EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 98/78/EF af 27. oktober 1998 om supplerende tilsyn med forsikringsselskaber i en forsikringsgruppe
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 57, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 B (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) Rådets første direktiv (73/239/EØF) af 24. juli 1973 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring (4) og Rådets første direktiv (79/267/EØF) af 5. marts 1979 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte livsforsikringsvirksomhed (5) bestemmer, at forsikringsselskaber skal råde over en solvensmargen;
(2) ifølge Rådets direktiv 92/49/EØF af 18. juni 1992 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (6) og Rådets direktiv 92/96/EØF af 10. november 1992 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte livsforsikringsvirksomhed og om ændring af direktiv 79/267/EØF og direktiv 90/619/EØF (7) er adgang til og udøvelse af forsikringsvirksomhed betinget af en enkelt administrativ tilladelse udstedt af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor forsikringsselskabet har sit vedtægtsmæssige hjemsted (hjemlandet); med denne tilladelse kan selskabet påbegynde virksomhed overalt i Fællesskabet i henhold til enten reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser; det påhviler de kompetente myndigheder i hjemlandet at føre tilsyn med forsikringsselskabers økonomiske soliditet, navnlig deres solvens;
(3) foranstaltninger vedrørende supplerende tilsyn med forsikringsselskaber i en forsikringsgruppe skal gøre det muligt for de myndigheder, der fører tilsyn med et forsikringsselskab, at danne sig et mere pålideligt billede af dets finansielle situation; supplerende tilsyn bør også omfatte visse virksomheder, der på nuværende tidspunkt ikke er underkastet tilsyn i henhold til fællesskabsdirektiver; dette direktiv indebærer på ingen måde, at medlemsstaterne har pligt til at føre tilsyn med det enkelte selskab;
(4) på et fælles forsikringsmarked konkurrerer forsikringsselskaberne direkte med hinanden, og de regler, der gælder for kapitalkravene, bør derfor være ensartede; med henblik herpå må kriterierne for supplerende tilsyn ikke fastlægges af de nationale myndigheder alene; Fællesskabets interesser varetages således bedst ved vedtagelse af fælles kriterier, da dette vil forhindre konkurrenceforvridning; det er vigtigt at fjerne visse forskelle i medlemsstaternes lovgivning med hensyn til de tilsynsregler, der gælder for forsikringsselskaber i en forsikringsgruppe;
(5) den valgte fremgangsmåde består i at gennemføre en harmonisering på de vigtigste punkter, i det omfang det er nødvendigt og tilstrækkeligt for at nå frem til gensidig anerkendelse af de tilsynsmæssige kontrolmetoder på dette område; dette direktiv har bl.a. til formål at beskytte de forsikredes interesser;
(6) visse bestemmelser i dette direktiv fastsætter minimumsregler; hjemlandet kan foreskrive strengere regler for de forsikringsselskaber, der har fået deres tilladelse af dets egne kompetente myndigheder;
(7) dette direktiv indeholder bestemmelser om supplerende tilsyn med ethvert forsikringsselskab, som er et deltagende selskab i mindst ét forsikringsselskab, genforsikringsselskab eller tredjelandsforsikringsselskab, samt om forskellige former for supplerende tilsyn med ethvert forsikringsselskab, hvis moderselskab er et forsikringsholdingselskab, genforsikringsselskab, tredjelandsforsikringsselskab eller blandet forsikringsholdingselskab; de kompetente myndigheders tilsyn med de enkelte forsikringsselskaber forbliver dog det grundlæggende princip for tilsynet med forsikringsselskaber;
(8) det er nødvendigt at beregne en korrigeret solvens for forsikringsselskaber i en forsikringsgruppe; de kompetente myndigheder i Fællesskabet anvender forskellige metoder ved vurderingen af de finansielle virkninger for et forsikringsselskab af, at det indgår i en forsikringsgruppe; i dette direktiv opstilles tre metoder for denne beregning; det er i princippet accepteret, at disse forskellige metoder tilsynsmæssigt giver samme resultat;
(9) solvenssituationen for et forsikringsselskab, der er et datterselskab under et forsikringsholdingselskab, genforsikringsselskab eller tredjelandsforsikringsselskab, kan påvirkes af de finansielle midler i den forsikringsgruppe, forsikringsselskabet er en del af, og af fordelingen af de finansielle midler inden for gruppen; det er vigtigt, at de kompetente myndigheder får mulighed for at føre supplerende tilsyn med og træffe passende foranstaltninger over for forsikringsselskabet, hvis dets solvenssituation er kritisk eller i fare for at blive det;
(10) de kompetente myndigheder bør have adgang til alle de oplysninger, der er relevante for at føre supplerende tilsyn; der bør etableres et samarbejde mellem de myndigheder, der er ansvarlige for tilsyn med forsikringsselskaber, samt mellem disse myndigheder og de myndigheder, der er ansvarlige for tilsyn med de øvrige finansielle sektorer;
(11) transaktioner inden for gruppen kan påvirke et forsikringsselskabs finansielle situation; de kompetente myndigheder bør kunne føre generelt tilsyn med visse typer af sådanne transaktioner og træffe passende foranstaltninger over for forsikringsselskabet, hvis dets solvenssituation er kritisk eller i fare for at blive det -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1 Definitioner
I dette direktiv forstås ved:
a) »Forsikringsselskab«: et selskab, som har opnået administrativ tilladelse i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 73/239/EØF eller artikel 6 i direktiv 79/267/EØF.
b) »Tredjelandsforsikringsselskab«: et selskab, som, hvis det havde sit vedtægtsmæssige hjemsted i Fællesskabet, skulle have en tilladelse i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 73/239/EØF eller artikel 6 i direktiv 79/267/EØF.
c) »Genforsikringsselskab«: et selskab, bortset fra et forsikringsselskab eller tredjelandsforsikringsselskab, hvis hovedvirksomhed er at overtage risici, der afgives af et forsikringsselskab, et tredjelandsforsikringsselskab eller af andre genforsikringsselskaber.
d) »Moderselskab«: en modervirksomhed som beskrevet i artikel 1 i direktiv 83/349/EØF (8) samt enhver virksomhed, der efter de kompetente myndigheders opfattelse faktisk udøver en bestemmende indflydelse på en anden virksomhed.
e) »Datterselskab«: en dattervirksomhed som beskrevet i artikel 1 i direktiv 83/349/EØF samt enhver virksomhed, på hvilken et moderselskab efter de kompetente myndigheders opfattelse faktisk udøver en bestemmende indflydelse. Ethvert datterselskab af et datterselskab betragtes ligeledes som et datterselskab af det moderselskab, som er det øverste af disse selskaber.
f) »Kapitalinteresse«: en kapitalinteresse som beskrevet i artikel 17, første punktum, i direktiv 78/660/EØF (9) eller direkte eller indirekte besiddelse af 20 % eller mere af stemmerettighederne eller kapitalen i en virksomhed.
g) »Deltagende selskab«: en virksomhed, som enten er et moderselskab eller en anden virksomhed, der besidder en kapitalinteresse.
h) »Tilknyttet selskab«: en virksomhed, som enten er et datterselskab eller en anden virksomhed, hvori der besiddes en kapitalinteresse.
i) »Forsikringsholdingselskab«: et moderselskab, hvis hovedvirksomhed er at erhverve og besidde kapitalinteresser i datterselskaber, når disse datterselskaber udelukkende eller hovedsagelig er forsikringsselskaber, genforsikringsselskaber eller tredjelandsforsikringsselskaber, og mindst ét af disse datterselskaber er et forsikringsselskab.
j) »Blandet forsikringsholdingselskab«: et moderselskab, som ikke er et forsikringsselskab, tredjelandsforsikringsselskab, genforsikringsselskab eller forsikringsholdingselskab, og som har mindst ét datterselskab, der er et forsikringsselskab.
k) »Kompetente myndigheder«: de nationale myndigheder, der ved lov eller anden forskrift er bemyndiget til at føre tilsyn med forsikringsselskaber.
Artikel 2 Anvendelse af supplerende tilsyn med forsikringsselskaber
1. Foruden de bestemmelser i direktiv 73/239/EØF og direktiv 79/267/EØF, som indeholder reglerne for tilsyn med forsikringsselskaber, fastsætter medlemsstaterne, at der skal føres supplerende tilsyn med ethvert forsikringsselskab, som er et deltagende selskab i mindst ét forsikringsselskab, genforsikringsselskab eller tredjelandsforsikringsselskab, som foreskrevet i artikel 5, 6, 8 og 9.
2. Ethvert forsikringsselskab, hvis moderselskab er et forsikringsholdingselskab, genforsikringsselskab eller tredjelandsforsikringsselskab, skal underkastes supplerende tilsyn som foreskrevet i artikel 5, stk. 2, samt i artikel 6, 8 og 10.
3. Ethvert forsikringsselskab, hvis moderselskab er et blandet forsikringsholdingselskab, skal underkastes supplerende tilsyn som foreskrevet i artikel 5, stk. 2, samt i artikel 6 og 8.
Artikel 3 Omfanget af det supplerende tilsyn
1. Udøvelse af supplerende tilsyn i overensstemmelse med artikel 2 indebærer på ingen måde, at de kompetente myndigheder har pligt til at udøve en tilsynsfunktion over for det enkelte tredjelandsforsikringsselskab, forsikringsholdingselskab, blandede forsikringsholdingselskab eller genforsikringsselskab.
2. Det supplerende tilsyn omfatter:
- tilknyttede selskaber under forsikringsselskabet
- deltagende selskaber i forsikringsselskabet
- tilknyttede selskaber under et deltagende selskab i forsikringsselskabet
som omhandlet i artikel 5, 6, 8, 9 og 10.
3. Medlemsstaterne kan beslutte, at det i artikel 2 omhandlede supplerende tilsyn ikke skal omfatte selskaber med vedtægtsmæssigt hjemsted i tredjelande, hvor der er retlige hindringer for fremskaffelse af de nødvendige oplysninger, jf. dog bilag I, punkt 2.5, og bilag II, punkt 4.
Desuden kan de kompetente myndigheder, der skal føre supplerende tilsyn, i hvert enkelt tilfælde beslutte, at et selskab ikke skal være omfattet af det i artikel 2 omhandlede supplerende tilsyn i følgende tilfælde:
- når det pågældende selskab kun er af ringe betydning set ud fra formålene med det supplerende tilsyn med forsikringsselskaber
- når det henset til formålene med det supplerende tilsyn med forsikringsselskaber ville være uhensigtsmæssigt eller vildledende at medtage det pågældende selskabs finansielle situation.
Artikel 4 Kompetente myndigheder, som skal føre supplerende tilsyn
1. Supplerende tilsyn føres af den kompetente myndighed i den medlemsstat, der har givet forsikringsselskabet den i artikel 6 i direktiv 73/239/EØF eller i artikel 6 i direktiv 79/267/EØF omhandlede administrative tilladelse.
2. Hvis forsikringsselskaber, der har opnået tilladelse i to eller flere medlemsstater, har det samme forsikringsholdingselskab, genforsikringsselskab, tredjelandsforsikringsselskab eller blandede forsikringsholdingselskab som moderselskab, kan de kompetente myndigheder i de berørte medlemsstater aftale, hvem af dem der skal udøve det supplerende tilsyn.
3. Hvis der i en medlemsstat er mere end én myndighed, der er bemyndiget til at føre tilsyn med forsikringsselskaber og genforsikringsselskaber, træffer denne medlemsstat de fornødne foranstaltninger til etablering af en samordning mellem disse myndigheder.
Artikel 5 Oplysningernes tilgængelighed og kvalitet
1. Medlemsstaterne pålægger de kompetente myndigheder at kræve, at ethvert forsikringsselskab, som er underkastet supplerende tilsyn, har fyldestgørende interne kontrolprocedurer for fremlæggelse af de data og oplysninger, der er relevante for at føre supplerende tilsyn.
2. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger for at sikre, at der ikke inden for deres ansvarsområde er retlige hindringer for, at de selskaber, der er underkastet supplerende tilsyn, og deres tilknyttede selskaber og deltagende selskaber indbyrdes udveksler oplysninger, der er relevante for udøvelsen af det supplerende tilsyn.
Artikel 6 Adgang til oplysninger
1. Medlemsstaterne fastsætter, at deres kompetente myndigheder, der skal føre supplerende tilsyn, skal have adgang til alle oplysninger, som er relevante for at føre tilsyn med et forsikringsselskab, der er underkastet supplerende tilsyn. De kompetente myndigheder må kun henvende sig direkte til de berørte selskaber, som er omhandlet i artikel 3, stk. 2, for at få de nødvendige oplysninger, hvis forsikringsselskabet er blevet anmodet om disse oplysninger og ikke har udleveret dem.
2. Medlemsstaterne sørger inden for deres område for, at deres kompetente myndigheder selv eller ved personer, de bemyndiger dertil, på stedet kan verificere de oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, hos:
- det forsikringsselskab, der er underkastet supplerende tilsyn
- dette forsikringsselskabs datterselskaber
- dette forsikringsselskabs moderselskaber
- datterselskaber af et af dette forsikringsselskabs moderselskaber.
3. Ønsker de kompetente myndigheder i en medlemsstat i forbindelse med anvendelsen af denne artikel i bestemte tilfælde at kontrollere vigtige oplysninger om et selskab, der er beliggende i en anden medlemsstat, og som er et tilknyttet forsikringsselskab under, datterselskab af, moderselskab for eller datterselskab af et moderselskab for det forsikringsselskab, der er underkastet supplerende tilsyn, anmoder de de kompetente myndigheder i den anden medlemsstat om, at denne kontrol foretages. De myndigheder, som modtager anmodningen, skal inden for rammerne af deres beføjelser efterkomme denne, enten ved selv at foretage kontrollen, eller ved at tillade, at de myndigheder, der har fremsat anmodningen, foretager kontrollen, eller ved at lade en revisor eller en anden sagkyndig foretage den.
Artikel 7 Samarbejde mellem de kompetente myndigheder
1. Når forsikringsselskaber, der direkte eller indirekte er tilknyttet hinanden eller har et fælles deltagende selskab, er etableret i forskellige medlemsstater, skal de kompetente myndigheder i disse medlemsstater på anmodning udveksle alle de oplysninger, der er relevante for at muliggøre eller for at gøre det lettere at føre tilsyn i henhold til dette direktiv, og skal på eget initiativ meddele eventuelle oplysninger, der forekommer dem at være af betydning for de øvrige kompetente myndigheder.
2. Er et forsikringsselskab og enten et kreditinstitut som defineret i direktiv 77/780/EØF (10) eller et investeringsselskab som defineret i direktiv 93/22/EØF eller både et kreditinstitut og et investeringsselskab direkte eller indirekte tilknyttet hinanden, eller har de et fælles deltagende selskab, etableres der et nært samarbejde mellem de kompetente myndigheder og de myndigheder, der varetager det offentlige tilsyn med disse andre selskaber. Uden at det i øvrigt berører disse myndigheders respektive beføjelser, udveksler de alle oplysninger, der kan lette udøvelsen af deres hverv, især i forbindelse med dette direktiv.
3. Oplysninger, der indhentes i henhold til dette direktiv, navnlig enhver udveksling af oplysninger mellem kompetente myndigheder i henhold til dette direktiv, er undergivet tavshedspligt, jf. artikel 16 i direktiv 92/49/EØF og artikel 15 i direktiv 92/96/EØF.
Artikel 8 Transaktioner inden for en gruppe
1. Medlemsstaterne pålægger de kompetente myndigheder at føre generelt tilsyn med transaktioner mellem:
a) et forsikringsselskab og:
i) et tilknyttet selskab under forsikringsselskabet
ii) et deltagende selskab i forsikringsselskabet
iii) et tilknyttet selskab under et deltagende selskab i forsikringsselskabet
b) et forsikringsselskab og en fysisk person, der har en kapitalinteresse i:
i) forsikringsselskabet eller et tilknyttet selskab under forsikringsselskabet
ii) et deltagende selskab i forsikringsselskabet
iii) et tilknyttet selskab under et deltagende selskab i forsikringsselskabet.
Disse transaktioner omfatter navnlig:
- lån
- garantier og anden ikke-balanceført virksomhed
- elementer, som kan indgå i solvensmargenen
- investeringer
- genforsikringsforretninger
- aftaler om omkostningsfordeling.
2. Medlemsstaterne kræver med henblik herpå, at forsikringsselskaberne mindst en gang om året indberetter de væsentlige transaktioner, som er anført i stk. 1, til de kompetente myndigheder.
Hvis det på grundlag af disse oplysninger viser sig, at et forsikringsselskabs solvenssituation er kritisk eller i fare for at blive det, træffer den kompetente myndighed passende foranstaltninger over for dette forsikringsselskab.
Artikel 9 Korrigeret solvenskrav
1. I det i artikel 2, stk. 1, nævnte tilfælde kræver medlemsstaterne, at der foretages en beregning af den korrigerede solvens i overensstemmelse med bilag I.
2. Tilknyttede selskaber, deltagende selskaber i og tilknyttede selskaber under et deltagende selskab medtages i den i stk. 1 omhandlede beregning.
3. Hvis den i stk. 1 omhandlede beregning viser, at den korrigerede solvens er negativ, træffer de kompetente myndigheder passende foranstaltninger over for det pågældende forsikringsselskab.
Artikel 10 Genforsikringsselskaber, forsikringsholdingselskaber og tredjelandsforsikringsselskaber
1. I det i artikel 2, stk. 2, omhandlede tilfælde kræver medlemsstaterne anvendelse af den supplerende tilsynsmetode i overensstemmelse med bilag II.
2. I det i stk. 1 omhandlede tilfælde skal alle tilknyttede selskaber under forsikringsholdingselskabet, genforsikringsselskabet eller tredjelandsforsikringsselskabet medtages i beregningen som foreskrevet i bilag II.
3. Hvis de kompetente myndigheder på grundlag af denne beregning skønner, at solvenssituationen for et forsikringsselskab, der er et datterselskab under forsikringsholdingselskabet, genforsikringsselskabet eller tredjelandsforsikringsselskabet, er kritisk eller i fare for at blive det, træffer de passende foranstaltninger over for dette forsikringsselskab.
Artikel 11 Gennemførelse
1. Medlemsstaterne vedtager senest den 5. juni 2000 de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen herom.
2. Medlemsstaterne sørger for, at bestemmelserne i stk. 1 første gang finder anvendelse på tilsynet med regnskaber for det regnskabsår, der begynder den 1. januar 2001 eller i løbet af dette kalenderår.
3. De i stk. 1 nævnte love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
4. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
5. Senest den 1. januar 2006 forelægger Kommissionen Forsikringskomitéen en rapport om anvendelsen af dette direktiv og i givet fald om behovet for yderligere harmonisering.
Artikel 12 Ikrafttrædelse
Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Artikel 13 Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Luxembourg, den 27. oktober 1998.
Az Európai Parlament és a Tanács 98/78/EK irányelve
(1998. október 27.)
a biztosítási csoportok biztosítóintézeteinek kiegészítő felügyeletéről
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 57. cikke (2) bekezdésére,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [2],
a Szerződés 189b. cikkében szabályozott eljárásnak megfelelően [3],
(1) mivel az életbiztosítás körén kívül a közvetlen biztosítási tevékenység megkezdésére és folytatására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1973. július 24-i 73/239/EGK első tanácsi irányelv [4] és a közvetlen életbiztosítási tevékenység megkezdésére és folytatására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1979. március 5-i 79/267/EGK első tanácsi irányelv [5] előírja, hogy a biztosítóintézetek szavatoló tőkével rendelkezzenek;
(2) mivel az életbiztosításon kívüli közvetlen biztosításra vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, a 73/239/EGK és a 88/357/EGK irányelvet módosító, 1992. június 18-i 92/49/EGK tanácsi irányelv [6] és a közvetlen életbiztosításra vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, a 79/267/EGK és a 90/619/EGK irányelvet módosító, 1992. november 10-i 92/96/EGK tanácsi irányelv [7] értelmében a biztosítási tevékenység megkezdése és folytatása annak a tagállamnak a hatóságai által kibocsátott egységes hivatalos engedélytől függ, amelyben a biztosítóintézet létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkezik (saját tagállam); mivel ez az engedély jogosítja fel a vállalkozást, hogy biztosítási tevékenységet folytasson a Közösség egész területén vagy a letelepedés, vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján; mivel a saját tagállamok illetékes hatóságai felelősek a biztosítóintézetek pénzügyi helyzetének figyelemmel kíséréséért, ideértve azok fizetőképességét is;
(3) mivel a biztosítási csoportok biztosítóintézeteinek kiegészítő felügyeletére vonatkozó intézkedéseknek lehetővé kell tenniük a biztosítóintézetet felügyelő hatóságok részére, hogy azok pénzügyi helyzetéről megalapozottabb véleményt alkossanak; mivel a kiegészítő felügyeletnek azokat a vállalkozásokat is számításba kell vennie, amelyek a Közösség irányelveinek értelmében jelenleg nem állnak felügyelet alatt; mivel ez az irányelv nem jelenti azt, hogy a tagállamok kötelesek ezeknek a vállalkozásoknak az egyedi felügyeletére;
(4) mivel a biztosítóintézetek a közös biztosítási piacon egymásnak közvetlen piaci versenytársai, ezért a tőkekövetelményekre vonatkozó szabályoknak megegyezőknek kell lenniük; mivel az ilyen célú kiegészítő felügyelet meghatározására alkalmazott követelményeket nem szabad kizárólag a tagállamok belátására bízni; mivel a közös alapszabályok elfogadása a Közösség érdekeit szolgálja annyiban, hogy megakadályozza a piaci verseny torzulását; mivel a tagállamok törvényi rendelkezései közötti eltéréseket ki kell küszöbölni azokra a prudenciális szabályokra vonatkozóan, amelyek hatálya kiterjed a biztosítási csoportok tagjait képező biztosítóintézetekre;
(5) mivel az elfogadott megközelítés abban áll, hogy olyan mértékű harmonizációt kell megvalósítani, amely ezen a téren a prudenciális ellenőrző rendszerek kölcsönös elismeréséhez lényeges, szükséges és elegendő; mivel ennek az irányelvnek különösen az a célja, hogy a biztosított személyek érdekeit védje;
(6) mivel az irányelv egyes rendelkezései minimumkövetelményeket határoznak meg; mivel a saját tagállam szigorúbb szabályokat határozhat meg azokra a biztosítóintézetekre nézve, amelyeknek a tagállam saját illetékes hatóságai engedélyt adtak;
(7) mivel ez az irányelv minden olyan biztosítótársaság kiegészítő felügyeletét előírja, amely legalább egy biztosítóintézet, viszontbiztosító-intézet vagy harmadik ország biztosítóintézetének részesedő vállalkozása, valamint eltérő szabályok alapján minden olyan biztosítótársaság kiegészítő felügyeletét előírja, amelynek az anyavállalata biztosítási holdingtársaság, viszontbiztosító-intézet, harmadik ország biztosítóintézete vagy vegyes tevékenységű biztosítási holdingtársaság; mivel az egyes biztosítóintézeteknek az illetékes hatóságok által történő felügyelete továbbra is a biztosítási felügyelet lényeges alapelve;
(8) mivel a biztosítási csoportokban részesedő biztosítóintézetek módosított fizetőképességi helyzetét meg kell állapítani; mivel a Közösségben az illetékes hatóságok eltérő módszereket alkalmaznak a biztosítóintézetek pénzügyi helyzetét befolyásoló tényezők figyelembevételére annak tulajdoníthatóan, hogy a biztosítóintézet egy biztosítási csoporthoz tartozik; mivel az irányelv ennek a számításnak az elvégzésére három módszert határoz meg; mivel elfogadták azt az alapelvet, hogy ezek a módszerek prudenciálisan azonosak;
(9) mivel a biztosítási holdingtársaság, a viszontbiztosító-intézet vagy harmadik ország biztosítóintézete kapcsolódó biztosítási leányvállalatának fizetőképességére hatással lehetnek annak a csoportnak a pénzügyi erőforrásai, amelyben a biztosítóintézet részt vesz, és a pénzügyi erőforrások csoporton belüli elosztása is befolyásolhatja a fizetőképességet; mivel az illetékes hatóságok részére biztosítani kell a kiegészítő felügyelet gyakorlásának, valamint megfelelő intézkedések meghozatalának lehetőségét a biztosítóintézet szintjén, ha annak fizetőképessége veszélybe került vagy veszélybe kerülhet;
(10) mivel biztosítani kell, hogy az illetékes hatóságok a kiegészítő felügyelet gyakorlásához szükséges összes információhoz hozzájussanak; mivel meg kell teremteni a biztosítóintézetek felügyeletéért felelős hatóságok, valamint az előbb említett hatóságok és más pénzügyi szektorok felügyeletéért felelős hatóságok közötti együttműködést;
(11) mivel a csoporton belüli ügyletek hatással lehetnek a biztosítóintézet pénzügyi helyzetére; mivel az illetékes hatóságok részére lehetővé kell tenni, hogy a csoporton belül végzett bizonyos fajta ügyletek felett általános felügyeletet gyakorolhassanak, és hogy megfelelő intézkedéseket hozhassanak a biztosítóintézet szintjén, ha annak fizetőképessége veszélybe került vagy veszélybe kerülhet,
ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:
1. cikk
Fogalommeghatározások
Ezen irányelv alkalmazásában:
a) biztosítóintézet: olyan vállalkozás, amely a 73/239/EGK irányelv 6. cikkének vagy a 79/267/EGK irányelv 6. cikkének megfelelően hivatalos engedéllyel rendelkezik;
b) harmadik ország biztosítóintézete: olyan vállalkozás, amelynek a 73/239/EGK irányelv 6. cikkének vagy a 79/267/EGK irányelv 6. cikkének megfelelően engedélyre lenne szüksége, ha a Közösségben bejegyzett székhellyel rendelkezne;
c) viszontbiztosító-intézet: olyan vállalkozás, amely különbözik a biztosítóintézettől vagy a harmadik ország biztosítóintézetétől, és amelynek fő tevékenysége abban áll, hogy vállalja a biztosítóintézet, harmadik ország biztosítóintézete vagy egyéb viszontbiztosító-intézet által átengedett kockázatokat;
d) anyavállalat: a 83/349/EGK irányelv [8] 1. cikke értelmében meghatározott anyavállalat, valamint minden olyan vállalkozás, amely az illetékes hatóságok véleménye szerint ténylegesen meghatározó befolyást gyakorol más vállalkozásokra;
e) leányvállalat: a 83/349/EGK irányelv 1. cikke értelmében meghatározott leányvállalat, valamint minden olyan vállalkozás, amely felett az illetékes hatóságok véleménye szerint az anyavállalat ténylegesen meghatározó befolyást gyakorol. A fiókintézetek összes fiókintézete is annak az anyavállalat fiókintézetének számít, amely a fiókintézetek élén áll;
f) részesedés: a 78/660/EGK irányelv [9] 17. cikke első mondatának értelmében meghatározott részesedés vagy a vállalkozás szavazati jogának vagy tőkéjének legalább 20 %-ával való közvetlen vagy közvetett rendelkezés;
g) részesedő vállalkozás: olyan vállalkozás, amely vagy anyavállalat, vagy olyan vállalkozás, amely részesedéssel rendelkezik;
h) kapcsolt vállalkozás: vagy egy leányvállalat, vagy olyan egyéb vállalkozás, amelyben részesedéssel rendelkeznek;
i) biztosítási holdingtársaság: olyan anyavállalat, amelynek a fő üzleti tevékenysége abban áll, hogy olyan leányvállalatban szerezzen részesedést vagy rendelkezzen részesedéssel, amelyek kizárólag vagy elsősorban biztosítóintézetek, viszontbiztosító-intézetek vagy harmadik ország biztosítóintézetei, amelyek közül legalább egy leányvállalatnak biztosítóintézetnek kell lennie;
j) vegyes tevékenységű biztosítási holdingtársaság: olyan anyavállalat, amely nem biztosítóintézet, harmadik ország biztosítóintézete, viszontbiztosító-intézet vagy biztosítási holdingtársaság, és amelynek a leányvállalatai között legalább egy biztosítóintézet van;
k) illetékes hatóságok: azok a nemzeti hatóságok, amelyeket törvény vagy rendelet biztosítóintézetek felügyeletére hatalmaz fel.
2. cikk
A biztosítóintézetek kiegészítő felügyeletének alkalmazási esetei
(1) A biztosítóintézetek felügyeletének szabályait meghatározó 73/239/EGK és 79/267/EGK irányelv rendelkezésein túlmenően a tagállamok minden olyan biztosítóintézet felett felügyeletet gyakorolnak, amely legalább egy biztosítóintézetben, viszontbiztosító-intézetben vagy harmadik ország biztosítóintézetében részesedő vállalkozás, az 5., 6., 8. és 9. cikkben szabályozott módon kiegészítve.
(2) Minden olyan biztosítóintézet, amelynek az anyavállalata biztosítási holdingtársaság, viszontbiztosító-intézet vagy harmadik ország biztosítóintézete, az 5. cikk (2) bekezdésében, valamint a 6., 8. és 10. cikkben előírt módon történő kiegészítő felügyelet alatt áll.
(3) Minden olyan biztosítóintézet, amelynek az anyavállalata vegyes tevékenységű biztosítási holdingtársaság, az 5. cikk (2) bekezdésében, valamint a 6. és 8. cikkben előírt módon történő kiegészítő felügyelet alatt áll.
3. cikk
A kiegészítő felügyelet hatásköre
(1) A 2. cikknek megfelelően a kiegészítő felügyelet gyakorlása semmilyen szempontból nem jelenti azt, hogy az illetékes hatóságoknak harmadik ország biztosítóintézetével, biztosítási holdingtársasággal, vegyes tevékenységű biztosítási holdingtársasággal vagy viszontbiztosító-intézettel kapcsolatban egyedi felügyeletet kell gyakorolniuk.
(2) A kiegészítő felügyelet az 5., 6., 8., 9. és 10. cikkben említett
- biztosítóintézetek kapcsolt vállalkozásait,
- biztosítóintézetben részesedő vállalkozásokat,
- biztosítóintézetben részesedő vállalkozás kapcsolt vállalkozásait
veszi figyelembe.
(3) A tagállamok dönthetnek úgy, hogy - az I. melléklet 2.5. pontja és a II. melléklet 4. pontja rendelkezéseinek sérelme nélkül - nem veszik figyelembe a 2. cikkben említett kiegészítő felügyelet során azokat a vállalkozásokat, amelyek bejegyzett székhelye harmadik országban van, amennyiben a szükséges információ átadása jogi akadályokba ütközik.
Továbbá a kiegészítő felügyelet gyakorlásáért felelős illetékes hatóságok az alább felsorolt esetekben eseti alapon úgy dönthetnek, hogy a 2. cikkben említett kiegészítő felügyelet során bizonyos vállalkozásokat nem vesznek figyelembe:
- ha az adott vállalkozásnak a biztosítóintézetek kiegészítő felügyelete célkitűzéseit illetően elhanyagolható a jelentősége,
- ha a vállalkozás pénzügyi helyzetének a figyelembevétele a biztosítóintézetek kiegészítő felügyelete célkitűzéseit illetően nem lenne megfelelő, vagy félrevezető lenne.
4. cikk
A kiegészítő felügyelet gyakorlására kijelölt illetékes hatóságok
(1) A kiegészítő felügyeletet annak a tagállamnak az illetékes hatóságai gyakorolják, amelyben a biztosítóintézet a 73/239/EGK irányelv 6. cikke vagy a 79/267/EGK irányelv 6. cikke értelmében megkapta a hivatalos engedélyt.
(2) Ha a két vagy több tagállamban engedélyezett biztosítóintézetnek ugyanaz a biztosítási holdingtársaság, viszontbiztosító-intézet, harmadik ország biztosítóintézete vagy vegyes tevékenységű biztosítási holdingtársaság az anyavállalata, az érintett tagállam illetékes hatóságai megállapodást köthetnek arról, hogy melyikük felel a kiegészítő felügyelet gyakorlásáért.
(3) Amenyiben a tagállamban több hatóság felel a biztosítási és viszontbiztosítási vállalkozások prudenciális felügyeletéért, az illető tagállam teszi meg a szükséges intézkedéseket a hatóságok közötti koordináció megszervezésére.
5. cikk
Az információ rendelkezésre állása és jellege
(1) A tagállamok előírják, hogy az illetékes hatóságok követeljék meg a kiegészítő felügyelet hatálya alá tartozó összes biztosítóintézettől, hogy a kiegészítő felügyelet céljaival kapcsolatos adatok és információk benyújtására megfelelő belső ellenőrzési mechanizmussal rendelkezzen.
(2) A tagállamok megteszik a megfelelő lépéseket annak biztosítására, hogy jogrendszerükön belül ne legyenek olyan jogi akadályok, amelyek a kiegészítő felügyeletre kötelezett vállalkozásokat és azok kapcsolt vállalkozásait, valamint a részesedő vállalkozásokat megakadályozhatják abban, hogy egymás között a kiegészítő felügyelet céljaira vonatkozó információkat kicseréljék.
6. cikk
Az információhoz való hozzáférés
(1) A tagállamok előírják, hogy a kiegészítő felügyelet gyakorlásáért felelős illetékes hatóságaik minden olyan információhoz hozzáférnek, amely az ilyen kiegészítő felügyeletre kötelezett biztosítóintézet felügyeletéhez szükséges. Az illetékes hatóságok a szükséges információ megszerzése érdekében csak akkor fordulhatnak közvetlenül a 3. cikk (2) bekezdésében említett vállalkozásokhoz, ha a biztosítóintézettől megkérték az információt, de azt nem kapták meg.
(2) A tagállamok előírják, hogy az illetékes hatóságaik területükön belül saját maguk vagy az erre a célra kijelölt személyek közvetítésével
- a kiegészítő felügyeletre kötelezett biztosítóintézetnél,
- a biztosítóintézet leányvállalatainál,
- a biztosítóintézet anyavállalatainál,
- a biztosítóintézet anyavállalatának leányvállalatainál
elvégzik az (1) bekezdésben említett információ helyszíni ellenőrzését. (3) Amennyiben e cikk alkalmazása során valamely tagállam illetékes hatósága egyes esetekben ellenőrizni kívánja a másik tagállamban található olyan vállalkozásra vonatkozó fontos információt, amely kiegészítő felügyeletre kötelezett kapcsolódó biztosítóintézet, leányvállalat, anyavállalat vagy a biztosítóintézet anyavállalatának leányvállalata, fel kell kérnie a másik tagállam illetékes hatóságát az ellenőrzés elvégeztetésére. Az ilyen felkéréssel megkeresett hatóságnak hatásköre keretein belül saját magának kell elvégeznie az ellenőrzést, vagy lehetővé kell tennie, hogy a felkérő hatóság vagy egy könyvvizsgáló vagy szakértő elvégezze azt.
7. cikk
Az illetékes hatóságok közötti együttműködés
(1) Ha a különböző tagállamokban alapított biztosítóintézetek közvetlenül vagy közvetetten kapcsolt vállalkozások, vagy közös részesedő vállalkozással rendelkeznek, az összes tagállam illetékes hatósága felkérésre átad egymásnak minden olyan vonatkozó információt, amely az irányelv alapján a felügyelet gyakorlását lehetővé teszi vagy megkönnyíti, és saját kezdeményezésére átadja azokat az információkat, amelyek véleménye szerint lényegesek lehetnek a többi illetékes hatóság számára.
(2) Ha egy biztosítóintézet és vagy a 77/780/EGK irányelvben [10] meghatározott hitelintézet, vagy a 93/22/EGK irányelvben [11] meghatározott befektetési cég, vagy mindkettő közvetlenül vagy közvetetten kapcsolt vállalkozások vagy közös részesedő vállalkozással rendelkeznek, az illetékes hatóságok és a többi ilyen vállalkozás felügyeletéért közösen felelős hatóság szorosan együttműködnek. Saját felelősségük sérelme nélkül - különösen az irányelv keretében - ezek a hatóságok átadják egymásnak azokat az információkat, amelyek megkönnyíthetik feladatuk ellátását.
(3) Az irányelv alapján kapott információ és különösen az irányelvben előírt, az illetékes hatóságok közötti információcsere a 92/49/EGK irányelv 16. cikkében és a 92/96/EGK irányelv 15. cikkében meghatározott szakmai titoktartási kötelezettség alá tartozik.
8. cikk
Csoporton belüli ügyletek
(1) A tagállamok előírják, hogy az illetékes hatóságok általános felügyeletet gyakoroljanak a:
a) biztosítóintézet és:
i. a biztosítóintézet kapcsolt vállalkozása;
ii. a biztosítóintézetben részesedő vállalkozás;
iii. a biztosítóintézetben részesedő vállalkozás kapcsolt vállalkozása
közötti ügyletek felett, valamint
b) a biztosítóintézet és
i. a biztosítóintézetben vagy annak kapcsolt vállalkozásában;
ii. a biztosítóintézetben részesedő vállalkozásban;
iii. a biztosítóintézetben részesedő vállalkozás kapcsolt vállalkozásában
részesedéssel rendelkező természetes személy közötti ügyletek felett.
Ezek az ügyletek különösen a
- kölcsönökre,
- garanciákra és mérlegen kívüli ügyletekre,
- engedélyezhető szavatolótőke-elemekre,
- befektetésekre,
- viszontbiztosítási tevékenységekre,
- költségmegosztási megállapodásokra
vonatkoznak.
(2) E célból a tagállamok megkövetelik, hogy a biztosítóintézetek a jelentős ügyletek legalább évenkénti beszámolóját adják át az illetékes hatóságoknak az (1) bekezdésben előírtak szerint.
Amennyiben ennek az információnak az alapján úgy tűnik, hogy a biztosítóintézet fizetőképessége veszélyben van vagy veszélybe kerülhet, az illetékes hatóság a biztosítóintézet szintjén megteszi a megfelelő intézkedéseket.
9. cikk
Módosított szavatolótőke-követelmény
(1) A tagállamok a 2. cikk (1) bekezdésében említett esetben megkövetelik, hogy a módosított szavatolótőke-számítás elvégzése az I. mellékletnek megfelelően megtörténjen.
(2) Az (1) bekezdésben említett számítás az összes kapcsolt vállalkozást, részesedő vállalkozást vagy a részesedő vállalkozás kapcsolt vállalkozását magában foglalja.
(3) Ha az (1) bekezdésben említett számítás szerint a módosított szavatoló tőke negatív, az illetékes hatóságok a kérdéses biztosítóintézet szintjén megteszik a megfelelő intézkedéseket.
10. cikk
Viszontbiztosító-intézetek, biztosítási holdingtársaságok és harmadik ország biztosítóintézetei
(1) A tagállamok a 2. cikk (2) bekezdésében említett esetben megkövetelik, hogy a kiegészítő felügyelet módszerét a II. melléklet szerint alkalmazzák.
(2) A számítás a 2. cikk (2) bekezdésében említett esetben a biztosítási holdingtársaság összes kapcsolt vállalkozását, a viszontbiztosító-intézetet vagy harmadik ország biztosítóintézetét magában foglalja a II. mellékletben előírt módon.
(3) Ha ennek a számításnak az alapján az illetékes hatóságok arra jutnak, hogy a holding biztosítótársaság, a viszontbiztosító-intézet vagy harmadik ország biztosítóintézet biztosítási leányvállalatának a fizetőképessége veszélybe került vagy veszélybe kerülhet, az érintett biztosítóintézet szintjén megteszik a megfelelő intézkedéseket.
11. cikk
Végrehajtás
(1) A tagállamok legkésőbb 2000. június 5-ig elfogadják azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.
(2) A tagállamok előírják, hogy az (1) bekezdésben említett rendelkezéseket először a 2001. január 1-jén kezdődő pénzügyi év elszámolásának ellenőrzésekor vagy a 2001. naptári év folyamán kell alkalmazni.
(3) Amikor a tagállamok elfogadják az (1) bekezdésben említett intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell csatolni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.
(4) A tagállamok közlik a Bizottsággal hazai joguknak azokat a legfontosabb előírásait, amelyeket az irányelv által szabályozott területen fogadtak el.
(5) A Bizottság legkésőbb 2006. január 1-jén jelentést nyújt be a Biztosítási Bizottságnak az irányelv alkalmazásáról és szükség esetén a további harmonizáció szükségességéről.
12. cikk
Hatálybalépés
Ez az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetése napján lép hatályba.
13. cikk
Címzettek
Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.
Kelt Luxembourgban, 1998. október 27-én.