forbindelse mellem enhver importforsendelse og den færdige vare, jf. betragtning 77 og som bekræftet af eksportørens bemærkninger. Imidlertid vil kun sådanne forsendelseskontroller give de indiske myndigheder oplysninger om råmaterialernes endelige bestemmelsessted, der er tilstrækkelige til at undersøge, om fritagelserne for told og omsætningsafgift ikke overstiger råmaterialerne til eksportproduktion. Månedlige selvangivelser af hjemmemarkedssalget, der regelmæssigt vurderes af de indiske myndigheder, er ikke nok. Virksomhedsinterne systemer, der føres uden en retlig forpligtelse hertil efter EXIM-politikken, f.eks. et produktionsseriesystem, kan heller ikke erstatte et så centralt krav til et verifikationssystem for toldgodtgørelse. Desuden skal verifikationssystemer for toldgodtgørelse udarbejdes og håndhæves af en regering; det bør ikke overlades til ledelsen af de pågældende individuelle virksomheder at etablere et informationssystem. Både selskabet og den indiske regering blev anmodet om de indiske myndigheders revisionsrapporter, men anmodningerne blev ikke imødekommet, og der foreligger derfor ingen dokumentation. Det bekræftes derfor, at da den indiske EXIM-politik udtrykkeligt ikke forpligter EOU-virksomheder til at dokumentere forbindelsen mellem råmaterialer og færdige varer, havde den indiske regering ikke etableret en effektiv kontrolmekanisme til at afgøre, hvilke råmaterialer der blev forbrugt ved eksportproduktionen og med hvilke mængder.
(91)
Den indiske regering foretog desuden ikke nogen yderligere undersøgelse på grundlag af de faktisk involverede råmaterialer, selv om dette normalt ville være nødvendigt, når verifikationssystemet ikke reelt blev anvendt (bilag II, del II, punkt 5, og bilag III, del II, punkt 3, til grundforordningen), og den beviste heller ikke, at der ikke blev eftergivet for store afgiftsbeløb. Det bør erindres, at en sådan yderligere undersøgelse principielt skal være afsluttet, før kontrolbesøget i en undersøgelse finder sted, således at en eventuel kontrol kan ske på grundlag af denne yderligere undersøgelse, jf. grundforordningens artikel 11, stk. 8, og artikel 26, stk. 1.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(92)
Da der ikke er tale om en tilladt toldgodtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning, er den udligningsberettigede fordel derfor eftergivelsen af de samlede importafgifter (basistold og særlig tillægstold), der normalt skal betales ved import, samt godtgørelsen af omsætningsafgiften i den fornyede undersøgelsesperiode.
(93)
Kommissionen afviste eksportørens krav om, at man kun skulle tage den told og omsætningsafgift i betragtning, som var blevet sparet i forbindelse med de råmaterialer, der blev brugt i den fornyede undersøgelsesperiode. Fordelen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 2, opnås allerede ved det told- eller omsætningsafgiftsfri køb af råmaterialerne, da afgifterne normalt ville forfalde på dette tidspunkt.
i) Fritagelse for importafgifter (basistold og særlig tillægstold) og godtgørelse af omsætningsafgift på råmaterialer
(94)
Subsidiebeløbet for den eksportør, der benyttede EOU-ordningen, blev beregnet på grundlag af den importtold (basistold og særlig tillægstold), som der var givet afkald på i den fornyede undersøgelsesperiode for de materialer, der var importeret til produktionssektoren, dvs. lægemidler i løs vægt samt mellemprodukter, og den omsætningsafgift, der i samme periode var godtgjort for denne sektor. Gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, blev i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, litra a), i grundforordningen fratrukket dette beløb, og resultatet heraf var subsidiebeløbet. Dette subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over eksportomsætningen fra bulklægemiddelsektoren (sektoren) i den fornyede undersøgelsesperiode, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder. Der fremkom herved en subsidiemargen på 29,6 %.
ii) Fritagelse for importafgifter (basistold og særlig tillægstold) på investeringsgoder
(95)
Investeringsgoder indgår i modsætning til råmaterialer ikke fysisk i de færdige varer. Fordelen for det undersøgte selskab er derfor beregnet på grundlag af størrelsen af den ikke betalte told på indførte investeringsgoder fordelt over en periode, der afspejler den normale afskrivningstid for sådanne investeringsgoder i den pågældende erhvervsgren, jf. artikel 7, stk. 3, i grundforordningen. For at fastlægge denne normale afskrivningsperiode blev der beregnet et vejet gennemsnit af de afskrivningsperioder, der blev benyttet af alle de samarbejdsvillige eksportører. Den undersøgte eksportorienterede virksomhed havde krævet, at selskabets egen afskrivningsperiode blev benyttet, men dette krav måtte afvises, fordi »normal« ikke er synonymt med »individuel«, men betyder et »repræsentativt gennemsnit«. Det således beregnede beløb, der kan tildeles den fornyede undersøgelsesperiode, er blevet justeret ved at tillægge renter i denne periode for at afspejle værdien af fordelen over tid og derved bestemme den fulde fordel af denne ordning for modtageren. Den tillagte rente var baseret på handelsrenten i Indien i den fornyede undersøgelsesperiode. Eksportørens ønske om at benytte sin lavere gennemsnitlige sats førte ikke til en ændring af resultatet, idet subsidiemargenen forblev uændret. Gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, blev i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, litra a), i grundforordningen fratrukket dette beløb, og resultatet heraf var subsidiebeløbet. Dette subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2 og 3, blevet fordelt over sektorens eksportomsætning i den fornyede undersøgelsesperiode, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder. Der fremkom herved en subsidiemargen på 1,3 %.
(96)
Det pågældende selskab havde således en samlet subsidiemargen på 30,9 % i henhold til EOU-ordningen.
4. »Export Promotion Capital Goods Scheme« (EPCGS) (eksportfremmeordning for investeringsgoder)
a) Retsgrundlag
(97)
EPCGS-ordningen er beskrevet detaljeret i kapitel 5 i EXIM-policy 02-07 og i kapitel 5 i HOP I 02-07.
b) Støtteberettigelse
(98)
Denne ordning kan benyttes af producent-eksportører, forhandler-eksportører forbundet med støtteproducenter samt leverandører af tjenesteydelser.
c) Praktisk gennemførelse
(99)
Med forbehold af en eksportforpligtelse har selskaber lov til at importere nye (og siden april 2003 også indtil ti år gamle brugte) investeringsgoder til nedsat told. Med henblik herpå udsteder den indiske regering efter anmodning og betaling af et gebyr en EPCGS-licens. Siden april 2000 har ordningen betydet, at der anvendes en reduceret importtoldsats på 5 % på alle investeringsgoder, der indføres under ordningen. Indtil den 31. marts 2000 blev der anvendt en reel toldsats på 11 % (inklusive et tillæg på 10 %), mens højværdiimportvarer var pålagt en nultold. For at opfylde eksportforpligtelsen skal de importerede investeringsgoder anvendes til at fremstille en vis mængde eksportvarer inden for en bestemt periode.
(100)
Indehaveren af EPCGS-licensen kan også købe investeringsgoderne i Indien. I så fald kan den lokale producent af investeringsgoder benytte fordelen ved toldfri import af dele, der er nødvendige til fremstilling af sådanne investeringsgoder. Alternativt kan den lokale producent gøre krav på en fordel for den anslåede eksport for så vidt angår levering af investeringsgoder til en indehaver af en EPCGS-licens.
d) Bemærkninger
(101)
Den indiske regering og en eksporterende producent fremførte, at i) interesserede parter angiveligt ikke i tilstrækkelig grad er blevet underrettet om den afskrivningsperiode, der er benyttet for investeringsgoder, og at ii) det ikke i tilstrækkelig grad er oplyst, hvorfor og i hvilket omfang der er tillagt renter for at nå frem til det udligningsberettigede subsidiebeløb.
e) Konklusion vedrørende EPCGS-ordningen
(102)
EPCGS tilvejebringer subsidier i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2. Toldnedsættelsen er et finansielt bidrag fra Indiens regering, da denne indrømmelse reducerer de toldindtægter, som staten ellers ville have haft. Desuden medfører toldnedsættelsen en fordel for eksportøren, fordi toldbesparelsen ved import forbedrer selskabets likviditet.
(103)
Endvidere er EPCGS-ordningen retligt betinget af eksportresultater, da licenser ikke kan opnås uden en eksportforpligtelse. Den anses derfor for at være specifik og udligningsberettiget i henhold til artikel 3, stk. 4, litra a), i grundforordningen.
(104)
Ordningen kan ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii). Investeringsgoder er ikke omfattet af anvendelsesområdet for sådanne tilladelige ordninger (jf. bilag I, punkt i), i grundforordningen), da de ikke forbruges ved produktionen af de eksporterede varer.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(105)
Subsidiebeløbet blev i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 3, beregnet på grundlag af den ikke betalte told på importerede investeringsgoder, fordelt over en periode, der afspejler den normale afskrivningsperiode for sådanne investeringsgoder i antibiotikaindustrien. Efter fast praksis er det således beregnede beløb for den fornyede undersøgelsesperiode blevet justeret ved at tillægge renter i denne periode, så der sker en afspejling af den fulde værdi af fordelen over tid. Handelsrenten i Indien i den fornyede undersøgelsesperiode blev anset for velegnet til dette formål. Gebyrer, som var nødvendige for at opnå subsidiet, blev i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, litra a), i grundforordningen fratrukket dette beløb, og resultatet heraf var subsidiebeløbet. Dette subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2 og 3, blevet fordelt over eksportomsætningen i den fornyede undersøgelsesperiode, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder. Fire selskaber opnåede fordele af denne ordning i den fornyede undersøgelsesperiode. De opnåede subsidier var ubetydelige.
(106)
Da EPCGS-ordningen ikke vil blive udlignet i den aktuelle sag, er det ikke nødvendigt at besvare de bemærkninger, der er fremsat om ordningen.
5. »Export Credit Scheme« (ECS) (eksportkreditordningen)
a) Retsgrundlag
(107)
Ordningen er beskrevet i Master Circular IECD No. 5/04.02.02/2002-03 (Export Credit in Foreign Currency) og Master Circular IECD No. 4/04.02.02/2002-03 (Rupee Export Credit) fra Reserve Bank of India (RBI), der er rettet til alle forretningsbanker i Indien.
b) Støtteberettigelse
(108)
Denne ordning kan benyttes af producent-eksportører og forhandler-eksportører.
c) Praktisk gennemførelse
(109)
Under denne ordning fastsætter RBI obligatoriske maksimumsrentesatser for eksportkreditter såvel i indiske rupees som i udenlandsk valuta, som forretningsbanker kan pålægge eksportører »med henblik på at stille kreditter til rådighed for eksportører til internationalt konkurrencedygtige renter«. ECS består af to underordninger, nemlig en ordning for eksportkredit før forsendelse (»pakkekredit«), som omfatter kreditter, der er ydet en eksportør med henblik på finansiering af køb, forarbejdning, fremstilling, pakning og/eller forsendelse af varer forud for eksporten, samt en ordning for eksportkredit efter forsendelse, der tilvejebringer arbejdskapitallån til finansiering af eksporttilgodehavender. RBI pålægger også bankerne at yde en vis andel af deres nettobankkredit til eksportfinansiering.
(110)
Som følge af disse Master Circulars kan eksportører opnå eksportkreditter til rentesatser, der er gunstigere end renter for almindelige kommercielle kreditter (»kontaktkreditter«), der udelukkende fastsættes på markedsvilkår. I denne forbindelse hedder det i cirkulæret om eksportkreditter i rupees, at »rentelofterne for de i dette cirkulære beskrevne kreditter til eksportører er lavere end den maksimumsrente, der normalt gælder for andre låntagere, og de er derfor gunstige.« Forskellen i satserne kan indskrænkes for selskaber med god kreditværdighed. Det kan faktisk være muligt for selskaber med høj kreditværdighed at opnå eksportkreditter og kontaktkreditter på samme vilkår.
d) Bemærkninger
(111)
To eksportører, der opnåede fordele i henhold til denne ordning, fremførte, at ECS ikke er et udligningsberettiget subsidie. I denne forbindelse fremførte de, at i) et udligningsberettiget subsidie kræver overførsel af offentlige midler, ii) renten for ECS-kreditter er fastsat på markedsvilkår, fordi forskellige forretningsbanker tilbyder væsentligt forskellige rentesatser, og iii) renten for kontaktkreditter er højere end for eksportkreditter, fordi eksportfinansiering er mindre risikabel, og - for eksportkreditter i udenlandsk valuta - fordi inflationen angiveligt er lavere for frit omsættelige udenlandske valutaer end for rupeen, hvilket hævdedes at påvirke rentesatserne.
(112)
Endvidere hævdede en eksportør uden at fremlægge nye beregninger af subsidiemargenen, at man ved beregningen burde benytte satser, der anvendes af andre banker end dem, der under kontrolbesøget blev identificeret som udlånsbanker, og at man under alle omstændigheder kun burde benytte de laveste satser for såvel eksport- som kontantkreditter til sammenligningen. En anden eksportør hævdede uden at fremlægge beviser herfor, at lånebeløbet burde reduceres med 25 %, hvilket angiveligt repræsenterede egenkapitalen, selv om dette beløb figurerede i regnskaberne som ekstern kapital.
e) Konklusioner om ECS-ordningen
(113)
For det første kan de præferentielle rentesatser for en ECS-kredit, der er fastsat i de i betragtning 107 nævnte RBI-cirkulærer, reducere en eksportørs renteomkostninger i forhold til renter, der udelukkende er fastsat på markedsvilkår, og de medfører i dette tilfælde en fordel for en sådan eksportør, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 2. Kun for de samarbejdsvillige eksportører, hvor sådanne forskelle i satserne fandtes at eksistere, blev det konkluderet, at der var tale om en fordel. I modsætning til, hvad der er fremført i ovennævnte bemærkninger, kan disse rentesatsforskelle ikke forklares ved ren markedsmæssig adfærd fra forretningsbankernes side. Eksportfinansiering er ikke i sig selv mere sikker end hjemmemarkedsfinansiering. Den betragtes faktisk sædvanligvis som mere risikabel, og den sikkerhed, der kræves for en bestemt kredit, er uanset finansieringsobjektet en rent kommerciel afgørelse for den enkelte forretningsbank. Forskelle i rentesatserne mellem forskellige banker er et resultat af RBI’s metode med at fastsætte individuelle udlånsrentelofter for hver enkelt forretningsbank. Desuden ville forretningsbankerne ikke være forpligtede til at give låntagere af eksportfinansiering en muligvis mere fordelagtig rente for eksportkreditter i udenlandsk valuta, hvis det ikke havde været for RBI’s cirkulærer. Ved sammenfatningen af svaret på de nævnte bemærkninger skal det erindres, at målet for RBI-cirkulærerne er at tilvejebringe eksportfinansiering til »internationalt konkurrencedygtige renter«, og RBI finder selv, at eksportkreditrenterne er »gunstige«. For det andet og til trods for, at de præferentielle kreditter i henhold til ECS ydes af forretningsbanker, er denne fordel et finansielt bidrag fra staten i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, nr. iv). I denne forbindelse skal det bemærkes, at det hverken i grundforordningens artikel 2, stk. 1, nr. iv), eller WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger kræves, at der udbetales penge fra det offentlige - dvs. godtgørelse fra den indiske regering til forretningsbankerne - for at der skal være tale om subsidier, men kun at staten giver pålæg om at udføre funktioner, der er omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 1, nr. i), ii) eller iii). RBI er et offentligt organ og er derfor omfattet af den definition af »staten«, der er givet i grundforordningens artikel 1, stk. 3. Banken er 100 % statsejet, forfølger mål for den offentlige politik (pengepolitikken), og dens ledelse udpeges af den indiske regering. RBI pålægger private organer betingelser, idet forretningsbankerne er forpligtet til at overholde bl.a. de rentelofter for eksportkreditter, der er fastsat i RBI-cirkulærerne, samt RBI’s bestemmelser om, at forretningsbanker skal afsætte en vis del af deres nettobankkredit til eksportfinansiering. Dette forpligter forretningsbankerne til at udføre funktioner, der er omhandlet i grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. i), i dette tilfælde långivning i form af præferentiel eksportfinansiering. En sådan direkte overførsel af midler i form af lån på særlige vilkår ville normalt påhvile staten, og denne praksis afviger ikke reelt fra normal statslig praksis, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. iv). Dette subsidie anses for at være specifikt og udligningsberettiget, da de præferentielle rentesatser kun indrømmes i forbindelse med finansiering af eksporttransaktioner, og det er derfor betinget af eksportresultater, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 4, litra a).
f) Beregning af subsidiebeløbet
(114)
Subsidiebeløbet er blevet beregnet på grundlag af forskellen mellem den rente, der blev betalt for eksportkreditter benyttet i den fornyede undersøgelsesperiode, og det beløb, der ville være blevet betalt, hvis der var anvendt samme rentesatser som for de almindelige kreditter på markedsvilkår, der benyttes af dette bestemte selskab. Dette subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over den samlede eksportomsætning i den fornyede undersøgelsesperiode, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder. En sent fremsat påstand fra en eksportør om, at det kreditbeløb, der blev verificeret under kontrolbesøget, burde nedsættes med 25 %, fordi denne andel angiveligt bestod af egne midler (hvilket ikke tidligere var blevet nævnt, heller ikke under kontrolbesøget), er ikke blevet underbygget og kan derfor ikke godtages. For så vidt angår kravet om, at der for de långivende banker skal benyttes nye oplysninger i stedet for de oplysninger, der blev afgivet under kontrolbesøget, må dette også afvises, da disse oplysninger ikke blev afgivet rettidigt og ikke kan bekræftes. Under alle omstændigheder har denne eksportør ikke underbygget sin påstand om, at selskabet kun modtog eksportfinansiering fra de forretningsbanker, der havde de gunstigste vilkår. Seks selskaber opnåede fordele i henhold til ECS. De opnåede subsidier på op til 2,3 %.
6. »Income Tax Schemes« (indkomstskatteordninger)
a) »Export Income Tax Exemption Scheme« (EITES) (ordningen for fritagelse for indkomstskat af eksport)
i) Section 80HHC i »Income Tax Act 1961« (indkomstskatteloven af 1961)
(115)
Det blev fastslået, at fire af de undersøgte eksportører opnåede en fordel i form af en delvis fritagelse for indkomstskat på fortjenesten af eksportsalget i den fornyede undersøgelsesperiode. Retsgrundlaget for denne fritagelse er Section 80HHC i indkomstskatteloven af 1961.
(116)
Denne bestemmelse i loven er afskaffet fra og med ligningsåret 2005-2006 (dvs. for regnskabsåret fra 1. april 2004 til 31. marts 2005). Section 80HHC i indkomstskatteloven af 1961 vil derfor ikke bibringe ansøgeren fordele efter den 31. marts 2004. Selv om fire af de undersøgte eksportører opnåede fordele af denne ordning i den fornyede undersøgelsesperiode, er ordningen senere blevet ophævet, og den udlignes derfor ikke, jf. grundforordningens artikel 15, stk. 1.
ii) Section 10A og 10B i indkomstskatteloven af 1961
(117)
Frem til den 31. marts 2010 vil der fortsat være fuld fritagelse for indkomstskat på fortjenesten af eksportsalget for nyetablerede virksomheder i særlige økonomiske zoner, frihandelszoner, teknologiparker for elektronisk hardware eller software-teknologiparker (Section 10A) eller for nyetablerede eksportorienterede virksomheder (Section 10B) i de første ti produktionsår.
(118)
Et selskab har i de seneste ti år opnået fordele i henhold til Section 10B, nemlig fra og med regnskabsåret 1993-1994. Fra og med regnskabsåret 2003-2004 vil dette selskab derfor ikke længere være berettiget til at opnå fordele i henhold til Section 10B. Denne ordning skal derfor ikke udlignes i det foreliggende tilfælde, jf. grundforordningens artikel 15, stk. 1.
b) »Income Tax Incentive for Research and Development« (ITIRAD) (indkomstskattebegunstigelse for forskning og udvikling)
i) Retsgrundlag
(119)
Der gives en detaljeret beskrivelse af ITIRAD i Section 35(2AB) i indkomstskatteloven af 1961.
ii) Støtteberettigelse
(120)
Selskaber, der beskæftiger sig med bioteknologi eller fremstilling af lægemidler, medicinalvarer, kemiske stoffer, elektronisk udstyr, computere og software, telekommunikationsudstyr, helikoptere, flyvemaskiner eller enhver anden artikel, der måtte blive meddelt, kan opnå fordele i henhold til denne ordning.
iii) Praktisk gennemførelse
(121)
Det er for så vidt angår indkomstskat tilladt at fratrække et beløb svarende til 150 % af de rent faktisk påløbne omkostninger for alle udgifter (undtagen jord eller bygninger) til interne forsknings- og udviklingsfaciliteter som godkendt af den indiske regerings Department of Scientific and Industrial Research. Gennem et fradrag på 50 % for fiktive udgifter (dvs. udgifter, der ikke reelt er afholdt) nedbringes skattegrundlaget og derved skattebyrden således kunstigt.
iv) Bemærkninger
(122)
En eksportør, der opnåede fordele i henhold til denne ordning, fremsatte følgende bemærkninger. Ordningen bør ikke udlignes, da i) ITIRAD - selv om ordningen ganske rigtigt er begrænset til bestemte sektorer - angiveligt ikke er specifik som omhandlet i artikel 3, stk. 2, i grundforordningen, idet alle virksomheder i de pågældende sektorer er støtteberettigede, og da ii) udgifter, der påløber efter den 31. marts 2005, i henhold til Section 35(2AB), Sub-section (5), i indkomstskatteloven af 1961 ikke vil være omfattet af denne ordning.
v) Konklusion vedrørende ITIRAD
(123)
ITIRAD tilvejebringer subsidier i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2. Den kunstige reduktion af beskatningsgrundlaget i henhold til Section 35(2AB) i indkomstskatteloven af 1961 udgør et finansielt bidrag fra den indiske stat, da dette formindsker de indkomstskatteindtægter, som staten ellers ville have haft. Desuden medfører indkomstskattenedsættelsen en fordel for selskabet, fordi dets likviditet forbedres.
(124)
Den indiske regering fremførte og gentog efter meddelelsen om undersøgelsesresultaterne uden dog at give dokumentation herfor, at der ligger objektive kriterier til grund for, om virksomheder er berettigede til støtte i henhold til ITIRAD, og at ordningen derfor ikke er specifik. Den klare formulering i Section 35(2AB) i indkomstskatteloven af 1961 beviser imidlertid, at ITIRAD retligt er specifik i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, litra a), og at ordningen derfor er udligningsberettiget. Berettigelsen til at opnå støtte under denne ordning er ikke baseret på objektive kriterier, der er neutrale, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 2, litra b). Det er kun visse industrisektorer, der er anført i betragtning 120, som kan opnå fordele i henhold til denne ordning; den indiske regering har ikke gjort denne ordning tilgængelig for alle sektorer. I modsætning til, hvad der blev fremført af en eksportør, udgør en sådan begrænsning specificitet, da kategorien »gruppe af erhvervsgrene« i artikel 3, stk. 2, i grundforordningen synonymt beskriver sektorspecifikke begrænsninger. Denne begrænsning er ikke af økonomisk art og horisontal anvendelse, såsom antallet af ansatte eller virksomhedens størrelse.
(125)
Desuden fører påstanden om, at udgifter påløbet efter den 31. marts 2005 ikke er omfattet af ordningen, ikke til, at den ikke er udligningsberettiget i henhold til grundforordningens artikel 15, stk. 1. Det er ikke blevet påvist, at denne ordning allerede var trukket tilbage på det tidspunkt, hvor de endelige resultater af den fornyede undersøgelse forelå, eller at eksportøren ikke længere vil opnå fordele i henhold til ITIRAD. Tværtimod vil ITIRAD være i kraft i hele ligningsåret 2005-2006 (dvs. regnskabsåret 2004/05) og kan således vedblive med at medføre yderligere fordele. Desuden har eksportøren ikke underbygget sin påstand om, at den indiske regering ikke påtænker at forlænge ordningen. Ordningen er faktisk allerede tidligere blevet forlænget (8). Der er ingen grund til at antage, at der ikke vil ske en sådan forlængelse ved en senere finanslov, især da den indiske regering hverken under høringen eller i sine bemærkninger indikerede, at ordningen pr. 31. marts 2005 vil i) udløbe og ii) ikke blive erstattet af en tilsvarende bestemmelse om indkomstskattelettelser.
vi) Beregning af subsidiebeløbet
(126)
Subsidiebeløbet er blevet beregnet på grundlag af forskellen mellem den skyldige indkomstskat for den fornyede undersøgelsesperiode med og uden anvendelse af bestemmelserne i Section 35(2AB) i indkomstskatteloven af 1961. Dette subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over den samlede omsætning i den fornyede undersøgelsesperiode, da dette subsidie vedrører alt hjemmemarkeds- og eksportsalg og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder. Der fremkom således en subsidiemargen på 1,5 % for et selskab, der opnåede fordele i henhold til ITIRAD.
III. Regionale ordninger
1. Gujarats og Punjabs industrifremmeordninger
(127)
Delstaterne Gujarat og Punjab indrømmer berettigede industrivirksomheder begunstigelser i form af fritagelse for og/eller udsættelse af omsætningsafgift for at fremme den industrielle udvikling af økonomisk tilbagestående områder i disse stater. Da disse ordninger stort set er identiske, bedømmes de samlet.
a) Retsgrundlag
(128)
Disse ordninger, der anvendes af Gujarats og Punjabs regeringer, er detaljeret beskrevet i henholdsvis Gujarats regerings Resolution No. INC-1090-1023-(2)-I(GR No. 2) af 16. oktober 1990 og Punjabs regerings Resolution No. 15/43/96-5IB/2238 af 20. marts 1996.
b) Støtteberettigelse
(129)
Selskaber, der opretter en ny industrivirksomhed eller foretager en større udvidelse af en eksisterende industrivirksomhed i tilbagestående områder, er støtteberettigede i henhold til disse ordninger. Der findes imidlertid udtømmende lister over erhvervsgrene, der ikke er støtteberettigede, som forhindrer selskaber i bestemte erhvervssektorer i at drage fordel af begunstigelserne.
c) Praktisk gennemførelse
(130)
I henhold til disse ordninger skal selskaber investere i tilbagestående områder. Disse områder - bestemte territoriale enheder i de to stater - er inddelt i forskellige kategorier efter deres økonomiske udviklingsgrad, mens visse egne samtidig er udelukket fra ordningerne. Hovedkriteriet for fastsættelsen af begunstigelsernes omfang er investeringens størrelse og det område, hvori virksomheden befinder sig eller vil blive etableret.
(131)
Der kan indrømmes begunstigelser på ethvert tidspunkt, da der ikke er nogen frist hverken for indgivelse af en ansøgning om deltagelse i ordningerne eller for opfyldelse af de kvantitative kriterier.
d) Bemærkninger
(132)
To eksportører, der opnåede fordele i henhold til industrifremmeordningerne, fremførte, at i) ordningerne ikke er et eksportsubsidie, ii) kun udgør kompensation for ekstra omkostninger, der påløber, fordi der ikke findes en passende infrastruktur i de områder, der er udpeget som tilbagestående egne, og iii) for så vidt angår en eksportør, at den pågældende virksomhed ikke har været omfattet af ordningen siden 5. juli 2003.
e) Konklusion om industrifremmeordningerne
(133)
Disse ordninger tilvejebringer subsidier i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2. De udgør finansielle bidrag fra delstaterne Gujarat og Punjab, da de indrømmede begunstigelser (fritagelser fra omsætningsafgift) reducerer de skatteindtægter, der ellers ville være indgået. Desuden medfører disse begunstigelser en fordel for selskaberne i form af en forbedret finansiel situation, idet ellers skyldige skatter ikke betales.
(134)
Endvidere er ordningerne regionalt specifikke i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, litra a), og artikel 3, stk. 3, da de kun kan benyttes af visse virksomheder, der har foretaget investeringer inden for bestemte angivne geografiske områder på de pågældende delstaters retsområde. De er ikke tilgængelige for selskaber, der er beliggende uden for disse områder, og fordelens størrelse er desuden afhængig af det pågældende område.
(135)
Den indiske regering er ikke enig i denne vurdering. For det første fremførte den, at international handel ikke som sådan er genstand for omsætningsafgift, således som det allerede er fastsat i den indiske forfatning. Som følge heraf, fortsatte den indiske regering, fører sådanne ordninger ikke til, at der gives afkald på indtægter, der ellers ville være indgået efter eksporttransaktioner, og ordningerne bør derfor ikke udlignes. Imidlertid - og også i modsætning til bemærkningerne herom fra to eksportører - var ordningen ikke vurderet som et eksportsubsidie i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 4, litra a), med direkte fokus på eksporten af den pågældende vare, men som på anden måde specifik (se betragtning 134). Der kræves ikke en direkte forbindelse mellem subsidiet og den eksporterede vare for at gøre en subsidieordning udligningsberettiget. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 1, stk. 1, er det tilstrækkeligt at fastslå en direkte forbindelse mellem subsidiet og fremstillingsvirksomheden. Ud fra princippet om, at penge er ombyttelige, vil enhver form for sådanne indenlandske subsidier også blive afspejlet i lavere priser for eksporttransaktioner, fordi sådanne subsidier forbedrer et selskabs samlede líkviditet. Desuden har den indiske regering ikke fremlagt noget bevis for, at den generelle omsætningsafgiftsfritagelse for eksportsalget også dækker afgiftstilsvaret på købet af råmaterialer. I det foreliggende tilfælde har selskaberne faktisk også benyttet industrifremmeordningerne til at udligne afgiftstilsvaret ved køb af varer.
(136)
Den indiske regering fremførte yderligere, at industrifremmeordningerne ikke burde betragtes som specifikke, selv om de var begrænsede til visse tilbagestående regioner i delstaterne Punjab og Gujarat, fordi de angiveligt ikke begunstiger bestemte virksomheder inden for disse nærmere bestemte udpegede regioner. Den indiske regering indrømmede imidlertid, at ikke alle former for produktion i disse udpegede områder er berettigede til at deltage i industrifremmeordningerne. Faktisk udgør en regional begrænsning af en statslig subsidieordning til alle virksomheder i særligt udpegede områder inden for statens område i sig selv specificitet. Sådanne typer ordninger begunstiger klart visse virksomheder frem for andre, fordi et selskab i en berettiget region kan opnå støtte, mens dette ikke er tilfældet for en konkurrent i en ikke-berettiget region. En sådan differentiering er ikke objektiv i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, litra b), og er derfor specifik, da ordningerne ikke anvendes horisontalt på hele delstatens område.
(137)
En påstået kompensation via industrifremmeordningerne for ekstra omkostninger, som påløber som følge af utilstrækkelig infrastruktur, ændrer ikke, at ordningerne må betragtes som et udligningsberettiget subsidie, uanset de modtagne bemærkninger fra en eksportør. Sådanne påståede omkostninger er ikke blevet dokumenteret.
(138)
Eksportøren, der hævdede ikke længere at være berettiget til fordele i henhold til en industrifremmeordning, har ikke underbygget denne påstand, f.eks. ved at fremlægge en bekræftelse herpå fra Gujarats regering. Selskabet erklærede tværtimod i sine forvaltningsrapporter for 2002-2003 (dvs. den fornyede undersøgelsesperiode), at det søgte om forlængelse af begunstigelsen under industrifremmeordningen indtil 2012. Det skal bemærkes, at en sådan forlængelse er mulig efter Gujarats industrifremmeordning. Selskabet har ikke fremlagt bevis for, at Gujarats myndigheder har afvist denne forlængelse.
(139)
Den indiske regerings argumentation og de fremsatte bemærkninger har derfor ikke ændret afgørelsen om, at ordningerne (fritagelse for omsætningsafgifter) er udligningsberettigede.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(140)
Subsidiebeløbet blev beregnet på grundlag af det omsætningsafgiftsbeløb, som normalt skulle være betalt i den fornyede undersøgelsesperiode, men som forblev ubetalt i henhold til disse ordninger. Disse subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over det samlede salg i den fornyede undersøgelsesperiode, da subsidiet ikke er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder. I denne periode opnåede tre selskaber fordele af disse ordninger. De opnåede fordele på 2,4 % (to selskaber) og 3,1 %.
2. Delstaten Gujarats fritagelsesordning for elektricitetsafgift
(141)
Delstaten Gujarat indrømmer berettigede industrivirksomheder begunstigelser i form af fritagelse for betaling af elektricitetsafgift for at fremme den industrielle udvikling af økonomisk tilbagestående områder i denne stat.
a) Retsgrundlag
(142)
Den ordning om fritagelse for elektricitetsafgift, som Gujarats regering anvender, er detaljeret beskrevet i »Bombay Electricity Duty Act of 1958« og især i Section 3(2)(vi) og 3(2)(vii)(a) og (b) i denne lov, som ændret ved »Gujarat Adaptation of Laws Order of 1960«.
b) Støtteberettigelse
(143)
Selskaber, der investerer i tilbagestående områder enten ved at oprette et nyt industriforetagende eller ved at foretage en omfattende kapitalinvestering i udvidelse af et eksisterende industriforetagende, er støtteberettigede.
c) Praktisk gennemførelse
(144)
Ordningen er kun åben for selskaber, som har foretaget investeringer i visse nærmere udpegede geografiske områder i delstaten Gujarats retsområde. Den bemyndiger også Gujarats regering til at fritage ethvert område og ethvert nyt industriforetagende fra forpligtelsen til at betale elektricitetsafgift. Derudover er nye industriforetagender, der etableres i særligt udpegede områder, enten fritaget for energiafgift eller kun pålagt afgift med halv sats i en periode på fem år fra den dato, hvor produktionen påbegyndes.
d) Bemærkninger
(145)
En eksportør, der opnåede fordele under denne ordning, fremførte, at selskabet fra den 4. juni 2004 angiveligt ikke længere var begunstiget af ordningen. Endvidere hævdede en anden eksportør ikke at have benyttet ordningen. Det skal imidlertid bemærkes, at for så vidt angår sidstnævnte eksportør blev denne ordning under alle omstændigheder ikke taget i betragtning ved fastsættelsen af subsidiebeløbet.
e) Konklusion om fritagelsesordningen for elektricitetsafgift
(146)
Denne ordning er et subsidie i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 2, stk. 2. Den udgør et finansielt bidrag fra delstaten Gujarat, da denne begunstigelsesordning reducerer statsindtægter, der ellers ville være opnået. Desuden medfører den en fordel for det begunstigede selskab. Ordningen er også regionalt specifik i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, litra a), og artikel 3, stk. 3, da den kun kan benyttes af virksomheder, der har foretaget investeringer inden for bestemte nærmere angivne geografiske områder på delstaten Gujarats retsområde. Endvidere er kriterierne og vilkårene for støtteberettigelse under ordningen ikke klart fastsat i love, regler eller andre officielle dokumenter. Det blev bekræftet under kontrolbesøgene, at et selskab har gjort brug af ordningen i en periode på ni år. Selv om selskabet blev opfordret hertil, fremlagde det ikke andre oplysninger end selve elektricitetsloven, der kunne have ændret denne analyse.
(147)
Den indiske regering fremførte, at da ordningen ikke var blevet udlignet i en anden sag i 1999, fordi den blev anset for at være anvendt horisontalt inden for en hel delstat, burde den ikke udlignes nu. I denne forbindelse blev der kun fremlagt en meddelelse fra delstaten Maharashtras industri-, energi- og arbejdsministerium om Bombays elektricitetsafgiftslov af 1958. Disse oplysninger vedrører imidlertid ikke delstaten Gujarat. Det skal desuden bemærkes, at ordningen ifølge denne meddelelse tilsyneladende ikke er tilgængelig i alle dele af Maharashtra, og derfor stadig må betragtes som regionalt specifik. Det blev fastslået, at en undersøgt eksportør i Gujarat benyttede denne ordning i den fornyede undersøgelsesperiode. Det konkluderes derfor, at denne ordning er udligningsberettiget for den pågældende eksportør af de årsager, der er beskrevet i ovenstående betragtning.
(148)
Eksportøren, der hævdede ikke længere at være berettiget til fordele i henhold til ordningen for fritagelse for elektricitetsafgift, har ikke underbygget denne påstand, f.eks. ved at fremlægge en bekræftelse herpå fra Gujarats regering. Tværtimod oplyste dette selskab i sine forvaltningsrapporter for 2002-2003 (dvs. den fornyede undersøgelsesperiode), at det søgte om forlængelse af fordelene i henhold til ordningen frem til 2012, hvilket det allerede tidligere med held havde gjort for en periode på i alt ni år, selv om fritagelsesperioden ifølge den relevante lovgivning kun burde være på fem år. Selskabet har ikke fremlagt bevis for, at Gujarats myndigheder har afvist denne forlængelse.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(149)
Fordelen for den eksporterende producent er beregnet på grundlag af størrelsen af den elektricitetsafgift, der normalt skulle erlægges i den fornyede undersøgelsesperiode, men som ikke betaltes i henhold til denne ordning. Subsidiebeløbet er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over det samlede salg i den fornyede undersøgelsesperiode, da subsidiet vedrørte alt hjemmemarkeds- og eksportsalg og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder. Der fremkom således en subsidiemargen på 0,2 % for et selskab, der opnåede fordele i henhold til ordningen for fritagelse for elektricitetsafgift.
3. Maharashtras regerings incitamentspakkeordning
(150)
Det konstateredes, at de eksporterende producenter ikke opnåede udligningsberettigede subsidier i henhold til denne ordning.
IV. Udligningsberettigede subsidiebeløb
(151)
Det har været fast praksis at betragte forretningsmæssigt forbundne virksomheder som en enkelt enhed med henblik på fastsættelse af en subsidiemargen. Dette skyldes, at en beregning af individuelle subsidiemargener kan tilskynde til omgåelse af udligningsforanstaltningerne, idet forretningsmæssigt forbundne producenter herved vil kunne kanalisere deres eksport til Fællesskabet gennem det selskab, der har den laveste individuelle subsidiemargen, hvorved foranstaltningerne ville blive virkningsløse. For at undgå en sådan situation beregnes der først et individuelt subsidiebeløb for hver enkelt ordning for hvert forretningsmæssigt forbundet selskab, og derefter fastsættes der et vejet gennemsnit af disse subsidiebeløb, som tildeles hvert af de forretningsmæssigt forbundne selskaber.
(152)
To eksporterende producenter blev anset for at være forretningsmæssigt forbundne og blev tildelt en enkelt subsidiemargen, fordi hver af dem befinder sig driftsmæssigt i en situation, hvor den kan udøve indflydelse på det andet selskab. Ifølge selskabernes årsrapporter er de centrale personer i de to selskabers ledelse slægtninge og kan udøve en »betydelig indflydelse« på hinandens selskaber. »Betydelig indflydelse« betyder ifølge indiske regnskabsstandarder deltagelse i en virksomheds finansielle og/eller driftsmæssige beslutninger. En sådan indflydelse fører efter indiske regnskabsstandarder til, at selskaberne må betegnes som forretningsmæssigt forbundne. Efter europæisk toldlov anses parter desuden for at være forretningsmæssigt forbundne, hvis de kontrollerer hinanden eller er medlemmer af samme familie (9).
(153)
En af disse eksporterende producenter var uenig i ovenstående analyse af spørgsmålet om forretningsmæssige forbindelser. Selskabet hævdede uden at fremlægge yderligere dokumentation, at der ikke eksisterede nogen forretningsmæssige forbindelser mellem de to selskaber. Den eksporterende producent anfægtede imidlertid ikke den faktuelle beskrivelse i betragtning 152 og underbyggede heller ikke, hvorfor de to selskaber trods disse kendsgerninger ikke skulle betragtes som forretningsmæssigt forbundne parter. Påstanden må derfor afvises.
I overensstemmelse med grundforordningen ligger det udligningsberettigede subsidiebeløb for de undersøgte eksporterende producenter på mellem 25,3 % og 35,1 %, udtrykt i værdi.
(154)
I betragtning af det høje samarbejdsniveau blev subsidiemargenen for alle selskaber, der ikke samarbejdede, fastsat til satsen for det selskab, der havde den højeste individuelle margen, dvs. 35,1 %.
ORDNING →
ALS
DEPBS
EOU
EPCGS
ECS
ITIRAD
Ma. pakkeord.
Guj. IFO
Pun. IFO
Guj. el-afg.
I alt
SELSKAB ↓
%
%
%
%
%
%
%
%
%
%
%
KDL Biotech Ltd
22,8
4,6
0
ubetyd.
1,0
0
0
0
0
0
28,4
Nectar Lifesciences Ltd
25,8
3,2
0
ubetyd.
2,3
0
0
0
2,4
0
33,7
Nestor Pharmaceuticals Ltd
22,0
3,3
0
0
ubetyd.
0
0
0
0
0
25,3
Orchid Chemicals & Pharmaceuticals Ltd
0
0
30,9
0
1,1
0
0
0
0
0
32,0
Ranbaxy Laboratories Ltd
25,6
8,0
0
ubetyd.
ubetyd.
1,5
0
0
0
0
35,1
Surya Pharmaceutical Ltd
25,8
3,2
0
ubetyd.
2,3
0
0
0
2,4
0
33,7
Torrent Gujarat Biotech Ltd
24,8
0
0
0
0
0
0
3,1
0
0,2
28,1
D. SANDSYNLIGHEDEN FOR FORTSAT ELLER FORNYET SUBSIDIERING
(155)
I overensstemmelse med artikel 18, stk. 2, i grundforordningen blev det undersøgt, om det var sandsynligt, at de gældende foranstaltningers udløb ville føre til fortsat eller fornyet subsidiering.
(156)
Som beskrevet i betragtning 21-153 blev det fastslået, at indiske eksportører af den pågældende vare i den fornyede undersøgelsesperiode vedblev med at drage fordel af en betydelig udligningsberettiget subsidiering fra de indiske myndigheders side. Faktisk er de subsidiemargener, der blev konstateret under den fornyede undersøgelse, højere end de margener, som blev fastsat under den oprindelige undersøgelse, og som lå mellem 0 % og 15,3 % (betragtning 43 i Rådets forordning (EF) nr. 2164/98). Kun den i betragtning 115 og 116 nævnte subsidieordning (80 HHC i indkomstskatteloven af 1961) er blevet ophævet, mens individuelle selskaber i visse andre tilfælde ikke længere er berettigede til bestemte ordninger. Dette er allerede afspejlet i beregningen af subsidiemargenerne. De resterende subsidieordninger medfører stadig fordele, og der er ingen tegn på, at de vil blive afviklet eller ændret i overskuelig fremtid. Hvis dette ikke sker, vil eksportørerne af den pågældende vare vedblive med at modtage udligningsberettigede subsidier. Hver eksportør er berettiget til støtte efter flere af subsidieprogrammerne. Under disse omstændigheder blev det anset for rimeligt at konkludere, at der sandsynligvis fortsat vil forekomme subsidiering.
(157)
Da det er blevet påvist, at der stadig forekom subsidiering på tidspunktet for den fornyede undersøgelse, og at dette sandsynligvis vil fortsætte, er spørgsmålet om sandsynligheden for fornyet subsidiering irrelevant.
E. ERHVERVSGRENEN I FÆLLESSKABET
I. Produktionen i Fællesskabet
(158)
I den fornyede undersøgelsesperiode blev samme vare fremstillet i Fællesskabet af følgende EF-producenter: Sandoz, DSM, ACS Dobfar SpA og Antibioticos SA. Sandoz anmodede om en kombineret udløbs- og interimsundersøgelse af de gældende antisubsidieforanstaltninger. DSM støttede anmodningen. Sandoz og DSM samarbejdede fuldt ud i forbindelse med den fornyede undersøgelse. De øvrige fællesskabsproducenter hverken samarbejdede eller modsatte sig indledningen af denne kombinerede udløbs- og interimsundersøgelse.
(159)
En samarbejdsvillig producent i Fællesskabet importerede i den betragtede periode to typer af den pågældende vare fra Indien og også fra andre tredjelande. Dette ændrer ikke, at dette selskab kan betragtes som producent, jf. grundforordningens artikel 9, stk. 1. De varer, der blev importeret fra Indien, svarede kun til en begrænset del af dette selskabs produktion af samme vare i Fællesskabet, nemlig under 10 %. Selskabets import af den pågældende vare fra Indien er desuden kun af midlertidig karakter, da det er ved at omstrukturere sin produktion i Fællesskabet og er begyndt at fremstille typer af samme vare, som det har importeret fra bl.a. Indien.
II. Definition af erhvervsgrenen i Fællesskabet
(160)
De samarbejdsvillige fællesskabsproducenter tegnede sig for 70,5 % af den samlede produktion af samme vare i Fællesskabet i den fornyede undersøgelsesperiode. Disse selskaber udgør derfor erhvervsgrenen i Fællesskabet i henhold til artikel 9, stk. 1, i grundforordningen. De benævnes i det følgende »EF-erhvervsgrenen«.
F. ANALYSE AF SITUATIONEN PÅ FÆLLESSKABSMARKEDET
I. Indledning
(161)
De relevante Eurostat-statistikker for Taric-kode 2941101010, 2941102010 og 2941900030 blev sammen med oplysningerne fra EF-erhvervsgrenens verificerede besvarelser af spørgeskemaerne benyttet ved vurderingen af den mængde- og prismæssige udvikling.
(162)
Oplysninger om erhvervsgrenen i Fællesskabet blev indhentet fra de samarbejdsvillige EF-producenters kontrollerede besvarelser af spørgeskemaerne.
(163)
Hvor det er nødvendigt, er der af fortrolighedshensyn blevet benyttet indekstal til at vise udviklingen.
(164)
En eksportør fremførte, at skadesanalysen skulle være foretaget på grundlag af oplysninger om fællesskabsmarkedet efter udvidelsen den 1. maj 2004, dvs. inklusive tal for de ti nye medlemsstater.
(165)
Da det er fastsat i artikel 11, stk. 1, i grundforordningen, at oplysninger, som vedrører en periode, der ligger senere end undersøgelsesperioden, normalt ikke skal tages i betragtning, og da udvidelsen fandt sted efter undersøgelsesperioden, måtte dette argument afvises. Under alle omstændigheder tyder de foreliggende oplysninger på, at der ikke er nogen produktion af den samme vare i de ti nye medlemsstater, som kunne ændre EF-erhvervsgrenens situation.
(166)
Det blev desuden fremført af en eksportør som en generel betragtning uden yderligere underbygning, at skadesanalysen som meddelt ikke tog hensyn til alle de faktorer, der var nævnt i artikel 8 i grundforordningen, og ikke var baseret på positive beviser.
(167)
Konkrete påstande vedrørende specifikke aspekter af skadesanalysen vil blive behandlet i forbindelse med de respektive dele af analysen herunder. Som svar på den generelle betragtning skal det imidlertid nævnes, at i) grundlaget for skadesanalysen var kontrollerede kendsgerninger støttet af beviser, og ii) som beskrevet herunder er der foretaget en vurdering af alle de importrelaterede faktorer i grundforordningens artikel 8, stk. 2, af alle 17 indikatorer for EF-erhvervsgrenens situation i grundforordningens artikel 8, stk. 5, og af alle andre kendte faktorer end den subsidierede import, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 7.
II. Fastlæggelse af det relevante fællesskabsmarked
(168)
For at afgøre, om EF-erhvervsgrenen led skade, og bestemme forbruget og de forskellige økonomiske indikatorer for EF-erhvervsgrenens situation blev det undersøgt, hvorvidt og i hvilket omfang der i analysen var taget hensyn til den efterfølgende anvendelse af EF-erhvervsgrenens produktion af samme vare.
(169)
Den samme vare sælges faktisk af EF-erhvervsgrenen til både i) uafhængige kunder og ii) til yderligere forarbejdning til medicinalvarer i samme gruppe af virksomheder (forretningsmæssigt forbundne enheder). Salget til uafhængige kunder blev anset for at finde sted til det »frie marked«. Salget til forretningsmæssigt forbundne enheder til yderligere forarbejdning blev betragtet som bunden anvendelse, fordi leverandøren ikke kunne vælges frit.
(170)
For følgende økonomiske indikatorer for EF-erhvervsgrenen fandtes det, at en meningsfuld analyse og evaluering måtte koncentreres om situationen på det frie marked: salgsmængde og -pris på fællesskabsmarkedet, markedsandel, vækst, rentabilitet, eksportmængde og -priser. Når det var muligt og berettiget, blev resultaterne efterfølgende sammenlignet med oplysningerne for det bundne marked for at tilvejebringe et fuldstændigt billede af EF-erhvervsgrenens situation.
(171)
For så vidt angår andre økonomiske indikatorer fremgik det imidlertid af undersøgelsen, at de kun med rimelighed kunne undersøges med henvisning til den samlede aktivitet. Produktionen (til såvel det bundne som det frie marked), kapaciteten, kapacitetsudnyttelsen, investeringerne, lagrene, beskæftigelsen, produktiviteten, lønningerne samt evnen til at tilvejebringe kapital afhænger af den samlede aktivitet, uanset om produktionen er bundet eller sælges på det frie marked.
(172)
To eksportører anfægtede analysen med hensyn til det frie og det bundne marked. De fremførte, at den ikke var objektiv, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 2.
(173)
Kommissionen finder imidlertid, at den aktuelle undersøgelse fastslog, at der var en klar sondring mellem det frie og det bundne marked. Den bundne bruger har faktisk intet andet valg end at købe fra den bundne leverandør. Under disse omstændigheder må analysen primært fokusere på det frie marked, da salget på det bundne marked ikke fandt sted i konkurrence med varer, der solgtes på det frie marked, og derfor ikke blev påvirket af den subsidierede import. Det bemærkes endvidere, at der i skadesanalysen trods denne klare sondring ikke er set bort fra det bundne marked. Tværtimod er situationen på de to markeder blevet sammenholdt (jf. nedenstående) med henblik på en objektiv endelig afgørelse med hensyn til EF-erhvervsgrenens situation som helhed. Påstanden må derfor afvises.
III. Forbruget i Fællesskabet
(174)
Kommissionen beregnede det åbenbare forbrug i Fællesskabet af den pågældende vare og samme vare som summen af:
-
den samlede import til Fællesskabet af den pågældende vare og samme vare som oplyst af Eurostat
-
den solgte mængde af samme vare i Fællesskabet, fremstillet af EF-erhvervsgrenen
-
den mængde af samme vare, der var blevet benyttet af EF-erhvervsgrenen til bundne formål
-
samt, på grundlag af oplysningerne i anmodningen om den fornyede undersøgelse, den anslåede mængde af samme vare, som var solgt i Fællesskabet af de øvrige kendte EF-producenter.
Som vist i nedenstående tabel steg forbruget i Fællesskabet af den pågældende vare og samme vare med 51 % i løbet af den betragtede periode.
Forbrug
(kg)
1999
2000
2001
2002
UP
Den pågældende vare og samme vare
2 482 053
3 240 481
3 254 464
3 801 666
3 745 549
Indeks
100
131
131
153
151
(175)
Den indiske regering og en eksportør fremførte, at ovenstående oplysninger om forbruget burde have været mere detaljerede, idet de burde være givet for hver enkel fællesskabsproducent og med sondring mellem det frie og det bundne forbrug. Det blev endvidere fremført, at troværdigheden af oplysningerne vedrørende andre producenter i Fællesskabet end EF-erhvervsgrenen ikke var blevet kontrolleret.
(176)
Det bemærkes, at EF-erhvervsgrenen kun består af to parter, hvoraf kun én opererer på det bundne marked. I betragtning af artikel 29 i grundforordningen (fortrolighed) er det derfor ikke muligt at afsløre yderligere oplysninger. For så vidt angår tallene for andre producenter i Fællesskabet end EF-erhvervsgrenen skal det erindres, at disse producenter ikke samarbejdede i forbindelse med undersøgelsen. Da der ikke foreligger andre oplysninger om deres bidrag til forbruget i Fællesskabet, blev de oplysninger, der var afgivet i anmodningen om den fornyede undersøgelse, benyttet. Endvidere fremsatte ingen parter modstridende oplysninger, og kontrollen gav heller ikke anledning til at betvivle deres troværdighed.
IV. Importen af den pågældende vare til Fællesskabet
1. Mængde, pris og markedsandel for importen fra Indien
Import
(kg)
1999
2000
2001
2002
UP
Den pågældende vare
36 800
47 400
72 100
101 800
95 200
Indeks
100
129
196
277
259
(177)
Udtrykt i mængde steg importen af den pågældende vare betydeligt gennem hele den betragtede periode. Importen i den fornyede undersøgelsesperiode var 159 % større end i 1999. Denne import steg meget hurtigere end den generelle vækst i forbruget på 51 %, stigningen i importen fra andre tredjelande end Indien på 13 % og væksten i EF-erhvervsgrenens salg på 80 % i samme periode. For så vidt angår Indiens status som udviklingsland og bestemmelserne i grundforordningens artikel 14, stk. 4, konstateredes det, at importen fra Indien i den fornyede undersøgelsesperiode udtrykt i mængde tegnede sig for væsentligt mere end 4 % af den samlede import af samme vare til Fællesskabet.
Gennemsnitlig importpris pr. kg (EUR)
1999
2000
2001
2002
UP
Den pågældende vare
34,66
33,94
35,51
36,57
35,34
Indeks
100
98
102
106
102
(178)
Den gennemsnitlige importpris på den pågældende vare steg svagt med et højdepunkt i 2002, hvorefter den igen faldt til niveauet før 2001.
Markedsandel i EF
1999
2000
2001
2002
UP
Den pågældende vare
1,5 %
1,5 %
2,2 %
2,7 %
2,5 %
Indeks
100
99
149
181
171
(179)
Den indiske imports markedsandel på fællesskabsmarkedet steg med 71 % i løbet af den betragtede periode. Det blev fremført, at den indekserede stigning kun burde være 66 %, ikke 71 %. På grundlag af den nedrundede markedsandel i procent er denne bemærkning aritmetisk korrekt. Ikke desto mindre er ovennævnte indeks beregnet korrekt. For at tilvejebringe en præcis indeksering af markedsandelen er der ikke sket en afrunding af procentpoint. Dette kan ses af en sammenligning mellem indekstal og procentpoint for 1999 og 2000. Denne metode er desuden blevet anvendt konsekvent i alle tabeller i denne forordning.
2. Prisunderbud
(180)
Med henblik på fastsættelse af prisunderbuddet blev der foretaget en analyse af prisoplysninger, der vedrørte den fornyede undersøgelsesperiode. Med henblik herpå er EF-erhvervsgrenens priser ab fabrik ved salg til første uafhængige kunde blevet sammenlignet med de indiske eksporterende producenters cif-importpriser ved salg til første uafhængige kunde i Fællesskabet, i begge tilfælde efter fradrag af rabatter, nedslag og provisioner.
(181)
På grundlag af besvarelserne af spørgeskemaet kunne der til sammenligningsformål defineres forskellige undertyper af den pågældende vare og samme vare, baseret på varetypen (dvs. amoxicillin trihydrat, ampicillin trihydrat og cefalexin) og varianterne heraf (dvs. pulverform eller komprimeret).
(182)
EF-erhvervsgrenens salgspriser og de eksporterende producenters cif-importpriser blev sammenlignet på samme handelstrin, nemlig forhandlere/distributører på fællesskabsmarkedet, på grundlag af vejede gennemsnitspriser for hver undertype af varen. I den fornyede undersøgelsesperiode foregik de eksporterende producenters salg i Fællesskabet næsten udelukkende gennem forhandlere og distributører.
(183)
Sammenligningen viste, at der forekom betydelige prisunderbudsmargener, udtryk i procent af EF-erhvervsgrenens salgspriser i den fornyede undersøgelsesperiode. For de eksporterende producenter fandtes disse margener at ligge mellem 11,5 % og 17,1 %. Disse prisunderbudsmargener tyder derfor på, at den indiske import har udøvet et vedvarende pristryk på fællesskabsmarkedet trods tilstedeværelsen af foranstaltninger.
V. EF-erhvervsgrenens økonomiske situation
1. Produktion, kapacitet og kapacitetsudnyttelse
1999
2000
2001
2002
UP
Produktion (indeks)
100
121
127
154
160
Kapacitet (indeks)
100
117
123
148
157
Kapacitetsudnyttelse (indeks)
100
103
103
104
102
(184)
Som følge af den støtte stigning i forbruget i Fællesskabet steg EF-erhvervsgrenens produktion af samme vare løbende i hele den betragtede periode. Denne positive udvikling blev mere udtalt i den fornyede undersøgelsesperiode, hvor en af de samarbejdsvillige fællesskabsproducenter indledte en produktion i Fællesskabet af en type af samme vare, som den tidligere kun havde importeret.
(185)
EF-erhvervsgrenens produktionskapacitet udviste samme positive udvikling som dens produktion. Dette skyldes til dels betydelige investeringer, som en af de samarbejdsvillige EF-producenter foretog i et nyt produktionsanlæg i den fornyede undersøgelsesperiode.
(186)
Kapacitetsudnyttelsesgraden lå stabilt på et ret højt niveau i hele den betragtede periode. En sådan høj udnyttelsesgrad er almindelig i denne erhvervstype på grund af den løbende serieproduktionsproces, der benyttes til fremstilling af samme vare, og for EF-erhvervsgrenens vedkommende også på grund af den bundne anvendelse.
(187)
Tre eksportører fremførte, at udviklingen i disse faktorer ikke udviser tegn på skade. Det bemærkes imidlertid, at konklusionen vedrørende skade ikke er baseret på disse faktorer.
2. Salgsmængde, salgspris, markedsandel og vækst
a) Salget på det frie marked
Salget på det frie marked i Fællesskabet
1999
2000
2001
2002
UP
Mængde (indeks)
100
170
162
192
180
Gennemsnitlig salgspris (indeks)
100
94
94
94
95
Markedsandel (indeks)
100
130
123
125
120
(188)
Som følge af den gunstige udvikling i forbruget i Fællesskabet steg EF-erhvervsgrenens salg på det frie marked i Fællesskabet i den betragtede periode. EF-erhvervsgrenens salg på det frie marked steg hurtigere end forbruget i Fællesskabet i den betragtede periode. Mellem 2000 og den fornyede undersøgelsesperiode steg EF-erhvervsgrenens salg på det frie marked imidlertid mindre end stigningen i forbruget i Fællesskabet. Den store stigning i EF-erhvervsgrenens salg på det frie marked mellem 1999 og 2000 skyldes hovedsagelig, at EF-erhvervsgrenen overtog andre producenter i Fællesskabet. Ikke desto mindre var stigningen på 80 % i EF-erhvervsgrenens salg på det frie marked i Fællesskabet i den betragtede periode mindre udtalt end stigningen på 159 % i importen af den pågældende vare i samme periode.
(189)
Den indiske regering og fire eksportører pegede på den samlede stigning i EF-erhvervsgrenens salg som et positivt tegn og fremførte, at dette ikke støtter en konklusion om, at der er forvoldt skade. Det blev endvidere fremført, at en sammenligning i relative tal mellem EF-erhvervsgrenens resultater og de resultater, der var opnået af de indiske eksportører, ville være misvisende som følge af betydelige størrelsesforskelle mellem konkurrenterne.
(190)
Som svar på disse argumenter skal det bemærkes, at udviklingen i salgsmængden ikke i den aktuelle sag er blevet betragtet som en nøglefaktor for omfanget af den lidte skade. Da væksten i EF-erhvervsgrenens salg hovedsagelig kan tilskrives en virksomhedsovertagelse i 2000, dvs. overtagelse af en tidligere konkurrents salg snarere end nye salgstransaktioner, kan den imidlertid heller ikke betragtes som tegn på, at der ikke forekommer skade. Endvidere faldt EF-erhvervsgrenens salg på det frie marked i 2001 og i undersøgelsesperioden.
(191)
Trods øget efterspørgsel som indikeret af væksten i forbruget i Fællesskabet faldt EF-erhvervsgrenens gennemsnitlige salgspriser på det frie marked fra 1999 til 2000. Dette tyder på, at konkurrenter har udøvet et pristryk. Priserne forblev stort set stabile på det lavere niveau frem til udgangen af den fornyede undersøgelsesperiode, selv om efterspørgslen steg yderligere.
(192)
Den indiske regering og tre eksportører påstod, at prisudviklingen burde anses for positiv for EF-erhvervsgrenen.
(193)
Denne påstand kan ikke accepteres. I den betragtede periode var EF-erhvervsgrenen faktisk ikke på noget tidspunkt i stand til at opnå et ikke-skadevoldende prisniveau.
(194)
EF-erhvervsgrenens markedsandel steg med 30 % fra 1999 til 2000 på bekostning af markedsandelene for de øvrige fællesskabsproducenter og eksportører fra andre tredjelande end Indien. EF-erhvervsgrenens markedsandel faldt imidlertid fra 2000 til den fornyede undersøgelsesperiode, hvor den nåede det laveste niveau siden 1999. Denne periode faldt sammen med en stærk stigning i væksten i den indiske imports markedsandel.
(195)
En eksportør fremførte, at faldet i EF-erhvervsgrenens markedsandel i 2001 og undersøgelsesperioden var ubetydelig i betragtning af stigningen i 2000, og pegede endvidere på den samlede stigning i EF-erhvervsgrenens markedsandel i løbet af den betragtede periode.
(196)
Dette argument kan imidlertid ikke accepteres, da det er baseret på en isoleret fokusering på 1999 over for undersøgelsesperioden, som desuden ikke tager hensyn til den ekstraordinære karakter af stigningen i 2000. Denne eksportør har ikke forklaret, hvorfor denne indlysende afvigende udvikling i EF-erhvervsgrenens markedsandel på det frie marked efter 2000 ikke skulle betragtes som negativ.
(197)
I denne forbindelse fremførte to andre eksportører, at i betragtning af den mere positive udvikling på det bundne marked ville dette være resultatet af, at EF-erhvervsgrenen havde truffet et bevidst valg om at satse på det mere rentable marked for præparater.
(198)
Dette argument kan ikke accepteres, da det ser bort fra de øgede lagerbeholdninger, der kunne være blevet solgt på det frie marked.
b) Det bundne salg
Det bundne salg i Fællesskabet
1999
2000
2001
2002
UP
Mængde (indeks)
100
88
124
180
189
Gennemsnitlig salgspris (indeks)
100
102
104
102
99
Markedsandel (indeks)
100
67
95
117
125
(199)
Mens EF-erhvervsgrenens salg på det frie marked udtrykt i mængde steg med 80 % i løbet af den betragtede periode, steg salget på det bundne marked med 89 %. Især kan der siden 2001 iagttages en vækst på EF-erhvervsgrenens bundne marked, mens dens situation på det frie marked stort set var uændret. Dette falder sammen med en stærk stigning i importen fra Indien på det frie marked, hvilket tyder på, at EF-erhvervsgrenen i det mindste i et vist omfang valgte at skifte markeder for at undgå direkte konkurrence med den subsidierede import af den pågældende vare til lave priser.
(200)
Et tilsvarende mønster kan iagttages ved at sammenligne udviklingen i væksten i EF-erhvervsgrenens markedsandel på det frie og det bundne marked. Dette viser igen, at det bundne marked har haft voksende strategisk betydning for EF-erhvervsgrenen siden 2001.
(201)
Hvor priserne på det frie marked begyndte at falde allerede i 2000, vedblev de interne afregningspriser på det bundne marked med at stige jævnt indtil 2001. Med en vis tidsforskydning begyndte priserne på det bundne marked i 2002 imidlertid også at udvise en nedadgående tendens. Dette kan forklares ved, at interne afregningspriser generelt ikke justeres så hurtigt, fordi de ikke fastsættes ved direkte konkurrence. Det skal bemærkes, at den samlede prisudvikling på det frie marked og det bundne marked forløb på omtrent samme måde i den betragtede periode.
3. Lagre
Lagre
1999
2000
2001
2002
UP
Indeks
100
74
100
141
161
(202)
Set i forhold til produktionen faldt EF-erhvervsgrenens ultimolagre med 26 % fra 1999 til 2000, men steg derefter kraftigt med mere end 115 % mod slutningen af den fornyede undersøgelsesperiode. Denne stigning faldt tidsmæssigt sammen med en fordobling af importen fra Indien i samme periode.
(203)
Den indiske regering og fire eksportører hævdede, at stigningen i lagerbeholdningerne ikke var abnormt stor, og at dette derfor ikke var tegn på skade. Endvidere blev metoden med anvendelse af ultimolagre anfægtet. Der blev i stedet foreslået andre metoder, der angiveligt var mere relevante indikatorer, såsom løbende gennemsnitlige lagerbeholdninger eller opgørelser over det antal dages salg, som lagerbeholdningerne kunne dække.
(204)
Som svar på dette skal det bemærkes, at Fællesskabets standardmetode med angivelse af tal for lagerbeholdningernes størrelse blev anvendt. Denne metode er objektiv og overholder WTO-forpligtelserne. Kravet om anvendelse af en anden metode var ikke underbygget. Forslaget om at vælge en alternativ metode afvises derfor. For det andet kan det på baggrund af de kontrollerede kendsgerninger ikke afvises, at lagerbeholdningerne steg kraftigt.
4. Rentabilitet
a) Salget på det frie marked
Rentabilitet
(salget på det frie marked i Fællesskabet)
1999
2000
2001
2002
UP
Indeks
- 100
113
239
146
87
(205)
EF-erhvervsgrenens rentabilitet udtrykt i afkastet af nettosalget på det frie marked forbedredes væsentligt fra en situation med tab i 1999. Efter indførelsen af de gældende foranstaltninger i 1998 steg rentabiliteten frem til 2001, men faldt derefter kraftigt mod den fornyede undersøgelsesperiode. Desuden er det relevant, at EF-erhvervsgrenen på intet tidspunkt i den betragtede periode var i stand til at opnå blot halvdelen af den fortjenstmargen, som den efter resultaterne af den oprindelige undersøgelse med rimelighed kunne have forventet, hvis der ikke var forekommet subsidieret import, nemlig 15 %. Udviklingen i rentabiliteten og navnlig faldet siden 2002 er meget vigtig, da den påvirker størrelsen af de finansielle midler, som EF-erhvervsgrenen har til rådighed til investeringer i forskning og udvikling, som er nødvendige for at forbedre produktionsprocessen for eksisterende produkter yderligere og udvikle nye produkter.
(206)
Den indiske regering og fire eksportører fremsatte bemærkninger til rentabilitetsanalysen. Det blev fremført, at i) EF-erhvervsgrenen havde et rimeligt rentabilitetsniveau, at ii) en ikke-skadevoldende fortjenstmargen på 10 % (se betragtning 260) ville være for høj, og at 5 % er tilstrækkeligt, at iii) faldet i rentabiliteten hovedsagelig kunne tilskrives EF-erhvervsgrenens investeringspolitik, at iv) en parts etableringsaktiviteter kan betragtes som en selvforskyldt skade, og at v) udviklingen i rentabiliteten burde være oplyst for hver enkelt fællesskabsproducent.
(207)
Det skal gentages, at EF-erhvervsgrenen ikke på noget tidspunkt i den betragtede periode var i stand til at opnå en rimelig fortjeneste som beskrevet ovenfor. Forværringen siden 2002 gjorde derfor kun en allerede utilfredsstillende situation værre. I betragtning af de særlige omstændigheder i lægemiddelsektoren anses en fortjenstmargen på 5 % endvidere for utilstrækkelig. EF-erhvervsgrenen har dokumenteret, at den kan opnå en fortjeneste på over 10 % for lægemidler, der sælges som bulkvarer. Sådanne fortjenstniveauer er nødvendige for, at lægemiddelsektoren vedvarende kan have adgang til de finansielle midler, som den behøver for at kunne foretage nyudvikling af lægemidler med de dertil hørende store økonomiske risici. Desuden kan det forhold, at EF-erhvervsgrenen ikke har opnået rimelige fortjenstmargener, ikke blot forklares ved dens investeringspolitik. Kun én fællesskabsproducent befandt sig i en etableringsfase i den betragtede periode, men ingen af parterne opnåede en rimelig fortjenstmargen. Endelig er det i betragtning af artikel 29 i grundforordningen (fortrolighed) ikke muligt at afsløre yderligere oplysninger.
b) Det bundne salg
Rentabilitet
(det bundne salg i Fællesskabet)
1999
2000
2001
2002
UP
Indeks
100
482
564
431
325
(208)
Rentabilitetsudviklingen for det bundne salg følger samme tendens, om end på et højere niveau, nemlig stigende indtil 2001 og derefter faldende. Forskellene i rentabilitetsniveauet skyldes hovedsagelig, at i) salgs-, general- og administrationsomkostningerne for det bundne salg er lavere, fordi der ikke er behov for markedsføringsomkostninger, og at ii) de interne afregningspriser er højere end priserne på det frie marked. Hvis der ikke blev opnået et højere fortjenstniveau på det bundne salg, ville erhvervsgrenens finansielle situation samlet set være endnu værre.
5. Investeringer, afkast af investeringer, likviditet og evnen til at tilvejebringe kapital
1999
2000
2001
2002
UP
Investeringer (indeks)
0
100
300
1 123
351
Afkast af investeringer (indeks)
- 100
160
286
161
91
Likviditet (indeks)
100
186
71
160
33
(209)
Siden 1999 har EF-erhvervsgrenen løbende foretaget investeringer i fremstillingen af samme vare. Navnlig foretog den i 2002 store investeringer i nye produktionsteknikker for at forblive konkurrencedygtig, forbedre miljø- og sikkerhedsstandarder og øge produktionskapaciteten.
(210)
Fra 1999 til 2001, dvs. efter indførelsen af foranstaltninger, forbedredes afkastet af investeringerne. Siden da er det imidlertid faldet kraftigt. Selv om dette delvis kan tilskrives det forhold, at et nyt produktionsanlæg befandt sig i en etableringsfase, bidrog den utilfredsstillende rentabilitetssituation, der var forårsaget af konkurrenternes pristryk, til denne situation.
(211)
De udsving, der fandt sted i den betragtede periode i likviditeten fra salget af samme vare, er til en vis grad en følge af EF-erhvervsgrenens investeringspolitik i denne periode. Det stærke fald i likviditeten mellem 2002 og den fornyede undersøgelsesperiode kan imidlertid ikke forklares udelukkende ved denne faktor. Pristrykket fra konkurrenterne bidrog også til denne utilfredsstillende likviditetsudvikling.
(212)
EF-erhvervsgrenen har ingen væsentlige problemer med at tilvejebringe kapital.
(213)
Det blev fremført af den indiske regering og eksportørerne, at i) ovennævnte oplysninger burde være afgivet separat for hver enkelt EF-producent, at ii) situationen med hensyn til evnen til at tilvejebringe kapital ikke gav anledning til at konkludere, at der forekom skade, at iii) der ikke kan have været en sådan udvikling i likviditeten i betragtning af den måde, hvorpå afkastet af investeringerne og rentabiliteten har udviklet sig, og at den derfor bør reevalueres, og iv) at analysen er utilstrækkelig uden yderligere dokumentation.
(214)
Som svar på disse bemærkninger skal det erindres, at disse oplysninger i henhold til grundforordningens artikel 29 om fortrolighed ikke kan afgives separat for hver enkelt fællesskabsproducent. For så vidt angår evnen til at tilvejebringe kapital er der ikke draget nogen negativ konklusion om skade. For så vidt angår bemærkningen om likviditeten er ovenstående indekstal efter nøje overvejelse blevet bekræftet. For så vidt angår den generelle bemærkning om utilstrækkelig analyse af ovennævnte faktorer skal det erindres, at i) konklusionen om, at der forekommer skade, er ikke i overvejende grad baseret på disse indikatorer, og at ii) der ikke er fremsat argumenter for, at en yderligere detaljeringsgrad vil kunne ændre de overordnede konklusioner.
6. Beskæftigelse, produktivitet og lønninger
1999
2000
2001
2002
UP
Beskæftigelse (indeks)
100
101
101
187
185
Produktivitet (indeks)
100
120
127
83
86
Lønninger (indeks)
100
103
106
185
178
(215)
Beskæftigelsen i forbindelse med samme vare var stabil indtil 2001, men steg betydeligt i 2002 som følge af, at en af de samarbejdsvillige EF-producenter etablerede et nyt produktionsanlæg i Fællesskabet. De samlede lønomkostninger udviste samme tendens. Produktiviteten pr. ansat, der havde været stigende indtil 2001, faldt imidlertid i 2002. Dette kan klart tilskrives, at det nye produktionsanlæg befandt sig i en opstartsfase. Undersøgelsen fandt ingen beviser for faldende effektivitet.
(216)
Den indiske regering og fire eksportører fremførte, at udviklingen i beskæftigelsen, produktiviteten og lønningerne ikke kan støtte en konklusion om, at der forekommer væsentlig skade i den aktuelle sag.
(217)
Det skal imidlertid bemærkes, at der ikke er blevet draget en sådan konklusion for beskæftigelsen og produktiviteten. For så vidt angår lønningerne var det kun det samlede lønningsbeløb, der steg. I gennemsnit pr. ansat faldt lønningerne endda svagt (se nedenstående tabel). Dette viser, at i) der ikke forekom nogen positiv udvikling pr. ansat, og at ii) EF-erhvervsgrenen er besluttet på at blive omkostningseffektiv.
1999
2000
2001
2002
UP
Lønninger pr. ansat (indeks)
100
103
105
99
96
7. Subsidiets størrelse og genrejsning efter tidligere subsidiering
(218)
I betragtning af størrelsen af og navnlig priserne på den subsidierede import fra Indien kan virkningerne af det faktiske subsidiebeløb, der er væsentligt, ikke anses for at være ubetydelige.
(219)
I denne forbindelse fremførte den indiske regering og tre eksportører, at subsidiemargenernes størrelse var blevet overdrevet.
(220)
Som anført i betragtning 153 og 154 fremgik det imidlertid af undersøgelsen, at de udligningsberettigede subsidiebeløb for de undersøgte eksporterende producenter udgør mellem 25,3 % og 35,1 %, udtrykt i værdi. Dette er en klar konstatering af, at der forekommer betydelig subsidiering.
(221)
EF-erhvervsgrenens situation forbedredes i den betragtede periode. Den har imidlertid ikke fuldt ud overvundet følgerne af tidligere subsidiering og er fortsat svag.
VI. Konklusion vedrørende EF-erhvervsgrenens økonomiske situation
(222)
Mellem 1999 og den fornyede undersøgelsesperiode steg den importerede mængde af den pågældende subsidierede vare betydeligt, nemlig med 159 %, og dens markedsandel i Fællesskabet steg med 70 %. Denne udvikling står i modstrid til den meget mindre gunstige udvikling for eksportører fra andre lande og EF-erhvervsgrenen. Importen fra andre lande til Fællesskabet voksede kun med 7 % i den betragtede periode, og denne imports markedsandel faldt endda med 29 %. EF-erhvervsgrenens salgsmængde steg med 80 % og dens markedsandel med 20 % i den betragtede periode. Denne positive udvikling kan imidlertid i det væsentligste tilskrives, at EF-erhvervsgrenen overtog andre fællesskabsproducenter i 2000. Siden 2001 har udviklingen i EF-erhvervsgrenens markedsandel endda været vigende. Særlig kan det iagttages, at EF-erhvervsgrenen fra 2000 relativt set ikke har holdt trit med væksten i forbruget i Fællesskabet og den kraftige udvikling, som dens indiske konkurrenter har oplevet på fællesskabsmarkedet.
(223)
I denne forbindelse bemærkes det, at gennemsnitspriserne på den subsidierede import fra Indien konsekvent var lavere end EF-erhvervsgrenens priser i den betragtede periode. Endvidere lå priserne på importen fra det pågældende land i den fornyede undersøgelsesperiode i gennemsnit under EF-erhvervsgrenens priser. Som vejet gennemsnit udgjorde prisunderbuddet i den fornyede undersøgelsesperiode mellem 11,5 % og 17,1 %.
(224)
Som følge af dette pristryk fra den subsidierede import fra Indien kunne EF-erhvervsgrenen ikke på noget tidspunkt i den betragtede periode opnå et ikke-skadevoldende prisniveau. Selv om EF-erhvervsgrenens rentabilitet i første omgang forbedredes efter indførelsen af foranstaltninger, er den forværret siden 2001, og det nuværende niveau er langt under, hvad der med rimelighed kunne være opnået, hvis der ikke var forekommet subsidieret import, dvs. 10 % af omsætningen (se betragtning 260). Det er imidlertid kun et acceptabelt rentabilitetsniveau, som vedvarende vil sikre, at EF-erhvervsgrenen forbliver levedygtig.
(225)
Denne negative tendens for EF-erhvervsgrenen afspejles yderligere i det billede, der er fremkommet af udviklingen af afkastet af investeringerne og likviditeten.
(226)
For så vidt angår det bundne salg betød det forhold, at EF-erhvervsgrenen havde mulighed for at sælge en del af sin produktion på det bundne marked, at den kunne opretholde et højt kapacitetsudnyttelsesniveau. En høj kapacitetsudnyttelse bidrager til at mindske produktionsomkostningerne på grund af stordriftsfordele. Som ovenfor beskrevet var der endvidere ikke væsentlige afvigelser mellem priser og markedsandel for det frie marked og det bundne marked. Hvis det ikke havde været for den større fortjeneste på det bundne salg, ville erhvervsgrenens finansielle situation have været værre. Det bundne marked bidrog derfor ikke til den skadevoldende situation. Tværtimod ville EF-erhvervsgrenen måske have befundet sig i en endnu værre situation uden et bundet marked.
(227)
To eksportører fremførte, at det ikke kan konkluderes, at salget på det bundne marked ikke bidrog til den skade, der er forvoldt EF-erhvervsgrenen, fordi salgspriserne på det bundne marked angiveligt er upålidelige, dvs. at rentabiliteten af det bundne salg kunstigt ville være for høj.
(228)
Den højere rentabilitet på det bundne marked skyldtes imidlertid ikke hovedsagelig højere interne afregningspriser, men kan især tilskrives lavere salgs-, general- og administrationsomkostninger (se betragtning 208). Endvidere tager denne bemærkning ikke hensyn til virkningerne af stordrift. Den kan derfor ikke ændre konklusionen om, at det bundne salg ikke bidrog til skaden.
(229)
Det blev derfor bekræftet, at EF-erhvervsgrenen samlet set har lidt væsentlig skade, jf. artikel 8, stk. 1, i grundforordningen. Det skal erindres, at det ikke kræves i grundforordningens artikel 8, stk. 5, at alle økonomiske indikatorer for EF-erhvervsgrenen skal være negative, for at der kan være tale om væsentlig skade. Endvidere har ikke alle økonomiske indikatorer samme vægt. Rentabiliteten er imidlertid en af de vigtigste økonomiske indikatorer, da rentabilitet er det endelige mål for enhver virksomhed. I den aktuelle sag blev det fastslået, at rentabilitetsniveauet var utilstrækkeligt. En anden vigtig skadesindikator med store virkninger for rentabiliteten er priserne. EF-erhvervsgrenen var i den betragtede periode ikke i stand til at opnå et ikke-skadevoldende prisniveau på det frie marked som følge af et eksternt pristryk, hovedsagelig fra den kraftigt subsidierede import fra Indien.
VII. Virkningerne af den subsidierede import
(230)
I 2000 mistede Indien - sandsynligvis som følge af indførelsen af foranstaltninger - sin position som den næststørste eksportør til fællesskabsmarkedet, mens eksportører især fra Oman vandt markedsandele. Siden da har de indiske eksportører ikke blot genvundet deres position, men i den fornyede undersøgelsesperiode blev de endda den største eksportør til Fællesskabet.
(231)
Denne vækst i den subsidierede import fra Indien, især siden 2002, faldt sammen med, at EF-erhvervsgrenens rentabilitet i 2002 faldt i forhold til 2001, nemlig med omkring 36 %. Det konstateredes, at en producent i Fællesskabet på dette tidspunkt havde etableret et nyt produktionsanlæg og befandt sig i en opstartsfase, der kan have haft virkninger for dens rentabilitet i den pågældende periode. Det konstateredes imidlertid også, at den anden EF-producent, der ikke befandt sig i en etableringsfase, oplevede et betydeligt fald i rentabiliteten på 17 % i forhold til 2001, og at dette fald fortsatte i den fornyede undersøgelsesperiode. Som anført i betragtning 207 kunne EF-erhvervsgrenen desuden ikke på noget tidspunkt opnå et ikke-skadevoldende prisniveau. Fra 2002 måtte EF-erhvervsgrenen tværtimod sænke priserne for at forsvare sin markedsandel.
(232)
Tre eksportører fremførte, at den indiske imports markedsandel i Fællesskabet (2,5 % i undersøgelsesperioden) og dens mængde i forhold til den samlede import (8,4 % i undersøgelsesperioden), som i begge tilfælde havde været svagt faldende i forhold til 2002, var for begrænsede og marginale til at have en skadelig virkning, især i betragtning af EF-erhvervsgrenens større markedsandel. Det blev endvidere fremført, at en analyse i relative tal ville være misvisende, fordi Indien havde haft et meget lavt udgangspunkt, nemlig en markedsandel på 1,5 % og en importandel på 3,7 % i 1999.
(233)
Som svar herpå skal det anføres, at såvel Indiens markedsandel som den importerede mængde i undersøgelsesperioden ligger langt over den bagatelgrænse, der er fastsat i grundforordningens artikel 10, stk. 11, og artikel 14, stk. 4, og derfor kan have en årsagsvirkning. Ifølge grundforordningens artikel 8, stk. 6, kan sådanne virkninger give sig udslag ved den subsidierede imports mængde eller priser. En sådan virkning på prisniveauet kan klart iagttages i den foreliggende sag. Som allerede fastslået i forbindelse med den oprindelige undersøgelse er den pågældende vare, der er en massevare, meget prisfølsom og reagerer hurtigt på ethvert pristryk. I sådanne tilfælde kan små mængder påvirke priserne på markedet. I den betragtede periode satte de indiske priser faktisk i gennemsnit standarden for pristrykket i dette tilfælde.
(234)
Det blev derfor bekræftet, at den subsidierede import fra Indien havde en betydelig negativ indflydelse på EF-erhvervsgrenens situation i den betragtede periode, især med hensyn til rentabiliteten.
VIII. Virkningen af andre faktorer
1. Import fra andre tredjelande
Import fra tredjelande
1999
2000
2001
2002
UP
Mængde (kg)
Indien
36 800
47 400
72 100
101 800
95 200
Indeks
100
129
196
277
259
Oman
77 400
119 700
85 100
88 400
93 500
Indeks
100
155
110
114
121
USA
11 100
2 800
16 600
106 300
70 000
Indeks
100
25
149
932
631
Kina
0
3 900
21 800
75 600
63 000
Indeks
0
100
559
1 938
1 615
Sydkorea
19 800
75 300
40 200
54 500
45 000
Indeks
100
380
203
275
227
Singapore
0
4 600
128 300
62 700
37 700
Indeks
0
100
2 789
1 363
820
Gennemsnitlig importpris pr. kg (EUR)
Indien
34,66
33,94
35,51
36,57
35,34
Indeks
100
98
102
106
102
Oman
36,10
36,21
39,30
39,15
38,34
Indeks
100
100
109
108
106
USA
74,87
115,35
108,90
101,40
48,74
Indeks
100
154
145
135
65
Kina
0,00
188,97
116,06
68,22
58,59
Indeks
0
100
61
36
31
Sydkorea
34,84
37,52
37,66
45,59
48,06
Indeks
100
108
108
131
138
Singapore
0,00
76,88
57,47
57,47
51,28
Indeks
0
100
75
75
67
(235)
Importen af den pågældende vare fra andre lande end Indien steg kun med 7 % mellem 1999 og den fornyede undersøgelsesperiode, hvilket var langt under væksten i forbruget i Fællesskabet. Blandt disse lande er Oman, USA, Kina, Sydkorea og Singapore de vigtigste leverandører til fællesskabsmarkedet. Deres gennemsnitlige importpriser var imidlertid betydeligt højere end priserne på importen fra Indien og (bortset fra importpriserne fra Oman) også end EF-erhvervsgrenens priser. Priserne på importen fra Oman er sammenlignelige med EF-erhvervsgrenens priser, men stigningen i Omans markedsandel i den betragtede periode var meget mindre udtalt end for de øvrige tredjelande.
(236)
Den indiske regering og to eksportører fremførte, at der burde være taget hensyn til den gældende udligningstold på importen fra Indien ved sammenligningen af de gennemsnitlige salgspriser. Dette ville angiveligt have vist næsten identiske priser på importen fra Indien og Oman. Desuden blev det bemærket, at gennemsnitspriserne for nogle tredjelande, især USA og Kina, faldt betydeligt i løbet af den betragtede periode, mens bl.a. de indiske priser steg. Endvidere fremførte en anden eksportør, at der ikke er taget behørigt hensyn til faldet i importmængden fra Indien mellem 2002 og den fornyede undersøgelsesperiode i analysen, at andre tredjelande var de vigtigste leverandører, og at de sydkoreanske og indiske gennemsnitspriser svarede til hinanden fra 1999 til 2001.
(237)
For så vidt angår den gældende oprindelige udligningstold skal det bemærkes, at langt hovedparten af importen fra Indien enten var genstand for nultold eller for en toldsats, der stadig fører til lavere gennemsnitspriser end for importen fra Oman. I gennemsnit udøvede importen fra Oman derfor ikke samme grad af pristryk. Desuden var priserne på importen fra alle andre tredjelande i gennemsnit højere i den betragtede periode end priserne på importen fra Indien, hvilket igen klart identificerer Indien som den vigtigste kilde til pristryk. Mængdemæssigt er det korrekt, at Indien ikke var det eneste oprindelsesland for betydelig import i hele den betragtede periode. Det skal imidlertid erindres, at Indien er det eneste land, der er genstand for foranstaltninger. Dette har selvfølgelig haft en indvirkning på handelen med den pågældende vare. Til trods for foranstaltningerne har der desuden været en kraftig vækst i importen fra Indien siden 2001, og Indien genvandt i 2002 sin position som den næststørste eksportør for derefter at blive den største i undersøgelsesperioden. Det lille fald i importen fra Indien mellem 2002 og undersøgelsesperioden havde derfor ingen virkning på markedet, der belønnede den indiske prispolitik. Disse argumenter kan derfor ikke godtages. Det bekræftes derfor, at importen fra tredjelande ikke kunne have forvoldt EF-erhvervsgrenen nogen skade, der bryder årsagssammenhængen mellem den subsidierede import fra Indien og den skade, som EF-erhvervsgrenen har lidt.
2. Udviklingen i forbruget på fællesskabsmarkedet
(238)
Forbruget på fællesskabsmarkedet af den vare, der er omfattet af undersøgelsen, steg med 51 % i løbet af den betragtede periode. Den skade, som er forvoldt EF-erhvervsgrenen, kan derfor ikke tilskrives faldende efterspørgsel på fællesskabsmarkedet.
3. EF-erhvervsgrenens eksportaktiviteter
(239)
EF-erhvervsgrenen forbedrede sine eksportresultater med 16 % i den betragtede periode. EF-erhvervsgrenens eksportpriser var i gennemsnit 10 % til 15 % højere end salgspriserne i Fællesskabet. EF-erhvervsgrenens eksportaktiviteter kunne således ikke bidrage til den skadelige situation, som den befandt sig i.
(240)
I denne forbindelse fremførte den indiske regering og en eksportør, at EF-erhvervsgrenen i sin besvarelse af spørgeskemaet havde oplyst, at kraftig konkurrence fra indiske konkurrenter på tredjelandes markeder havde ført til lave priser og tab af markedsandel i tredjelande for EF-erhvervsgrenen, hvilket var i modstrid med ovennævnte undersøgelsesresultater. Hvis dette udsagn fra EF-erhvervsgrenen blev lagt til grund, ville der derfor ikke være tale om skade på fællesskabsmarkedet eller årsagssammenhæng med importen fra Indien.
(241)
I denne forbindelse bemærkes det, at i betragtning af den globale vækst på markedet for sådanne varer er der ingen modstrid mellem et fald i eksportpriserne og EF-erhvervsgrenens markedsandel i tredjelande og det forhold, at eksportmængden faktisk var steget, og at priserne på de eksporterede varer var højere end EF-erhvervsgrenens priser ved salg i Fællesskabet. Selv om EF-erhvervsgrenens eksportresultater kunne have været bedre, hvis der ikke havde været konkurrence fra subsidieret lavpriseksport fra Indien på tredjelandes markeder, er der derfor intet, der tyder på, at EF-erhvervsgrenen på grund af sine eksportresultater ikke var genstand for skadevoldende priskonkurrence på fællesskabsmarkedet, som overvejende var forårsaget af den subsidierede lavprisimport fra Indien. Argumentet bør derfor afvises.
4. EF-erhvervsgrenens konkurrenceevne
(242)
Som det fremgår af dens markedsandel, er EF-erhvervsgrenen en vigtig konkurrent i forbindelse med den pågældende vare, og den har løbende foretaget investeringer i et tidssvarende produktionsapparat. Faldet i produktiviteten pr. ansat pr. kg efter 2001 kan i fuldt omfang tilskrives det faktum, at en fællesskabsproducents nye produktionsanlæg var i en etableringsfase. Det er derfor kun af midlertidig karakter. Der fandtes således ingen beviser for, at manglende konkurrenceevne kunne have brudt årsagssammenhængen mellem importen fra Indien og den skade, der er forvoldt EF-erhvervsgrenen.
5. Bunden anvendelse
(243)
Som nævnt i betragtning 226 finder Kommissionen, at den bundne anvendelse ikke bidrog til den skadelige situation. Tværtimod ville EF-erhvervsgrenen måske have befundet sig i en endnu værre situation uden et bundet marked.
G. SANDSYNLIGHEDEN FOR FORTSAT ELLER FORNYET SKADE
(244)
I overensstemmelse med artikel 18, stk. 2, i grundforordningen blev det undersøgt, om det var sandsynligt, at de gældende foranstaltningers udløb ville føre til fortsat eller fornyet skade.
(245)
Som beskrevet i betragtning 161-243 blev det fastslået, at EF-erhvervsgrenen i den fornyede undersøgelsesperiode og trods de gældende foranstaltninger vedblev med at lide skade som følge af den subsidierede import af den pågældende vare. I den aktuelle undersøgelse konstateredes en skadestærskel på mellem 17,3 % og 48,1 %, hvilket er højere end det niveau, der blev fastsat i den oprindelige undersøgelse (mellem 12,6 % og 28,9 %), selv om den rimelige fortjenstmargen for EF-erhvervsgrenen i denne fornyede undersøgelse var blevet reduceret med en tredjedel i forhold til den oprindelige undersøgelse (se betragtning 260). Det fremgik endvidere af undersøgelsen, at der trods hjemmemarkedssalg og eksport til andre lande stadig er en betydelig ekstra kapacitet i Indien til fremstilling af de af undersøgelsen omfattede varer, især hos eksportører der er genstand for forholdsvis høje toldsatser i Fællesskabet. Det blev derfor anset for rimeligt at konkludere, at der vil forekomme en yderligere vækst i den subsidierede lavprisimport fra Indien, hvis foranstaltningerne får lov til at udløbe, og at det derfor er sandsynligt, at der fortsat vil forekomme skade.
(246)
Da EF-erhvervsgrenen fortsat lider væsentlig skade som følge af den subsidierede import trods tilstedeværelsen af foranstaltninger, var det ikke nødvendigt at foretage en yderligere analyse af sandsynligheden for fornyet skade.
H. FÆLLESSKABETS INTERESSER
I. Indledning
(247)
Det blev undersøgt, om der var tvingende årsager til at konkludere, at det ikke er i Fællesskabets interesse at fortsætte med at anvende foranstaltninger i dette tilfælde. Med henblik herpå og i henhold til artikel 31, stk. 1, i grundforordningen overvejede man de sandsynlige virkninger af foranstaltninger for alle parter, der var berørt af undersøgelsen. For at afgøre, hvorvidt det er i Fællesskabets interesse, at foranstaltningerne videreføres, blev der sendt spørgeskemaer til brugere og importører af den pågældende vare og til leverandører af råmaterialer, der benyttes til at fremstille samme vare.
II. EF-erhvervsgrenens interesser
(248)
Som påvist i ovenstående har den EF-erhvervsgren, der fremstiller samme vare, løbende øget sin produktion. Dette har været muligt, fordi EF-erhvervsgrenen er vedblevet med at øge sine investeringer for at opretholde konkurrenceevnen, idet erhvervsgrenen er en af de vigtigste konkurrenter for den vare, der er omfattet af undersøgelsen. Det skal erindres, at EF-erhvervsgrenen i den fornyede undersøgelsesperiode udvidede sine produktionsfaciliteter, etablerede en ny fabrik i Fællesskabet og udarbejdede planer for oprettelse af endnu et produktionsanlæg i Fællesskabet. Denne proces med fortsatte investeringer fra EF-erhvervsgrenens side undergraves især af den utilfredsstillende udvikling i erhvervsgrenens rentabilitet, der er forårsaget af det stadige pristryk fra den indiske import af den pågældende vare på fællesskabsmarkedet.
Det konkluderes, at uden foranstaltninger til at afhjælpe virkningerne af den subsidierede import vil EF-erhvervsgrenen fortsat stå over for prisunderbud og dermed pristryk med negative følger for rentabiliteten, afkastet af investeringerne og likviditeten. Dette vil i sidste ende endda kunne bringe EF-erhvervsgrenens levedygtighed i fare. Det vil derfor ikke være i EF-erhvervsgrenens interesse at lade foranstaltningerne udløbe.
III. Importørernes og forhandlernes interesser
(249)
Der blev sendt spørgeskemaer til alle kendte importører og forhandlere af den pågældende vare, men kun én ud af 19 besvarede dette. Den samarbejdsvillige importør kommenterede imidlertid ikke den sandsynlige indvirkning af fortsatte foranstaltninger på den pågældende virksomhed. Det fremgik af de modtagne oplysninger, at importører og forhandlere i Fællesskabet køber den af undersøgelsen omfattede vare fra forskellige leveringskilder. Da der ikke er grundlæggende kvalitetsforskelle mellem den vare, der importeres fra Indien, og den vare, der tilvejebringes fra andre kilder, finder Kommissionen, at importørerne og forhandlerne i Fællesskabet ikke vil have vanskeligt ved at fremskaffe varen fra en række andre leverandører, hvis foranstaltningerne videreføres. Den samarbejdsvillige importør er endvidere aktivt involveret i handel med mange andre varer og er derfor ikke afgørende afhængig af den pågældende vare. Selv om dette selskabs salg af den pågældende vare steg stærkt i den betragtede periode (syv gange, udtrykt i mængde), tegner dette salg sig kun for en begrænset del af dets samlede omsætning (ca. 1,4 % i den fornyede undersøgelsesperiode). Endelig angav importøren ikke, at en videreførelse af foranstaltninger ville have nogen indvirkning på beskæftigelsen, da importaktiviteter ikke er arbejdskraftintensive.
(250)
Selv om importørerne og forhandlerne muligvis ikke går ind for foranstaltninger, kan det på baggrund af de foreliggende oplysninger konkluderes, at denne eventuelle interesse i at tillade foranstaltningerne udløbe ikke opvejer EF-erhvervsgrenens konkrete interesse i en fortsat afhjælpning af den illoyale og skadelige indiske handelspraksis som opsummeret i betragtning 248.
IV. Råvareleverandørernes interesser
(251)
For at vurdere de sandsynlige virkninger af en fortsættelse af udligningsforanstaltninger på EF-erhvervsgrenens råvareleverandører blev der sendt spørgeskemaer til alle sådanne kendte leverandører. Der blev i alt udsendt seks spørgeskemaer, og der blev modtaget to besvarelser. Disse råvareleverandører, der navnlig leverer glucose og dextrose til EF-erhvervsgrenen, går ind for en videreførelse af foranstaltningerne. Selv om EF-erhvervsgrenen ikke er blandt disse leverandørers vigtigste kunder, bidrager denne handel stadig til råvareleverandørernes beskæftigelse og rentabilitet. Hvis EF-erhvervsgrenen reducerer eller endda indstiller produktionen af samme vare, vil disse positive handelsforbindelser blive bragt i fare.
(252)
Derfor, og da der ikke foreligger nogen oplysninger om det modsatte, konkluderes det, at en videreførelse af foranstaltningerne vil være i råvareleverandørernes interesse.
V. Brugernes interesser
(253)
Der blev også sendt spørgeskemaer til fem kendte brugere af den pågældende vare i Fællesskabet, dvs. medicinalvareselskaber. Kommissionen anmodede bl.a. om deres bemærkninger til, hvorvidt en opretholdelse af de gældende foranstaltninger ville være i Fællesskabets interesse, og hvordan disse foranstaltninger ville vedblive med at påvirke dem. Der blev imidlertid ikke modtaget nogen besvarelser af spørgeskemaet og derfor ikke fremsat bemærkninger. Da brugerne ikke blot kan fremskaffe den pågældende vare fra Indien, men også fra andre kilder, og da der ikke foreligger oplysninger om de økonomiske indvirkninger af foranstaltninger på brugernes interesser (f.eks. beskæftigelse, rentabilitet, investeringspolitik), var det ikke muligt at påvise, at brugernes interesser var af samme betydning.
(254)
Selv om brugerne - trods deres tavshed - muligvis ikke går ind for foranstaltninger, kunne der på grundlag af oplysningerne fra de samarbejdsvillige interesserede parter ikke konstateres nogen dokumenteret interesse for brugerne i at ophæve foranstaltningerne, som kunne opveje EF-erhvervsgrenens konkrete interesse i en fortsat afhjælpning af den illoyale og skadelige handelspraksis som opsummeret i betragtning 248.
(255)
En eksportør hævdede, at der ikke var taget behørigt hensyn til EF-forbrugernes interesser, og at Fællesskabets interesseanalyse derfor ikke var i fuld overensstemmelse med grundforordningens artikel 31. Det blev fremført, at forbrugernes interesser kunne blive skadet, hvis producenter af præparater videregav eventuelle påståede prisstigninger som følge af øgede omkostninger, når de fremstillede endelige doseringer af varen.
(256)
Som svar på denne bemærkning skal det erindres, at ingen forbrugerorganisation har fremsat bemærkninger i forbindelse med denne undersøgelse. Desuden har forbrugerne i Fællesskabet generelt en sygeforsikring. Der foreligger ingen dokumentation for, om udgifterne til sygeforsikring i væsentlig grad kan blive påvirket negativt af en angivelig stigning i omkostningerne til visse antibiotika. Det er desuden uklart, i hvilken grad producenterne af visse antibiotika, dvs. brugerne, er i stand til at overvælte en omkostningsstigning. Under disse omstændigheder er det ikke muligt at påvise negative følger af samme betydning for forbrugerne i Fællesskabet.
VI. Konklusion
(257)
Efter at have undersøgt de forskellige involverede interesser finder Kommissionen, at der ud fra det overordnede hensyn til Fællesskabets interesser ikke er interesser, som er vigtigere end EF-erhvervsgrenens interesse i at opretholde foranstaltningerne. Det kan forventes, at virkningerne af en videreførelse af foranstaltningerne vil give EF-erhvervsgrenen mulighed for at forbedre sin rentabilitet til et rimeligt niveau og fortsætte sit investeringsprogram i Fællesskabet med deraf følgende positive resultater for beskæftigelsen og konkurrencedygtigheden på markedet. På den anden side kunne det ikke på grundlag af de foreliggende oplysninger påvises, at andre berørte parter i Fællesskabet (dvs. importører, forhandlere, råvareleverandører, brugere og forbrugere) havde modstridende interesser af samme vigtighed.
I. UDLIGNINGSFORANSTALTNINGER
(258)
I betragtning af konklusionerne vedrørende fortsat subsidiering, skade og Fællesskabets interesser findes det hensigtsmæssigt at opretholde udligningsforanstaltninger over for importen af den pågældende vare fra Indien. Med henblik på at fastsætte disse foranstaltningers størrelse blev der taget hensyn til de subsidiemargener, der blev fastsat for den fornyede undersøgelsesperiode, og den told, der er nødvendig for at afhjælpe den skade, som EF-erhvervsgrenen har lidt.
I. Skadestærskel
(259)
Den prisstigning, som var nødvendig for at afhjælpe skaden, blev fastsat for hvert enkelt selskab ved at sammenligne den vejede gennemsnitlige importpris for den pågældende vare med den ikke-skadevoldende pris på samme vare, som solgtes af EF-erhvervsgrenen på fællesskabsmarkedet. Prisforskellen blev udtrykt i procent af cif-importværdien.
(260)
Den ikke-skadevoldende pris blev fundet ved at tage EF-erhvervsgrenens vejede gennemsnitlige produktionsomkostninger plus en fortjeneste på 10 %. Denne fortjenstmargen, der er en tredjedel lavere end i den oprindelige undersøgelse (se betragtning 205), afspejler den fortjeneste, som EF-erhvervsgrenen kan opnå for tilsvarende varegrupper, der ikke er udsat for illoyal konkurrence. I betragtning af den øgede konkurrence fandtes dette at være et passende og rimeligt minimum i stedet for den fortjenstmargen på 15 %, der var blevet fastsat i den oprindelige undersøgelse. Denne fortjeneste vil gøre det muligt for EF-erhvervsgrenen at investere yderligere i forskning og udvikling, så den kan forblive konkurrencedygtig.
II. Foranstaltningernes form og størrelse
(261)
Da der ikke foreligger særlige omstændigheder, blev det anset for passende at indføre en standardtold, dvs. en værditold.
(262)
For så vidt angår toldens størrelse var subsidiemargenen højere end skadestærsklen for fire af de samarbejdsvillige eksportører. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 15, stk. 1, blev den lavere told, der afspejler skadestærsklen, anset for tilstrækkelig til at afhjælpe den skade, der er forvoldt EF-erhvervsgrenen, for så vidt angår disse fire eksportører. Toldsatserne for importen fra disse eksportører bør ligge mellem 17,3 % og 30,3 %. For så vidt angår de øvrige tre eksportører var skadestærsklerne højere end de konstaterede subsidiemargener, så foranstaltningerne over for disse selskaber bør baseres på subsidiemargenerne. Toldsatserne for importen fra disse eksportører bør ligge mellem 25,3 % og 32 % Da de indiske eksportører udviste en høj grad af samarbejdsvilje (over 80 %), bør tolden for alle andre selskaber fastsættes på samme niveau som for det selskab, der havde den højeste individuelle toldsats, dvs. 32 %.
(263)
De selskabsspecifikke udligningstoldsatser i denne forordning er udtryk for den situation, der blev konstateret under den fornyede undersøgelse med hensyn til de samarbejdsvillige eksportører. De finder derfor udelukkende anvendelse ved import af den pågældende vare, der er fremstillet af disse selskaber. Varer, der er fremstillet af andre selskaber, som ikke udtrykkeligt er nævnt i den dispositive del af denne forordning, herunder enheder som er forretningsmæssigt forbundet med de specifikt nævnte, kan ikke drage fordel af disse satser, men er omfattet af toldsatsen for »alle andre selskaber«.
(264)
Alle anmodninger om anvendelse af disse individuelle udligningstoldsatser (f.eks. efter ændring i den pågældende enheds navn eller efter oprettelse af nye produktions- eller salgsenheder) indgives omgående til Kommissionen (10) sammen med alle relevante oplysninger, navnlig om ændringer i selskabets aktiviteter vedrørende produktion, hjemmemarkeds- og eksportsalg i tilknytning til f.eks. den pågældende navneændring eller den pågældende ændring i produktions- og salgsenheder. Efter konsultation af det rådgivende udvalg ændrer Kommissionen om nødvendigt forordningen i overensstemmelse hermed ved at ajourføre listen over selskaber, som er omfattet af individuelle toldsatser -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig udligningstold på importen af amoxicillin trihydrat, ampicillin trihydrat og cefalexin, ikke i doseret stand eller i former eller pakninger til detailsalg, med oprindelse i Indien og henhørende under KN-kode ex 2941 10 10 (Taric-kode 2941101010), ex 2941 10 20 (Taric-kode 2941102010) og ex 2941 90 00 (Taric-kode 2941900030).
2. Tolden fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet, for varer fremstillet i Indien af følgende selskaber:
-
17,3 % for KDL Biotech Ltd, Mumbai (Taric-tillægskode: A580)
-
28,1 % for Nectar Lifesciences Ltd, Chandigarh (Taric-tillægskode: A581)
-
25,3 % for Nestor Pharmaceuticals Ltd, New Delhi (Taric-tillægskode: A582)
-
30,3 % for Ranbaxy Laboratories Ltd, New Delhi (Taric-tillægskode: 8221)
-
28,1 % for Torrent Gujarat Biotech Ltd, Ahmedabad (Taric-tillægskode: A583)
-
28,1 % for Surya Pharmaceuticals Ltd, Chandigarh (Taric-tillægskode: A584)
-
32 % for alle andre selskaber (Taric-tillægskode: 8900).
3. Medmindre andet er fastsat, finder gældende bestemmelser for told anvendelse.
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 10. maj 2005.
A TANÁCS 713/2005/EK RENDELETE
(2005. május 10.)
az Indiából származó széles spektrumú antibiotikumok behozatalára vonatkozó végleges kiegyenlítő vám kivetéséről
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,
tekintettel az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező támogatott behozatallal szembeni védelemről szóló, 1997. október 6-i 2026/97/EK tanácsi rendeletre (1) („az alaprendelet”) és különösen annak a 18. és 19. cikkeire,
tekintettel a Bizottság által a tanácsadó bizottsággal történt konzultációt követően benyújtott javaslatra,
mivel:
A. ELJÁRÁS
I. Előzetes vizsgálat és a hatályos intézkedések
(1)
A 2164/982/EK rendelet (2) által a Tanács végleges kiegyenlítő vámot vetett ki meghatározott Indiából származó, széles spektrumú antibiotikumok, nevezetesen nem kimért adagokban vagy kiskereskedelmi forgalmazásra alkalmas formában vagy csomagolásban forgalmazott amoxicillin-trihidrát, ampicillin-trihidrát és a cefalexin behozatalára („az érintett termék”), amelyek az ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 és ex 2941 90 00 KN-kódok alá tartoznak. Az intézkedések egy 0 % és 12 % közé eső értékvám formájában valósulnak meg, amely egyedileg megnevezett exportőröktől származó importra kerül kivetésre, a többi exportőr esetében kivetett 14,6 % mértékű maradványvám mellett.
II. Egy lejárati és egy időközi, kombinált felülvizsgálat iránti kérelem
(2)
A hatályos végleges intézkedések küszöbönálló megszűnésére vonatkozó közlemény (3) kihirdetését követően a Bizottsághoz benyújtásra került egy, a 2164/98/EK rendeletnek az alaprendelet 18. cikke (2) bekezdése és 19. cikke (2) bekezdése szerinti lejáratának időpontjában történő és időközi felülvizsgálatára vonatkozó kérelem a hasonló termékek érintett közösségi gyártóitól, a Sandoz GmbH Austria és a Sandoz Industrial Products S.A., Spanyolország vállalatoktól („a kérelmezők”). A kérelmezők meghatározott széles spektrumú antibiotikumok teljes közösségi gyártásának jelentős részét, ez esetben több mint 40 %-át képviselik.
(3)
A kérelem azon alapul, hogy az intézkedések megszűnése valószínűleg a támogatás folytatását vagy megújítását és a közösségi ipar sérelmét eredményezné, valamint hogy a hatályban lévő intézkedések mértéke állítólagosan nem volt elegendő a kárt okozó támogatás közömbösítésére.
(4)
A lejárati és időközi, kombinált felülvizsgálat megkezdése előtt, és az alaprendelet 22. cikke (1) bekezdése és 10. cikke (9) bekezdése szerint a Bizottság értesítette az indiai kormányt („az IK”) arról, hogy kapott egy megfelelően alátámasztott felülvizsgálat iránti kérelmet. Az IK meghívást kapott konzultációra a kérelem tartalmával kapcsolatos helyzet tisztázása és egy kölcsönös megállapodás elfogadása céljából. Az IK elutasította a Bizottság konzultációs meghívását.
III. A lejárati és időközi, kombinált felülvizsgálat megkezdése
(5)
A Bizottság megvizsgálta a kérelmezők által benyújtott bizonyítékokat és azokat kielégítőnek találta egy, az alaprendelet 18. cikke (2) bekezdése és 19. cikke (2) bekezdése szerint történő felülvizsgálat megkezdésének céljából. A tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően a Bizottság egy, az Európai Unió Hivatalos Lapjában kihirdetett hirdetmény (4) által megkezdte a 2164/98/EK tanácsi rendelet lejárati és időközi, kombinált felülvizsgálatát.
IV. Vizsgálati időszak
(6)
A vizsgálatot a 2002. április 1. és 2003. március 31. közötti időszakban végezték („a felülvizsgálati időszak” vagy „FI”). A kárral összefüggő folyamatok vizsgált időszaka az 1999. január 1-jétől a felülvizsgálati időszak végéig terjedő időszak volt („az érintett időszak”).
V. A vizsgálat által érintett felek
(7)
A Bizottság hivatalosan értesítette a kérelmezőket, a többi ismert közösségi gyártót, importőrt, nagykereskedőt, felhasználót és az IK-t a vizsgálat megkezdéséről. Az érdekelt feleknek megvolt a lehetőségük arra, hogy írásban tegyék meg az észrevételeiket és hogy meghallgatást kérjenek. A felek által benyújtott írásos és szóbeli észrevételek megfontolásra, és ahol az helyénvaló volt, figyelembevételre kerültek.
(8)
Az érintett termék kétségtelenül nagyszámú, a kérelemben megnevezett indiai exportőr gyártója szerint a támogatás vizsgálata során alkalmazott mintavételi eljárások az alaprendelet 27. cikkében kerültek meghatározásra.
(9)
Mindamellett csak korlátozott számú exportőr gyártó nevezte meg magát, és adta át a mintavételhez kért információt. Ennek következtében a mintavételi eljárások alkalmazását nem tekintették szükségesnek.
(10)
A Bizottság megküldte a kérdőíveket az összes ismert félnek, amelyek a vizsgálat-kezdeményezési hirdetményben meghatározott határidőkig megnevezték magukat. Öt közösségi gyártótól, hét exportőr gyártótól, egy importőrtől, két nagykereskedőtől és az IK-tól érkeztek be válaszok.
(11)
A Bizottság feltárt és megvizsgált minden információt, amit szükségesnek tartott a támogatás és a kár meghatározásához, valamint annak meghatározásához, hogy fennáll-e a támogatás és a kár fennmaradásának vagy megismétlődésének valószínűsége, valamint hogy az intézkedések fenntartása vagy módosítása nem sérti-e a Közösség érdekeit. Vizsgálati látogatásokat folytattak le a következő érdekelt felek létesítményeiben:
1.
Közösségi gyártók
DSM Anti-Infectives B.V., Delft (Hollandia), amely DSM Anti-Infectives Deretil S.A., Almeria, (Spanyolország) és a DSM Anti-Infectives Chemferm S.A., Santa Perpetua de Mogoda, (Spanyolország) nevében is válaszolt a Bizottság kérdőívére. Ez a három vállalat a továbbiakban közösen a „DSM”.
Sandoz GmbH (korábban Biochemie GmbH), Kundl (Ausztria), amely a Sandoz Industrial Products S.A. (korábban Biochemie S.A.), Barcelona (Spanyolország) nevében is válaszolt a Bizottság kérdőívére. Ez a két vállalat a továbbiakban közösen a „Sandoz”.
2.
Az indiai kormány
Kereskedelmi Minisztérium, Új Delhi.
3.
Indiai exportőr gyártók
KDL Biotech Ltd. (korábban Kopran Ltd.), Mumbai,
Orchid Pharmaceuticals and Chemicals Ltd., Chennai,
Nectar Lifesciences Ltd., Chandigarh,
Nestor Pharmaceuticals Ltd., New Delhi,
Ranbaxy Laboratories Ltd., New Delhi,
Torrent Gujarat Biotech Ltd., Ahmedabad,
Surya Pharmaceutical Ltd., Chandigarh.
VI. Az eljárás közzététele és észrevételezése
(12)
Az IK és a többi érdekelt fél értesítést kapott azon alapvető tényekről és szempontokról, amelyek az intézkedések fenntartását megalapozzák. Észrevételekre szintén elegendő idő állt rendelkezésre. Egyes felek írásban nyújtották be az észrevételeiket. Ezenkívül az IK és három exportőr gyártó előadta az álláspontját a meghallgatásukat követően kiadott, az álláspontjukat összefoglaló beadványokban is. Az összes beadvány és észrevétel az alábbiakban meghatározottak szerint teljes mértékben kiértékelésre került.
(13)
Az IK és az egyik exportőr gyártó a közzétételt követő meghallgatások során felhívta a figyelmet arra, hogy a kérelmezők nem gyártanak az egyik termékhez, azaz a cefalexinhez hasonló terméket, és kérték, hogy ezen oknál fogva e terméktípussal kapcsolatban szüntessék meg a vizsgálatot.
(14)
E beadványra válaszolva emlékeztetni kell arra, hogy már az első vizsgálat során megállapítást nyert, hogy a vizsgált termék összes típusa (lásd az alábbi B. szakaszban) egyetlen termékkategóriát képez (5). Az ugyanabba a kategóriába tartozó összes típus, azaz az ömlesztett félszintetikus széles spektrumú antibiotikumok, amelyek ugyanúgy kerülnek felhasználásra, mint amelyek olyan kimért adagok formájában vannak kiszerelve, amelyek hatékonyan használhatók többféle fertőző betegség kezelésére. Ennek következtében, minthogy a kérelmezők által gyártott összes típus egyetlen ilyen felhasználásra szánt terméket képez, ezt az érvet el kell utasítani.
(15)
Az IK és az egyik exportőr gyártó azt vitatta, hogy a közösségi termelők kérdőívre adott nem bizalmas válaszai nem voltak eléggé részletesek és nem az alaprendelet 29. cikke szerint kerültek benyújtásra. Azt állították, hogy kérdőívre adott nem bizalmas válaszokban foglalt információ hiánya nem biztosította az együttműködő exportőrök számára az érdekeik megvédésének hatékony lehetőségét a kárral és az eseti kapcsolatelemzéssel kapcsolatban.
(16)
Ezzel összefüggésben meg kell jegyezni azt, hogy amint az alább az E. szakaszban megállapításra kerül, a közösségi ipar e jelen vizsgálatban csak két félből áll, nevezetesen a Sandozból és a DSM-ből. Ezenkívül az egyik fél csak amoxicillin-trihidrátot és ampicillin-trihidrátot gyártott, míg a másik cefalexint is. Ezek a közösségi iparra vonatkozó különleges körülmények megnövelték egyes, a vizsgálat során szolgáltatott adatok bizalmas jellegét. Mindenesetre az érdekelt felek által történő árvizsgálásra hozzáférhető dosszié tartalmazza a mindkét együttműködő közösségi gyártó által a kérdőívre adott nem bizalmas válaszokat, ahol a bizalmas adatok indexformában kerültek megadásra a célból, hogy lehetővé váljon a bizalmasan benyújtott információ lényegének elfogadható megértése. Ennek következtében a közösségi termelők kérdőívre adott nem bizalmas válaszai mégis az alaprendelet 29. cikkének előírásaival összhangban lévőnek tekintendők. Ezenkívül helyénvaló megjegyezni azt, hogy az indexált kárra vonatkozó adatok az e rendelet F. szakaszában közzétételre és leírásra kerültek, megadva az összes érdekelt fél számára a kár és az okozat kielégítően pontos képét, hogy lehetőség legyen a vizsgálat felmérésére és az érdekek védelmére.
B. AZ ÉRINTETT TERMÉK ÉS HASONLÓ TERMÉK
I. Az érintett termék
(17)
Az e felülvizsgálat által érintett termék azonos a 2164/98/EK tanácsi rendelet által vizsgált termékkel, nevezetesen az ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 és ex 2941 90 00 KN-kódok alá tartozó, nem kimért adagokban vagy kiskereskedelmi forgalmazásra alkalmas formában vagy csomagolásban forgalmazott amoxicillin-trihidráttal, ampicillin-trihidráttal és a cefalexinnel, amelyek Indiából származnak és („az érintett termék”).
II. Hasonló termék
(18)
A közzétételt követő meghallgatás során az IK és az egyik exportőr gyártó felhívta a figyelmet arra a tényre, hogy az egyik közösségi gyártó bizonyos eltéréseket említett a „stabilitásban, tisztaságban, meghatározásban, galenikus tulajdonságokban stb.”, amikor összehasonlította az érintett terméket és a hasonló terméket. Ezenkívül az egyetlen együttműködő importőr eltéréseket említett a vízoldhatóság tekintetében.
(19)
Azonban mind az érintett terméknek, mind pedig a hasonló terméknek ugyanannak az adott leírással rendelkező nemzetközi gyógyszerkönyvi meghatározással kell megegyeznie. Így, bár nem minden vonatkozásban azonosak, nagyon hasonlítanak egymásra az alaprendelet 1. cikkének (5) bekezdésében előírtak szerint.
(20)
Következésképpen a vizsgálat megerősítette, hogy a Közösségben a közösségi gyártók által eladott amoxicillin-trihidrátnak, ampicillin-trihidrátnak és a cefalexinnek azonos vagy nagyon hasonló fizikai jellemzői és felhasználási módjai voltak az érintett termékéhez, és ezáltal ezek az alaprendelet 1. cikke (5) bekezdése értelmében hasonló termékeknek minősültek.
C. TÁMOGATÁSOK
I. Bevezetés
(21)
A felülvizsgálati kérelemben lévő információ és a Bizottság kérdőívére adott válaszok alapján a következő állítólagos támogatási rendszerek kerültek megvizsgálásra:
1. Nemzeti szintű rendszerek
a)
előzetes engedélyrendszer;
b)
vámjogosultsági igazolvány-rendszer;
c)
különleges gazdasági övezetek/exportorientált egységek rendszere;
d)
beruházási javak exporttámogatási rendszere;
e)
jövedelemadó-rendszerek:
-
export-jövedelemadó-mentességi rendszer,
-
kutatás-fejlesztési jövedelemadó-ösztönzés;
f)
exporthitelrendszer.
(22)
A fent meghatározott a)-d) rendszerek az 1992. augusztus 7-én hatályba lépett, a külkereskedelemről (fejlesztés és szabályozás) szóló, 1992. évi (1992/22 sz.) törvényen („külkereskedelmi törvény”) alapulnak. A külkereskedelmi törvény felhatalmazza az IK-t arra, hogy az export- és importpolitikára vonatkozó közleményeket adjon ki. Ezek az „export- és importpolitika” című dokumentumokban van összefoglalva, amelyeket a Kereskedelmi Minisztérium bocsát ki ötévente és azokat rendszeresen frissít. Az egyik export- és importpolitika-dokumentum, azaz a 2002. április 1-jétől a 2007. március 31-ig tartó időszakra vonatkozó dokumentum (02-07. EXIM-politika) lényeges ezen ügy felülvizsgálati időszaka tekintetében. Ezenkívül az IK az „Eljárási kézikönyv - 2002. április 1. - 2007. március 31., I. kötet” („HOP I 02-07”) (6) kiadványban meghatározza a 02-07. EXIM-politikát irányító eljárásokat is. Az Eljárási kézikönyv szintén rendszeresen frissítésre kerül.
(23)
A fenti e) pontban megadott jövedelemadó-rendszerek a jövedelemadóról szóló 1961. évi törvényen alapulnak, amelyet a költségvetési törvény minden évben módosít.
(24)
A fenti f) pontban megadott exporthitelrendszer a banki tevékenység szabályozásáról szóló, 1949. évi törvény 21. és 35A. cikkein alapul, amely lehetővé teszi az Indiai Központi Jegybank („IKJ”) számára a kereskedelmi bankok irányítását az exporthitelek területén.
2. Regionális rendszerek
(25)
A felülvizsgálati kérelemben található információ és a Bizottság kérdőívére adott válaszok alapján a Bizottság megvizsgált több olyan rendszert is, amelyeket állítólagosan a regionális kormányzatok vagy hatóságok folyósítottak egyes indiai államokban.
a)
Punjab állam,
-
Punjab Ipari Ösztönző Rendszer.
-
Ez a rendszer a punjabi kormány iparpolitikáján és ösztönzési szabályzatán alapul.
b)
Gujarat állam,
-
Gujarat Ipari Ösztönző Rendszer,
-
villamos áram vámvisszatérítés.
-
Az első rendszer Gujarat ipari ösztönző politikáján alapul, míg a második rendszer pedig az 1958. évi Bombay villamos áram vámjáról szóló törvényen alapul.
c)
Maharashtra állam,
-
A maharastrai kormány („az MK”) ösztönzőrendszer-csomagja. Ez a rendszer az MK Ipari, Energia és Munkaügyi Minisztériumának rendeletein alapult.
(26)
Egy jövedelemadó-rendszer (jövedelemadó-ösztönzés a kutatás és fejlesztés részére) és három regionális rendszer (punjabi ipari ösztönzők, gujarati ipari ösztönzők és gujarati villamos áram vámvisszatérítés) nem került megemlítésre a felülvizsgálati kérelemben. Ennek következtében az alaprendelet 22. cikke (1) bekezdése és 11. cikke (10) bekezdése szerint a Bizottság értesítette az IK-t a vizsgálat hatáskörének lehetséges kiterjesztéséről e rendszerek bevonása céljából. Az IK meghívást kapott konzultációkra az állítólagos rendszerekkel kapcsolatos tényleges helyzet tisztázása és kölcsönös megegyezésen alapuló megoldása céljából. E konzultációk után az e négy rendszerrel kapcsolatos kölcsönös megállapodáson alapuló megoldás hiányában a Bizottság bevonta ezeket a rendszereket a támogatásra vonatkozó vizsgálatba.
3. A támogatásra vonatkozó általános közzétételi észrevételek
(27)
Két exportőr gyártó vitatta, hogy az előzetes engedélyezési rendszert, a kutatási és fejlesztési ösztönzési jövedelemadó-rendszert és az exporthitel-rendszert ki kellett volna zárni a jelenlegi vizsgálat hatóköréből, mert egy felülvizsgálat csak az eredetileg is vizsgált rendszerekre terjedhet ki. Ebben az esetben ez a három rendszer és a vizsgált regionális rendszerek nem kerültek megvizsgálásra az eredeti vizsgálat folyamán.
(28)
Mindamellett az alaprendeletnek az időközi és lejárati felülvizsgálatokra vonatkozó rendelkezései nem határozzák meg a felülvizsgálatok ilyen szűk megközelítését. Például az alaprendelet 19. cikke (2) bekezdésével összhangban egy időközi felülvizsgálat az intézkedések megerősítéséhez vezethet, amennyiben a hatályos intézkedések nem kielégítők a kiegyenlíthető támogatás ellentételezéséhez. Az alaprendelet 19. cikke (4) bekezdése továbbá előír egy vizsgálatot „annak megállapítására, hogy a támogatással kapcsolatos körülmények … lényegesen megváltoztak-e”. Így egy, a támogatásra vonatkozó időközi vizsgálat per se a támogatási keret teljes újraértékeléséhez vezethet és nem csak az eredetileg vizsgált támogatási rendszerek újraértékeléséhez, amely esetleg az érintett termék javára válhat. Ezenkívül egy lejárati felülvizsgálatnak nem kell kizárólag az eredetileg vizsgált támogatási rendszerekre összpontosítania. Az alaprendelet 18. cikke (2) bekezdése a „támogatás nyújtásának folytatására vagy megismétlődésére” utal általában, nem pedig az eredetileg vizsgált támogatási rendszerekre. Következésképpen a felülvizsgálatok nem korlátozódnak az eredetileg vizsgált rendszerekre, hanem megkívánják a jelenlegi és jövőbeni támogatást, beleértve az eredetileg nem vizsgált programokat is. Valójában csak ez az egyetlen megközelítés vezet az adott felülvizsgálati időszakban nyújtott támogatásra vonatkozó tényleges helyzet megfelelő vizsgálatához. Máskülönben a kormányok hatékonyan megvédhetnék magukat a támogatási szankcióktól egyszerűen átnevezve egy rendszert vagy azon belül kisebb strukturális változtatásokat végrehajtva. Ez meghiúsítaná a kiegyenlítő intézkedések tárgyát és célját, amely növelné a kárt okozó támogatást.
II. Nemzeti rendszerek
1. Előzetes engedélyezési rendszer („EER”)
a) Jogalap
(29)
A rendszer részletes leírása a 02-07. EXIM-politika 4.1.1.-4.1.14 bekezdéseiben és a HOP I 02-07 4.1.-4.30 fejezeteiben található meg.
b) Jogosultság
(30)
Az EER hat alrendszert tartalmaz, amint az a (31) preambulumbekezdésben részletesen le van írva. Ezek az alrendszerek többek között eltérnek a jogosultsági körben. A gyártóexportőrök és a támogató gyártókhoz „kötött” kereskedőexportőrök jogosultak az EER fizikai exportra és az éves követelmény EER-re. A végső exportálót kiszolgáló gyártóexportőrök jogosultak időközi beszerzési EER-re. Az EXIM-politika 02-07. 8.2. bekezdésében említett „exportnak tekintett” kategóriák, azaz az exportorientált egység („EOE”) szállítói az exportnak tekintett EER-re jogosultak. Végül a gyártóexportálókat kiszolgáló köztes szállítók jogosultak az „exportnak tekintett” kedvezményekre az előzetes kiadási megrendelés („EKM”) alrendszerei szerint, valamint „back to back” belföldi hitellevélre.
c) Gyakorlati végrehajtás
(31)
Előzetes engedélyek kiadhatók:
i. Fizikai exportálás céljára: ez a fő alrendszer. Ez teszi lehetővé vámmentes alapanyagok importálását egy meghatározott származékos exporttermék előállításához. Ebben az összefüggésben a „fizikai” azt jelenti, hogy az exportterméknek el kell hagynia India területét. Az importtámogatás és az exportkötelezettség, beleértve az exporttermék típusát is, az engedélyben kerül meghatározásra.
ii. Éves követelmény: az ilyen engedély nem egy meghatározott exporttermékhez kapcsolódik, hanem egy szélesebb termékcsoporthoz (pl. vegyi és kapcsolódó termékek). Az engedély jogosultja - a korábbi export nagyságrendje által meghatározott határértékig - vámmentesen importálhat bármilyen alapanyagot, amit az adott termékcsoportba tartozó áruk előállításához kell felhasználni. Szabadon megválaszthatja, hogy az adott vámmentes anyagok felhasználó termékcsoportba tartozó milyen származékos terméket exportál.
iii. Köztes termékek: ez az alrendszer azokra az esetekre vonatkozik, amikor két gyártó kíván előállítani egy terméket, és felosztja a termelési folyamatot. A gyártóexportőr állítja elő a köztes terméket. Ez a gyártó vámmentesen importálhat anyagokat és előzetes engedélyt kaphat erre a célra a köztes termékekre. A tényleges exportőr fejezi be a gyártást és köteles a késztermék exportálására.
iv. Exportnak tekintett tranzakció: ez az alrendszer lehetővé teszi a fő szerződő fél számára olyan alapanyagok vámmentes behozatalát, amelyek „exportnak tekintett tranzakció” során az EXIM-politika 02-07. 8.2.(b) - f), g), i) és j) pontjában említett fogyasztókategóriák számára eladásra kerülő áruk előállításához szükségesek. Az IK szerint az exportnak minősülő tranzakciók azon tranzakciók, amelyek során az áruk nem hagyják el az országot. Egyes alapanyag-kategóriák exportjának tekintett tranzakcióba tartozónak minősülnek, feltéve hogy az árukat Indiában gyártották egy exportorientált egység (EOE) vagy pedig egy különleges gazdasági övezetben („KGÖ”) lévő vállalat részére.
v. EKM: a közvetlen import helyett belföldi forrásokból beszerezni szándékozó EER-jogosult választhatja azt, hogy EKM-ek ellenében szerzi be azokat. Ezekben az esetekben az előzetes engedélyek EKM-ként kerülnek érvényesítésre és a belföldi szállító általi átruházása a bennük meghatározott tételek leszállításakor történik. Az EKM átruházása feljogosítja az eredeti belföldi szállítót arra, hogy az EXIM-politika 02-07. 8.3. bekezdésében meghatározottak szerint exportnak tekintett tranzakció előnyében részesüljön (azaz a köztes termék/exportnak tekintett tranzakció helyetti EKM, az exportnak tekintett tranzakció visszatérítése és a végső közvetett vámok visszafizetése). Az EKM mechanizmus a szállítónak fizeti vissza az adókat és a vámokat ahelyett, hogy azokat a végső exportőrnek fizetnék vissza vámvisszatérítés/vámvisszafizetés formájában. Az adók/vámok visszatérítése elérhető belföldi alapanyagok és importált alapanyagok esetében egyaránt.
vi. „Back to back” belföldi hitellevél: ez az alrendszer szintén egy EKM-jogosult részére szállított belföldi árukra vonatkozik. Az EKM jogosultja bármely bankban kezdeményezheti belföldi hitellevél megnyitását belföldi szállító javára. Az engedélyt a bank közvetlen importálás esetén érvényteleníti, az csak az importálás helyett belföldről beszerzett áruk értékével és mennyiségével összefüggésben használható fel. A belföldi szállító jogosult az EXIM-politika 02-07. 8.3. bekezdésében meghatározottak szerint exportnak tekintett tranzakció előnyében részesülni (azaz a köztes termék/exportnak tekintett tranzakció helyetti EKM, az exportnak tekintett tranzakció visszatérítése és a végső közvetett vámok visszafizetése).
Megállapításra került az, hogy a felülvizsgálati időszakban az együttműködő exportőrök csak az érintett termékkel kapcsolatos négy alrendszeren belül kaptak engedményeket, azaz i. EER fizikai exportálás, ii. EER éves követelményre, iii. EER köztes termékekért egy végső exportáló szállítójaként, iv. EER-exportnak tekintett tranzakció EOE-kben/KGZ-kben lévő egységek szállítójaként. Ennek következtében nem szükséges meghatározni az v. EKM-rendszer és a vi. „back to back” belföldi hitellevélrendszer kiegyenlíthetőségét.
(32)
Ellenőrzési célokból az indiai hatóságok által az engedély jogosultja jogilag köteles meghatározott formában (HOP I 02-07 4.30 fejezet és 18. melléklet) fenntartani egy „valós és megfelelő elszámolást az importált áruk engedély szerinti fogyasztásáról és felhasználásáról”, azaz egy tényleges fogyasztási nyilvántartásban („18. melléklet, nyilvántartás”).
(33)
A (31) preambulumbekezdésben fentiekben felsorolt i., iii. és iv. alrendszerekkel kapcsolatban mind az importkedvezményt, mind pedig az exportkötelezettséget (beleértve az exportálásnak tekintett tranzakciót) az IK mennyiségben és értékben rögzítette és az engedélyben dokumentálta. Az e rendszer keretében engedélyezett import mennyiségét az IK határozza meg standard input-output normák („SION-ok”) alapján. A SION-ok a legtöbb termék esetében léteznek, beleértve az érintett terméket is, és ezek a HOP II 02-07-ben kerültek közzétételre.
(34)
A (31) preambulumbekezdésben fentiekben felsorolt ii. alrendszer (EER éves követelményre) esetében csak az importkedvezmény értéke van az engedélyben feltüntetve. Az engedély jogosultja köteles „fenntartani a kapcsolatot az importált inputok és a származó termék között” (HOP I 02-07 4.24A (c) fejezet).
(35)
Az importált input anyagok nem adhatók át másnak és azokat a származó exporttermék előállítására kell felhasználni. Az exportkötelezettséget be kell tartani az engedély kiadását követő előírt időszakon belül (ez 18 hónap, két egyenként 6 hónapos meghosszabbítási lehetőséggel). Egy EER éves követelmény esetében nem engedélyezett az időszak meghosszabbítása.
(36)
A felülvizsgálat során megállapításra került az, hogy a SION-ok vámmentes importkedvezménye szerint és a különböző alrendszerek szerint az együttműködő exportőrök által importált input anyagok mennyisége meghaladta a származó exporttermék referencia-mennyiségéhez szükséges anyagok mennyiségét. Ezáltal az adott termékre vonatkozó SION-ok nem voltak pontosak. Továbbá, a felülvizsgálati időszakban az együttműködő exportőrök egyike sem tartott fenn pontos tényleges fogyasztási nyilvántartást, amely a valós fogyasztáson alapult. Négy esetben az erre vonatkozó jogi kötelezettség ellenére sem vezettek ilyen nyilvántartást (lásd a fenti (32) preambulumbekezdést). Két esetben a vállalatok nem tartották nyilván a tényleges fogyasztást. A vizsgált exportőrök egyike sem és az IK sem volt képes bizonyítani azt, hogy az importvám-mentesség nem vezetett túlzott vámelengedéssé.
d) Észrevételek a közzétételkor
(37)
Az IK és az öt együttműködő exportőr nyújtott be az EER-ről észrevételeket. Azt állították, hogy az EER egy engedélyezett visszatérítési vagy pótlólagos visszatérítési rendszerként működik, amely állítólagosan az EK aktív feldolgozási rendszeréhez hasonlít az alaprendelet I., II. és III. mellékleteinek rendelkezéseivel összhangban álló igazoló rendszerrel együttesen, amely rendszer nyomon követi a vámmentesen importált inputok és a származó exporttermékek közötti viszonyt. Az IK és két exportőr továbbá azt is vitatta, hogy csak a vámok túlzott visszatérítését lehetett kompenzálni. Az igazoló rendszerre vonatkozóan ragaszkodtak ahhoz, hogy egy megfelelő igazoló rendszer működött. Ezzel összefüggésben több igazolási elemre hivatkoztak, amelyek az igazolás végrehajtásához az IK rendelkezésére álltak, beleértve a következőket: SION-ok, az import- és exportokmányokon feltüntetett mennyiségi információ, az EER szerinti import és exportvám letét nyilvántartás, fogyasztási nyilvántartás, Vámjogosultsági Exportengedély-könyv („VE-könyv”), visszatérítési igazolás az importálás és exportálás teljesítése után, további ellenőrzések az indiai jövedéki adó- és vámigazgatással összefüggésben, rendszeres ellenőrzések és jogi eljárások „eltérések” esetén. Az IK és az egyik exportőr azonban elismerte azt, hogy a SION-ok „alacsonyabbak lehetnek a tényleges fogyasztásnál”. Ezenkívül egyik exportőr sem biztosított kielégítő bizonyítékot arra nézve, hogy eleget tett az EXIM-politika által előírt tényleges fogyasztási nyilvántartás megfelelő vezetésére vonatkozó kötelezettségének. Továbbá két exportőr azt kérte, hogy a vizsgáló hatóság maga számítsa ki a túlzott adócsökkentést. Végül azt kérte, hogy az EK legyen köteles arra, hogy a múltbéli precedensek esetében az EER ne kerüljön kiegyenlítésre. A közzétételt követő meghallgatás után az egyik exportőr benyújtott egy számítást a többletként elengedett adókról.
e) Következtetés
(38)
Az importvámok alóli mentesség az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontja ii. alpontja és 2. cikke (2) bekezdése értelmében támogatásnak minősül, azaz az IK olyan pénzügyi hozzájárulásának, amely hasznot biztosított a vizsgált exportőrök számára.
(39)
Ezenkívül az éves követelményért járó EER és a köztes termékért járó EER nyilvánvalóan jogilag az exportteljesítmény után járó kontingensek, és ennek következtében ezeket az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdése a) pontja szerint egyedinek és kiegyenlíthetőnek kell tekinteni. Exportkötelezettség nélkül egy vállalat sem részesülhetett kedvezményben e rendszerek szerint.
(40)
Az exportnak tekintett EER a jelen helyzet körülményei között tényleges, az exportteljesítménytől függő kontingens. Ezt csak egy vállalat használta ki kis mértékben és kizárólag akkor, amikor EOE-ket vagy KGZ-ket szolgált ki, mely kategóriák az EXIM-politika 02-07. 8.2.b) bekezdésében vannak megemlítve. Ez a vállalat kijelentette azt, hogy a vásárlói alkalmanként exportálták az adott terméket. Az EOE/KGZ célja az EXIM-politika 02-07. 6.1 bekezdésében meghatározott exporttevékenység. Ennélfogva egy belföldi szállító az exportnak tekintett EER keretében kedvezményeket élvez, mivel az IK megelőlegezi az EOE-n/EKZ-n belül működő exportőr által később realizált exportbevételeket. Az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja szerint egy támogatást exportkontingensnek kell tekinteni, ha a tények azt mutatják, hogy a támogatás biztosítása, bár az nem exportteljesítmény után jog szerint járó kontingens, valójában tényleges vagy megelőlegezett exportbevételekhez kötődik.
(41)
Jelen esetben az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében a négy alrendszer egyike sem tekinthető megengedhető vám-visszatérítési rendszernek vagy pótlólagos visszatérítési rendszernek. A közzétételi beadványok alapos átvizsgálása után ez a megállapítás megerősítésre került. Ezen alrendszerek nincsenek összhangban az alaprendelet I. melléklete i. pontjában, a II. mellékletében (a visszatérítés meghatározása és szabályai) és a III. mellékletében (a pótlólagos visszatérítés meghatározása és szabályai) meghatározott szigorú szabályoknak. Az IK nem alkalmazta hatékonyan az igazolási rendszerét vagy eljárását annak megerősítése céljából, hogy az inputok az exportált termék előállítására felhasználásra kerültek-e és ha igen, akkor milyen mennyiségben (az alaprendelet II. mellékletének (II)(4) bekezdése és pótlólagos visszatérítési rendszer esetében az alaprendelet II. mellékletének (II)(2) bekezdése. Az adott termék SION-jai nem voltak kellőképpen pontosak. Ezt a megállapítást egyetlen közzétételi beadvány sem változtatta meg. Éppen ellenkezőleg, az IK még el is ismerte azt, hogy a SION-ok pontatlanok voltak. Ennélfogva megerősítést nyert az, hogy maguk a SION-ok nem tekinthetők a tényleges fogyasztást igazoló rendszernek, mivel ezek túlságosan általános standard normáinak kialakítása nem teszi lehetővé az IK számára azt, hogy kielégítő pontossággal igazolhassa azt, hogy mekkora mennyiség került felhasználásra az exporttermelésben. Továbbá nem történt meg egy az IK által a pontosan vezetett tényleges fogyasztási nyilvántartás (18. melléklet, nyilvántartás) alapján végrehajtott hatékony ellenőrzés sem. Ezenkívül az IK nem hajtott végre további, az érintett tényleges inputokon alapuló további vizsgálatot, bár ezt szokásos esetben végre kell hajtani akkor, ha nincs hatékonyan alkalmazott igazolási rendszer (az alaprendelet II. mellékletének (II)(5) bekezdése és a III. mellékletének (II)(3) bekezdése), és azt sem bizonyította, hogy nem történt többlet-visszatérítés. Az EER-nek az EK aktív feldolgozási rendszerével való állítólagos összehasonlíthatósága nem tárgya ennek a vizsgálatnak.
(42)
A közzétételkor igényelt egyéb igazolási elemek vagy már nem léteznek (azaz a VE- könyvet az EXIM-politika 02-07. hatályon kívül helyezte), vagy pedig nyilvánvalóan, a tényleges fogyasztási nyilvántartások hatékony ellenőrzésének hiányában a túlságosan általános SION-okon alapulnak, ami nem kielégítő (azaz az import-export dokumentumokon, vámletét-nyilvántartás, az EER visszaváltási ellenőrzése). Az indiai hatóságoknak a vizsgált exportáló gyártókra vonatkozó ellenőrzési jelentései nem kerültek átadásra.
(43)
Végül, mivel az EER korábban soha nem volt olyan tények alapján megvizsgálva, amelyek összehasonlíthatók a jelen vizsgálat során megállapított tényekkel, különös tekintettel az adott termék SION-jainak pontatlanságára, nincs kötelező precedens arra, hogy a rendszer ne kerüljön kiegyenlítésre.
(44)
Ennek következtében ez a négy alrendszer kiegyenlíthető.
f) A szubvenció összegének kiszámítása
(45)
Engedélyezett vám-visszatérítési rendszerek vagy pótlólagos visszatérítési rendszerek hiányában a kiegyenlíthető előny az inputok importálása esetén esedékes teljes importvám elengedése. Az IK és két exportőr által benyújtott közzétételi beadványokkal szemben az alaprendelet nem csak a vámok „többlet” elengedésének kiegyenlítéséről rendelkezik. Az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és I. mellékletének i. pontja szerint csak a többletvám-elengedések kiegyenlíthetők, feltéve hogy az alaprendelet II. és III. mellékleteiben előírt feltételek fennállnak. Jelen esetben azonban ezeket a feltételeket nem elégítették ki. Ennélfogva, ha a megfelelő nyomonkövetési folyamat hiánya kerül megállapításra, akkor a visszatérítési rendszerek fent említett kivétele nem alkalmazható, és a be nem fizetett vámok (nem beszedett bevétel) - és nem valamilyen bizonyítandó többletengedmény - összegének kiegyenlítésére vonatkozó szokásos szabály érvényes. Amint az az alaprendelet II. mellékletének (II) bekezdésében és a III. mellékletének (II) bekezdésében meg van határozva, nem a vizsgáló hatóság kötelessége ezen többletengedmények kiszámítása. Ezzel szemben az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja szerint a hatóságnak csak kielégítő bizonyítékot kell találnia egy állítólagos igazolási rendszer alkalmasságának megcáfolására. Továbbá meg kell jegyezni azt, hogy hatékonyan alkalmazott igazolási rendszer hiányában az indiai hatóságok által végrehajtott további vizsgálatot kell végrehajtani időszerű módon, azaz megfelelő idővel a helyszíni igazolás előtt egy kiegyenlítési vámvizsgálat során. A közzétételt követően a többletvámmentességnek az egyik exportőr által végrehajtott kiszámítása sem nem időben történt, és azt nem az IK hajtotta végre. Ennek következtében ezt nem szükséges figyelembe venni.
(46)
Az EER-t felhasználó exportőrök számára biztosított támogatási összegek a négy alrendszer keretében a (31) preambulumbekezdésben (számláló) meghatározott felülvizsgálati időszak során importált és az adott termék előállítására felhasznált anyagok után járó be nem szedett importvámok alapján kerültek kiszámításra. Az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint a támogatás megszerzése során szükségesen felmerülő díjak levonásra kerültek a támogatás összegéből ott, ahol eziránt indokolt kérést nyújtottak be. Az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerint ezeket a támogatási összegeket szét kell osztani az adott termék által a felülvizsgálati időszak, mint megfelelő számítási egység, folyamán elért exportforgalomra, mivel a támogatás egy exportteljesítménytől függő kontingens, és azt nem a legyártott, előállított, exportált vagy kiszállított mennyiségekre való hivatkozás szerint nyújtották.
(47)
A felülvizsgálati időszak során e rendszerből hat vállalat részesült kedvezményben, és ezek 22,0 % és 25,8 % közötti támogatásban részesültek (lásd az alábbi (154) preambulumbekezdésben lévő táblázatot).
2. Vámjogosultsági Igazolványrendszer („VJIR”)
a) Jogalap
(48)
A VJIR részletes leírása az EXIM-politika 02-07. 4.3 bekezdésében és a HOP I. 02-07. 4. fejezetében található meg.
b) Jogosultság
(49)
Bármely gyártóexportőr vagy kereskedőexportőr jogosult e rendszer használatára.
c) A VJIR gyakorlati végrehajtása
(50)
A megfelelő exportőr kérhet VJIR-hitelt, amely az e rendszerbe tartozó exportált termékek értékének százalékos arányaként kerül kiszámításra. Ezeket a VJIR szinteket a legtöbb termék esetében, beleértve az érintett terméket is, az indiai hatóságok állapították meg. Ezek a szintek a SION-ok alapján vannak meghatározva, figyelembe véve az inputok feltételezett importtartalmát és az e feltételezett import vámfizetési gyakoriságát, függetlenül attól, hogy az importvámokat valójában megfizették-e vagy sem.
(51)
Az e rendszer szerinti kedvezményezettségre való jogosultsághoz a vállalatnak exportálnia kell. Az exporttranzakció időpontjában az exportőrnek egy nyilatkozatot kell kiadnia az indiai hatóságoknak, jelezve azt, hogy az exportálás a VJIR szerint történik meg. Az exportálandó áruk számára a feladási eljárás során az indiai vámhatóságok kiadnak egy exportfuvarlevelet. Ez a dokumentum többek között megadja a VJIR-hitel összegét, amelyet az exporttranzakcióhoz kell biztosítani. Az exportőr ebben az időpontban ismeri meg a számára nyújtott kedvezményt. Amint a vámhatóságok kiadnak egy exportfuvarlevelet, az IK-nak nincs választási lehetősége a VJIR folyósítására vonatkozóan. A kedvezmény kiszámítására vonatkozó VJIR szint az, ami az exportnyilatkozat kiállításának időpontjában érvényes. Ennek következtében nincs lehetőség a kedvezmény szintjének visszamenőleges módosítására.
(52)
Az is kiderült, hogy az exportkötelezettség betartása esetén az indiai könyvelési szabályok szerint a VJIR-hitelek növekményalapon jövedelemként elszámolhatók a kereskedelmi számlákon.
(53)
E hitelek felhasználhatók bármilyen tilalom nélkül importálható áru későbbi importja után kivetett vámok kifizetésére tárgyi eszközök importja kivételével. Az e hitelek ellenében importált áruk a belföldi piacokon adhatók el (forgalmi adó tárgyát képezve), vagy más módon felhasználhatók.
(54)
A VJIR-hitelek szabadon átruházhatók és a kiadási időpontjuktól számított 12 hónapig érvényesek.
(55)
A VJIR-hitel iránti kérelem legfeljebb 25 exporttranzakcióra terjedhet ki, ha viszont elektronikusan kerül összeállításra, akkor korlátlan számú tranzakcióra érvényes. Ténylegesen nincsenek a VJIR-hitelek fennmaradására vonatkozó szigorú határidők, mivel a HOP I. 02-07. 4.47 fejezetében említett időszakokat mindig az adott VJIR kérelemben szereplő legutóbbi exporttranzakciótól kell számítani.
d) Észrevételek a közzétételkor
(56)
A közzététel alapján három e rendszer keretében kedvezményben részesült exportőr nyújtott be a fent leírt VJIR vizsgálatra vonatkozó észrevételt. Azt kifogásolták, hogy i. az (53) és (59) preambulumbekezdésekben szereplő megállapításokkal szemben a VJIR keretében importált anyagokat állítólag exporttermelésre kellett felhasználni és a VJIR-hitel állítólag csak akkor vált elérhetővé, ha olyan árukat exportáltak, amelyek importanyagait importvám terhelte, ii. a kiegyenlíthető összegek új kiszámítási módszere (az exporttranzakcióra összpontosító számítás, lásd az alábbi (61)-(62) preambulumbekezdésekben) nem alkalmazható, mivel a kedvezmény állítólag csak a hitel felhasználása esetén került kihasználásra és ez okból ez az új megközelítés diszkriminatív módon eltér a korábbi EK-gyakorlattól, iii. a VJIR-t csak olyan mértékig lehetne kiegyenlíteni, amilyen mértékben ezek a hitelek kihasználásra kerültek az adott termék esetében és iv. a 2004 februárjában végrehajtott VJIR szint csökkentést is figyelembe kellene venni.
e) A VJIR-re vonatkozó következtetések
(57)
A VJIR az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és 2. cikkének (2) bekezdése értelmében támogatásnak minősül. A VJIR-hitel az IK pénzügyi támogatása, mivel a hitelt valójában az importvámok kompenzálására használják, ezáltal csökkentve az IK vámbevételeit, amelyek máskülönben esedékesek lennének. Ezenkívül a VJIR-hitel kedvezményt biztosít az exportőr számára, mert növeli a likviditását.
(58)
Továbbá a VJIR az exportteljesítmény után járó jogilag előírt kontingens így ez ennek következtében az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja szerint egyedinek és kiegyenlíthetőnek tekintendő.
(59)
Ez a rendszer az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében nem tekinthető megengedett vám-visszatérítési rendszernek vagy pótlólagos visszatérítési rendszernek. Ez nincs összhangban az alaprendelet I. melléklete i. pontjában, a II. mellékletében (a visszatérítés meghatározása és szabályai) és a III. mellékletében (a pótlólagos visszatérítés meghatározása és szabályai) meghatározott szigorú szabályoknak. Az exportőr nem köteles ténylegesen felhasználni a vámmenetesen importált anyagokat a gyártási folyamatban, és a hitel összege nem a ténylegesen felhasznált inputokkal összefüggésben kerül kiszámításra. Ezenfelül nem létezik rendszer vagy eljárás annak megerősítésére, hogy mely inputot használták fel az exportált termék gyártása során, illetve, hogy az alaprendelet I. mellékletének i. pontja, II. és III. mellékletei értelmében történt-e többlet-importvámkifizetés. Végül az exportőr megfelelő a VJIR-kedvezményre, függetlenül attól, hogy importál-e egyáltalán valamilyen input anyagot. A kedvezmény kihasználása érdekében elegendő az, ha az exportőr exportál, annak bizonyítása nélkül, hogy egyáltalán bármilyen input anyagot importál. Ennélfogva még az inputjaikat belföldön előállító, és semmilyen inputot nem importáló exportőrök is jogosultak a VJIR által nyújtott kedvezményre.
(60)
Egyik exportőr sem kifogásolta azt a megállapítást, hogy az e rendszer keretében importált anyagokat exporttermelés céljára kell felhasználni, sem pedig azt a megállapítást, hogy a VJIR-hitelek csak azzal a feltétellel kaphatók meg, hogy az input anyagot importvám terheli. Ezzel összefüggésben meg kell jegyezni azt, hogy az IK semmikor nem vitatta a VJIR fenti leírását. Ennek következtében ezeket a kifogásokat el kell utasítani.
f) A támogatás összegének kiszámítása
(61)
Az alaprendelet 2. cikkének (2) bekezdése és 5. cikke szerint a kiegyenlíthető támogatások összege a kedvezményezett számára biztosított azon gazdasági előnyre tekintettel került kiszámításra, amely a felülvizsgálati időszak során került feltárásra. Erre vonatkozóan ezt úgy tekintették, hogy a kedvezményben a kedvezményezett abban az időpontban részesült, amikor az e rendszer szerinti exporttranzakció megtörtént. Jelenleg az IK felelős az exportvámokról való lemondásért, ami az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében pénzügyi hozzájárulásnak minősül. Amint az a fenti (51) preambulumbekezdésben megállapításra került, amikor a vámhatóságok kiadnak egy exportfuvarlevelet, amely többek között feltünteti az adott exporttranzakcióért járó VJIR-hitel összegét, az IK-nak nincs választási lehetősége a VJIR folyósítására vonatkozóan, sem pedig a támogatás összegére vonatkozóan. Amint az ugyanabban a bekezdésben szintén megállapításra került, a tényleges export és a VJIR-engedély kiadása közötti VJIR-szintek bármiféle megváltoztatásának nincs visszaható hatálya a megadott kedvezmény szintjére. Továbbá, amint az a fenti (52) preambulumbekezdésben megállapításra került, a vállalatok az exporttranzakció-szakaszban az indiai számviteli szabályokkal összhangban a VJIR-hiteleket növekményalapon jövedelemként elszámolhatták a kereskedelmi számlákon. Végül azon tény következtében, hogy egy vállalat tudatában van annak, hogy a VJIR keretében kedvezményben részesül majd és ténylegesen kedvezményekben részesül egyéb rendszerek keretében, a vállalat már előnyösebb versenyhelyzetben van, mert alacsonyabb árajánlattal reagálhat a támogatásokra.
(62)
A kiegyenlítő vám kivetésének értelme tehát, hogy megszüntesse a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokat, amely a jogellenes versenyelőnyön alapul. Figyelemmel a fentiekre, megfelelőnek tekintett a VJIR szerinti kedvezmény olyan hitelösszegként történő értékelése, amely az összes e rendszer szerinti exporttranzakció esetében bevételt képezett a vizsgálati időszak során.
(63)
A közzétételre vonatkozó észrevételek nem vezettek e számítási megközelítés felülvizsgálatához. Az új módszertan már alkalmazásra került a közelmúltban az Európai Közösségek által, például a grafitelektróda-rendszer esetével összefüggésben (7). Ezenkívül a jogbiztonság és a jogos elvárások alapelvei nem zárják ki a módszertan ilyen módon történő megváltoztatását. Először, az új megközelítés nem eredményezi a rendszer teljes átértékelését, amely valóban mindig kiegyenlíthető volt. Ez csak a támogatás összegének kiszámítására vonatkozik abból a célból, hogy azt szorosabban az adott vizsgálati időszak alatti valós helyzethez kapcsolja. Másodszor, ez a megközelítés többek között a Bizottság által a jelenlegi vizsgálatok során megállapított tények következménye, azaz a VJIR-hiteleknek az indiai számviteli szabályok szerint növekmény alapon jövedelemként történő elszámolása, valamint az ilyen hitelek tekintetében az EXIM-rendszer szerinti kérelmezési határidő tényleges hiánya. Továbbá, a közzététel során tett észrevételek megerősítették azt, hogy az e rendszer keretében folytatott exporttranzakciók időpontjában az exportőr visszavonhatatlan jogosultságot nyert a VJIR-hitelekre. Mindamellett ez az időpont döntő a kedvezmény nyújtásának meghatározása céljából a fenti (61) preambulumbekezdésben foglaltak szerint, és nem a későbbi felhasználás, mivel az ilyen szerzett jogosultsággal már felruházott exportőr pénzügyi szempontból „jobb helyzetben” van.
(64)
Több exportőr gyártó beadványaival ellentétben még az adott, terméknek nem minősülő dolog exportálása által képzett hitelt is figyelembe kellett venni a kiegyenlíthető VJIR-hitel összegének meghatározásakor. A VJIR keretében nincs kötelezettség, amely korlátozza hitelfelhasználását egy meghatározott termékhez kapcsolódó vámmentes input anyag importálásához. Éppen ellenkezőleg, a VJIR-hitelek szabadon átruházhatók, még el is adhatók és felhasználhatók bármiféle korlátozás nélkül importálható áruk behozatalára (az adott termék input anyagai ebbe a kategóriába tartoznak) beruházási javak kivételével. Ennélfogva az adott termék kedvezményben részesülhet az összes keletkezett VJIR-hitelből.
(65)
Továbbá, a felülvizsgálati időszakot követő VJIR-szint-csökkentések nem vehetők figyelembe, mivel az alaprendelet 11. cikkének (1) bekezdése előírja azt, hogy a vizsgálati időszak utáni időszakra vonatkozó információ normál esetben nem vehető figyelembe. Emellett nincs arra garancia, hogy az IK a jövőben nem fogja megemelni a VJIR-szinteket.
(66)
Ahol indokolt észrevételek kerültek benyújtásra, a támogatás megszerzése során szükségesen felmerülő díjak levonásra kerültek az így megállapított támogatás összegéből, így megkapva az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontja által megjelölt támogatási számlálót. Az alaprendelet 7. cikke (2) bekezdése szerint ezeket a támogatási összegeket szét kell osztani az adott termék által a felülvizsgálati időszak, mint megfelelő számítási egység során elért exportforgalomra, mivel a támogatás egy exportteljesítménytől függő kontingens és nem a legyártott, előállított, exportált vagy kiszállított mennyiségekre való hivatkozás szerint kerültek folyósításra. A felülvizsgálati időszak során öt vállalat részesült kedvezményben e rendszer keretében, és ezek 3,2 % és 8,0 % közötti mértékű támogatást kaptak (lásd az alábbi (154) preambulumbekezdésben lévő táblázatot).
3. Exportorientált Egységek Rendszere („EOER”)/Különleges Gazdasági Övezetek Rendszere („KGÖR”)
a) Jogalap
(67)
E rendszerek részletes leírása az EXIM-politika 02-07. 6. fejezetében (EOER) és a HOP I. 02-07. 7. fejezetében (KGÖR) találhatók meg.
b) Jogosultság
(68)
A tisztán kereskedelmi vállalatok kivételével az összes olyan vállalkozás, amely alapvetően vállalja a teljes árutermelésének vagy szolgáltatásainak exportálását, beléphet az EOER-be vagy a KGÖR-be. Azonban a szolgáltatásoktól és a mezőgazdaságtól eltérően az ipari ágazatoknak beruházott vagyonban el kell érniük egy minimális beruházási küszöböt (10 millió indiai rúpia) ahhoz, hogy jogosultak legyenek az EOER-re.
c) Gyakorlati végrehajtás
(69)
A KGÖR a korábbi Exportfeldolgozó Övezetrendszer („EFÖR”) utódrendszere. A KGÖ-k különlegesen körülhatárolt vámszabad területek, amelyek az EXIM-politika 02-07. szerint kereskedelmi műveletek, vámok és adók szempontjából külföldi területnek tekintendők. Jelenleg már 14 KGÖ működik, és az indiai hatóságok további 13 KGÖ létrehozását már jóváhagyták.
(70)
Másrészről az EOE-k földrajzilag rugalmasabbak, és Indiában bárhol létrehozhatók. Ez a rendszer kiegészíti a KGÖR-t.
(71)
Az EOE vagy KGÖ státuszra való jelentkezésnek adatokat kell tartalmaznia a soron következő öt évről, többek között a tervezett termelési mennyiségeket, az export tervezett értékét, az importigényeket és a belföldi igényeket. Ha a hatóságok elfogadják a vállalat kérelmét, akkor az elfogadásra vonatkozó feltételeket és kikötéseket közlik a vállalattal. A megállapodás úgy kell elismerni, hogy a vállalat öt évig tartozik a KGÖ/EOE alá. A megállapodás további időszakokra megújítható.
(72)
Az EOE-re vagy a KGÖ-re vonatkozó, az EXIM politikában 02.07 meghatározott alapvető kötelezettség az, hogy nettó külföldi csereforgalmat kell elérni, azaz a referencia-időszakban (5 év) az export teljes értékének magasabbnak kell lennie mint az importált áruk teljes értékének.
(73)
Az EOE/KGÖ egységek a következő engedményekre jogosultak:
i.
mentesség az összes olyan árutípusra kivetett importvámok alól (beleértve a beruházási eszközöket, nyersanyagokat és fogyóeszközöket), amelyek a gyártáshoz, előállításhoz, feldolgozáshoz vagy azzal kapcsolódóan szükségesek;
ii.
mentesség a belföldi forrásokból beszerzett árukra kivetett fogyasztási adó alól;
iii.
a belföldön előállított áruk után fizetett központi forgalmi adó visszafizetése;
iv.
lehetőség arra, hogy a végtermék esetén alkalmazandó vámok megfizetése mellett a termelés egy részét belföldön eladják a teljes termelés exportálásra vonatkozó általános követelmény alóli mentességként;
v.
mentesség a jövedelemadóról szóló törvény 10A. vagy 10B. szakasza szerint az exporteladások után szokásosan fizetendő jövedelemadó alól egy 10 éves időszakra a működés megkezdésétől kezdve, de legkésőbb 2010-ig;
vi.
lehetőség 100 %-os idegen tőketulajdonra.
(74)
Jóllehet a mindkét rendszer szerinti engedmények nagyrészt hasonlók, van néhány különbség is. Például csak egy EOE kaphatja meg a belföldi eladások (DTA eladások) után fizetendő adók 50 %-os csökkentését, míg egy KGÖ-n belül az ilyen eladások után fizetendő adók 100 %-a megfizetendő. Egy EOE egység a teljes forgalmának akár 50 %-át is eladhatja belföldön ilyen csökkentett adósáv mellett.
(75)
Az e rendszerek szerint működő egységek a vámokról szóló törvény 65. szakasza szerint a vámtisztviselők felügyelete mellett működnek.
(76)
Ezen egységek jogilag kötelesek meghatározott formában fenntartani egy megfelelő elszámolást az összes importjukról, az összes importált anyag fogyasztásáról és felhasználásáról és a végrehajtott exportról. Ezeket a dokumentumokat kérés esetén rendszeresen be kell nyújtani az illetékes hatóságoknak („negyedéves és éves részjelentések”).
(77)
Mindamellett „[egy EOE vagy egy KGÖ] semmikor nem köteles összekapcsolni az összes importszállítmányt az exportjával, más egységeknek történő átadásokkal, DTA eladásokkal vagy készletekkel”, a HOP I. 02-07. 14-I. mellékletének 10.2. bekezdése és a 14-II. mellékletének 13.2. bekezdése.
(78)
A belföldi eladásokat önigazolási alapon kell leszállítani és nyilvántartani. Az exportszállítmányok feladási folyamatát az a vám/adó tisztviselő felügyeli, aki állandó jelleggel az EOE-ba van kihelyezve. A vállalat köteles megfizetni az IK-nak az állandó vámszabad területi tisztviselő fizetését.
(79)
A KGÖ-n belüli összes tevékenysége, hacsak nincs másként meghatározva, beleértve az áruk exportálását és re-importálását, egy önigazolási alapon történik, amint azt a HOP I. 02-07. 14-II. mellékletének 29. bekezdése meghatározza. Ennélfogva a vámhatóságok nem végeznek a KGZ export szállítmányaira vonatkozó rendszeres ellenőrzéseket.
(80)
Jelen esetben a KGÖR-t az együttműködő exportőrök egyike használta. Mivel a KGÖR-t nem használták, így nem szükséges e rendszer kiegyenlíthetőségét vizsgálni. A KGÖR-t használó együttműködő exportőrnyersanyagok és beruházási javak vámmentes importálására, áruk belföldi, fogyasztási adótól mentes beszerzésére, valamint forgalmiadó-visszatérítés kihasználására és a termelése egy részének a belföldi piacon történő értékesítésére használta fel a rendszert. Ennélfogva ez az exportőr kihasználta a (73) preambulumbekezdés i.-iv. pontjaiban ismertetett kedvezményeket. Az adott exportőr kihasználta az EOER jövedelemadó rendelkezései szerinti kedvezményeket is. Mivel azonban az említett jövedelemadó mentesség az általánosabban elérhető jövedelemadó-mentességi rendszer körébe tartozik, ennek vizsgálata az alábbi (117) és (118) preambulumbekezdésekben történik meg.
d) Észrevételek a közzétételkor
(81)
A közzétételkor egy exportáló gyártó kifogásolta azt, hogy az EOER-t csak annyiban kellene kiegyenlíteni, ha egyáltalán kell, amennyiben a belföldi eladásokért fizetett adók nem fedezik teljes mértékig a belföldön eladott termeléshez felhasznált input anyagok esetében elengedett importadók összegét („többletengedmény”). Az exportőr azon a véleményen van, hogy az EOER-t illetően, ami állítólag hasonlít az EK aktív feldolgozási rendszerére, létezik egy, az alaprendelet I., II. és III. mellékleteivel összhangban lévő igazolási rendszer. E célból ez az exportőr vitatta azt, hogy az input anyagok és a származó exporttermelés szállítmány szerinti összefüggését valóban nem követelik meg az indiai hatóságok (lásd a (77) preambulumbekezdést), mivel ez az alaprendelet vagy a támogatásokról és kiegyenlítési intézkedésekről szóló megállapodás szerint nem kötelező egy megfelelő igazolási rendszer esetében. Ezenkívül a vállalatának belső tétellap-rendszerére hivatkozott, mint ami információs kapcsolatot biztosít az inputok és outputok között. Az exportőr továbbá leszögezte azt, hogy a belföldi eladásai a vizsgálati időszak alatti eladásainak kevesebb mint 5 %-át tették ki. Ez az exportőr azt is kifogásolta, hogy a havi eladások adó-visszatérítésének IK által végrehajtott rendszeres felmérése elegendő az alaprendelet által meghatározott igazolási szabályok betartásához.
(82)
Továbbá vitatta azt, hogy i. a számítások céljából nem a felülvizsgálati időszak során az ezen EOE éves részjelentésének (19) preambulumbekezdésében megadott importált nyersanyagok mennyiségét, hanem az ezen időszak során az említett jelentés (20) preambulumbekezdésében megadott felhasznált nyersanyagok mennyiségét kell használni és ii. a beruházási javak importálásán megtakarított vámokra vonatkozó allokációs időszaknak a vállalat egyedi értékcsökkenési időszakán, nem pedig az összes együttműködő exportőr gyártó átlagos értékcsökkenési időszakán kell alapulnia. Ezenkívül kifogásolta azt, hogy a hozzáadott kamatot (a VI alatt Indiában érvényes kereskedelmi szint) le kell csökkenteni az ezen EOE-nek a felülvizsgálati időszak alatti súlyozott átlagos szintre.
e) Az EOER-re vonatkozó következtetések
(83)
Egy EOE két importvámtípus („alapvám” és „különleges kiegészítő vám”) alóli mentességei és a forgalmi adó visszatérítése az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és 2. cikkének (2) bekezdése értelmében az IK pénzügyi hozzájárulásának számítanak. Ennélfogva a kormány lemondott arról a bevételéről, amely e rendszer hiányában esedékes lett volna, továbbá az alaprendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében kedvezményt nyújtott az EOE számára, mivel az EOE megőrizte a likviditását azáltal, hogy nem fizette meg a normál esetben esedékes adókat és forgalmi adó visszatérítésben részesült.
(84)
A fogyasztási adó és az importvám megfelelője („kiegészítő vám”) alóli mentesség azonban nem eredményezi a máskülönben esedékes bevételről való lemondást. A fogyasztási adó és a kiegészítő vám, ha kifizetésre kerül, hitelként felhasználható a saját jövőbeni adókötelezettségekre (az úgynevezett „CENVAT-mechanizmus”). Ennek következtében ezek az adók nem véglegesek. A „CENVAT”-hitel által csak a hozzáadott értékre vonatkozik végleges adó, nem pedig az input anyagokra.
(85)
Ennélfogva az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. bekezdése értelmében csak az alapvám, a különleges kiegészítő vám alóli mentesség és a forgalmiadó-visszatérítés minősül támogatásnak. Ezek jogi, az exportteljesítményen alapuló kontingensek és ezáltal ezek egyedinek és az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja szerint kiegyenlíthetőnek tekintendők. Valamely EOE exportcélja, amint az az EXIM-politika 02-07. 6.1. bekezdésében megállapításra került, egy conditio sine qua non ösztönzőként létezik.
(86)
Továbbá ezek a támogatások az egyik exportőr által benyújtott kifogással szemben az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében nem tekinthetők megengedhető vám-visszatérítési rendszereknek. Ezek nincsenek összhangban az alaprendelet I. mellékletében (h) és i) pontok, a II. mellékletében (a visszatérítés meghatározása és szabályai) és a III. mellékletében (a pótlólagos visszatérítés meghatározása és szabályai) meghatározott szigorú szabályokkal. Az EOER állítólagos hasonlósága az EK aktív feldolgozási rendszerével ebben az összefüggésben irreleváns, mivel az EK-rendszer nem tárgya ennek a vizsgálatnak.
(87)
Amennyiben a forgalmiadó-visszatérítési és az importvám alóli mentességi rendelkezéseket beruházási javak beszerzése esetén alkalmazták, akkor azok már nincsenek összhangban a megengedett visszatérítési rendszerek szabályaival, mivel ezeket az árukat nem használták fel a termelési folyamatban, amint azt az I. melléklet h) pontja (forgalmiadó-visszatérítés) és i) pontja (importvámcsökkentés) előírja. Az exportőr ellenezte ezt a vizsgálatot és vitatta azt, mivel a beruházási javak szükségesek a termeléshez, azokat nem lehet per se kizárni semmilyen megengedett vámvisszatérítésből. Ez az indoklás azonban nem tükröződik az I. melléklet h) és i) pontjának világos megfogalmazásában, amely szerint a termeléskor használt beruházási javak nem kerülnek felhasználásra a folyamatban. Az érvelés ennek következtében elutasításra került.
(88)
Ezenkívül, valamint figyelembe véve az ebben a rendszerben elérhető egyéb kedvezményeket is, az exportőr által emelt kifogások alapos megfontolása ellenére megerősítést nyert az, hogy az IK-nak nincs hatékony igazolási rendszere vagy eljárása annak megerősítésére, hogy a vám- és/vagy forgalmiadó-mentesen beszerzett árukat az exportált termék előállítása során használták-e fel, és ha igen, akkor milyen mennyiségben használták fel (az alaprendelet II. mellékletének (II)(4) bekezdése és a helyettesítő visszatérítési rendszerek esetében a III. mellékletének (II)(2) bekezdése).
(89)
Egy EOE a termelésének jelentős részét, akár az éves forgalmának 50 %-át is eladhatja a belföldi piacon. Ennek következtében nincs az előállított származó termékek teljes mennyiségének exportálására vonatkozó jogi kötelezettség. Ezenfelül az önigazolási rendszer miatt ezek a belföldi tranzakciók kormányzati tisztviselő felügyelete és ellenőrzése nélkül zajlanak le. Ennélfogva az EOE vámszabad létesítményei legalább részben nem képezik tárgyát az indiai hatóságok fizikai ellenőrzésének. Ez azonban megnöveli a későbbi igazolási elemek fontosságát, nevezetesen a vámmentes inputok és az export származó termékek közötti viszony ellenőrzését egy vámvisszatérítés-igazolási rendszerré való minősülés céljából. Figyelembevételre került az, hogy a jelen vizsgálat tárgyát képező EOE az éves forgalmának nem 50 %-át, hanem csak körülbelül 5 %-át adta el belföldön a VI alatt. Ez azonban nincs hatással a meglévő igazolási rendszer megfelelőségének általánosabb értékelésére.
(90)
A bevezetett további igazolási lépésekre vonatkozóan emlékeztetni kell arra, amint az a fenti (77) preambulumbekezdésben említésre és az exportőr által megerősítésre került az, hogy egy EOE már jogi értelemben semmikor nem köteles összekapcsolni az összes importszállítmányt a vonatkozó származó termék rendeltetésével. Azonban csak ilyen szállítmány ellenőrzések biztosíthatnának kielégítő információt az inputok végcéljáról annak ellenőrzése céljából, hogy a vám-/adómentességek nem haladják meg az exporttermelésre szánt inputokat. A belföldi eladások önigazolás alapján történő havi adóvisszatérítések, amelyeket az indiai hatóságok rendszeresen felmérnek, nem elegendők. Az EXIM-politika szerinti jogi kötelezettség nélkül fenntartott belső vállalati rendszerek, azaz az árutétellapok rendszere nem elegendő egy vám-visszatérítési rendszer ilyen alapvető fontosságú követelményének helyettesítésére. Ezenkívül egy vám-visszatérítési rendszert a kormánynak kell kialakítania és végrehajtania, és nem lehetne az egyes vállalatok vezetőségének belátására bízni az információs rendszer létrehozását. Az indiai kormány ellenőrzési jelentéseit a vállalattól és az IK-tól is bekérték, de azok soha nem mutatták be, így nem bizonyították azokat. Ennélfogva megerősítést nyert az, hogy mivel az indiai EXIM-politika nem követeli meg az EOE-től az input anyagok és a származó termék közötti viszony nyilvántartását, így az IK nem hozott létre hatékony ellenőrzési mechanizmust annak meghatározására, hogy az inputok az exporttermelésre kerültek felhasználásra és hogy milyen mennyiségben.
(91)
Az IK nem hajtott végre további, az érintett tényleges inputokon alapuló vizsgálatot sem, holott ezt normál esetben egy hatékony igazolási rendszer hiányában végre kellett volna hajtani (az alaprendelet II. mellékletének (II)(5) bekezdése és a III. mellékletének (III)(3) bekezdése), és az IK azt sem bizonyította, hogy nem történt többletkedvezmény-nyújtás. Emlékezni kell arra, hogy az ellenőrző szemle előtt elvben végre kell hajtani egy ilyen további vizsgálatot, hogy az igazolás, ha azt szükségesnek ítélik meg, e további vizsgálat alapján történhessen meg, az alaprendelet 11. cikkének (8) bekezdése és 26. cikkének (1) bekezdése.
f) A támogatás összegének kiszámítása
(92)
Következésképpen egy engedélyezett adó-visszatérítési rendszer vagy pótlólagos visszatérítési rendszer hiányában a kiegyenlíthető kedvezmény az a teljes importvám-elengedés (alapvám és különleges kiegészítő vám), amely szokásos esetben az importálás esetében esedékes, valamint a forgalmiadó-visszatérítés, amelyeket a vizsgálati időszak alatt engedtek el.
(93)
Elutasításra került az exportőr azon kérése, hogy csak azon megtakarított vámok és forgalmi adók összege kerüljön figyelembevételre, amelyek a vizsgálati időszak alatt felhasznált inputokhoz kapcsolódnak. Az alaprendelet 2. cikke (2) bekezdésének értelmében a kedvezmény nyújtása már az input anyagok vám- vagy adómentes beszerzésekor megtörténik, mivel abban a szakaszban normál esetben a vámok esedékesek.
i. Importvámok (alapvám és különleges kiegészítő vám) alóli mentesség és forgalmiadó- visszatérítés a nyersanyagok esetében
(94)
Az EOE-t használó exportőr támogatásának összege a termelőágazat számára importált anyagokat, azaz ömlesztett hatóanyagokat és köztes termékeket, terhelő elengedett importvámok (alapvám és különleges kiegészítő vám) alapján, valamint az ágazat esetében visszatérített forgalmi adó alapján kerül kiszámításra. A támogatás megszerzésekor szükségszerűen felmerülő díjak az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint levonásra kerültek a támogatás összegéből. Az alaprendelet 7. cikkének (2) pontja szerint ezt a támogatásösszeget fel kell osztani az ömlesztett gyógyszeripari ágazaton („ágazat”) belül a vizsgálati időszak alatt, mivel a támogatás az exportteljesítmény után járó kontingens és azt nem az előállított, legyártott, megtermelt vagy kiszállított árukra való hivatkozással folyósították. Az így elért támogatási határérték 29,6 % lett.
ii. A beruházási javak importvámjai (alapvám és különleges kiegészítő vám) alóli mentesség
(95)
A nyersanyagoktól eltérően a beruházási javak nem kerülnek bele fizikailag a végtermékbe. Az alaprendelet 7. cikkének (3) bekezdése szerint a vizsgált vállalat kedvezménye az importált beruházási javaknak az érintett termék iparágának adott beruházási javai esetében szokásos értékcsökkenésének megfelelő időszakra elosztott, meg nem fizetett vám alapján került kiszámításra. Az ilyen szokásos értékcsökkenési időszak meghatározása céljából az összes együttműködő exportőrök által alkalmazott értékcsökkenési időszakok súlyozott átlaga került kiszámításra. Az vizsgált EOE-nek a vállalatspecifikus értékcsökkenési időszakra való alkalmazására vonatkozó kifogását el kellett utasítani, mivel a „szokásos” nem szinonim az „egyedivel”, de egyenértékű a „reprezentatív átlaggal”. Az így kiszámított összeg, amely kivetíthető a felülvizsgálati időszakra, módosításra került az ezen időszak alatt esedékes kamat hozzáadásával az adott időszak alatti kedvezmény értékének kifejezése céljából és ezáltal megállapítva az e rendszer által a kedvezményezettnek nyújtott teljes kedvezményt. A hozzáadott kamat összege az Indiában a felülvizsgálati időszak alatt érvényes kereskedelmi kamatszinten alapult. Az exportőrnek a saját alacsonyabb átlagos szintjének használatára vonatkozó kifogása nem eredményezett volna eltérést az eredményben, azaz a támogatás eltérése ugyanaz maradt. A támogatás megszerzése során szükségszerűen felmerült díjak az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint levonásra kerültek ebből az összegből a támogatásra vonatkozó számítási egység meghatározásához. Az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdése és 7. cikkének (3) bekezdése szerint ez a támogatási összeg szétosztásra került a felülvizsgálati időszak során az ágazat által létrehozott exportra megfelelő számítási egységként, mert a támogatás az exportteljesítmény után járó kedvezmény és nem a legyártott, előállított, exportált vagy leszállított mennyiségek után nyújtották. Az így kapott támogatási eltérés 1,3 % volt.
(96)
Ennélfogva az adott vállalat számára az EOER szerint nyújtott támogatási szint 30,9 %.
4. Beruházási Javak Exporttámogatási Rendszere („BJETR”)
a) Jogalap
(97)
A BJETR részletes leírása az EXIM-politika 02-07. 5. fejezetében és a HOP I 02-07. 5. fejezetében van leírva.
b) Jogosultság
(98)
A gyártók és szolgáltatók támogatásához „kötődő” gyártóexportőrök és kereskedőexportőrök jogosultak e rendszer használatára.
c) Gyakorlati végrehajtás
(99)
Exportálási kötelezettség feltétele mellett egy vállalat számára lehetséges beruházási javak (új és - 2003. áprilisa óta - használt, legfeljebb 10 éves beruházási javak) importálása csökkentett vám mellett. E célból az IK kérésre és díj megfizetése mellett kiad egy BJETR engedélyt. 2000 áprilisa óta a rendszer 5 %-os csökkentett importvámszintet ír elő a rendszer keretében importált összes beruházási javak esetében. 2000. március 31-ig 11 %-os vám volt hatályban (beleértve egy 10 %-os többletterhet), valamint nagy értékű import esetében nulla vám volt alkalmazandó. Az exportkötelezettség betartása céljából az importált beruházási javakat egy bizonyos időszak alatt egy bizonyos mennyiségű exportáru előállítására kell használni.
(100)
A BJETR engedély tulajdonosa belföldről is beszerezheti a beruházási javakat. Ez esetben a beruházási javak belföldi gyártója használhatja ki az ilyen beruházási javak előállításához szükséges összetevőinek importvám kedvezményét. Választható lehetőségként a belföldi gyártó kérheti a feltételezett export kedvezményét az egy BJETR-engedély-tulajdonosnak szállított beruházási javakra vonatkozóan.
d) Észrevételek a közzétételkor
(101)
A közzétételkor az IK és egy exportőr gyártó kifogásolta azt, hogy i. a beruházási javak esetében használt értékcsökkenési időszak állítólagosan nem volt megfelelően az érdekelt felek tudomására hozva, ii. és nem volt kielégítően meghatározva az, hogy a kamat miért és milyen mértékben került hozzáadásra a kiegyenlíthető támogatás meghatározásához.
e) Az BJET-rendszerre vonatkozó következtetés
(102)
A BJETR az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és 2. cikkének (2) bekezdése értelmében támogatást nyújt. A vámcsökkentés az IK által nyújtott pénzügyi hozzájárulást képez, mivel ez az engedmény csökkenti az IK azon vámbevételeit, amelyek máskülönben esedékesek lennének. Ezenkívül a vámcsökkentés előnyt biztosít az exportőrnek, mert az importáláskor megtakarított vámok növelik a likviditását.
(103)
Továbbá a BJETR az exportteljesítmény után járó, jogszabály által előírt kontingens, mivel az ilyen engedélyek nem kaphatók meg export-kötelezettségvállalás nélkül. Ennek következtében ez az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja szerint egyedinek és kiegyenlíthetőnek tekintendő.
(104)
Végül is ez a rendszer az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében nem tekinthető egy elfogadható vám-visszatérítési vagy pótlólagos vám-visszatérítési rendszernek. A beruházási javakra nem terjednek ki az ilyen jellegű elfogadható rendszerek, amint az az alaprendelet I. mellékletének i. pontjában meg van határozva, mivel ezek nem kerülnek felhasználásra az exportált termékek előállítása során.
f) A támogatás összegének kiszámítása
(105)
A támogatás összege az alaprendelet 7. cikkének (3) bekezdése szerint importált beruházási javak után meg nem fizetett vám alapján került kiszámításra, amely megfelel az antibiotikumiparban az ilyen beruházási javak szokásos értékcsökkenési időszakának. A megszokott gyakorlat szerint az így kiszámított összeget, amely a felülvizsgálati időszakra vonatkoztatható, az erre az időszakra vonatkozó kamat hozzáadásával módosításra került az adott időszak alatt nyújtott kedvezmény teljes összegének tükrözése céljából. E célra megfelelő volt az Indiában a felülvizsgálati időszak során érvényes kereskedelmi kamat. A támogatás megszerzése során szükségszerűen felmerült díjak az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint levonásra kerültek ebből az összegből a támogatási számítási egységként való meghatározásához. Az alaprendelet 7. cikkének (2) és (3) bekezdése szerint ez a támogatási összeg szétosztásra került a felülvizsgálati időszak során az ágazat által létrehozott exportra megfelelő számítási egységként, mert a támogatás az exportteljesítmény után járó kedvezmény és nem a legyártott, előállított, exportált vagy leszállított mennyiségekre hivatkozással nyújtották. A felülvizsgálati időszak alatt négy vállalat részesült kedvezményben e rendszer keretében. A kapott támogatások elhanyagolhatók voltak.
(106)
mivel a BJETR a jelen esetben nem kerül majd kiegyenlítésre, így nem szükséges válaszolni a közzétételt követő, erre vonatkozó észrevételekre.
5. Exporthitelrendszer („EHR”)
a) Jogalap
(107)
A rendszer részletei az Indiai Jegybank 5/04.02.02/2002-03 IECD sz. mester körlevelében (Külföldi valutában nyújtott exporthitel) és a 4/04.02.02/2002-03 IECD sz. mester körlevelében (Exporthitel rúpiában) vannak meghatározva, amely levelek címzettje az összes indiai kereskedelmi bank.
b) Jogosultság
(108)
A gyártó exportőrök és az exportáló kereskedők jogosultak e rendszer használatára.
c) Gyakorlati végrehajtás
(109)
E rendszer keretében az IJB mind indiai rúpia, mind pedig külföldi valuta esetében kötelezően meghatározza azt az exporthitelek esetében alkalmazandó kamatplafont, amit a kereskedelmi bankok egy exportőr esetében alkalmazhatnak „abból a célból, hogy az exportőrök számára nemzetközileg is versenyképes szinten álljon rendelkezésre hitel”. Az EHR két alrendszerből áll, a szállítás előtti exporthitelrendszerből („csomagolási hitel”), amely az exportálást megelőzően áruk beszerzésére, feldolgozására, gyártására, csomagolására és/vagy fuvarozására áll az exportőr rendelkezésére, valamint a szállítás utáni exporthitelrendszerből, amely működő tőkehitelt biztosít az exportkövetelések finanszírozása céljából. Az IJB arra is utasítja a bankokat, hogy a nettó bankhiteleik bizonyos összegét exportfinanszírozásra használják fel.
(110)
Ezen IJB mester körlevelek eredményeként az exportőrök kedvezményes kamatlábbal kaphatnak exporthiteleket az általános kereskedelmi hitelekhez kamatlábaihoz képest („készpénzhitelek”), amelyeket pusztán a piaci feltételek szabnak meg. Ebben a tekintetben a rúpiában nyújtott exporthitelről szóló mesterkörlevél megjegyzi azt, hogy „az exportőröknek az e körlevél előírásai szerint nyújtott hitelek kamatplafonja alacsonyabb, mint a többi hitelfelvevő számára szokásosan elérhető maximális hitelkamat és ezek ennek következtében abban az értelemben engedményesek”. A kamatszintkülönbség a jó hitel-megítélésű vállalatok esetében csökkenhet. Valójában a jó hitelképességű vállalatok lehetnek olyan helyzetben, hogy azonos feltételekkel kaphassanak exporthitelt és készpénzhitelt.
d) Észrevételek a közzétételkor
(111)
A közzétételkor két exportőr, akik kedvezményt kaptak a rendszer révén, vitatták azt, hogy az EHR kiegyenlíthető támogatás lenne. E célból kifogásolták azt, hogy i. egy kiegyenlíthető támogatás előfeltétele közpénzek átadása, ii. az EHR-kamatszintek piaci feltételek között kerültek megállapításra, mert a különböző kereskedelmi bankok jelentősen eltérő kamatlábakat ajánlanak fel, valamint iii. a készpénzhitelek kamatlábai az exporthitelekéhez hasonlítva azért magasabbak, mert az exportfinanszírozás kevésbé kockázatos („önvégrehajtás”) és a külföldi valutában nyújtott exporthitelek esetében a szabadon átváltható külföldi valutáknak az indiai rúpiáéhoz viszonyítva állítólag alacsonyabb inflációja miatt, amely állítólag hatással van a kamatlábakra.
(112)
Továbbá az egyik exportőr a támogatáskülönbözet újabb kiszámításának végrehajtása nélkül azt állította, hogy számítás céljára egyéb bankok kamatait, és nem az igazoló látogatás során hitelnyújtó bankokként azonosított bankok kamatait kellene használni, és mindenkor csak a legalacsonyabb export- és készpénzkamatokat kellene összehasonlítani. Egy másik exportőr bármiféle bizonyíték bemutatása nélkül azt vitatta, hogy a hitel összegét 25 %-kal csökkenteni kéne, ami állítólag a saját tőkét képviseli, bár az elszámolásokban idegen tőkeként volt azonosítva.
e) Az EHR-re vonatkozó következtetések
(113)
Először, az IJB-nek a fenti (107) preambulumbekezdésben említett mesterkörleveleiben meghatározott EHR-hitel kedvezményes kamatlábai a csupán piaci feltételek szerint felvett hitelköltségekkel összehasonlítva csökkenthetik az exportőr kamatköltségeit, és ebben az esetben az alaprendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében kedvezményt biztosítanak az exportőr számára. Csak azon együttműködő exportőrök esetében került megállapításra az hogy kedvezményben részesültek, ahol ilyen kamatlábkülönbségek léteznek. A fent leírt beadványokkal ellentétben ezek a kamatlábkülönbségek nem magyarázhatók tisztán a kereskedelmi bankok piaci magatartásával. Az exportfinanszírozás nem per se biztosabb, mint a belföldi finanszírozás. Valójában ezt általában kockázatosabbnak tartják, és a bizonyos hitelhez szükséges mértékű biztosíték, függetlenül a finanszírozás tárgyától, pusztán az adott kereskedelmi bank kereskedelmi döntése. A kamatlábkülönbségek a különböző bankok tekintetében az IJB azon módszerének következményei, miszerint az IJB egyedileg maximális hitelnyújtási szinteket határoz meg az egyes kereskedelmi bankok számára. Ezenkívül az IJB mester körlevelei nélkül a kereskedelmi bankok nem lettek volna kötelesek export-finanszírozó hitelnyújtókká válni valamilyen valószínűleg előnyösebb exporthitel kamatláb mellett külföldi valutában adott exporthitelek esetében. Összegezve az ezekre a beadványokra adott választ, fel kell idézni azt, hogy az IJB mesterkörleveleinek célja exportfinanszírozás biztosítása „nemzetközileg versenyképes kamatláb” mellett és az IJB maga is „engedményesnek” tekinti az exporthitel kamatlábakat. Másodszor és azon tény ellenére, hogy az EHR keretében nyújtott kedvezményes hiteleket kereskedelmi bankok nyújtják, ez a kedvezmény az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének iv. pontja értelmében a kormány által biztosított pénzügyi hozzájárulás. Ezzel összefüggésben meg kell jegyezni azt, hogy egy támogatás létrehozásához sem az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének iv. pontja, sem pedig az ASCM nem ír elő közforrásokból történő kifizetést, azaz az IK által a kereskedelmi bankok számára történő visszatérítést, hanem csupán kormányzati rendelkezést az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének i., ii. vagy iii. pontjaiban ismertetett funkciók végrehajtására vonatkozóan. Az IJB egy köztestület és ennek következtében az alaprendelet 1. cikkének (3) bekezdésében meghatározott „kormányzat” fogalommeghatározás vonatkozik rá. Az IJB 100 %-ban köztulajdonban van, közigazgatási politikai célokat, úgymint monetáris politikát követ és a vezetőségét az IK nevezi ki. Az IJB magántestületeket irányít, mivel a kereskedelmi bankokat feltételek kötik, többek között az IJB mesterkörleveleiben előírt, az exporthitelek maximális kamatplafonjai és az IJB arra vonatkozó előírásai, hogy a kereskedelmi bankoknak a nettó bankhitelük bizonyos összegét exportfinanszírozásra kell fordítaniuk. Ez az utasítás kötelezi a kereskedelmi bankokat arra, hogy az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának i. alpontjában említett funkciókat hajtsanak végre, ez esetben hitelezést kedvezményes exportfinanszírozás formájában. A források hitelek formájában történő ilyen közvetlen átadását normális esetben a kormánynak kellene magára vállalnia és ez a gyakorlat, a valós értelemben eltér a kormányok által követett szokásos gyakorlattól, az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának iv. alpontja. Ez a támogatás egyedinek és kiegyenlíthetőnek tekintett, mivel a kedvezményes kamatlábak csak exporttranzakciókkal kapcsolatosan használhatók fel, és ezek ennek következtében az exportteljesítmény alapján biztosított kedvezményt képeznek, az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja.
f) A támogatás összegének kiszámítása
(114)
A támogatás összege az exporthitelek után a felülvizsgálati időszak alatt fizetett kamat és az azon összegek közötti különbség alapján került kiszámításra, amelyek akkor lettek volna kifizetendők, ha ugyanazokat a kamatlábakat alkalmazták volna, mint az adott vállalat által használt szokásos kereskedelmi hitelek esetében alkalmaztak. Ez a támogatás (számláló) az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerint szétosztásra került a felülvizsgálati időszak alatti teljes exportteljesítményre, mint megfelelő nevezőre, mert a támogatás az exportteljesítmény alapján nyújtott kontingens, és azt nem az előállított, legyártott, megtermelt vagy kiszállított mennyiségekre való hivatkozással folyósították. Az egyik exportőr által benyújtott késői kifogást miszerint a helyszíni látogatás során igazolt hitelösszeget 25 %-kal csökkenteni kellene, mert az állítólagosan ilyen mértékben saját forrásokat jelentett, nem említették, még az igazoló látogatást megelőzően vagy annak ideje alatt sem, ezt nem bizonyították, ennek következtében ez a kifogás nem volt elfogadható. Amennyiben a kifogás a hitelező bankokra vonatkozó új információkra vonatkozik az igazoló látogatás alatt biztosított információk helyett, ezt akkor is meg kell cáfolni, mert ezt az információt nem tették időben elérhetővé, és így nem lett megvizsgálva. Mindenesetre ez az exportőr nem bizonyította azt az észrevételét, hogy ő csak a legkedvezőbb feltételek mellett részesült exportfinanszírozásban a kereskedelmi bankok által. Az EHR keretében hat vállalat részesült kedvezményben. Ezek maximum 2,3 %-ig terjedő támogatásban részesültek.
6. Jövedelemadó-rendszerek
a) Export Jövedelemadó-mentességi Rendszer („EJMR”)
i. A jövedelemadóról szóló 1961. évi törvény („JT”) 80HHC szakasza
(115)
Megállapításra került, hogy a felülvizsgálati időszak során hat vizsgált exportőr részesült az exporteladásokból származó haszon után fizetendő jövedelemadó alóli részleges mentességi kedvezményben. E mentesség jogalapja a JT 80HHC szakaszában van meghatározva.
(116)
A JT e rendelkezése a 2005-2006. felmérési évtől kezdve (azaz a 2004. április 1-jétől 2005. március 31-ig tartó pénzügyi évre) eltörlésre került. Ennek következtében a JT 2004. március 31. után nem biztosít semmilyen kedvezményt a kérelmező számára. Míg négy vizsgált exportőr részesült kedvezményben e rendszer keretében a felülvizsgálati időszak alatt, amennyiben a rendszer azóta megszüntetésre került, akkor azt nem kell az alaprendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerint kiegyenlíteni.
ii. A JT 10A. és 10B. szakasza
(117)
A valamelyik KGÖ-ben, egy szabadkereskedelmi övezetben, egy elektronikus hardver technológia parkban vagy szoftver technológia parkban újonnan létrehozott vállalat (JT 10A. szakasza) vagy egy újonnan létrehozott EOE (JT 10B. szakasza) exporteladásokból származó nyeresége után fizetendő jövedelemadó alóli az első 10 termelési év alatti teljes mentessége 2010. március 31-ig továbbra is hatályban marad.
(118)
A JT 10B. szakasza alapján az elmúlt tíz év során egy vállalat részesült kedvezményben az 1993-1994. pénzügyi évtől kezdődően. Ennek következtében a JT 10B. szakasza alapján ez a vállalat többé nem jogosult kedvezményre a 2003-2004. pénzügyi évtől kezdődően. Ennek következtében az alaprendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerint ezt a rendszert ebben az esetben nem kell kiegyenlíteni.
b) Kutatás-fejlesztési Jövedelemadó-ösztönzés („KFJÖ”)
i. Jogalap
(119)
A KFJÖ részletes leírása a JT 35(2AB) szakaszában van meghatározva.
ii. Jogosultság
(120)
A biotechnológiában vagy gyógyszerek, gyógyszerkészítmények, vegyszerek, elektronikus berendezések, számítógépek és számítógépes szoftverek, telekommunikációs berendezések, helikopterek, repülőgépek vagy hasonlók előállításában résztvevő vállalatok jogosultak kedvezményre e rendszer keretében.
iii. Gyakorlati végrehajtás
(121)
Az IK Tudományos és Ipari Kutatási Minisztériuma által jóváhagyott épületen belüli kutatási és fejlesztési létesítmények bármely költsége esetében (a földterület és az épület költségein kívüli költségek) a felmerült költségek 150 %-ának megfelelő összeg levonása de facto engedélyezett a jövedelemadó-célok esetében. Ezáltal a fikcionális költségek (azaz a ténylegesen nem kiadott költségek) 50 %-os levonásával a jövedelemadó-alap és ebből következően a jövedelemadó-teher mesterségesen csökken.
iv. Észrevételek a közzétételkor
(122)
A közzétételkor az egyik, e rendszer keretében kedvezményben részesült exportőr a következő kifogásokkal élt. Ezt a rendszert nem kellene kiegyenlíteni, mert i. bár a KFJÖ valóban bizonyos ágazatokra korlátozódik, az alaprendelet 3. cikkének (2) bekezdése értelmében nem egyedi, mivel ezen ágazatok összes vállalata jogosult a kedvezményre és ii. a 2005. március 31. után felmerült költségek a JT 35(2AB) szakaszának (5) alszakasza szerint nem jogosítanak kedvezményre e rendszer keretében.
v. A KFJÖ-re vonatkozó következtetések
(123)
A KFJÖ az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és 2. cikke (2) bekezdése értelmében támogatást biztosít. A JT 35(2AB) szakasza szerinti mesterséges adóalap-csökkentés az IK által nyújtott pénzügyi hozzájárulást képez, mivel ez csökkenti az IK jövedelemadó-bevételeit, amelyek máskülönben esedékesek lennének. Ezenkívül a jövedelemadó-csökkentés előnyt biztosít a vállalatnak, mivel növeli annak likviditását.
(124)
Az IK a közzétételkor bizonyítás nélkül vitatta és megismételte azt, hogy a KFJÖ-re való jogosultság objektív kritériumokon alapul, és így a rendszer nem egyedi. A JT 35(2AB) szakaszának világos megfogalmazása azonban azt bizonyítja, hogy a KFJÖ az alaprendelet 3. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében jog szerint egyedi és ezáltal kiegyenlíthető. Az e rendszerre való jogosultságot nem olyan objektív kritériumok vezérelik, amelyek az alaprendelet 3. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében semlegesek. Az e rendszer szerinti kedvezmények csak a fenti (120) preambulumbekezdésben felsorolt egyes ipari ágazatok számára elérhetők, az IK nem tette elérhetővé e rendszert az összes ágazat részére. Az egyik exportőr által benyújtott kifogással ellentétben az ilyen korlátozás egyediséget képez, mivel az „iparágcsoport” kategória az alaprendelet 3. cikkének (2) bekezdésében azonosan írja le az ágazati korlátozásokat. Ez a korlátozás nem gazdasági jellegű és horizontális alkalmazású, úgy mint az alkalmazottak száma vagy a vállalat mérete.
(125)
Ezenkívül az a kifogás, hogy a 2005. március 31. után felmerülő költség nem tartozik a rendszer hatálya alá, nem vezet a rendszernek az alaprendelet 15. cikkének (1) bekezdése értelmében vett nem kiegyenlíthetőségéhez. Nem került bizonyításra az, hogy ez a rendszer már megszüntetésre került a felülvizsgálat észrevételei véglegesítésének időpontjában és az sem, hogy az exportőr többé nem részesül kedvezményben a KFJÖ-ből. Éppen ellenkezőleg, a KFJÖ hatályban van a teljes 2005/2006-os vizsgálati év során (azaz a 2004/2005. pénzügyi évben), azáltal továbbra is kedvezményeket nyújtva. Ezenkívül az exportőr nem bizonyította a kifogását, miszerint nem várható e rendszernek az IK által történő meghosszabbítása. Valójában a rendszer a múltban már meghosszabbításra került (8). Nincs arra mutató jel, hogy ilyen meghosszabbítás nem történik meg egy jövőbeni költségvetési törvény révén, különösen mivel az IK sem a konzultáció során, sem pedig közzétételkor benyújtott észrevételeiben nem jelezte azt, hogy 2005. március 31-től a rendszer i. megszűnik, és ii. nem helyettesíti egy hasonló jövedelemadó-enyhítési rendelkezés.
vi. A támogatás összegének kiszámítása
(126)
A támogatás összege a felülvizsgálati időszakban az JT 35(2AB) szakaszának rendelkezései alkalmazása, illetve nem alkalmazása esetén esedékes jövedelemadó-különbség alapján került kiszámításra. Ez a támogatási összeg (számláló) az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerint megfelelő számítási egységként felosztásra került a felülvizsgálati időszak alatti teljes forgalomra, mert ez a támogatás az összes, belföldi és exporteladásra kiterjed, és ez nem a legyártott, előállított, exportált vagy kiszállított mennyiségekre való hivatkozás szerint került folyósításra. A KFJÖ keretében kedvezményben részesült egyetlen vállalat esetében 1,5 %-os támogatási szint került megállapításra.
III. Regionális rendszerek
1. Gujarat és Punjab államok Ipari Ösztönző Rendszerei („IÖR”)
(127)
Gujarat és Punjab államok a forgalmi adók alóli mentesség és/vagy befizetési halasztás formájában ösztönzőket biztosítottak jogosult ipari vállalatoknak az ezen államokon belüli gazdaságilag hátrányos helyzetű területek ipari fejlődésének elősegítése céljából. Mivel ezek a rendszerek gyakorlatilag egyformák, ezért együttesen kerülnek felmérésre.
a) Jogalap
(128)
E rendszerek részletes leírása a gujarati kormány („GK”) és a punjabi kormány („PK”) által alkalmazott módon a GK 1990. október 16-i INC-1090-1023-(2)-I(GR No.2) sz. Határozatában, illetve a PK 1996. március 20-i 15/43/96-5IB/2238 sz. határozatában található meg.
b) Jogosultság
(129)
A hátrányos területeken új ipari létesítményt létrehozó vagy egy létező ipari létesítményt jelentősen bővítő vállalatok jogosultak kedvezményekre e rendszer keretében. Mindamellett létezik a nem jogosult vállalatok teljes listája, amely meggátolja a bizonyos területeken működő vállalatokat abban, hogy kedvezményekben részesüljenek e rendszerek keretében.
c) Gyakorlati végrehajtás
(130)
E rendszerek keretében a vállalatoknak beruházásokat kell végrehajtaniuk a hátrányos helyzetű területeken. E területek, amelyek bizonyos területi egységeket képviselnek e két államban a gazdasági fejlettségük szerint különböző kategóriákba vannak besorolva, ugyanakkor vannak az ösztönző rendszerek alkalmazásából kizárt vagy „kitiltott” területek. A kritériumok az ösztönzők összegének megállapítására a beruházás mérete és az a terület, ahol a vállalat elhelyezésre kerül.
(131)
Az ösztönzők bármikor folyósíthatók, mivel nincsenek határidők az ösztönzők iránti kérelmek benyújtására vagy a mennyiségi kritériumok megvalósítására.
d) Észrevételek a közzétételkor
(132)
A közzétételkor két, a IÖR keretében kedvezményben részesült exportőr nyújtott be kifogást arra vonatkozóan, hogy i. az IÖR nem export támogatás, ii. csak a megadott hátrányos helyzetű területek infrastruktúrahiánya miatt felmerülő külön költségek kompenzációját képezi, és iii. az egyik exportőr esetében e rendszer 2003. július 5. óta már nem biztosított kedvezményt.
e) Az IÖR-re vonatkozó következtetések
(133)
Ezek a rendszerek az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és 2. cikkének (2) bekezdése értelmében támogatást biztosítanak. E rendszerek a GK és a PK pénzügyi hozzájárulását képezik, mivel jelen esetben a folyósított ösztönzők az egyébként esedékes adóbevételt csökkentő forgalmi adó alóli mentességek. Ezenkívül ezek az ösztönzők előnyt biztosítanak az adott vállalat számára, mert javítják a pénzügyi helyzetét, mivel az egyébként esedékes adók nem kerülnek megfizetésre.
(134)
Továbbá e rendszerek az alaprendelet 3. cikke (2) bekezdésének a) pontja és 3. cikkének (3) bekezdése értelmében regionálisan egyediek, mivel ezek csak azon vállalatok számára elérhetők, amelyek az adott állam jogszabályaiban meghatározott bizonyos megjelölt földrajzi területen hajtottak végre beruházást. E rendszerek nem elérhetők az e területen kívül működő vállalatok számára és ezenkívül a kedvezmény mértéke az adott terület szerint eltérő.
(135)
Az IK nem osztozott ebben az értékelésben. Először vitatta azt, hogy a nemzetközi kereskedelem per se nem tárgya a forgalmi adónak, amint azt korábban az Indiai alkotmány már megállapította. Ennek eredményeképpen, folytatta az IK, az ilyen rendszerek nem eredményezik az exporttranzakciók esetében máskülönben esedékes bevétel átengedését, és ennélfogva nem szükséges kiegyenlíteni ezeket. Mindamellett és két exportőr által erre vonatkozóan benyújtott közzétételkori kifogásokkal ellentétben is a rendszer az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja értelmében nem került exporttámogatásként értékelésre az adott termék exportjára vonatkozó közvetlen hangsúllyal, de az értékelés szerint máskülönben e rendszerek egyediek (lásd a (134) preambulumbekezdést)). Nem szükséges közvetlen kapcsolat a támogatás és az exportált termék között egy támogatási rendszer kiegyenlíthetővé nyilvánításához. Az alaprendelet 1. cikkének (1) bekezdése szerint elegendő megállapítani közvetlen kapcsolatot a támogatás és a gyártó vállalat között. Annak alapján, hogy „a pénz helyettesíthető”, mindenféle belföldi támogatás az exporttranzakciók során megjelenő alacsonyabb árakban tükröződik, mert az ilyen támogatás javította a vállalat átfogó likviditását. Ezenkívül az IK nem mutatott be bizonyítékot arról, hogy az exporteladások általános forgalmiadó-mentessége kiterjed az input anyagok forgalmi adó kötelezettségeire is. Valójában ebben az esetben a vállalatok felhasználhatták az IÖR-t a beszerzési forgalmi adó kompenzálására is.
(136)
Az IK továbbá vitatta azt, hogy az IÖR-t, bár állítólagosan bizonyos hátrányos helyzetű régiókra korlátozódik Punjab és Gujarat területén belül, nem lehet egyedinek tekinteni, mert e rendszerek nem egyes vállalatokra vonatkoznak e különlegesen meghatározott területeken belül. Mindamellett az IK elismerte azt, hogy e kijelölt területeken belül sem minden típusú gyártási tevékenység jogosult az IÖR-re. Valójában egy állami támogatási rendszernek az összes vállalatot érintő regionális korlátozása az állam területén belül kijelölt területeken, önmagában is egyediséget jelent. Az ilyen rendszerek világosan bizonyos vállalatokat támogatnak a többivel szemben, mert egy, a jogosult régióban lévő vállalat támogatásban részesülhet, míg a nem jogosult övezetben működő versenytársa nem kaphat támogatást. Az ilyen megkülönböztetés az alaprendelet 3. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében nem objektív és ennélfogva egyedi, mivel a rendszereket nem horizontálisan alkalmazzák az állam teljes területén.
(137)
A nem kielégítő infrastruktúra miatt felmerülő extra költségeknek az IÖR által történő állítólagos kompenzálása az egyik exportőr által benyújtott kifogás ellenére sem változtatja meg a kiegyenlíthető támogatásként való értékelést. Ezeket az állítólagos költségeket nem bizonyították.
(138)
Az az exportőr, amelyet az IÖR kedvezményekre jogosulatlannak nyilvánítottak, nem bizonyította ezt az állítást, pl. bemutatva ennek a GK által kiadott megerősítését. Ezzel szemben a GK a 2002-2003. évi irányítási jelentéseiben kijelentette azt, hogy keresi az IÖR kedvezmények 2012-ig történő kiterjesztésének lehetőségét. Meg kell jegyezni, hogy az ilyen meghosszabbítás Gujarat IÖR-e szerint lehetséges. A vállalat nem szolgáltatott semmiféle bizonyítékot arra nézve, hogy a GK elutasította ezt a hosszabbítást.
(139)
Az IK érvelése és a közzétételkor benyújtott kifogások ennek következtében nem változtatták meg a rendszerek értékelését - a forgalmi adó mentesség - a kiegyenlíthetőségről.
f) A támogatás összegének kiszámítása
(140)
A támogatás összege az eladások összege és a felülvizsgálati időszak alatt szokásos esetben esedékes, és az e rendszerek keretében meg nem fizetett forgalmi adó alapján került kiszámításra. Az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerint ezen támogatási összegek (számláló) felosztásra kerültek a felülvizsgálati időszak alatti összes eladásra megfelelő nevezőként, mert a támogatás nem exportkontingens és ez nem a legyártott, előállított, exportált vagy kiszállított mennyiségekre való hivatkozás szerint került folyósításra. Ezen időszak alatt három vállalat részesült kedvezményben ezekből a rendszerekből. E vállalatok 2,4 %-nyi (2 vállalat) és 3,1 %-nyi támogatásban részesültek.
2. Gujarat állam Villamos Energia Adómentességi („VEA”) rendszere
(141)
Gujarat állam a villamos energia után fizetendő adó befizetési mentesség formájában ösztönzőket biztosít a jogosult vállalatok számára az államon belüli gazdaságilag hátrányos helyzetű területek ipari fejlődésének elősegítése céljából.
a) Jogalap
(142)
A gujarati kormány („GK”) által alkalmazott villamos energia adó alóli mentességi rendszer részletes leírása az 1958. évi Bombay Villamosenergia-adó Törvényben és különösen a törvény 3. cikke (2) bekezdésének vi. pontjában és 3. cikke (2) bekezdése vii. pontjának a) és b) alpontjaiban van leírva, amint azt az 1960. évi gujarati törvényerejű rendelet kiigazította.
b) Jogosultság
(143)
A hátrányos helyzetű területeken új ipari létesítmény létrehozásában vagy egy meglévő ipari létesítménybe történő nagyarányú tőkeberuházás által beruházó vállalatok jogosultak a kedvezményre.
c) Gyakorlati végrehajtás
(144)
A rendszer csak azon vállalatok számára elérhető, amelyek beruházást eszközöltek Gujarat állam fennhatósága alá tartozó egyes meghatározott földrajzi területeken. Ez feljogosítja a GK-t arra is, hogy bármely területet vagy ipari vállalatot mentesítsen a villamos energiára kivetett adó megfizetésének kötelezettsége alól. Továbbá a külön kijelölt területeken létrehozott új ipari létesítmények a gyártás megkezdésétől számított öt éven át mentesülnek az energiaadó alól vagy csak a szokásos adóteher felét kell megfizetniük.
d) Észrevételek a közzétételkor
(145)
A közzétételkor az egyik exportőr, amely e rendszer keretében kedvezményben részesült, úgy nyilatkozott, hogy 2004. június 4-től állítólagosan már nem részesül kedvezményben e rendszer keretében. Ezenkívül egy másik exportőr kijelentette, hogy nem használta ki ezt a rendszert. Meg kell azonban jegyezni, hogy ez utóbbi exportőr esetében ez a rendszer semmi esetre sem került bevonásra a támogatás összegének megállapításakor.
e) A VEA-ra vonatkozó következtetések
(146)
Ez a rendszer az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja és 2. cikkének (2) bekezdése értelmében támogatás. Ez a GK pénzügyi hozzájárulását képezi, mivel ez az ösztönző csökkenti a máskülönben esedékes állami bevételeket. Ezenkívül előnyt biztosít a kedvezményezett vállalatnak. A rendszer emellett az alaprendelet 3. cikke (2) bekezdésének a) pontja és 3. cikkének (3) bekezdése értelmében regionálisan egyedi is, mivel csak egyes, Gujarat állam fennhatósága alá tartozó megadott földrajzi területeken beruházást végző vállalatok számára elérhető. Továbbá az ezen ösztönzőt vezérlő jogosultsági kritériumok és feltételek nincsenek törvényben, rendeletben vagy egyéb hivatalos dokumentumban világosan megállapítva. Az igazoló látogatások során megerősítésre került az, hogy egy vállalat kilenc éven át használta ki ezt a rendszert. Jóllehet felkérték, ez a vállalat magán a Bombay Villamos Energia Törvényen kívül nem biztosított semmilyen olyan információt, amely megváltoztatná az értékelést.
(147)
Az IK vitatta azt, hogy mivel 1999-ben egy másik esetben a rendszer nem került kiegyenlítésre, mert az egész államban horizontálisan alkalmazottnak tekintették, így most sem kellene kiegyenlíteni. E célból az IK csak egy az 1958. évi Bombay Villamos Energia Törvényre vonatkozó értesítést küldött a GOM Industries-nak, Maharashtra állam Energia és Munkaügyi Minisztériumának. Ez az információ azonban nem vonatkozik Gujarat államra. Ezenkívül meg kell jegyezni azt, hogy ezen értesítés szerint a VEA-ösztönző nyilvánvalóan nem elérhető Maharashtra állam összes megyéjében/területén, így még ez is regionálisan egyedinek tekintendő. Megállapításra került az, hogy az egyik Gujaratban működő vizsgált exportőr használta ezt a rendszert a felülvizsgálati időszak alatt. Ennélfogva az a döntés született, hogy az előző bekezdésben meghatározott okok miatt ezen exportőr esetében ez a rendszer kiegyenlíthető.
(148)
Az az exportőr, amely jelezte azt, hogy már nem jogosult a VEA szerinti kedvezményekre, nem bizonyította ezt az állítást, pl. a GK megerősítésének benyújtásával. Ezzel ellentétben e vállalat a 2002-2003. évi jelentésében (azaz a felülvizsgálati időszakban) kijelentette azt, hogy kérte a VEA-kedvezmény 2012-ig történő meghosszabbítását, amit már sikeresen elért a múltban összesen kilenc évre azon tény ellenére, hogy a hatályos jogszabályok szerint a VEA-mentességi időszak csak öt évig tarthat. A vállalat semmilyen bizonyítékot nem nyújtott be arra vonatkozóan, hogy a GK elutasította volna ezt a meghosszabbítást.
f) A támogatás összegének kiszámítása
(149)
Az exportőr gyártó kedvezménye a felülvizsgálati időszak során normál esetben esedékes, de az e rendszer szerint megfizetésre nem került villamos energia adó összege alapján került kiszámításra. Az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerint a támogatás összegét (számláló) ezt követően szét kellett osztani a felülvizsgálati időszak alatti teljes eladással (számítási egység) mert ez az összes belföldi és exporteladásra vonatkozik és ez nem a legyártott, előállított, exportált vagy kiszállított mennyiségekre való hivatkozás szerint került folyósításra. A VEA keretében kedvezményben részesült egyetlen vállalat esetében 0,2 %-os támogatási szint került megállapításra.
3. Maharashtra állam kormányának („MK”) Ösztönzőcsomag Rendszere („ÖCSM”)
(150)
Az került megállapításra, hogy az ÖCSM keretében az exportőr gyártók nem részesültek kiegyenlíthető kedvezményekben.
IV. A kiegyenlíthető támogatások összege
(151)
Az volt a következetes gyakorlat, hogy az érintett vállalatok egyetlen egységnek tekintendők a támogatás szintjének meghatározása szempontjából. Ez azért van így, mert egyedi támogatási szintek kiszámítása elősegíthetné a kiegyenlítő intézkedések kijátszását, ezáltal hatástalanítva azokat, lehetővé téve az érintett termelők számára azt, hogy a Közösségbe irányuló exportjukat a legalacsonyabb egyedi szinttel rendelkező vállalaton keresztül bonyolítsák le. Az ilyen helyzet elkerülése céljából rendszerenként egyedi támogatási szint kerül elsőként kiszámításra, és azután ezen támogatások súlyozott átlaga kerül megállapításra és az érintett vállalatok számára meghatározásra.
(152)
Két exportőr vállalat került kapcsoltvállalatként meghatározásra és számukra egységes támogatási szintet állapítottak meg, mert működési szempontból mindegyikük olyan helyzetben van, hogy korlátozásokat kényszeríthetett a másik vállalatra. Az éves jelentéseik szerint a két vállalat vezető tisztségviselői rokonok, és képesek „jelentős befolyást”” gyakorolni egymás vállalataira. Az indiai számviteli szabályok szerint a jelentős befolyás egy vállalat pénzügyi és/vagy működési döntéseiben való részvételt jelent. Az indiai számviteli szabályok szerint az ilyen befolyás vezet a kapcsolt minősítéshez. Továbbá, az európai vámjogszabályok szerint a felek kapcsoltnak tekintendők, ha ellenőrzik egymást vagy ugyanannak a családnak a tagjai (9).
(153)
A közzétételkor ezen exportőr gyártók egyike nem értett egyet a fenti, kapcsolt felekként való értékeléssel. További bizonyítékok bemutatása nélkül azt állította, hogy nem áll fenn üzleti kapcsolat a két érintett vállalat között. Az exportőr gyártó azonban nem vitatta sem a (152) preambulumbekezdésben ismertetett tényszerű leírást és azt sem bizonyította, hogy e tények ellenére miért ne kellene e két vállalatot kapcsoltnak tekinteni. Ennélfogva a kifogást nem vették figyelembe.
Az alaprendelet rendelkezései szerint a kiegyenlíthető támogatások összege érték szerint kifejezve a vizsgált exportőr gyártók esetében 25,3 % és 35,1 % között van.
(154)
Az együttműködés magas szintje miatt az összes, nem együttműködő vállalat számára a támogatás szintje a legmagasabb egyedi szinttel rendelkező vállalat szintjén került meghatározásra, azaz 35,1 %-os szinten.
RENDSZER →
EER
VJIR
EOER
BJETR
EHR
KFJÖ
ÖCSM
GIIS
PIIS
EDE
Összesen
VÁLLALAT ↓
%
%
%
%
%
%
%
%
%
%
%
KDL Biotech Ltd.
22,8
4,6
nulla
n/a
1,0
nulla
nulla
nulla
nulla
nulla
28,4
Nectar Lifesciences Ltd.
25,8
3,2
nulla
n/a
2,3
nulla
nulla
nulla
2,4
nulla
33,7
Nestor Pharmaceuticals Ltd.
22,0
3,3
nulla
nulla
n/a
nulla
nulla
nulla
nulla
nulla
25,3
Orchid Chemicals & Pharmaceuticals Ltd.
nulla
nulla
30,9
nulla
1,1
nulla
nulla
nulla
nulla
nulla
32,0
Ranbaxy Laboratories Ltd.
25,6
8,0
nulla
n/a
n/a
1,5
nulla
nulla
nulla
nulla
35,1
Surya Pharmaceutical Ltd.
25,8
3,2
nulla
n/a
2,3
nulla
nulla
nulla
2,4
nulla
33,7
Torrent Gujarat Biotech Ltd.
24,8
nulla
nulla
nulla
nulla
nulla
nulla
3,1
nulla
0,2
28,1
D. A TÁMOGATÁS FOLYTATÁSÁNAK VAGY ÚJRAKEZDÉSÉNEK VALÓSZÍNŰSÉGE
(155)
Az alaprendelet 18. cikkének (2) bekezdése szerint felülvizsgálatra került az, hogy a hatályban lévő intézkedések lejárta milyen valószínűséggel járna a támogatás folytatásával vagy újrakezdésével.
(156)
Amint az a fenti (21)-(153) preambulumbekezdésekben ismertetésre került, megállapították, hogy a felülvizsgálati időszak alatt az adott termék indiai exportőrei az indiai hatóságok által folyamatosan részesültek kiegyenlíthető támogatásokban. Valójában a vizsgálat során talált támogatási szintek magasabbak voltak mint az eredeti vizsgálat során talált szintek, amelyek 0 % és 15,3 % közé estek (2164/98/EK tanácsi rendelet (43) preambulumbekezdés). Csak a fenti (115) és (116) preambulumbekezdésekben említett támogatási rendszer (80 HHC ITA) került megszüntetésre, miközben több más esetben egyes vállalatok megszűntek jogosultnak lenni meghatározott rendszerek számára. Ez már tükröződik a támogatási szintek kiszámításában. A megmaradó támogatási rendszerek ismétlődő támogatást biztosítanak, és nincs jele annak, hogy ezeket a programokat fokozatosan megszüntetnék vagy módosítanák a közeljövőben. Ilyen intézkedés hiányában a kérdéses termék exportőrei továbbra is kapni fognak kiegyenlíthető támogatásokat. Minden egyes exportőr jogosult egyes támogatási program használatára. Ilyen körülmények között indokoltnak tekinthető az a következtetés, hogy a szubvencionálás a jövőben tovább folytatódik.
(157)
Mivel bizonyításra került az, hogy a támogatás folytatódott a vizsgálat alatt és valószínűleg a jövőben is folytatódik, a támogatás újrakezdési valószínűségére vonatkozó kérdés lényegtelen.
E. A KÖZÖSSÉGI IPAR
I. A közösségi termelés
(158)
A felülvizsgálati időszak alatt a következő közösségi gyártók állítottak elő hasonló terméket: Sandoz, DSM, ACS Dobfar SpA és Antibioticos S.A. A Sandoz és a DSM teljes mértékben együttműködött a felülvizsgálat során. A többi közösségi gyártó se nem működött együtt, se nem ellenezte ennek a kombinált lejárati és időközi felülvizsgálat megkezdését.
(159)
Az egyik együttműködő közösségi gyártó az érintett időszak alatt az érintett termék két típusát importálta Indiából valamint egyéb harmadik országokból. Ez a tevékenység az alaprendelet 9. cikkének (1) bekezdése értelmében nem változtatja meg a vállalat gyártói minősítését. A hasonló termék általa végzett közösségi termeléséhez hasonlítva a felülvizsgálati időszak alatt Indiából importált mennyiségek csak viszonylag kis részarányt, kevesebb mint 10 %-ot képviseltek. Továbbá az érintett termék Indiából való importálása csak ideiglenes jellegű, mivel e vállalat átszervezi a Közösségen belüli termelését, és már megkezdte a hasonló azon termék több típusának gyártását, amelyet többek között Indiából importált.
II. A közösségi ipar meghatározása
(160)
Az együttműködő közösségi gyártók által a felülvizsgálati időszak alatt előállított hasonló termék a hasonló termék közösségi gyártásának 70,5 %-át tette ki. Az alaprendelet 9. cikkének (1) bekezdése értelmében ezáltal ezek a vállalatok a közösségi ipart alkotják. A továbbiakban e vállalatok a „közösségi ipar”.
F. A KÖZÖSSÉGI PIAC HELYZETÉNEK ELEMZÉSE
I. Bevezetés
(161)
A 2941101010, 2941102010 és 2941900030 TARIC-kódok vonatkozó Eurostat statisztikái a közösségi ipar igazolt kérdőív-válaszaiból nyert adatokkal együttesen kerültek felhasználásra a mennyiségi- és ártrendek értékelésére.
(162)
A közösségi ipar adatai az együttműködő közösségi gyártók igazolt kérdőívválaszaiból származtak.
(163)
Ahol az a titoktartás szempontjából szükséges, jelzőszámok kerültek alkalmazásra a trendek értékelésének bemutatására.
(164)
A közzétételt követően az egyik exportőr kifogásolta azt, hogy a hátrány elemzése a 2004. május 1-jétől megtörtént bővülés utáni közösségi piac alapján történt meg, azaz a 10 új tagállam bevonásával.
(165)
Minthogy az alaprendelet 11. cikkének (1) bekezdése kiköti azt, hogy a VI utáni időszakra vonatkozó információt normál esetben nem szabad figyelembe venni, és minthogy a bővítésre a VI után került sor, ezt a kifogást el kell utasítani. Mindenesetre a rendelkezésre álló információ azt mutatja, hogy a 10 új tagállamban nem gyártanak olyan hasonló terméket, amely módosítaná a közösségi ipar helyzetét.
(166)
Ezenkívül általános megjegyzésként az egyik exportőr további bizonyíték nélkül kifogásolta azt, hogy a kár közzétett elemzése nem vett figyelembe minden, az alaprendelet 8. cikkében meghatározott tényezőt, és nem pozitív bizonyítékon alapult.
(167)
A kárelemzés különös szempontjaira vonatkozó konkrét kifogások az alábbi elemzés megfelelő részével összefüggésben kerülnek előadásra. Az általános észrevételre válaszolva azonban meg kell említeni azt, hogy i. a kárelemzés alapja bizonyítékokkal támogatott tényekkel volt igazolva, és ii. amint az alábbiakban megállapításra kerül, az alaprendelet 8. cikke (2) bekezdésének összes importtal kapcsolatos tényezője, az alaprendelet 8. cikke (5) bekezdésének mind a 17, a közösségi ipar helyzetére vonatkozó indikátora és az alaprendelet 8. cikke (7) bekezdésének támogatott importon kívüli összes ismert tényezője értékelésre került.
II. A vonatkozó közösségi piac meghatározása
(168)
Annak megállapítása céljából, hogy a közösségi ipar kárt szenvedett-e és a fogyasztás és a közösségi ipar helyzetére vonatkozó különféle gazdasági indikátorok meghatározása céljából megvizsgálásra került az, hogy a közösségi ipar hasonló termék termelését figyelembe kell-e venni az elemzés során és ha igen, akkor milyen mértékben.
(169)
Valójában a hasonló terméket a közösségi ipar értékesíti mind i. a nem kapcsolódó fogyasztóknak, mind pedig ii. további feldolgozásra készítmények előállítására ugyanazon vállalatcsoporton belül („kapcsolódó szervezetek”). A nem kapcsolódó szervezetek számára történő értékesítést a „szabad piacnak” tekintették. A kapcsolódó szervezeteknek történt értékesítés kötött felhasználásnak tekintendő a szállító szabad kiválasztásának hiánya miatt.
(170)
A közösségi iparra vonatkozó következő gazdasági indikátorok esetében az derült ki, hogy egy alapos elemzésnek és értékelésnek a szabadpiacon uralkodó helyzetre kellett összpontosítania: a közösségi piac eladási mennyiségére és eladási áraira, a piaci részesedésre, a növekedésre, a nyereségességre, az export mennyiségekre és árakra. Ahol lehetséges és indokolt, ezeket a megállapításokat ezt követően össze kell hasonlítani a kötött piac adataival a közösségi ipar helyzetét bemutató teljes kép biztosítása céljából.
(171)
A többi gazdasági indikátorra vonatkozóan azonban a vizsgálat során az derült ki, hogy azok alaposan megvizsgálhatók csupán a teljes tevékenységre utalva. Valójában a termelés (mind a kötött, mind pedig a szabadpiac számára), a kapacitás, a kapacitáskihasználás, a beruházások, a készletek, a foglalkoztatás, a termelékenység, a bérek, a tőkeemelési képesség a teljes tevékenységtől függ, történjen a termelés a kötött piacra vagy szabadpiaci értékesítésre.
(172)
Két exportőr vitatta az elemzést a szabad- és a kötött piaccal kapcsolatban. Azt vitatták, hogy az elemzés az alaprendelet 8. cikke (2) bekezdésének értelmében nem volt objektív.
(173)
Mindamellett úgy tekintendő, hogy ez a vizsgálat világos különbséget tett a szabad- és a kötött piac között. Valójában a nem piaci vevőnek nem volt más választása, csak a kötött szállítójától történő beszerzés. Ilyen körülmények között az elemzésnek elsődlegesen a szabadpiacra kellett összpontosítania, mivel a kötött piacon történő eladások nem versenyeztek a szabadpiacon értékesített termékekkel, és ennek következtében erre nem volt hatással a szubvencionált import. Továbbá meg kell jegyezni, hogy a hátrányelemzés ezen világos különbségtétel ellenére sem hanyagolta el a kötött piacot. Ezzel ellentétben a két piac helyzete az alábbiak szerint egymás mellé lett helyezve a közösségi ipar egésze helyzetének objektív végső meghatározása céljából. Ennélfogva a kifogást el kellett utasítani.
III. A közösségi fogyasztás
(174)
Az adott termék és a hasonló termék tényleges közösségi fogyasztásának kiszámítása során a Bizottság hozzáadta:
-
az adott termék teljes Közösségbe importált mennyiségét az Eurostat jelentése alapján,
-
a közösségi ipar által előállított hasonló termék közösségi eladási mennyiségét,
-
a hasonló terméknek a közösségi ipar által történő kötött felhasználási mennyiségét,
-
valamint a felülvizsgálati kérelemben szereplő információ alapján a hasonló terméknek a többi ismert közösségi gyártó által történt közösségen belüli becsült eladási mennyiségét.
Amint az alábbi táblázatban látható, az adott termék és a hasonló termék közösségi fogyasztása a vizsgált időszak alatt 51 %-kal növekedett.
Fogyasztás
(kg)
1999
2000
2001
2002
VI
Az adott és a hasonló termék
2 482 053
3 240 481
3 254 464
3 801 666
3 745 549
Index
100
131
131
153
151
(175)
Az IK és az egyik exportőr jelezte azt, hogy a fent megadott fogyasztási adatokat részletesebben közzé kellett volna tenni, nevezetesen közösségi termelőnként és a szabad és kötött felhasználásra szétválasztva. Továbbá vitatták azt is, hogy a közösségi iparon kívüli közösségi gyártókkal kapcsolatos adatok megbízhatósága nem került ellenőrzésre.
(176)
Meg kell jegyezni, hogy a közösségi ipar csak két félből áll, amelyek közül csak az egyik működik a kötött piacon. Ennek következtében az alaprendelet 29. cikkére („titoktartási kötelezettség”) tekintettel nem lehet további részleteket felfedni. A közösségi iparon kívüli közösségi gyártók adataira vonatkozóan fel kell idézni azt, hogy ezek a termelők nem működtek közre a vizsgálatban. További, a közösségi fogyasztáshoz való hozzájárulásukra vonatkozó információk hiányában a vizsgálati kérelemben megadott adatok kerültek felhasználásra. Továbbá egyik fél sem szolgáltatott sem ellentmondó információt, és az igazolás során sem merültek fel kétségek az adatok megbízhatóságára vonatkozóan.
IV. Az adott termék közösségi importja
1. Az Indiából származó import mennyisége, ára és piaci részesedése
Import
(kg)
1999
2000
2001
2002
VI
Az érintett termék
36 800
47 400
72 100
101 800
95 200
Index
100
129
196
277
259
(177)
Az érintett termék importjának mennyisége jelentősen nőtt a vizsgált időszak egésze során. A felülvizsgálati időszak alatti import mennyisége 159 %-kal volt nagyobb mint 1999-ben. Ez az import gyorsabban nőtt a fogyasztás általános, 51 %-os növekedésénél, az Indián kívüli harmadik országokból származó import 13 %-os növekedésénél és a közösségi ipar 80 %-os értékesítési növekedésénél ugyanezen időszak alatt. Tekintettel India fejlődő ország státuszára és az alaprendelet 14. cikke (4) bekezdésének rendelkezéseire az derül ki, hogy az Indiából származó import mennyisége a felülvizsgálati időszak alatt a hasonló termékek teljes közösségi importjának jelentősen több mint 4 %-át tette ki.
Átlagos kilogrammonkénti importár EUR-ban
1999
2000
2001
2002
VI
Az érintett termék
34,66
33,94
35,51
36,57
35,34
Index
100
98
102
106
102
(178)
Az érintett termék átlagos importára kissé növekedett és 2002-ben tetőzött, majd azt követően visszaesett a 2001 előtti szintre.
EK piaci részesedés
1999
2000
2001
2002
VI
Az érintett termék
1,5 %
1,5 %
2,2 %
2,7 %
2,5 %
Index
100
99
149
181
171
(179)
India piaci részesedése a közösségi piacon a vizsgált időszak alatt 71 %-kal nőtt. Kifogásolták azt is, hogy az indexált növekedés csak 66 %-ot tett ki a 71 % helyett. A százalékban megadott, lefelé kerekített piaci részesedés alapján ez a kifogás megalapozott. Mindamellett a fenti index pontosan lett kiszámítva. A százalékos piaci részesedés pontos indexálása céljából a százalékpontok nem lettek kerekítve. Ez látható az indexált számok és az 1999. és 2000. évi százalékpontok összehasonlításakor. Továbbá ez a módszertan kerül alkalmazásra e rendelet összes táblázatában.
2. Áralákínálás
(180)
Az áralákínálás meghatározása céljából elemzésre kerültek a felülvizsgálati időszakra vonatkozó áradatok. E célból a közösségi iparnak az elsődleges nem kapcsolódó partnerei számára érvényes telephelyi értékesítési árai kerültek összehasonlításra az indiai exportőr gyártóknak az elsődleges független közösségi fogyasztói számára érvényes CIF import értékesítési áraival, minkét esetben az árengedmények és jutalékok levonása után.
(181)
A kérdőívre adott válaszok alapján az érintett termék és a hasonló termék különböző termék altípusai voltak meghatározhatók a terméktípuson (úgymint amoxicillin-trihidrát, ampicillin-trihidrát és cefalexin) és annak variánsain (úgymint por vagy préselt forma) alapuló összehasonlítás céljára.
(182)
A közösségi ipar értékesítési árai és az exportőr gyártók CIF-importárai azonos kereskedelmi szinten kerültek összehasonlításra, nevezetesen a közösségi piacon belüli kereskedők/forgalmazók, a termék altípusok szerinti súlyozott átlagárak alapján. A felülvizsgálati időszak alatt, gyakorlatilag az exportőr gyártók összes eladása kereskedőkön/forgalmazókon keresztül valósult meg.
(183)
Az összehasonlítás eredményei, a közösségi ipar értékesítési árainak százalékában kifejezve a felülvizsgálati időszak alatt, jelentős áralákínálási szinteket mutattak. Exportőr gyártó alapon ezek a szintek 11,5 % és 17,1 % között mutatkoztak. Ennélfogva ezek az áralákínálási szintek jelzik az indiai import által a közösségi piacra kifejtett folyamatos árnyomást az intézkedések megléte ellenére.
V. A közösségi ipar gazdasági helyzete
1. Termelés, kapacitás és kapacitás kihasználás
1999
2000
2001
2002
VI
Termelési index
100
121
127
154
160
Kapacitás index
100
117
123
148
157
Kapacitás kihasználási index
100
103
103
104
102
(184)
A közösségi fogyasztás stabil növekedésének következményeként a közösségi ipar hasonló termék gyártása folyamatosan növekedett a vizsgált időszak alatt. Ez a pozitív trend még hangsúlyosabbá vált a felülvizsgálati időszak alatt, amikor az egyik együttműködő közösségi gyártó megkezdte az egyik olyan hasonló terméktípus Közösségen belüli gyártását, amelyet korábban csak importált.
(185)
A közösségi ipar gyártókapacitása ugyanezt a pozitív trendet mutatta, mint a termelésé. Ez részben az egyik együttműködő közösségi termelő által a felülvizsgálati időszak során egy új termelőüzembe végrehajtott jelentős beruházásnak tulajdonítható.
(186)
A kapacitáskihasználási szint a vizsgált időszak során viszonylag magas szinten stabil volt. Az ilyen magas kapacitáskihasználási szint megszokott ebben az iparágban, mivel folyamatos árutétel-folyamatot alkalmaznak a hasonló termék gyártására és a közösségi ipar esetében ezen túl a kötött felhasználása miatt is.
(187)
A közzétételkor három exportőr nyújtott be kifogást arra vonatkozóan, hogy e tényezők alakulása nem mutatja károkozásnak semmilyen jelét. Meg kell jegyezni azonban azt, hogy a kárra vonatkozó döntés nem ezeken a tényezőkön alapult.
2. Értékesítési volumen, értékesítési árak, piaci részesedés és növekedés
a) Szabadpiaci értékesítés
Szabadpiaci értékesítés a Közösségben
1999
2000
2001
2002
VI
Mennyiségi index
100
170
162
192
180
Átlagos értékesítési ár index
100
94
94
94
95
Piaci részesedés index
100
130
123
125
120
(188)
A közösségi fogyasztás kedvező fejlődése alapján a közösségi ipar Közösségen belüli szabadpiaci eladásai növekedtek a vizsgált időszakban. A közösségi ipar szabadpiaci eladásai a vizsgált időszakban nagyobb növekedést mutattak a közösségi fogyasztás növekedésénél. 2000 és a felülvizsgálati időszak között azonban a közösségi ipar szabadpiaci eladási mennyisége kisebb volt, mint a közösségi fogyasztás növekedése. A közösségi ipar szabadpiaci eladási mennyiségének nagymérvű növekedése 1999 és 2000 között főként az egyéb közösségi termelőknek a közösségi ipar által történt felvásárlásának tulajdonítható. Mindamellett a közösségi ipar Közösségen belüli szabadpiaci eladásainak 80 %-os növekedése a vizsgált időszak alatt kevésbé hangsúlyosnak tekinthető, mint az érintett termék ugyanezen időszak alatti importjának 159 %-os növekedése.
(189)
Az IK és négy exportőr a közösségi ipar eladásainak teljes növekedésére mint pozitív jelre mutatott rá és vitatta azt, hogy ez károkozásra utalna. Továbbá kifogásolták azt is, hogy a közösségi ipar teljesítményének az indiai exportőrök egyikével való összehasonlítása relatív szempontból félrevezető lehet a versenytársak jelentős méretkülönbsége miatt.
(190)
E kifogásokra válaszolva meg kell jegyezni azt, hogy az eladási mennyiség alakulása jelen esetben nem az elszenvedett kár mértékét jelző kulcstényezőként került figyelembevételre. Mivel azonban a közösségi ipar eladásainak növekedése nagyrészt a 2000. évi felvásárlásokból származott, azaz ez egy korábbi versenytárs eladásainak integrálása az új eladásokkal szemben, így ez nem tekinthető a kár hiányának jelzéseként. Továbbá 2001-ben és a VI alatt csökkent a közösségi ipar szabadpiaci eladási mennyisége.
(191)
A megnövekedett közösségi fogyasztás által jelzett növekvő igény ellenére a közösségi ipar átlagos szabadpiaci értékesítési árai 1999-ről 2000-re csökkentek. Ez jelzi a versenytársak által gyakorolt árnyomást. Az árak a felülvizsgálati időszak végéig gyakorlatilag alacsonyabb szinten stabilan maradtak, holott az igény tovább nőtt.
(192)
Az IK és három exportőr azt kifogásolta, hogy az árak alakulását a közösségi ipar számára pozitívnak kell tekinteni.
(193)
Ez a kifogás elfogadhatatlan. Valójában a vizsgált időszakban a közösségi ipar soha nem volt abban a helyzetben, hogy nem káros árszintet érjen el.
(194)
A közösségi ipar 1999 és 2000 között 30 %-kal növelte a piaci részesedését a többi közösségi gyártók és az Indián kívüli harmadik országbeli exportőrök piaci részesedésével szemben. A közösségi ipar piaci részesedése azonban 2000-től a felülvizsgálati időszakig csökkent, amikor is 1999 óta a legalacsonyabb szintjét érte el. Ez az időszak egybeesett az Indiából származó importrészesedés növekedésének jelentős felgyorsulásával.
(195)
Az egyik exportőr vitatta azt, hogy a közösségi ipar 2001. évi és a VI alatti piaci részesedésének csökkenése jelentéktelen a 2000. évi növekedést figyelembe véve, továbbá ez az exportőr rámutatott a közösségi ipar piaci részesedésének a vizsgált időszak során bekövetkezett általános növekedésére.
(196)
Ez a kifogás azonban nem fogadható el, mert ez az 1999. évre történő izolált összpontosításon alapul a VI-vel szemben, és ami ezenfelül mellőzi a 2000. évi növekedés kivételes jellegét. Ez az exportőr nem nyújtott magyarázatot arra, hogy miért ne kellene negatívnak tekinteni a közösségi ipar 2000 utáni szabadpiaci részesedésének nyilvánvalóan degresszív alakulását.
(197)
Ezzel összefüggésben két másik exportőr azt vitatta, hogy a kötött piac pozitívabb alakulása miatt a közösségi ipar szándékos döntése lehetett az, hogy a jövedelmezőbb készítmények piacát választotta.
(198)
Ez a kifogás nem fogadható el, minthogy mellőzi a megnövekedett készletet, amely eladható lett volna a szabadpiacon.
b) kötött eladások
Kötött eladások a Közösségben
1999
2000
2001
2002
VI
Mennyiségi index
100
88
124
180
189
Az átlagos értékesítési ár indexe
100
102
104
102
99
A piaci részesedés indexe
100
67
95
117
125
(199)
Miközben a közösségi ipar szabadpiaci eladási mennyisége a vizsgált időszakban 80 %-kal nőtt, a kötött piaci eladások 89 %-kal növekedtek. Különösen 2001 óta figyelhető meg a közösségi ipar kötött piacának bővülése, míg ezzel ellentétben a szabadpiaci helyzet gyakorlatilag változatlan maradt. Ez egybeesik az Indiából származó szabadpiaci import jelentős növekedésével, ami maga után vonja azt, hogy a közösségi ipar alkalmazta a piacváltási lehetőségét legalább egy bizonyos mértékig, amelynek célja az adott termék alacsony áron történő szubvencionált exportjával való közvetlen verseny elkerülése.
(200)
Hasonló minta figyelhető meg a közösségi ipar szabad- és kötött piaci részesedési trendjének összehasonlító vizsgálatával. Ez ismét jelzi a kötött piac növekvő stratégiai fontosságát a közösségi ipar számára 2001 óta.
(201)
Miközben a szabadpiaci árak már 2000-ben elkezdtek csökkenni, a kötött piaci átadási árak 2001-ig továbbra kissé növekedtek. Időbeni késéssel azonban, 2002-től kezdődően a kötött piaci árak is csökkenő trendet mutattak. Ez azzal a ténnyel magyarázható, hogy az átadási árakat általában nem olyan gyorsan igazítják ki, mert azokat nem a közvetlen verseny alakítja. Megjegyzésre kerül az, hogy a szabadpiaci és a kötött eladások összes árai hasonlók a vizsgált időszak során.
3. Készletek
Készletek
1999
2000
2001
2002
VI
Index
100
74
100
141
161
(202)
A közösségi ipar év végi készletei a termeléssel összefüggésben 26 %-kal csökkentek 1999-ről 2000-re, de aztán hirtelen több mint 115 %-kal növekedtek a felülvizsgálati időszak vége felé tartva. Ez a növekedés időben egybeesett az Indiából származó import ugyanezen időszak alatt történt megduplázódásával.
(203)
Az IK és négy exportőr vitatta azt, hogy a készletek növekedése abnormálisan magas lett volna, így ez nem mutat károkozásra. Továbbá vitatták az év végi készletszintek alkalmazásának módszertanát is. Ehelyett más megközelítéseket ajánlottak megfelelő indikátorként, mint például az átlagos készletek mozgását vagy a napi eladások számának szempontjából tekintett készleteket.
(204)
E kifogásra válaszolva meg kell jegyezni azt, hogy a Közösségnek a készletek szintjének megállapítására szolgáló módszertana került alkalmazásra. Ez a megközelítés objektív és összhangban van a WTO kötelezettségekkel. Az egyéb módszertan használatára vonatkozó kifogás nem volt indokolt. Ezáltal az alternatív módszertan használatára vonatkozó kifogás elutasításra került. Másodsorban az igazolt tények alapján nem lehet tagadni azt, hogy a készletek szintje hirtelen megnövekedett.
4. Nyereségesség
a) szabadpiaci eladások
Nyereségesség
(Szabadpiaci eladások a Közösségben)
1999
2000
2001
2002
VI
Index
- 100
113
239
146
87
(205)
A közösségi iparnak a szabadpiaci nettó eladásokon realizált nyeresége szempontjából kifejezett nyereségessége az 1999. évi veszteséges helyzetből jelentősen javult. A jelenleg hatályos intézkedések 1998. évi bevezetését követően a nyereségesség 2001-ig növekedett, de azután a felülvizsgálati időszak felé tartva hirtelen romlott. Ezenkívül ide tartozik az, hogy a közösségi ipar a vizsgált időszak alatt soha nem volt olyan helyzetben, hogy elérje annak a nyereségszintnek akár a felét, mint amit az eredeti vizsgálat megállapításai szerint a szubvencionált import hiányában elért, azaz 15 %-ot. A nyereségesség alakulása és különösen a 2002 óta történő csökkenése nagyon fontosnak tekintendő, minthogy ez hatással van a közösségi ipar számára a kutatásfejlesztési beruházásokra rendelkezésre álló pénzügyi források szintjére, amelyek a meglévő termékek termelési folyamatainak további javításához és új termékek kifejlesztéséhez szükségesek.
(206)
Az IK és négy exportőr észrevételeket nyújtott be a nyereségességi elemzésről. Megjegyezték azt, hogy i. a közösségi ipar jelentős nyereségszinteket ért el, ii. hogy a nem hátrányos nyereségességi szint 10 % (lásd a (260) preambulumbekezdést) túl magas lenne és ahelyett 5 % megfelelő, iii. a nyereségesség csökkenése alapvetően a közösségi ipar beruházási politikájának tulajdonítható, iv. az egyik fél tevékenység kezdése önmaga által kiváltott kárnak minősül, valamint hogy v. a nyereségesség alakulását mindegyik közösségi termelő esetében nyilvánosságra kellett volna hozni.
(207)
Megismétlésre kerül az, hogy a közösségi ipar a vizsgált időszak alatt semmikor nem volt abban a helyzetben, hogy elérje a fent megadott megfelelő nyereségszinteket. Ennek következtében a 2002 óta tartó romlás csak tovább rosszabbodott egy már elégtelen helyzetig. Továbbá tekintettel a gyógyszerészeti ipar különleges viszonyaira az 5 %-os nyereségszint nem tekinthető elegendőnek. A közösségi ipar bizonyította azt, hogy a hasonló ömlesztett gyógyszerek esetében képes elérni 10 % fölötti nyereségértékeket. Ezek a nyereségszintek szükségesek a gyógyszerészeti ágazat fenntarthatóságához a gyógyszerészeti innováció végrehajtásához szükséges pénzügyi forrásokkal az ezzel járó gazdasági kockázatok mellett. Ezenkívül a közösségi ipar által elért megfelelő nyereségszintek hiánya nem magyarázható a beruházási politikájával. Csak egy közösségi gyártó volt induló fázisban a vizsgált időszakban, de egyik fél sem ért el megfelelő nyereségszintet. Végül, tekintettel az alaprendelet 29. cikkére („titkosság”), nem lehet további adatokat nyilvánosságra hozni.
b) kötött eladások
Nyereségesség
(Kötött eladások a Közösségben)
1999
2000
2001
2002
VI
Index
100
482
564
431
325
(208)
A kötött eladások nyereségességi trendje ugyanezt a vonalat követi, bár magasabb szinten, azaz 2001-ig növekedve majd ez követően gyengülve. A nyereségességi szintek közötti különbségek főként azon tényeknek tulajdoníthatók, hogy i. az értékesítés általános és adminisztratív költségei („Á&AK”) a kötött eladások esetében alacsonyabbak, mert nem igényelnek marketingköltségeket és hogy ii. az átadási árak a szabadpiaci árakhoz hasonlítva magasabbak. A kötött eladások esetében elért magasabb nyereségszint nélkül az iparág rosszabb általános pénzügyi helyzetben lenne.
5. Beruházások, a beruházások megtérülése, cash flow és a tőkeemelési képesség
1999
2000
2001
2002
VI
Beruházási index
0
100
300
1 123
351
Beruházás-megtérülési index
- 100
160
286
161
91
Cash flow index
100
186
71
160
33
(209)
1999 után a közösségi ipar folyamatosan beruházott a hasonló termék gyártásába. Különösen 2002-ben erőteljesen beruházott új gyártási technikákba a versenyképesség fenntartása, a környezetvédelmi és biztonsági szabályok javítása és a gyártási kapacitások növelése céljából.
(210)
1999-től 2001-ig, azaz az intézkedések bevezetését követően javult a beruházás nyereségessége. Azóta azonban ez hirtelen lecsökkent. Jóllehet ez részben egy új gyártóüzem beindításának tulajdonítható, a versenytársak árnyomása által okozott elégtelen nyereségességi helyzet hozzájárult ehhez a helyzethez.
(211)
A vizsgált időszak alatt a hasonló termék eladásai által eredményezett cash flow ingadozások bizonyos mértékig a közösségi iparnak az ezen időszakban követett beruházási politikájának következményei. A cash flow 2002 és a felülvizsgálati időszak közötti drasztikus csökkenése azonban nem magyarázható csupán e tényezővel. A versenytársak által gyakorolt árnyomás is hozzájárult nem kielégítő cash flow alakuláshoz.
(212)
A közösségi ipar nem tapasztalt semmilyen jelentősebb nehézséget a tőkeemelés terén.
(213)
A közzétételkor az IK és az exportőrök kifogásolták azt, hogy i. a fenti adatokat minden egyes közösségi gyártó esetében külön közzé kellett volna tenni, ii. a tőkeemelési képesség nem támogat kármegállapítást, hogy iii. a cash flow állítólag nem követheti ezeket a trendeket tekintettel a beruházások nyereségességi és a nyereségességi trendjeire, és ezt emiatt újra kell értékelni, valamint iv. további bizonyítás nélkül az elemzés nem lehet kielégítő.
(214)
E kifogásokra válaszolva fel kell idézni azt, hogy az alaprendelet 29. cikke („titoktartási kötelezettség”) szerint az adatokat nem lehet közzétenni külön-külön az egyes közösségi gyártók esetében. A tőkenövelési képességre tekintettel nem került megállapításra negatív kárra vonatkozó következtetés. Amennyiben a cash flow-ra vonatkozó kifogást tekintik, egy ismételt alapos vizsgálat után a fent megadott vonatkozó index megerősítésre került. A fenti tényezők nem kielégítő vizsgálatára vonatkozó általános kifogást úgy kell tekinteni, hogy i. a kár megállapítása alapvetően nem ezeken az indikátorokon alapul, és hogy ii. a kifogás nem bizonyította azt, hogy egy további feldolgozás miért változtatná meg az általános megállapítást.
6. Foglalkoztatás, termelékenység és bérek
1999
2000
2001
2002
VI
Foglalkoztatási index
100
101
101
187
185
Termelékenységi index
100
120
127
83
86
Bér index
100
103
106
185
178
(215)
A hasonló termékre vonatkozó foglalkoztatás 2001-ig stabil maradt, de 2002-ben egy Közösségen belüli új termelőüzemnek az egyik együttműködő közösségi gyártó által történt beindításával jelentősen nőtt. A bérek összköltsége ugyanezt a trendet követte. A dolgozónkénti termelékenység azonban, bár 2001-ig növekedett, 2002-ben csökkent. Ez nyilvánvalóan az új gyártóüzem beindítási szakaszának tulajdonítható. A vizsgálat során nem derült fény a hatékonyság csökkenésének bizonyítékára.
(216)
Az IK és négy exportőr kifogásolta azt, hogy a foglalkoztatási, termelékenységi és bértrendek jelen esetben nem támogatnak egy anyagikár-megállapítást.
(217)
Meg kell azonban jegyezni azt, hogy a foglalkoztatás és a termelékenység esetében nem született ilyen következtetés. A bérek tekintetében csak a bérek teljes összege növekedett. Alkalmazottankénti átlagban a bérek éppen hogy kissé csökkentek (lásd az alábbi táblázatot). Ez azt mutatja, hogy i. nem történt alkalmazottankénti pozitív változás és ii. a közösségi ipar célkitűzése a költséghatékonyság.
1999
2000
2001
2002
VI
Alkalmazottankénti bérek indexe
100
103
105
99
96
7. A múltbeli támogatásból származó támogatás és a visszatérítésének nagysága
(218)
Az Indiából származó támogatott import mennyisége és különösen az árai a támogatás tényleges összegének jelentős hatása nem tekinthető elhanyagolhatónak.
(219)
Ezzel összefüggésben az IK és három exportőr kifogásolta azt, hogy a támogatási szinteket eltúlozták.
(220)
Amint az azonban a fenti (153) és (154) preambulumbekezdésekben megadásra került, a vizsgálat azt mutatta, hogy a kiegyenlíthető támogatások érték szerint kifejezett összege a vizsgált exportőr gyártók esetében 25,3 % és 35,1 % között van. Ez jelentős támogatásra utaló megállapítás.
(221)
A közösségi ipar helyzete javult a vizsgált időszak alatt. Ez azonban nem kompenzálja teljesen a múltbeli támogatást, és továbbra is gyenge maradt.
VI. A közösségi ipar gazdasági helyzetére vonatkozó következtetés
(222)
1999. és a felülvizsgálati időszak között az érintett termék támogatott importja jelentősen, 159 %-kal nőtt, és ennek részesedése a közösségi piacból 70 %-kal nőtt. Ez a fejlődés ellentétben áll a többi ország exportőreinek és a közösségi ipar sokkal kevésbé kedvező fejlődésével. Az egyéb országokból származó import a vizsgált időszak alatt csak 7 %-kal nőtt, és ezek piaci részesedése még 29 %-kal csökkent is. A közösségi ipar eladási mennyisége a vizsgált időszakban 80 %-kal, a piaci részesedése pedig 20 %-kal nőtt. Ez a pozitív változás azonban alapvetően az egyéb közösségi gyártóknak a közösségi ipar által 2000-ben történt felvásárlásának tulajdonítható. 2001 óta a közösségi ipar piaci részesedési trendje csökkenő. Különösen az figyelhető meg, hogy 2000 óta a közösségi ipar relatív nem volt képes lépést tartani a közösségi fogyasztással és az indiai versenytársainak a közösségi piacon való fejlődésével.
(223)
Ezzel összefüggésben meg kell jegyezni azt, hogy az Indiából származó szubvencionált import átlagos árai a vizsgált időszak alatt következetesen alacsonyabbak voltak a közösségi ipar árainál. Ezentúl a felülvizsgálati időszak alatt az adott országból származó import árai a közösségi ipar árai alá kínáltak. Súlyozott átlag alapján az áralákínálás a felülvizsgálati időszak alatt 11,5 % és 17,1 % között volt.
(224)
A támogatott indiai import által gyakorolt ezen árnyomás következményeként a közösségi ipar a vizsgált időszak során semmikor nem volt olyan helyzetben, hogy nem káros árszintet érhessen el. Bár a közösségi ipar nyereségessége az intézkedések bevezetését követően kezdetben növekedett, 2001 óta rosszabbodott és a jelenlegi szintje jóval az alatt van, mint ami a támogatott import nélkül elérhető lenne, azaz a forgalom 10 %-a (lásd a (260) preambulumbekezdést). Csak egy elfogadható nyereségességi szint teheti azonban lehetővé a közösségi ipar számára a fenntartható módon való fennmaradást.
(225)
A közösségi ipar e negatív tendenciája továbbra is megjelenik a beruházás nyereségességi és cash flow trendek által mutatott képben.
(226)
A kötött eladások vonatkozásában a közösségi iparnak a termelése egy részének a kötött piacon történő eladására vonatkozó választási lehetősége a kapacitásai magas szintű kihasználásának fenntartására vonatkozó lehetőséget biztosított a számára. A magas kapacitáskihasználás hozzájárul a termelési költségek csökkenéséhez a nagyságrendi megtakarítások miatt. Továbbá, amint az a fentiekben körvonalazásra került, a szabad- és a kötött piacok közötti eladási mennyiség-, ár- és piaci részesedési trendek nem térnek el jelentősen. Az iparág által a kötött eladásokon elért magasabb nyereség hiányában az iparág rosszabb pénzügyi helyzetben lenne. Ennélfogva a kötött felhasználás nem járul hozzá a hátrányos helyzethez. Éppen ellenkezőleg, a kötött piac nélkül a közösségi ipar hátrányos helyzete még rosszabb lenne.
(227)
Két exportőr vitatta azt, hogy nem lehetett volna arra következtetni, hogy a kötött piaci eladások nem járulnak hozzá a közösségi ipar hátrányos helyzetéhez, mert a kötött eladás árai állítólag megbízhatatlanok, azaz a kötött eladások nyereségessége mesterségesen lenne túl magas.
(228)
A kötött piac nagyobb nyereségessége azonban főként nem a magasabb átadási árak eredménye volt, hanem különösen az alacsonyabb Á&AK-ank tulajdonítható (lásd a (208) preambulumbekezdést). Továbbá ez a kifogás figyelmen kívül hagyja a nagyságrendi megtakarítás hatását. Ennélfogva ez nem változtathatja meg azt a következtetést, hogy a kötött eladások nem járulnak hozzá a kárhoz.
(229)
Ennek eredményeként megerősítésre került az, hogy összességében a közösségi ipar az alaprendelet 8. cikkének (1) bekezdése értelmében anyagi veszteséget szenvedett. Fel kell idézni azt, hogy az alaprendelet 8. cikkének (5) bekezdése nem írja elő azt, hogy az anyagi kár elszenvedéséhez a közösségi ipar összes gazdasági indikátorának negatívnak kell lennie. Ezenfelül nem azonos a súlya az összes gazdasági indikátornak. Mindamellett a nyereségesség az egyik fő gazdasági indikátor, mivel ez képezi minden gazdasági vállalat végső célját. Jelen esetben a nem kielégítő nyereségességi szintek kerültek megállapításra. Egy másik fontos, a nyereségességre lényeges hatással lévő kárindikátor az árszint. A közösségi ipar a külső árnyomás miatt soha nem volt olyan helyzetben, hogy a vizsgált időszakban a szabadpiacon nem káros árszintet érjen el, főként az erősen szubvencionált indiai export miatt.
VII. A támogatott import hatása
(230)
2000-ben és nagyon valószínűleg az intézkedések bevezetése miatt India egy átmeneti időszakra elveszítette a második legnagyobb közösségi piaci exportőri pozícióját, miközben az ománi exportőrök jelentős piaci részesedést szereztek. Azóta azonban az indiai exportőrök nem csak visszaszerezték a pozíciójukat, de a felülvizsgálati időszak során át is vették a vezetést, mint a legnagyobb közösségi exportőrök.
(231)
Az Indiából származó támogatott import ezen különösen 2002 óta történt mennyiségnövekedése, egybeesett azzal a ténnyel, hogy 2002-ben a közösségi ipar nyereségessége 2001-gyel összehasonlítva körülbelül 36 %-kal csökkent. Kiderült az, hogy ezen időszakban egy közösségi gyártó beindított egy új üzemet és egy olyan indulási szakaszban találta magát, amely hatással lehetett a nyereségességére ebben a szakaszban. Az is kiderült azonban, hogy a másik közösségi gyártó, amely nem volt induló szakaszban, egy jelentős nyereségességi csökkenéssel találta szemben magát, azaz 2001-gyel összehasonlítva 17 %-os csökkenéssel, ami tovább romlott a felülvizsgálati időszak során. Ezentúl, amint az a (207) preambulumbekezdésben megállapításra került, a közösségi ipar semmikor nem volt olyan helyzetben, hogy nem káros árszinteket érhessen el. Éppen ellenkezőleg, 2002-ben újra kezdődően a közösségi iparnak a piaci részesedésének megtartása céljából lefelé ki kellett igazítania az árait.
(232)
A közzétételkor három exportőr kifogásolta azt, hogy az indiai import közösségi piaci részesedése 2,5 % volt a VI alatt és a nagysága a VI alatt a az összes import 8,4 %-át tette ki, ami 2002-höz viszonyítva kissé csökkent, ez túl alacsony és marginális lehetett ahhoz, hogy káros hatást gyakoroljon különös tekintettel a közösségi ipar által birtokolt nagyobb piaci részesedésre. Továbbá vitatták azt, hogy egy relatív szempontból végrehajtott elemzés félrevezető lehet, mert India 1999-től nagyon alacsony szintről, 1,5 %-os piaci részesedésről és 3,7 %-os import mennyiségről indult.
(233)
Erre a kifogásra válaszolva úgy kell tekinteni, hogy mindkettő, Indiának a VI ideje alatti piaci részesedése és import mennyisége jóval az alaprendelet 10. cikkének (11) bekezdésében és 14. cikke (4) bekezdésében minimálisként meghatározott küszöbérték felett volt, ennélfogva okozati hatása lehetett. Az alaprendelet 8. cikkének (6) bekezdése szerint okozati hatás vagylagosan felléphet a támogatott import mennyisége vagy árszintje által is. Jelen esetben ennek az árszintnek a hatása jól megfigyelhető. Amint az az eredeti vizsgálat során már megállapításra került, egy ömlesztett árucikk nagyon árérzékeny és gyorsan reagál bármilyen lefelé ható nyomásra. Ilyen esetekben kis mennyiségek befolyásolhatják a piaci árakat. Valójában a vizsgált időszak alatt ez esetben az indiai árak határozták meg átlagosan az árnyomásalappontot.
(234)
Ennek következtében megerősítésre került az, hogy az Indiából származó támogatott import a vizsgált időszak alatt jelentős negatív hatást gyakorolt a közösségi iparra, különösen a nyereségesség szempontjából.
VIII. Egyéb tényezők hatása
1. Az egyéb harmadik országokból származó import
A harmadik országokból származó import
1999
2000
2001
2002
VI
Mennyiség (kg)
India
36 800
47 400
72 100
101 800
95 200
Index
100
129
196
277
259
Omán
77 400
119 700
85 100
88 400
93 500
Index
100
155
110
114
121
USA
11 100
2 800
16 600
106 300
70 000
Index
100
25
149
932
631
Kína
0
3 900
21 800
75 600
63 000
Index
0
100
559
1 938
1 615
Dél-Korea
19 800
75 300
40 200
54 500
45 000
Index
100
380
203
275
227
Szingapúr
0
4 600
128 300
62 700
37 700
Index
0
100
2 789
1 363
820
Átlagos kilogrammonkénti importár (EUR)
India
34,66
33,94
35,51
36,57
35,34
Index
100
98
102
106
102
Omán
36,10
36,21
39,30
39,15
38,34
Index
100
100
109
108
106
USA
74,87
115,35
108,90
101,40
48,74
Index
100
154
145
135
65
Kína
0,00
188,97
116,06
68,22
58,59
Index
0
100
61
36
31
Dél-Korea
34,84
37,52
37,66
45,59
48,06
Index
100
108
108
131
138
Szingapúr
0,00
76,88
57,47
57,47
51,28
Index
0
100
75
75
67
(235)
A vizsgált termék Indián kívüli országokból származó importja 1999 és a felülvizsgálati időszak között mindössze 7 %-kal növekedett, azaz jóval alatta maradt a közösségi fogyasztás növekedésének. Ezen országok között Omán, az USA, Kína, Dél-Korea és Szingapúr a közösségi piac fő szállítói. Ezek átlagos importárai azonban jelentősen magasabbak voltak az indiai importáraknál és az ománi importárak kivételével a közösségi ipar árainál is. Az ománi importárak a közösségi ipar áraihoz hasonló szinten vannak, de Omán piaci részesedésének növekedése a vizsgálati időszak alatt sokkal kevésbé volt hangsúlyos mint a többi harmadik országé.
(236)
A közzétételt követően az IK és két exportőr kifogásolta azt, hogy az Indiából származó importot terhelő hatályos kiegyenlítő vámot figyelembe kell venni az átlagos értékesítési árak összehasonlításakor. Ez állítólagosan gyakorlatilag hasonló indiai és ománi árszinthez vezetett volna. Ezenkívül meg kell jegyezni azt is, hogy egyes harmadik országok, nevezetesen az USA, és Kína átlagárai jelentősen csökkentek a vizsgált időszak alatt, miközben többek között az indiai árak növekedtek. Továbbá, egy másik exportőr azt kifogásolta, hogy az indiai import 2002 és a felülvizsgálati időszak között bekövetkezett mennyiségi csökkenése nem került megfelelően figyelembevételre az elemzés során, hogy az egyéb harmadik országok voltak a fő szállítók, és hogy 1999-től 2001-ig a dél-koreai és az indiai átlagárak hasonlók voltak.
(237)
A hatályban lévő eredeti kiegyenlítő vámra vonatkozóan meg kell jegyezni, hogy az Indiából származó import túlnyomó többségére vagy nulla vámszint vagy pedig olyan vámszint vonatkozott, amely még mindig az átlagos ománi árszintnél alacsonyabb átlagos kirakodási árszinthez vezet. Ennélfogva az átlagos ománi árszint nem gyakorolt azonos mértékű árnyomást. Ezenkívül az összes többi harmadik országból származó importár a vizsgált időszakban átlagosan szintén magasabb volt az indiai árszintnél, amely ismét nyilvánvalóan Indiát jelölte meg az árnyomás fő forrásaként. Mennyiségi szempontból pontos az a megfigyelés, hogy nem India volt az egyetlen jelentős importforrás a vizsgált időszakban. Fel kell idézni azonban azt, hogy India az egyetlen ország, amelyre intézkedések vonatkoztak. Ez természetesen hatással volt az érintett termék kereskedelmi folyamatára. Ezen túl az intézkedések ellenére az Indiából származó import 2001 óta jelentősen megnőtt és 2002-ben India visszaszerezte a második legnagyobb exportőri pozícióját és a VI alatt a legnagyobb exportőrré vált. Ennek következtében az Indiából származó importnak a 2002 és a VI időszak közötti kisebb csökkenése nem volt hatással a piacra, ami végül is az indiai árpolitikát jutalmazta. Ennek következtében megerősítésre került az, hogy a harmadik országokból származó import nem okozhatott semmilyen kárt a közösségi ipar számára, amely megszakíthatta volna az Indiából származó támogatott import és a közösségi ipar által elszenvedett kár közötti okozati kapcsolatot.
2. A közösségi piac fogyasztásának alakulása
(238)
A vizsgált termék közösségi piaci fogyasztása a vizsgált időszak alatt 51 %-kal növekedett. Ennélfogva a közösségi ipar által elszenvedett kár nem tulajdonítható a közösségi piaci igény szűkülésének.
3. A közösségi ipar exporttevékenysége
(239)
A közösségi ipar exportteljesítménye a vizsgált időszak alatt 16 %-kal nőtt. A közösségi ipar exportárai átlagosan 10-15 %-kal voltak magasabbak a Közösségen belüli áraknál. Ennélfogva a közösségi ipar exporttevékenysége nem járulhatott hozzá a hátrányos helyzetéhez.
(240)
Ezzel összefüggésben az IK és egy exportőr azt kifogásolta, hogy a közösségi ipar a kérdőívre adott válaszaiban a harmadik országok piacán az indiai versenytársak miatt fennálló kemény versenyt említették, amely a közösségi ipar számára alacsony árakat és a harmadik országok piacán piacirészarány-veszteséget eredményezett, ami első látásra ellentmond a fenti megállapításnak. Ennélfogva a közösségi ipar ezen felmérése alapján nem történhetett kár a közösségi piacon, vagy az nincs okozati kapcsolatban az indiai importtal.
(241)
E tekintetben megjegyzésre került az, hogy e termékek piacának világméretű növekedése miatt nincs ellentmondás az exportárak bármiféle csökkenése és a közösségi piac harmadik országokon belüli piaci részesedésének csökkenése között és azon tény között, hogy ennek az exportnak a mennyisége ténylegesen növekedett, és hogy az árak magasabbak voltak a közösségi ipar Közösségen belüli értékesítési árainál. Ennek következtében, bár a közösségi ipar exportteljesítménye jobb lehetett volna az alacsony árú támogatott indiai exportja nélkül a harmadik országok piacán folyó versenyben, nincs jele annak, hogy az exportteljesítménye miatt a közösségi ipart ne érte volna káros árverseny a közösségi piacon, amelyet alapvetően az alacsony árú támogatott indiai import okozott. Ennek következtében a vitatott kérdést el kellett utasítani.
4. A közösségi ipar versenyképessége
(242)
A közösségi ipar a vizsgált termékre vonatkozóan fontos versenytárs, amint azt a piaci részesedése bizonyítja és folyamatosan beruházásokat végzett a termelésének naprakészen tartása céljából. A dolgozónkénti kilogramm alapú termelékenység 2001-et követő csökkenése kizárólag egy új termelőüzemnek az egyik közösségi gyártó által történt beindítási szakaszának tulajdonítható. Ez emiatt csak ideiglenes jellegű. Ennek következtében nem derült fény olyan bizonyítékra, miszerint a versenyképesség megtörhette volna az Indiából származó import és a közösségi ipar által elszenvedett kár közötti okozati összefüggést.
5. Kötött felhasználás
(243)
Amint az a fenti (226) preambulumbekezdésben megállapításra került, úgy tekintendő, hogy a kötött felhasználás nem járult hozzá a hátrányos helyzethez. Éppen ellenkezőleg a kötött piac nélkül a közösségi ipar hátrányos helyzete még rosszabb lett volna.
G. A KÁR FOLYTATÓDÁSÁNAK VAGY VISSZATÉRÉSÉNEK VALÓSZÍNŰSÉGE
(244)
Az alaprendelet 18. cikkének (2) bekezdése szerint megvizsgálásra került az, hogy a hatályos intézkedések lejárta a kár folytatódásához vagy visszatéréséhez vezethet-e.
(245)
A fenti (161)-(243) preambulumbekezdésekben megállapításra került az, hogy a felülvizsgálati időszak alatt és a hatályos intézkedések ellenére a közösségi ipar továbbra is kárt szenvedett el, amit az érintett termék támogatott importja okozott. A jelenlegi vizsgálat során talált, a kárt megszüntető szint 17,3 % és 48,1 % között változik és magasabb az eredeti vizsgálat során megállapítottnál (amely 12,6 % és 28,9 % között volt), azon tény ellenére, hogy ebben a felülvizsgálatban a közösségi ipar indokolt nyereségszintje az eredeti vizsgálathoz képest harmadával csökkentésre került (lásd az alábbi (260) preambulumbekezdést). Továbbá a vizsgálat megállapította azt, hogy a belföldi eladások és a többi országba irányuló export ellenére a vizsgált termék esetében még jelentős tartalékkapacitás van Indiában, különösen azon exportőrök esetében, amelyekre viszonylag magas vámok vonatkoznak a Közösségben. Ennek következtében indokolt volt úgy dönteni, hogy az Indiából származó támogatott alacsony árú import a jövőben növekedne, és ennélfogva a kár valószínűleg fennmaradna a jövőben, amennyiben az intézkedések megszűnnének.
(246)
Mivel a közösségi ipar továbbra is anyagi kárt szenved a támogatott import miatt az intézkedések megléte ellenére, így nem volt szükséges tovább elemezni a kár visszatérésének valószínűségét.
H. A KÖZÖSSÉG ÉRDEKE
I. Bevezetés
(247)
Megvizsgálásra került az, hogy voltak-e olyan kényszerítő okok, amelyek ahhoz a következtetéshez vezethettek, hogy a Közösségnek ebben a különleges esetben nem áll érdekében az intézkedések alkalmazásának folytatása. E célból, és az alaprendelet 31. cikkének (1) bekezdése szerint az intézkedéseknek a vizsgálatban érintett felekre gyakorolt valószínű hatása figyelembevételre került. Annak felbecslése céljából, hogy érdekében áll-e a Közösségnek az, hogy az intézkedések fennmaradjanak, kérdőívek kerültek kiküldésre az érintett termék felhasználóinak és importőreinek és a hasonló termék előállításához használt nyersanyagok szállítóinak.
II. A közösségi ipar érdeke
(248)
Amint az a fentiekben bemutatásra került, a hasonló terméket gyártó közösségi ipar folyamatosan növeli a termelését. Ez a közösségi ipar által a versenyképességének fenntartása céljából végrehajtott beruházások folyamatos növekedésének köszönhetően volt lehetséges, minthogy a közösségi ipar a vizsgált termék fő versenytársai közé tartozik. Felidézésre került az, hogy a felülvizsgálati időszak alatt a közösségi ipar bővítette a termelési létesítményeit, a Közösségen belül létrehozott egy új üzemet, és terveket készített egy további új létesítmény Közösségen belüli létrehozásáról. A közösségi ipar által végrehajtott folyamatos beruházások e folyamatát különösen aláássa a nyereségességének nem kielégítő alakulása, amit az érintett terméknek az indiai import által a közösségi piacon gyakorolt folyamatos árnyomása okozott.
Az a vélemény, hogy a támogatott import hatásainak korrigálására szolgáló intézkedések nélkül a közösségi ipar továbbra is áralákínálással és ezáltal árcsökkenéssel nézne szembe annak a nyereségességre, a beruházás megtérülésre és a cash flow-ra gyakorolt negatív hatásával együtt. Végül is ez veszélyeztethette volna még a közösségi ipar életképességét is. Következésképpen az volt a vélemény, hogy az intézkedések lejárta nem áll a közösségi ipar érdekében.
III. Az importőrök/kereskedők érdeke
(249)
Kérdőíveket küldtek ki az érintett termék összes ismert importőrének/kereskedőjének, de a tizenkilenc közül csak egy válaszolt. Az együttműködő importőr azonban nem kommentálta az intézkedések fennmaradásának az üzletére gyakorolt valószínű hatását. A kapott információ alapján úgy tűnik, hogy a közösségen belüli importőrök/kereskedők számos forrásból szerzik be a vizsgált terméket. Mivel nincsenek alapvető minőségi különbségek az Indiából importált termék és a bármely más forrásból származó termék között, az a vélemény, hogy az intézkedések fennmaradása esetén a közösségi importőröknek/kereskedőknek nem okozna nehézséget a termék egyéb forrásokból történő beszerzése. Továbbá az együttműködő importőr aktívan részt vesz egyéb termékek széles körének kereskedelmében, így nem függ alapvetően az érintett terméktől. Bár ezen importőr érintett termékre vonatkozó eladásai a vizsgált időszakban jelentősen növekedtek (a mennyiségének hétszeresére) ezek az eladások csak a teljes forgalmának kis részét teszik ki (kb. 1,4 %-ot a felülvizsgálati időszak alatt). Végül az importőr nem jelezte azt, hogy az intézkedések fenntartásának bármilyen hatása lenne a foglalkoztatásra, mivel az importtevékenység nem munkaigényes.
(250)
Jóllehet az importőrök/kereskedők valószínűleg nem az intézkedések kedvezményezettjei, a rendelkezésre álló információk alapján arra lehet következtetni, hogy az intézkedések megszűnését lehetővé tevő ilyen lehetséges érdekek nem fontosabbak a közösségi iparnak a (248) preambulumbekezdésben összefoglalásra került tisztességtelen és káros indiai kereskedelmi gyakorlat korrigálására vonatkozó fennálló érdekeinél.
IV. A beszállítók érdeke
(251)
Annak felmérése céljából, hogy a kiegyenlítő intézkedések fenntartásának milyen valószínű hatása lehet a közösségi ipar beszállítóira, kérdőíveket küldtek ki az összes ilyen ismert szállítónak. Összesen hat kérdőívet küldtek ki, és két válasz érkezett be. Ezek a beszállítók, amelyek különösen glükózt és dextrózt szállítanak a közösségi iparnak az intézkedések fenntartása mellett vannak. Jóllehet a közösségi ipar nem tartozik ezen beszállítók legfontosabb fogyasztói közé, ez az üzlet mégis hozzájárul a beszállítók foglalkoztatásához és nyereségességéhez. Ha a közösségi ipar fékezné vagy akár leállítaná a hasonló termék gyártását, akkor ez az előnyös üzleti kapcsolat veszélybe kerülne.
(252)
Ennek következtében, valamint ellenkező információk hiányában az a vélemény, hogy az intézkedések fenntartása összhangban van a beszállítók érdekeivel.
V. A felhasználók érdeke
(253)
Kérdőíveket küldtek ki az érintett termék öt ismert közösségi felhasználójának is, azaz gyógyszergyártó vállalatoknak. A Bizottság egyéb információk mellett kérte e vállalatok véleményét arról, hogy a hatályos intézkedések fenntartása a Közösség érdekében áll-e, és ezek az intézkedések hogyan hatnának rájuk a továbbiakban. A kérdőívekre azonban nem érkezett válasz, és így nem váltak ismertté észrevételek. Figyelembe véve azt, hogy a felhasználók nemcsak Indiából szerezhetik be a vizsgált terméket, hanem egyéb forrásokból is, és az intézkedéseknek a felhasználók vállalataira gyakorolt gazdasági hatására (azaz a foglalkoztatásra, nyereségességre, beruházási politikára) vonatkozó információ hiánya miatt nem volt lehetséges megállapítani semmilyen egyenértékű fontossággal bíró felhasználói érdeket.
(254)
Jóllehet - a hallgatásuk ellenére - a felhasználók valószínűleg nincsenek az intézkedések mellett, az együttműködő érdekelt felek által rendelkezésre bocsátott információ alapján nincs olyan bizonyított felhasználói érdek az intézkedések megszüntetésére, amely fontosabb a közösségi iparnak a (248) preambulumbekezdésben összefoglalást tisztességtelen és káros indiai kereskedelmi gyakorlat korrigálására vonatkozó fennálló érdekeinél.
(255)
Az egyik exportőr kifogásolta azt, hogy a közösségi fogyasztói érdekek nem kerültek megfelelő módon figyelembevételre és hogy ennek következtében a közösségi érdekelemzés nem volt teljesen összhangban az alaprendelet 31. cikkével. Azt vitatta, hogy a fogyasztói érdekek kárt szenvednek, ha a készítmények gyártói a végső kiadagolt formátumok gyártása során megemelkedett költségek miatt bármilyen állítólagos áremelést hajtanak végre.
(256)
Erre a kifogásra válaszolva fel kell idézni azt, hogy egyetlen fogyasztói szervezet sem tett semmilyen észrevételt e vizsgálat során. Ezenkívül a közösségi fogyasztók általában rendelkeznek egészségügyi biztosítással. Nem áll rendelkezésre megalapozott bizonyíték arra nézve, hogy az egészségügyi biztosítási díjakra káros hatással lenne bizonyos antibiotikumkészítmények költségeinek állítólagos emelkedése. Továbbá nem világos az, hogy bizonyos antibiotikumkészítmények gyártói, azaz a felhasználók, milyen mértékig vannak megfelelő helyzetben a költségek növekedésének keresztülviteléhez. Ilyen körülmények között nem lehetséges megállapítani semmilyen egyenértékű fontossággal bíró közösségi fogyasztói ellenérdeket.
VI. Következtetés
(257)
Megvizsgálva a különféle érintett érdekeket, olyan döntés született, hogy az általános közösségi érdek távlatban nincs olyan érdek, amely súlyosabb a közösségi iparnak az intézkedések fenntartására vonatkozó érdekénél. Az intézkedések fenntartásának hatásai várhatóan lehetőséget nyújtanak a közösségi ipar számára, hogy indokolt szintre növelje a nyereségességét és folytathassa a Közösségen belüli beruházási programját, amely pozitív hatást gyakorol a foglalkoztatásra és a piaci versenyképességre. Másrészről a rendelkezésre álló információ alapján a többi érdekelt közösségi félnek (úgymint az importőröknek/kereskedőknek, beszállítóknak, felhasználóknak és fogyasztóknak) nincsenek egyenértékű fontossággal bíró ellenkező érdekei.
I. KIEGYENLÍTŐ INTÉZKEDÉSEK
(258)
A folytatólagos szubvencionálásra vonatkozóan meghozott döntésekre, a kárra és a közösségi érdekre való tekintettel helyénvalónak tekintendő az érintett termék Indiából származó importjára vonatkozó intézkedések fenntartása. Ezen intézkedések szintjének meghatározása céljából figyelembevételre kerültek a felülvizsgálati időszak során a támogatási szintek és a közösségi ipar által elszenvedett kár megszüntetéséhez szükséges vám összege.
I. A kár megszüntetésének szintje
(259)
A kár megszüntetéséhez szükséges áremelés vállalatonkénti alapon került meghatározásra az érintett termék súlyozott átlagos importárának a közösségi ipar által a közösségi piacon eladott hasonló termék nem káros árával való összehasonlítás alapján. Az árkülönbség a CIF-importérték százalékarányában került kifejezésre.
(260)
A nem káros ár a közösségi ipar súlyozott előállítási költség és 10 %-os nyereségszint alapján került megállapításra. Ez a nyereségi szint, amely harmadával alacsonyabb az eredeti vizsgálat során alkalmazott szintnél (lásd a fenti (205) preambulumbekezdést), a közösségi ipar hasonló, tisztességtelen verseny által nem érintett termékcsoportjai esetében elérhető nyereségi szintet tükrözi. Tekintettel az élesebb versenyre, ez megfelelőnek és indokolt minimumnak tekinthető az eredeti vizsgálat során megállapított 15 %-os nyereségi szint helyett. Ez a nyereség lehetővé tenné a közösségi ipar számára a kutatásfejlesztésbe történő további beruházást a versenyképesnek maradás céljából.
II. Az intézkedések formája és szintje
(261)
Különleges körülmények hiányában a szabályos vámtípus, azaz értékvám kivetése volt megfelelőnek tekinthető.
(262)
A vám szintjére vonatkozóan négy együttműködő exportőr esetében a támogatási szint magasabb volt, mint a kárt megszüntető szint. Ennélfogva az alaprendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerint a közösségi ipart érő kár megszüntetésének szintjét képviselő kisebb vám volt megfelelőnek tekinthető a kár megszüntetésére, amennyiben az ettől a négy exportőrtől származó importról van szó. Az ezen exportőröktől származó import esetében alkalmazandó vámszinteknek 17,3 % és 30,3 % között kell lenniük. Amennyiben a többi három exportőrről van szó, akkor a kárt megszüntető szintek magasabbak voltak mint a megállapított támogatási szintek, így az intézkedéseknek e vállalatokra vonatkozóan az utóbbin kellene alapulniuk. Az ezen exportőröktől származó import esetében alkalmazandó vámszinteknek 25,3 % és 32 % között kell lenniük. Azon tény miatt, hogy az indiai exportőrök együttműködési szintje magas volt (80 %), a vám szintjét az összes többi vállalat esetében a legmagasabb egyedi vámszinttel rendelkező vállalat szintjén kell megállapítani, azaz 32 %-on.
(263)
Az e rendeletben meghatározott egyedi vállalati vámszintek az együttműködő exportőrökre vonatkozóan az e vizsgálat során talált helyzetet tükrözik. Ezáltal ezek kizárólag az e vállalatok által előállított érintett termék importálása esetében alkalmazandók. Az e rendelet végrehajtási részében nem említett bármely egyéb vállalat által, beleértve a külön említett vállalatokhoz kapcsolódó egyéb szervezeteket, előállított érintett termék importja nem részesülhet e szintekből és azokra az „összes egyéb vállalatra” érvényes vámszint vonatkozik.
(264)
Bármely ezen egyedi kiegyenlítő vámszintet kérelmező kérést (például a vállalat névváltozását követően vagy új termelő vagy forgalmazó entitások létrehozását követően) a Bizottságnak kell címezni (10) haladéktalanul minden vonatkozó információval együtt, különösen a vállalatnak a gyártással, a belföldi és exporteladásokkal kapcsolatos tevékenységével kapcsolatos bármilyen változását, például a név vagy a termelési és forgalmazási szervezet megváltozását. Ha az helyénvaló, és a tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően a rendelet az egyedi vámszintekben részesülő vállalatok listájának frissítésével a rendelet megfelelő módon módosításra kerül,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
(1) Az ex 2941 10 10 (2941101010 TARIC-kód), ex 2941 10 20 (2941102010 TARIC-kód) és ex 2941 90 00 (2941900030 kód) kód alá tartozó, Indiából származó amoxicillin-trihidrátra, az ampicillin-trihidrátra és a cefalexinre végleges kiegyenlítő vám kerül kivetésre a nem kimért adagokban forgalmazott formában vagy nem kiskereskedelmi forgalmazásra alkalmas kiszerelésben történő behozataluk esetén.
(2) A közösségi határon a nettó árra vonatkozó, importvám előtti vámtétel az Indiában a következő vállalatok által gyártott importáruk esetében akövetkező:
-
17,3 % a KDL Biotech Ltd., Mumbai tekintetében (kiegészítő TARIC-kód: A580),
-
28,1 % a Nectar Lifesciences Ltd., Chandigarh tekintetében (kiegészítő TARIC-kód: A581),
-
25,3 % a Nestor Pharmaceuticals Ltd., New Delhi tekintetében (kiegészítő TARIC-kód: A582),
-
30,3 % a Ranbaxy Laboratories Ltd., New Delhi tekintetében (kiegészítő TARIC-kód: 8221),
-
28,1 % a Torrent Gujarat Biotech Ltd., Ahmedabad tekintetében (kiegészítő TARIC-kód: A583),
-
28,1 % Surya Pharmaceuticals Ltd., Chandigarh tekintetében (kiegészítő TARIC-kód: A584),
-
32 % az összes többi vállalat tekintetében (kiegészítő TARIC-kód: 8900).
(3) Eltérő rendelkezés hiányában a vámokra vonatkozó hatályos rendelkezéseket kell alkalmazni.
2. cikk
Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Brüsszelben, 2005. május 10-én.