RÅDETS DIREKTIV 98/49/EF af 29. juni 1998 om beskyttelse af supplerende pensionsrettigheder for arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, der flytter inden for Fællesskabet
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 51 og 235,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) En af de fundamentale rettigheder i Fællesskabet er retten til fri bevægelighed for personer; i traktaten hedder det, at Rådet med enstemmighed skal vedtage de foranstaltninger vedrørende social tryghed, der er nødvendige for at gennemføre arbejdskraftens frie bevægelighed;
(2) arbejdstagerne er socialt sikret gennem lovpligtige socialsikringsordninger kombineret med supplerende socialsikringsordninger;
(3) de retsforskrifter, Rådet allerede har vedtaget med henblik på at beskytte arbejdstagernes og deres familiemedlemmers sociale sikringsrettigheder, når de flytter inden for Fællesskabet, særlig Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (4) og Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (5), angår udelukkende lovpligtige pensionsordninger; koordineringsordningen i disse forordninger omfatter ikke supplerende pensionsordninger, med undtagelse af de ordninger, der er omfattet af udtrykket »lovgivning« som defineret i forordning (EØF) nr. 1408/71, artikel 1, litra j), første afsnit, eller i forbindelse med hvilke en medlemsstat fremsætter en erklæring i henhold til denne artikel;
(4) Rådet har vide skønsbeføjelser med hensyn til valg af de mest hensigtsmæssige foranstaltninger for at nå målet i traktatens artikel 51; koordineringsordningen, der er omhandlet i forordning (EØF) nr. 1408/71 og (EØF) nr. 574/72, navnlig bestemmelserne om sammenlægning, er ikke relevant for supplerende pensionsordninger, med undtagelse af de ordninger, der er omfattet af udtrykket »lovgivning« som defineret i forordning (EØF) nr. 1408/71, artikel 1, litra j), første afsnit eller i forbindelse med hvilke en medlemsstat fremsætter en erklæring i henhold til denne artikel, og disse ordninger bør derfor omfattes af særlige foranstaltninger, hvoraf dette direktiv er det første, for at tage hensyn til deres særlige beskaffenhed og kendetegn og til deres forskelligartethed i og mellem medlemsstaterne;
(5) pensioner og ydelser bør ikke omfattes af både dette direktiv og forordning (EØF) nr. 1408/71 og (EØF) nr. 574/72, og derfor kan supplerende pensionsordninger, som falder inden for de to nævnte forordningers anvendelsesområde, fordi en medlemsstat har fremsat en erklæring herom i henhold til artikel 1, litra j), i forordning (EØF) nr. 1408/71, ikke være omfattet af nærværende direktiv;
(6) i henstilling 92/442/EØF af 27. juli 1992 om overensstemmelse mellem målene og politikken for social beskyttelse (6) henstiller Rådet til medlemsstaterne, at de »om nødvendigt fremmer tilpasningen af betingelserne for at opnå pensionsrettigheder, navnlig ret til supplerende pension, for at undgå, at lønmodtagernes mobilitet hæmmes«;
(7) der kan bidrages til denne målsætning ved at sikre arbejdstagere, der flytter, eller hvis arbejdssted flytter fra én medlemsstat til en anden, samme behandling med hensyn til beskyttelse af deres supplerende pensionsrettigheder som arbejdstagere, der forbliver, eller hvis arbejdssted ændres, men forbliver inden for samme medlemsstat;
(8) arbejdskraftens frie bevægelighed, som er en af de grundlæggende traktatfæstede rettigheder, er ikke begrænset til lønmodtagere, men omfatter også selvstændige erhvervsdrivende;
(9) traktaten indeholder ikke anden hjemmel for vedtagelse af passende foranstaltninger med hensyn til social sikring af selvstændige erhvervsdrivende end artikel 235;
(10) for at arbejdstagere og andre pensionsberettigede kan udnytte retten til fri bevægelighed effektivt, bør de have visse garantier for ligebehandling med hensyn til bevarelse af de pensionsrettigheder, de har optjent under supplerende pensionsordninger;
(11) alle restriktioner for betalinger og kapitalbevægelser er forbudt i henhold til traktatens artikel 73 B, og medlemsstaterne bør derfor træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre udbetaling i alle medlemsstater af ydelser fra supplerende pensionsordninger til nuværende og tidligere medlemmer samt til andre ydelsesberettigede i henhold til sådanne ordninger;
(12) for at gøre det lettere at udøve retten til fri bevægelighed bør medlemsstaternes bestemmelser om fornødent tilpasses, således at det bliver muligt at fortsætte indbetalingen af bidrag til en supplerende pensionsordning, der er oprettet i en medlemsstat, af eller på vegne af arbejdstagere, som er udstationeret i en anden medlemsstat i overensstemmelse med afsnit II i forordning (EØF) nr. 1408/71;
(13) i denne henseende kræver traktaten ikke alene ophør af enhver forskelsbehandling på grundlag af nationalitet mellem medlemsstaternes arbejdstagere, men også ophævelse af nationale bestemmelser, som kan have til følge, at de pågældende finder det mindre attraktivt eller helt forhindres i at gøre brug af de grundlæggende rettigheder, der ifølge flere på hinanden følgende domme afsagt af Domstolen for De Europæiske Fællesskaber er garanteret ved traktaten;
(14) arbejdsgivere, bestyrelser eller andre, der administrerer supplerende pensionsordninger, skal i tilstrækkeligt omfang give arbejdstagere, der benytter sig af retten til fri bevægelighed, informationer, navnlig om deres valgmuligheder;
(15) dette direktiv berører ikke retstilstanden i medlemsstaterne for så vidt angår kollektive kampskridt;
(16) i betragtning af de store forskelle mellem eksisterende supplerende sociale sikringsordninger bør Fællesskabet kun fastlægge de generelle målsætninger, og et direktiv er derfor det mest hensigtsmæssigt, juridiske instrument;
(17) i overensstemmelse med subsidiaritets- og proportionalitetsprincippet, jf. traktatens artikel 3 B, kan målene for dette direktiv ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne alene, men derimod bedre på fællesskabsplan; direktivet går ikke videre, end hvad der er nødvendigt -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
KAPITEL I
FORMÅL OG ANVENDELSESOMRÅDE
Artikel 1
Dette direktiv har til formål at beskytte de rettigheder, som tilkommer medlemmer af en supplerende pensionsordning, der flytter fra én medlemsstat til en anden, og dermed bidrage til at fjerne hindringerne for den frie bevægelighed for arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende inden for Fællesskabet. Beskyttelsen vedrører pensionsrettigheder i henhold til såvel frivillige som obligatoriske supplerende pensionsordninger, bortset fra ordninger, der er omfattet af forordning (EØF) nr. 1408/71.
Artikel 2
Dette direktiv omfatter alle medlemmer af en supplerende pensionsordning samt andre ydelsesberettigede under sådanne ordninger, som derigennem har erhvervet eller erhverver rettigheder i en eller flere medlemsstater.
KAPITEL II
DEFINITIONER
Artikel 3
I dette direktiv forstås ved:
a) »supplerende pension«: alderspensioner og invalide- og efterladtepensioner, som supplerer eller erstatter ydelser, der udbetales i de nævnte kategorier under lovpligtige sociale sikringsordninger, hvis disse pensioner udbetales i henhold til reglerne for en supplerende pensionsordning, der er oprettet i overensstemmelse med national lovgivning og praksis
b) »supplerende pensionsordning«: enhver erhvervstilknyttet pensionsordning, der er oprettet i overensstemmelse med national lovgivning og praksis, som f.eks. en gruppeforsikringsaftale, en branche- eller sektorspecifik ordning med finansiering ved udbetaling, en funderet ordning eller pensionstilsagn understøttet af virksomhedshenlæggelser eller enhver kollektiv eller tilsvarende ordning, der har til formål at sikre arbejdstagere eller selvstændige erhvervsdrivende en supplerende pension
c) »pensionsrettigheder«: enhver form for ydelse, som medlemmer af ordningen samt andre ydelsesberettigede er berettiget til i henhold til bestemmelserne i en supplerende pensionsordning og, hvor det er relevant, i henhold til national lovgivning
d) »optjente pensionsrettigheder«: enhver ydelsesberettigelse, som er opnået ved opfyldelse af krav i en given supplerende pensionsordning og, hvor det er relevant, i henhold til national lovgivning
e) »udstationeret arbejdstager«: en person, der er udstationeret for at arbejde i en anden medlemsstat, og som i henhold til afsnit II i forordning (EØF) nr. 1408/71 fortsat er omfattet af oprindelsesmedlemsstatens lovgivning; »udstationering« forstås i overensstemmelse hermed
f) »bidrag«: betalinger, der er eller skulle være foretaget til en supplerende pensionsordning.
KAPITEL III
FORANSTALTNINGER TIL BESKYTTELSE AF SUPPLERENDE PENSIONSRETTIGHEDER FOR ARBEJDSTAGERE, DER FLYTTER INDEN FOR FÆLLESSKABET
Artikel 4
Ligebehandling med hensyn til bevarelse af pensionsrettigheder
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at medlemmer af en supplerende pensionsordning, for hvilke der som følge af flytning fra én medlemsstat til en anden ikke længere betales bidrag til denne ordning kan bevare deres optjente pensionsrettigheder i samme udstrækning som andre medlemmer, for hvilke der ikke længere betales bidrag, men som forbliver i den samme medlemsstat. Denne artikel gælder også for andre personer, der er ydelsesberettigede i henhold til reglerne for den pågældende supplerende pensionsordning.
Artikel 5
Grænseoverskridende betalinger
Medlemsstaterne sikrer, at medlemmer af en supplerende pensionsordning samt andre personer, der er ydelsesberettigede i henhold til en sådan ordning, med fradrag af eventuelle skatter og transaktionsomkostninger får udbetalt alle de ydelser, de har krav på under en sådan ordning, i andre medlemsstater.
Artikel 6
Bidrag til supplerende pensionsordninger fra eller på vegne af en udstationeret arbejdstager
1. Medlemsstaterne træffer sådanne foranstaltninger, der er nødvendige for at skabe mulighed for fortsat indbetaling af bidrag til en supplerende pensionsordning i en medlemsstat fra eller på vegne af en udstationeret arbejdstager, der under udstationeringen i en anden medlemsstat er medlem af en sådan ordning.
2. Når der i medfør af stk. 1 under udstationeringen fortsat betales bidrag til en supplerende pensionsordning i oprindelsesmedlemsstaten, skal den udstationerede arbejdstager og, hvor det er relevant, dennes arbejdsgiver, være undtaget fra enhver forpligtelse til at betale bidrag til en supplerende pensionsordning i en anden medlemsstat.
Artikel 7
Information af medlemmerne af ordningen
Medlemsstaterne træffer foranstaltninger med henblik på at sikre, at arbejdsgivere, bestyrelser eller andre, der administrerer supplerende pensionsordninger, i tilstrækkeligt omfang oplyser medlemmerne om deres pensionsrettigheder og muligheder, når de flytter til en anden medlemsstat. Disse oplysninger skal mindst svare til de oplysninger, der gives de medlemmer af ordningen, for hvilke der ikke længere betales bidrag, men som forbliver i den samme medlemsstat.
KAPITEL IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 8
Medlemsstaterne kan beslutte, at bestemmelserne i artikel 6 kun skal gælde for udstationeringer, der påbegyndes på eller efter den 25. juli 2001.
Artikel 9
Medlemsstaterne indfører i deres nationale retsorden de nødvendige bestemmelser for, at enhver, der anser sine rettigheder for krænket som følge af manglende overholdelse af kravene i dette direktiv, kan gøre disse rettigheder gældende for en retslig instans efter eventuelt at have indbragt sagen for andre kompetente instanser.
Artikel 10
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest 36 måneder efter dets ikrafttræden, eller de sikrer, at arbejdsmarkedets parter senest denne dato indfører de krævede bestemmelser ved aftale. Medlemsstaterne tager de nødvendige skridt for at sikre, at de til enhver tid kan garantere de af dette direktiv krævede resultater. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen herom.
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisning fastsættes af medlemsstaterne.
Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om, hvilke nationale myndigheder der kan kontaktes i forbindelse med direktivets anvendelse.
2. Senest den 25. januar 2002 meddeler medlemsstaterne Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
3. Senest seks år efter dette direktivs ikrafttræden forelægger Kommissionen på grundlag af medlemsstaternes oplysninger en rapport for Europa-Parlamentet, Rådet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg.
Rapporten skal omhandle anvendelsen af direktivet og om nødvendigt indeholde forslag til eventuelt nødvendige ændringer.
Artikel 11
Direktivet træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 12
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Luxembourg, den 29. juni 1998.
A Tanács 98/49/EK irányelve
(1998. június 29.)
a Közösségen belül mozgó munkavállalók és önálló vállalkozók kiegészítő nyugdíjra való jogosultságának védelméről
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 51. és 235. cikkére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],
(1) mivel a Közösség alapvető szabadságainak egyike a személyek szabad mozgása; mivel a Szerződés rendelkezik arról, hogy a Tanács egyhangúlag meghozza a szociális biztonság területén ezeket az intézkedéseket, amennyiben szükségesek a munkavállalók szabad mozgásának biztosításához;
(2) mivel a munkavállalók szociális védelméről a kötelező szociális biztonsági rendszerek, valamint azokon túlmenően a kiegészítő szociális biztonsági rendszerek gondoskodnak;
(3) mivel a Közösségen belül mozgó munkavállalók és családtagjaik szociális biztonsági jogainak védelme érdekében a Tanács által korábban már elfogadott jogszabályok, nevezetesen a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14-i 1408/71/EGK tanácsi rendelet [4] és a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló 1408/71/EGK rendelet végrehajtására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló, 1972. március 21-i 574/72/EGK rendelet [5] csak a kötelező nyugdíjrendszerekre vonatkoznak; mivel az említett rendeletekben előírt koordinációs rendszer nem terjed ki a kiegészítő nyugdíjrendszerekre, kivéve azokat a rendszereket, amelyek az 1408/71/EGK rendelet 1. cikke j) pontjának első albekezdésében meghatározott "jogszabályok" fogalom körébe tartoznak, valamint azokat a rendszereket, amelyekre vonatkozóan egy tagállam az említett cikk alapján nyilatkozatot tett;
(4) mivel a Tanács széleskörű mérlegelési jogkörrel rendelkezik a Szerződés 51. cikkében meghatározott célkitűzés megvalósítását szolgáló legmegfelelőbb intézkedések kiválasztása terén; és mivel az 1408/71/EGK és az 574/72/EGK rendeletben meghatározott koordinációs rendszer és különösen az összesítésre vonatkozó szabályok nem alkalmazhatók a kiegészítő nyugdíjrendszerekre, kivéve azokat a rendszereket, amelyek az 1408/71/EGK rendelet l. cikke j) pontjának első albekezdésében meghatározott "jogszabályok" fogalom körébe tartoznak, vagy azokat a rendszereket, amelyekre vonatkozóan egy tagállam az említett cikk alapján nyilatkozatot tett, ezért különleges intézkedéseket kell hozni, amelyek közül ez az irányelv az első, annak érdekében, hogy figyelembe lehessen venni e rendszerek sajátos jellegét és jellemzőit, valamint a kiegészítő rendszerek közötti különbségeket az egyes tagállamokon belül és a tagállamok között;
(5) mivel semmilyen nyugdíjra vagy ellátásra sem vonatkozhatnak egyidejűleg ennek az irányelvnek, valamint az 1408/71/EGK rendeletnek és az 574/72/EGK rendeletnek a rendelkezései, ezért azok a kiegészítő nyugdíjrendszerek, amelyek egy tagállam által az 1408/71/EGK rendelet 1. cikk j) pontjának értelmében tett nyilatkozat alapján az említett rendeletek alkalmazási körébe tartoznak, nem tartozhatnak ezen irányelv rendelkezéseinek alkalmazási körébe;
(6) mivel a szociális védelem céljainak és politikáinak egymáshoz közelítéséről szóló, 1992. július 27-i 92/442/EGK ajánlásban [6] a Tanács azt ajánlotta, hogy a tagállamok "szükség esetén támogassák a nyugdíjjogosultság, különösen a kiegészítő nyugdíjra való jogosultság megszerzésére vonatkozó feltételek módosítását a munkavállalók mobilitását gátló akadályok eltörlése céljából";
(7) mivel e cél megvalósítását segíti, ha azoknak a munkavállalóknak, akik egyik tagállamból a másikba mennek vagy, akiknek a munkahelyét telepítik át egy másik tagállamba, kiegészítő nyugdíjjogosultságuk védelme tekintetében egyenlő bánásmódot biztosítanak azokkal a munkavállalókkal, akik az adott tagállam területén maradnak, illetve akiknek a munkahelye változik ugyan, de marad az adott tagállam területén;
(8) mivel a személyek szabad mozgása, amely a Szerződésben meghatározott alapvető jogok egyike, nemcsak a munkavállalókra, hanem az önálló vállalkozókra is vonatkozik;
(9) mivel a Szerződés a 235. cikk rendelkezésein kívül nem határoz meg egyéb hatáskört az önálló vállalkozók szociális biztonsága területén a megfelelő intézkedések megtételére;
(10) mivel a szabad mozgás jogának tényleges gyakorlásához a munkavállalóknak és más jogosultaknak bizonyos garanciákra van szükségük a kiegészítő nyugdíjrendszerekből származó, szerzett nyugdíjjogosultságuk fenntartása tekintetében az egyenlő bánásmódra vonatkozóan;
(11) mivel a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a kiegészítő nyugdíjrendszerek szerinti ellátásokat a tagoknak és volt tagoknak folyósítsák, csakúgy mint az ilyen rendszerek szerinti többi jogosult számára valamennyi tagállamban, különös tekintettel arra, hogy a Szerződés 73b. cikke tiltja a fizetési műveleteknek és a tőke szabad mozgásának bármilyen korlátozását;
(12) mivel a szabad mozgás jogának gyakorlását elősegítendő, a nemzeti szabályozást, ahol szükséges, ki kell igazítani annak érdekében, hogy egy másik tagállam területére kiküldött munkavállalók vagy a nevükben eljáró személyek a továbbiakban is fizethessenek járulékot egy tagállamban működő kiegészítő nyugdíjrendszerbe, a 1408/71/EGK rendelet II. címével összhangban;
(13) mivel ezzel összefüggésben a Szerződés a tagállamok munkavállalói közötti, állampolgárságon alapuló megkülönböztetés felszámolásán kívül előírja minden olyan nemzeti szabályozás megszüntetését, amely korlátozza vagy hátrányosan befolyásolja a Szerződés által garantált, az Európai Közösségek Bírósága által egymást követő ítéletekben értelmezett alapvető szabadságok gyakorlását;
(14) mivel a munkáltatók, a megbízottak vagy a kiegészítő nyugdíjrendszerek kezeléséért felelős más személyek kötelesek megfelelően tájékoztatni a szabad mozgáshoz való jogot gyakorló munkavállalókat, különös tekintettel a rendelkezésükre álló választási lehetőségekre és alternatívákra;
(15) mivel ez az irányelv nem érinti a különböző szakmai érdekek védelmét szolgáló kollektív fellépésről szóló tagállami jogszabályokat;
(16) mivel a kiegészítő szociális biztonsági rendszerek sokfélesége miatt a Közösségnek csak célkitűzéseket megfogalmazó általános keretet kell megállapítania, és erre az irányelv a megfelelő jogi eszköz;
(17) mivel a Szerződés 3b. cikkében meghatározott szubszidiaritás és arányosság elvével összhangban megállapítható, hogy ennek az irányelvnek a célkitűzéseit a tagállamok nem képesek elégséges mértékben megvalósítani, és azokat a Közösség hatékonyabban tudja megvalósítani; mivel ez az irányelv nem haladja meg azt a mértéket, ami ezeknek a céloknak az eléréséhez szükséges,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
I. FEJEZET
CÉL ÉS ALKALMAZÁSI KÖR
1. cikk
Ennek az irányelvnek a célja a kiegészítő nyugdíjrendszerbeli tagsággal rendelkező azon személyek jogainak védelme, akik az egyik tagállamból egy másik tagállamba mennek, valamint ezáltal a munkavállalók és az önálló vállalkozók Közösségen belüli szabad mozgását korlátozó akadályok lebontása. Ez a védelem az önkéntes és kötelező kiegészítő nyugdíjrendszerekben szerzett nyugdíjjogosultságokra egyaránt vonatkozik, kivéve az 1408/71/EGK rendelet alkalmazási körébe tartozó rendszereket.
2. cikk
Ezt az irányelvet a kiegészítő nyugdíjrendszereknek azokra a tagjaira, illetve az ilyen rendszerekben jogosultságot szerzett olyan személyekre kell alkalmazni, akik már jogosultságot szereztek egy vagy több tagállamban vagy ilyen jogosultságok várományosai.
II. FEJEZET
FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK
3. cikk
Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
a) "kiegészítő nyugdíj" az öregségi nyugdíj, valamint - ott, ahol a hazai jogszabályoknak és a joggyakorlatnak megfelelően létrehozott kiegészítő nyugdíjrendszer szabályai erről külön rendelkeznek - a rokkantsági és túlélő hozzátartozói ellátások, amelyek kiegészítik vagy helyettesítik a törvény által előírt szociális biztonsági rendszerekben ugyanazon biztosítási eseményekre vonatkozó ellátásokat;
b) "kiegészítő nyugdíjrendszer" a hazai jogszabályoknak és a joggyakorlatnak megfelelően létrehozott foglalkozási nyugdíjrendszer, többek között a csoportos biztosítási szerződés vagy egy vagy több rendszer vagy ágazat által létrehozott felosztókirovó nyugdíjrendszer, tőkefedezeti rendszer vagy a vállalkozások nyugdíjtartalékán alapuló nyugdíjígérvény-rendszer, vagy bármely egyéb kollektív vagy más hasonló rendszer, amelynek célja kiegészítő nyugdíj folyósítása munkavállalóknak vagy önálló vállalkozóknak;
c) "nyugdíjjogosultság" az az ellátás, amelyre a rendszer tagjai vagy más jogosultak egy kiegészítő nyugdíjrendszer, illetve adott esetben a hazai jogszabályok értelmében jogosultak;
d) "szerzett nyugdíjjogosultság" egy kiegészítő nyugdíjrendszer szabályai, illetve adott esetben a hazai jogszabályok által meghatározott feltételek teljesítése után szerzett, ellátásra való jogosultság;
e) "kiküldött munkavállaló" munkavégzésre egy másik tagállam területére kiküldött, az 1408/71/EGK rendelet II. címe értelmében továbbra is a kiküldő ország jogszabályainak hatálya alá tartozó munkavállaló; a "kiküldetés" fogalmát ennek megfelelően kell meghatározni;
f) "járulék" egy kiegészítő nyugdíjrendszerbe teljesített vagy teljesítettként elismert bármely befizetés.
III. FEJEZET
INTÉZKEDÉSEK A KÖZÖSSÉGEN BELÜL MOZGÓ MUNKAVÁLLALÓK KIEGÉSZÍTŐ NYUGDÍJRA VALÓ JOGOSULTSÁGÁNAK VÉDELMÉRE
4. cikk
Egyenlő bánásmód a nyugdíjjogosultság fenntartása tekintetében
A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a kiegészítő nyugdíjrendszer azon tagjainak szerzett jogai fennmaradjanak, akik egy másik tagállamba mennek, és ennek következményeként megszüntetik a járulékfizetést az említett rendszerbe, ugyanolyan mértékben, mint az olyan tagoké, akiknek a javára már nem történik befizetés, de akik az adott tagállam területén maradnak. Ezt a cikket a szóban forgó kiegészítő nyugdíjrendszer szabályai alapján jogosult más személyekre is alkalmazni kell.
5. cikk
Határokon átnyúló kifizetések
A tagállamok biztosítják, hogy a kiegészítő nyugdíjrendszer tagjai, csakúgy mint az ilyen rendszerek szerinti egyéb jogosultak tekintetében a kiegészítő nyugdíjrendszer az ilyen rendszerek alapján járó ellátásokat az azokat egyébként terhelő adók és kezelési költségek nélkül kifizeti egy másik tagállamban.
6. cikk
A kiküldött munkavállalók által vagy nevükben a kiegészítő nyugdíjrendszerbe teljesített járulékfizetés
(1) A tagállamok elfogadják a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy egy másik tagállamba kiküldött munkavállaló, aki egy másik tagállamba történő kiküldetése alatt kiegészítő nyugdíjrendszer tagja, vagy nevében más személy továbbra is fizethessen járulékot valamely tagállamban létrehozott kiegészítő nyugdíjrendszerbe.
(2) Amennyiben az (1) bekezdés alapján az egyik tagállamban működő kiegészítő nyugdíjrendszerbe továbbra is fizetnek járulékot, a kiküldött munkavállaló, illetve munkáltatója a másik tagállamban mentesül a kiegészítő nyugdíjrendszerre vonatkozó járulékfizetési kötelezettségei alól.
7. cikk
A rendszer tagjainak tájékoztatása
A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a munkáltatók, a megbízottak vagy a kiegészítő nyugdíjrendszer kezeléséért felelős más személyek megfelelő tájékoztatást adjanak a rendszer tagjainak, amikor azok másik tagállamba mennek, a nyugdíjjogosultságokról és a rendszer alapján rendelkezésükre álló választási lehetőségekről. Az ilyen tájékoztatásnak legalább meg kell felelnie annak a tájékoztatásnak, amelyet azoknak a tagoknak nyújtanak, akiknél a járulékfizetés megszűnt, de akik nem hagyják el az illető tagállam területét.
IV. FEJEZET
ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK
8. cikk
A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a 6. cikk rendelkezései csak a 2001. július 25-én vagy azt követően kezdődő kiküldetésekre vonatkozzanak.
9. cikk
A tagállamok a hazai jogszabályaikba olyan intézkedéseket vezetnek be, amelyek lehetővé teszik, hogy az összes olyan személy, aki úgy véli, hogy az irányelv rendelkezései alkalmazásának elmulasztása miatt jogai sérültek, az egyéb illetékes hatóságokhoz történő folyamodást követően bírósági eljárás keretében érvényesíthesse igényét.
10. cikk
(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek a hatálybalépését követő 36 hónapon belül megfeleljenek, vagy gondoskodnak arról, hogy legkésőbb az említett időpontig a szociális partnerek megállapodás útján bevezetik a szükséges rendelkezéseket. A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket ahhoz, hogy mindenkor képesek legyenek biztosítani az irányelv által előirányzott eredményeket. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot az irányelv alkalmazása tárgyában a kapcsolattartó nemzeti hatóságokról.
(2) A tagállamok legkésőbb 2002. január 25-ig közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat az rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.
(3) A tagállamok által megküldött tájékoztatás alapján a Bizottság ennek az irányelvnek a hatálybalépését követő hat éven belül jelentést tesz az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, valamint a Gazdasági és Szociális Bizottságnak.
A jelentés tájékoztatást tartalmaz az irányelv alkalmazásáról, valamint adott esetben javaslatokat fogalmaz meg a szükségesnek vélt módosításokról.
11. cikk
Ez az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetése napján lép hatályba.
12. cikk
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Luxembourgban, 1998. június 29-én.