RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 2155/97 af 29. oktober 1997 om indførelse af en endelig antidumpingtold på indførsel af visse typer fodtøj med overdel af tekstilmaterialer og med oprindelse i Folkerepublikken Kina og i Indonesien og om endelig opkrævning af den midlertidige antidumpingtold, der indføres
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1), særlig artikel 9, stk. 4,
under henvisning til forslag fra Kommissionen forelagt efter høring af Det Rådgivende Udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. MIDLERTIDIGE FORANSTALTNINGER
(1) Ved Kommissionens forordning (EF) nr. 165/97 (2) (i det følgende benævnt »forordningen om midlertidig told«) indførtes der midlertidig antidumpingtold på importen til Fællesskabet af visse typer fodtøj med overdel af tekstilmaterialer henhørende under KN-kode 6404 19 10 og ex 6404 19 90 og med oprindelse i Folkerepublikken Kina og i Indonesien.
B. EFTERFØLGENDE PROCEDURE
(2) Efter indførelsen af de midlertidige antidumpingforanstaltninger fremsatte visse interesserede parter skriftlige bemærkninger.
(3) Parter, der anmodede herom, fik lejlighed til at blive hørt af Kommissionen.
(4) Kommissionen fortsatte arbejdet med at indhente og efterprøve alle oplysninger, som den anså for nødvendige for at træffe endelig afgørelse i sagen.
(5) Parterne underrettedes om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at anbefale indførelse af endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af de beløb, for hvilke der var stillet sikkerhed i form af midlertidig told. Parterne indrømmedes også en frist, inden for hvilken de kunne fremsætte indvendinger efter ovennævnte underretning.
(6) Kommissionen tog stilling til parternes mundtlige og skriftlige bemærkninger og tog i det omfang, det ansås for nødvendigt, hensyn hertil ved den endelige fastlæggelse af de faktiske omstændigheder.
C. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
1. Den pågældende vare
(7) I den foreløbige undersøgelse betragtede Kommissionen fodtøj, ikke til sportsbrug, med ydersål af gummi eller plast og overdel af tekstilmaterialer, til indendørs eller udendørs brug (henhørende under KN-kode 6404 19 10 og ex 6404 19 90), som en og samme varekategori. Nogle interesserede parter gjorde i den forbindelse gældende, at hjemmefodtøj og udendørs fodtøj, især i henseende til brug, var for forskellige til at kunne henføres til samme varekategori.
De berørte parter understregede navnlig, at en vurdering af, om fodtøj til indendørs og udendørs brug kan betragtes som en og samme varekategori, bør indebære, at der foretages en »dobbelt« undersøgelse af, om varerne kan erstatte hinanden, altså for det første om udendørs fodtøj kan erstatte indendørs fodtøj, og for det andet om indendørs fodtøj kan erstatte udendørs fodtøj.
(8) Hvad angår det første spørgsmål skal det bemærkes, at nogle lette sko til udendørs brug af den betragtede type kan erstatte hjemmefodtøj til indendørs brug. Omvendt kan hjemmefodtøj som følge af, at det sædvanligvis er mindre solidt, ikke anses for egnet til de fleste udendørs anvendelsesformål. Dette synes også bekræftet af forbrugernes opfattelse af begge varer. Det må derfor fastslås, at den anden betingelse, altså om indendørs fodtøj kan erstatte udendørs fodtøj, ikke er opfyldt og følgelig, at hjemmefodtøj og udendørs fodtøj af den her betragtede type ikke kan betragtes som én og samme varekategori. Denne konklusion er ensbetydende med, at der i undersøgelsesresultaterne må sondres mellem hjemmefodtøj og fodtøj til udendørs brug.
Repræsentanterne for den klagende erhvervsgren i Fællesskabet blev underrettet om denne konklusion og lod forstå, at de ikke fuldt ud delte ovennævnte synspunkter, men de modsatte sig ikke, at hjemmefodtøj blev holdt uden for proceduren.
(9) Under henvisning til, at visse typer fodtøj, undertiden betegnet som »espadriller«, blev holdt uden for den foreløbige undersøgelse, anmodede flere interesserede parter med forskellige begrundelser om, at visse angiveligt meget specifikke varer blev holdt uden for proceduren. Disse anmodninger undersøges nærmere nedenfor.
a) Neoprensko
(10) Flere importører anmodede om udelukkelse af visse typer fodtøj, undertiden betegnet som »dykkerstøvler«, der er fremstillet af neopren og anvendes til visse former for vandsport, f.eks. dykning. Neopren er et materiale, som almindeligvis forstærkes med en tekstilbelægning, når det anvendes til fremstilling af fodtøj, og dette indebærer, at udgangsmaterialet for overdelen, som udgør den største udvendige flade, er tekstilmateriale, således at det pågældende fodtøj skal tariferes under KN-kode 6404. Eftersom visse former for vandsport, f.eks. dykning, i den kombinerede nomenklatur ikke udtrykkeligt anses for at være en »sportsdisciplin«, burde de pågældende neoprensko angiveligt tariferes under KN-kode 6404 19 90, selv om en så specifik vare ikke ville henhøre under den pågældende varekategori.
(11) Efter en mere detaljeret undersøgelse af dette spørgsmål fastslog Kommissionen, at de pågældende neoprensko sælges i forretninger, der sælger vandsportsudstyr, og ikke i skotøjsforretninger, og at de tilhører klart et særskilt marked. Deres fysiske egenskaber og påtænkte anvendelsesformål indebærer, at de af kunderne klart opfattes som en vare, der adskiller sig fra de varer, der henhører under den af undersøgelsen omfattede kategori »fodtøj med overdel af tekstilmaterialer, ikke til sportsbrug«.
(12) Repræsentanterne for den klagende erhvervsgren i Fællesskabet anmodedes om at udtale sig om dette spørgsmål og rejste ingen indvendinger, men gjorde gældende, at hvis der indrømmedes en undtagelse, var det meget væsentligt, at beskrivelsen af det pågældende fodtøj blev tilstrækkelig præcis til at hindre omgåelse af tolden.
(13) Af alle ovennævnte grunde og ud fra den betragtning, at det pågældende fodtøj let kan identificeres af toldmyndighederne, fastslås det, at neoprensko, undertiden betegnet som »dykkerstøvler« eller »vandsportstøvler«, bør holdes uden for proceduren.
b) »Vandresko«
(14) I den kombinerede nomenklatur anses »vandring« ikke for at være en sportsdisciplin, og vandresko med overdel af tekstilmaterialer henhører derfor almindeligvis under KN-kode 6404 19 90. Nogle parter anmodede om, at denne vare blev holdt uden for proceduren af to grunde. For det første forholdt det sig sådan, at den pågældende vare solgtes til så høje priser, at der ikke var tale om dumping. For det andet gjorde visse importører gældende, at de med rimelighed kunne have forventet, at vandresko ikke ville blive omfattet af foranstaltningerne, fordi »cross-country ski footwear« (»skistøvler til langrend«) i listen over undtagelser i meddelelsen om indledning af proceduren (3) i den spanske udgave var blevet oversat til »botas de senderismo«, som er den spanske betegnelse for vandresko (»trekking shoes«).
(15) Hvad angår førstnævnte grund skal det anføres, at det på grundlag af de oplysninger, som samarbejdsvillige eksportører fremlagde, og som Kommissionen benyttede til fastlæggelse af dumping, ikke blev bekræftet, at der ikke fandt dumping sted for denne type fodtøj.
(16) Med hensyn til den anden grund, dvs. visse importørers retmæssige forventning om, at vandresko ikke ville blive omfattet af foranstaltningerne (som følge af den fejlagtige oversættelse i den spanske version af udtrykket »cross-country ski footwear«), kan dette argument ikke godtages af følgende grunde:
Der skal først henvises til De Europæiske Fællesskabers Domstols retspraksis, sag 250/80, Anklagemyndigheden mod Schumacher og andre, dom, af 27. oktober 1981 (4), ifølge hvilken bestemmelserne i tilfælde af uoverensstemmelse mellem forskellige sprogudgaver, bør fortolkes efter deres sammenhæng under særlig hensyntagen til deres formål.
Det har i mange år været fællesskabsinstitutionernes faste praksis som led i den kombinerede nomenklatur at opstille en udtømmende liste over varer »til sportsbrug«. I det foreliggende konkrete tilfælde fremgik det således klart, at ordlyden af meddelelsen om indledningen af proceduren blot var et citat af underpositionsbestemmelse 1 (b) til kapitel 64 i den kombinerede nomenklatur, hvor udtrykket »ski-boots and cross-country ski footwear« i den spanske udgave er oversat til »calzado para esquiar« og ikke »botas de esquí, senderismo«.
(17) Det skal endelig understreges, at det pågældende fodtøj med overdel af tekstilmaterialer af den type, der kaldes »vandresko«, i vidt omfang fremstilles i Fællesskabet, at det var omfattet af klagen, og at det klart lå inden for undersøgelsens rammer. De fleste af disse varer kan således anvendes, og anvendes rent faktisk, til andre formål end det tiltænkte, hvilket bekræfter, at de henhører under den af undersøgelsen omfattede varekategori.
Såkaldte vandresko (trekking shoes) bør følgelig fortsat være omfattet af proceduren.
c) Fodtøj til medicinsk brug
(18) Ortopædisk fodtøj, dvs. fodtøj, som har til formål at korrigere en specifik og varig skavank eller et fysisk handicap, henhører under kapitel 90 i den kombinerede nomenklatur og er ikke omfattet af den foreliggende undersøgelse. Den vare henhørende under KN-kode 6404 19 90, for hvilken der anmodedes om en undtagelse, er fodtøj til medicinsk brug af den type, som sælges i apoteker og lignende, ikke i par, men pr. »fod«, og som ikke er specielt tilpasset en bestemt person, men som er til brug for alle, der f.eks. har forstuvet eller brækket en ankel. Kravet blev fremsat med den begrundelse, at en så specifik vare ikke kunne henhøre under den af undersøgelsen omfattede varekategori.
(19) Det er klart, at det pågældende fodtøj til medicinsk brug henhører under et andet marked (det sælges ikke i skotøjsforretninger, men i apoteker og lignende). Desuden sælges sådanne sko på en meget speciel måde (nemlig pr. »fod« og ikke pr. par og i særlige former tilpasset en gipsbandage og ikke en fod), og de opfattes derfor af kunderne som en vare, der klart adskiller sig fra de varer, der henhører under den varekategori, der er omfattet af undersøgelsen.
(20) Repræsentanterne for den klagende erhvervsgren i Fællesskabet blev anmodet om at udtale sig om dette spørgsmål og gjorde gældende, at der fandt en vis produktion af fodtøj til medicinsk brug sted i Fællesskabet, men de anfægtede ikke den konklusion, at det pågældende fodtøj var tilstrækkelig specifikt i henseende til fysiske egenskaber og anvendelsesformål til, at det faldt uden for den af undersøgelsen omfattede varekategori, »fodtøj med overdel af tekstilmaterialer, ikke til sportsbrug«.
(21) Af alle ovennævnte grunde og ud fra den betragtning, at en så specifik vare let kan identificeres af toldmyndighederne, fastslås det, at fodtøj til medicinsk brug af den type, der sælges i apoteker og lignende pr. »fod« og ikke pr. par, bør holdes uden for proceduren.
d) »Strandsandaler«
(22) »Strandsandaler« er sko, hvis overdel kun består af en strimmel tekstilmateriale, som er fastgjort til begge sider af en tyk, letvægtsalveolarsål af plast. Nogle interesserede parter gjorde gældende, at en sådan vare burde holdes uden for den foreliggende procedure ud fra den betragtning, at det er en vare, som er for specifik til, at den kan henføres til den af undersøgelsen omfattede varekategori. Det anførtes også, at en sådan vare ikke længere fremstilles i Fællesskabet.
(23) Repræsentanterne for den klagende erhvervsgren i Fællesskabet blev anmodet om at udtale sig om dette spørgsmål og erkendte, at selv om det pågældende fodtøj fortsat fremstilles i Fællesskabet, er denne produktion af marginal betydning. Desuden erklærede repræsentanterne for EF-erhvervsgrenen sig indforstået med, at fodtøj af denne art kan holdes uden for proceduren, forudsat at en sådan undtagelse begrænses til varer, der ikke kan anvendes som fodtøj uden for strandområder eller områderne omkring svømmebassiner og i betragtning af, at dette fodtøj kan skelnes fra andre typer fodtøj.
(24) Af ovennævnte grunde fastslås det, at såkaldte strandsandaler bør holdes uden for proceduren.
2. Samme vare
a) Påstand om forskellige fremstillingsmetoder
(25) Nogle interesserede parter rejste igen spørgsmålet om vulkaniseret fodtøj, som allerede blev behandlet i den foreløbige undersøgelse (jf. betragtning 18 i forordningen om midlertidig told). Parterne gentog således den påstand, at EF-erhvervsgrenen ikke fremstiller sko med vulkaniserede såler i tilstrækkelige mængder, og at dens produktion fortrinsvis er baseret på sprøjtestøbning. De yderligere undersøgelser gav følgende resultater:
(26) Det står klart, at vulkaniseringsprocessen er forskellig fra sprøjtestøbningsprocessen, men det skal påpeges, at de relevante hovedkriterier for definitionen af »samme vare« er varens generelle tekniske eller fysiske egenskaber, anvendelsesformål eller funktioner og ikke den metode, der er benyttet til fremstilling af varen. I den forbindelse ses der almindeligvis bort fra mindre forskelle, der er en følge af forskellige produktionsprocesser.
(27) Hvad angår de tekniske argumenter, der er fremført af forskellige parter, nemlig at vulkanisering er ensbetydende med gummi, medens sprøjtestøbning er ensbetydende med bl.a. pvc, og de deraf følgende forskelle i adgangen til råmaterialer, forskelle i udseende (pvc er mere »skinnende« end gummi) og lugt (gummi har en typisk lugt, medens pvc er lugtfri) samt forskellige opløsnings- og smelteegenskaber, kan det ikke afvises, at der er tale om forskelle mellem de kemiske og fysiske reaktioner, der finder sted under fremstillingen af fodtøj af disse typer. Imidlertid skal det erindres, at der almindeligvis anvendes syntetisk gummi til fremstilling af vulkaniseret fodtøj. Uanset produktionsprocessen er de råmaterialer, der indgår i disse processer, nemlig gummi og pvc, således alle petrokemiske derivater.
(28) Der er således overalt i verden adgang til syntetisk gummi, som navnlig anvendes til fremstilling af dæk. Påstanden om, at producenterne af vulkaniseret fodtøj i udviklingslandene har bedre adgang til råmaterialer, kan derfor ikke anses for relevant; det kan nok gøre fremstillingsprocessen mere rentabel, men ændrer ikke den kendsgerning, at den pågældende vare er identisk med EF-varen. Det skal også anføres, at for at differentiere de pågældende sko måtte parterne påberåbe sig kriterier, som ligger langt uden for sædvanlige kriterier. Når pvc således i modsætning til gummi smelter, sker dette først ved en temperatur på over 80 °C, altså langt over de temperaturer, varen udsættes for ved normal brug. På tilsvarende måde vil kunderne ikke under normale omstændigheder udføre en opløsningstest før køb.
(29) Med hensyn til den påståede nedgang i produktionen af vulkaniseret fodtøj i Fællesskabet skal det understreges, at dette argument først fremførtes af visse importører på et meget sent tidspunkt under proceduren. Af den dokumentation, der hidtil er modtaget, fremgår det imidlertid at denne produktionsproces stadig anvendes i Fællesskabet (f.eks. i Spanien, hvor en række producenter har erklæret, at de stadig vil kunne fremstille i alt 22 mio. par/år af denne type sko), og at der er talrige producenter i Fællesskabet, som er rede til og i stand til at fremstille vulkaniseret fodtøj.
Det fremgår også af undersøgelsen, at vulkaniseret fodtøj, der indføres fra Folkerepublikken Kina og fra Indonesien, i modsætning til de af flere parter fremførte påstande undertiden sælges som en mærkevare i specialiserede skotøjsforretninger, emballeret i en papæske, medens EF-fremstillet sprøjtestøbt fodtøj kan sælges som en ikke-mærkevare i plastposer og i discountbutikker.
(30) Der kan af ovennævnte drages den konklusion, at uanset tekniske forskelle i den fremstillingsproces, der er benyttet, konkurrerer vulkaniseret fodtøj direkte med sprøjtestøbt fodtøj. De to typer fodtøj er således så ens i alle henseender, at den gennemsnitlige kunde ikke vil kunne registrere forskellene.
Der er følgelig intet grundlag for at fastslå, at vulkaniseret fodtøj, der fremstilles i Folkerepublikken Kina og i Indonesien og udføres til Fællesskabet, ikke er samme vare som sprøjtestøbt fodtøj, der fremstilles i Fællesskabet, jf. definitionen i artikel 1, stk. 4, i forordning (EF) nr. 384/96 (i det følgende benævnt »grundforordningen«).
b) Påstand om forskellige varesegmenter
(31) Visse parter gentog påstanden om, at indført fodtøj og fodtøj fremstillet i Fællesskabet tilhører forskellige varesegmenter, som ikke konkurrerer med hinanden. Den gjorde gældende, at fodtøj, der blev indført til en pris, der var højere end gennemsnittet, ifølge definitionen i artikel 1, stk. 4, i grundforordningen ikke var samme vare som fodtøj, der blev indført til priser, der var lavere end eller svarede til gennemsnitsprisen.
(32) Dette spørgsmål har været genstand for gentagne og tilsyneladende modstridende udtalelser fra importørerne, idet nogle af dem gør gældende, at de indfører fodtøj af ringe kvalitet, som de ganske enkelt ikke kan finde i Fællesskabet, medens andre anfører, at de i Folkerepublikken Kina eller i Indonesien afgiver bestilling på sofistikerede varer, der fremstilles i overensstemmelse med deres egne specifikationer og designkrav og undertiden på grundlag af deres egne råmaterialer.
Denne uoverensstemmelse viser ganske enkelt, at Folkerepublikken Kina og Indonesien er i stand til at fremstille og faktisk fremstiller og udfører til Fællesskabet hele sortimentet af varer, der udbydes på markedet. Dette fremgår ikke af importstatistikkerne, fordi gennemsnitspriserne påvirkes mest af hovedparten af indførslen, som faktisk består af lavprisfodtøj. De pågældende indførte varer og de af EF-erhvervsgrenen fremstillede varer er derfor ifølge definitionen i artikel 1, stk. 4, i grundforordningen samme vare.
c) Konklusion
(33) På baggrund af ovenstående bekræftes det, at fodtøj, der er omfattet af denne procedure, og som fremstilles i Folkerepublikken Kina og i Indonesien og udføres til Fællesskabet, er samme vare som fodtøj, der fremstilles i Fællesskabet, jf. definitionen i artikel 1, stk. 4, i grundforordningen. Tilsvarende er fodtøj, der er omfattet af den foreliggende undersøgelse, og som fremstilles i Indonesien, samme vare som fodtøj, der fremstilles i og udføres fra Folkerepublikken Kina til Fællesskabet.
D. DUMPING
1. Indonesien
a) Normal værdi
(34) De indonesiske eksportører anfægtede, at Kommissionen ved beregningen af den normale værdi havde benyttet en fortjenstmargen, der var fastlagt på grundlag af et selskabs fortjenstgivende salg på hjemmemarkedet af en anden vare end den af undersøgelsen omfattede vare, nemlig i det foreliggende tilfælde fodtøj med overdel af læder eller plast. De påstod, at denne fortjenstmargen var for høj og ikke repræsentativ for industrien.
Da nævnte fortjenstmargen endvidere var blevet anvendt ved beregningen af den normale værdi for alle de selskaber, der indgik i stikprøven for Indonesien, var de normale værdier og dermed dumpingmargenerne angiveligt for høje og urimelige. De gjorde gældende, at Kommissionen burde have benyttet den fortjenstmargen på 7 %, som den havde anset for acceptabel for EF-erhvervsgrenen.
(35) Dette argument kunne ikke godtages. For det første fastsættes det i artikel 2, stk. 6, litra b), i grundforordningen, at hvis der ikke foreligger salg af den pågældende vare på hjemmemarkedet, kan de salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger samt den fortjeneste, der benyttes ved beregning af den normale værdi, fastsættes på grundlag af de faktiske beløb, som påløber hos den pågældende eksportør eller producent på oprindelseslandets hjemmemarked i forbindelse med produktion og salg af varer inden for samme generelle kategori. Det var denne metode, der blev benyttet for det selskab, der er omhandlet i betragtning 34 i denne forordning.
For så vidt angår to af selskaberne i stikprøven, som på hjemmemarkedet hverken havde salg af den pågældende vare eller af varer inden for samme generelle kategori, måtte den normale værdi fastsættes i overensstemmelse med artikel 2, stk. 6, litra c), i grundforordningen, dvs. på grundlag af enhver anden rimelig metode. I den pågældende undersøgelse ansås det for at være den rimeligste metode at anvende de salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger og den fortjeneste, der var fastlagt for det selskab, der er omhandlet i betragtning 34.
Endvidere er den fortjenstmargen på 7 %, der anvendtes ved beregningen af den ikke-skadelige pris for EF-erhvervsgrenen, det minimum, som Kommissionen anser for nødvendigt for at afhjælpe den skade, der er påført denne erhvervsgren, og den har derfor intet at gøre med den fortjenstmargen, der blev benyttet ved beregningen af den normale værdi, som skal fastsættes på grundlag af den faktiske fortjeneste, der er opnået på det indonesiske marked. Det skal i den forbindelse bemærkes, at De Europæiske Fællesskabers Domstol konsekvent har fastslået, at den normale værdi så vidt muligt skal fastsættes på grundlag af den faktiske fortjenstmargen.
(36) Et af de indonesiske selskaber, der indgik i stikprøven, gjorde gældende, at Kommissionen ved beregningen af dets normale værdi burde have benyttet de omkostningsberegninger, som var blevet fremlagt under kontrolbesøget. Det skal i den forbindelse anføres, at det pågældende selskab ikke havde et omkostningsregnskabssystem, men blot omkostningsberegninger, som var blevet anvendt ved beregning af pristilbud til potentielle kunder. Det var disse omkostninger, der var angivet i selskabets besvarelse af spørgeskemaet.
Dette krav måtte afvises, eftersom selskabet var ude af stand til at påvise, at nævnte omkostningsberegninger var korrekte. For nogle modeller forelå der desuden slet ingen oplysninger om omkostningerne, og de omkostninger, der forelå, var for alle modeller blot de direkte materialeomkostninger. Den metode, der blev benyttet i forordningen om midlertidig told, dvs. en genberegning af omkostningerne ved at fordele de samlede salgsomkostninger, eksklusive salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger samt fortjeneste, på de pågældende modeller på grundlag af omsætningen som angivet i selskabets egne regnskaber, bekræftes derfor, idet det anses for at være den mest korrekte metode til at fastlægge omkostningerne for hver model af det pågældende fodtøj.
b) Eksportpris
(37) Da der ikke er fremsat bemærkninger til fastsættelsen af eksportpriserne, bekræftes resultaterne af den foreløbige undersøgelse.
c) Sammenligning
(38) Den indonesiske eksportør, hvis fortjenstgivende salg på hjemmemarkedet benyttedes ved beregningen af den normale værdi for Indonesien, jf. betragtning 34, gjorde gældende, at Kommissionen havde undladt at tage hensyn til en af de faktorer, der er omhandlet i artikel 2, stk. 10, i grundforordningen, og som påvirkede prisernes sammenlignelighed, idet der ikke ved fastsættelsen af den normale værdi var indrømmet fradrag for kreditomkostninger. Kommissionen fastslog, at den ganske rigtigt ikke havde foretaget denne justering, og den har derfor ændret beregningerne i overensstemmelse hermed. Eftersom dette selskabs salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger var blevet benyttet som grundlag for beregningen af den normale værdi for de øvrige indonesiske selskaber i stikprøven, var det også nødvendigt at foretage en justering af deres normale værdi for at tage hensyn til det indrømmede fradrag. Alle dumpingberegninger er blevet justeret i overensstemmelse hermed.
(39) Det selskab, der er omhandlet i betragtning 36, gjorde gældende, at dumpingmargenen var blevet fastsat ved anvendelse af gennemsnitsomkostninger for de enkelte modeller og en kunstigt høj fortjenstmargen ved beregningen af den normale værdi. Det påstod, at anvendelsen af gennemsnit var ensbetydende med, at de normale værdier blev for høje, og al lavpriseksport blev ensbetydende med dumpingimport. Det gjorde endvidere gældende, at hvis man havde benyttet de individuelle normale værdier, det havde oplyst, og en rimelig fortjenstmargen, ville man være nået til den konklusion, at der ikke fandt dumping sted.
I betragtning af de omstændigheder, der er redegjort for i betragtning 36, fandt Kommissionen, at for at nå til en rimelig nøjagtig beregning af omkostningerne, havde den ikke nogen anden mulighed end at genberegne omkostningerne ved anvendelse af selskabets egne regnskabstal og foretage en ny fordeling af de samlede salgsomkostninger, eksklusive salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger samt fortjeneste, på de pågældende modeller.
d) Dumpingmargener
(40) De metoder, der blev benyttet til beregning af de endelige dumpingmargener, er de samme som dem, der blev benyttet ved beregningen af de foreløbige dumpingmargener. Dumpingmargenerne er imidlertid blevet ændret for at tage hensyn til den justering af den normale værdi, der nu er indrømmet, og som er omhandlet i betragtning 38.
i) Samarbejdsvillige selskaber i stikprøven
(41) De således fastsatte margener udtrykt i procent af cif-prisen ved Fællesskabets grænse, udgør:
- PT Dragon: 4,0 %
- PT Emperor Footwear: 0,0 %
- PT Sindoll Pratama: 24,9 %.
ii) Samarbejdsvillige, ikke undersøgte producenter/eksportører
(42) Som følge af ovennævnte ændringer i dumpingmargenerne for de samarbejdsvillige selskaber i stikprøven fastsættes dumpingmargenen for de to samarbejdsvillige selskaber, der ikke er blevet undersøgt, nu endeligt til 14,2 % af cif-prisen ved Fællesskabets grænse.
iii) Restdumpingmargen
(43) Som følge af ovennævnte ændringer i dumpingmargenerne for de samarbejdsvillige selskaber i stikprøven og under behørig hensyntagen til de begrænsninger i vareområdet, som er omhandlet i betragtning 8, fastsættes dumpingmargenen nu endeligt til 39,7 % af cif-prisen ved Fællesskabets grænse.
2. Folkerepublikken Kina
a) Individuel behandling
(44) De kinesiske eksportører gjorde gældende, at Kommissionen ikke i tilstrækkelig grad havde begrundet sin afvisning af de samarbejdsvillige kinesiske eksportørers anmodning om individuel behandling. De insisterede på, at der indrømmedes individuel behandling med henblik på den endelige fastlæggelse af de faktiske forhold.
Det skal gentages, at det er Kommissionens praksis at beregne en enkelt toldsats for lande uden markedsøkonomi undtagen i de tilfælde, hvor selskaberne kan påvise, at de er uafhængige af staten. Ingen af de pågældende selskaber var imidlertid i stand til på tilfredsstillende måde at påvise en sådan uafhængighed, eftersom de alle havde forbindelser til den kinesiske stat, enten direkte eller via provinsmyndigheder eller kommunale myndigheder. Da der ikke er fremlagt yderligere oplysninger om dette spørgsmål, bekræftes resultaterne af den foreløbige undersøgelse vedrørende afvisning af anmodningen om individuel behandling.
b) Normal værdi
(45) De kinesiske eksportører gjorde gældende, at de havde modtaget utilstrækkelige oplysninger fra Kommissionen om de indonesiske sko, der blev benyttet til sammenligning med de udførte kinesiske modeller. De anførte navnlig, at de oplysninger om råmaterialer og produktionsprocesser, der blev benyttet ved fremstilling af de indonesiske sko, og som de havde fået forelagt, var utilstrækkelige til, at de kunne anmode om justeringer for forskelle i fysiske egenskaber.
Det skal i den forbindelse påpeges, at Kommissionen i sine bestræbelser for at sikre den mest retfærdige modelsammenligning, gentagne gange søgte at indhente oplysninger fra de kinesiske eksportører om design og sammensætning af de modeller, de udførte til Fællesskabet, og om de dertil benyttede materialer. På trods heraf indgav de kinesiske eksportører kun meget ufuldstændige oplysninger. Kommissionen måtte derfor foretage sin vurdering af sammenligneligheden på grundlag af de foreliggende oplysninger, og som det var tilfældet i den foreløbige undersøgelse, benyttedes de indonesiske modeller, der svarede til eller, hvis der ikke fandtes tilsvarende modeller, sådanne modeller, som mest lignede de kinesiske modeller, og som de kinesiske selskaber i stikprøven udførte til Fællesskabet. Alle de oplysninger, der lå til grund for sammenligningen, blev stillet til rådighed for de kinesiske eksportører.
c) Eksportpris
(46) Da der ikke er fremsat bemærkninger vedrørende fastsættelsen af eksportpriserne, bekræftes resultaterne af den foreløbige undersøgelse.
d) Sammenligning
(47) Eftersom Indonesien var det referenceland, der anvendtes som grundlag for fastsættelsen af den normale værdi for Folkerepublikken Kina, nedjusteredes dumpingmargenen for Folkerepublikken Kina, også for at tage hensyn til den justering af de normale værdier for Indonesien af hensyn til fradraget for kreditomkostninger, som er omhandlet i betragtning 38 og 40.
e) Dumpingmargen
(48) De kinesiske eksportører anfægtede i nogle tilfælde Kommissionens sammenligning af vejede gennemsnitlige normale værdier med kinesiske eksportpriser for individuelle eksporttransaktioner til Fællesskabet. De påstod, at eksportpriserne ikke var meget forskellige mellem forskellige købere, regioner eller tidsperioder, og at både eksportpris og normal værdi følgelig i overensstemmelse med artikel 2, stk. 11, i grundforordningen burde sammenlignes på grundlag af vejede gennemsnit. Efter en ny gennemgang af sine beregninger fandt Kommissionen, at prisforskellene var små, og at der således med henblik på den endelige afgørelse burde anvendes vejede gennemsnit til sammenligningen mellem normale værdier og eksportpriser.
På dette grundlag og under behørig hensyntagen til de begrænsninger i vareområdet, som er omhandlet i betragtning 8, fastsattes den enhedsdumpingmargen, der var beregnet for Folkerepublikken Kina til 133,2 % af cif-prisen ved Fællesskabets grænse.
E. ERHVERVSGRENEN I FÆLLESSKABET
(49) Nogle parter har gentaget og uddybet deres påstand om, at Kommissionen ikke har godtgjort, at EF-erhvervsgrenen, som har fremlagt beviser for skade, er repræsentativ. Dette er baseret på den påstand, at der ikke kunne fæstes lid til det benyttede tal for »den samlede produktion i Fællesskabet«, og der fremførtes desuden kritik af den stikprøveteknik, Kommissionen havde anvendt. Endvidere anfægtedes begrundelsen for at indrømme visse EF-producenter »anonym behandling«.
1. Den samlede produktion i Fællesskabet
(50) Det skal påpeges, at det inden indledningen af proceduren blev undersøgt, i hvor høj grad der var tilslutning til klagen. Den samlede anslåede EF-produktion af samme vare, på grundlag af hvilken de 68 klagende EF-producenters status blev fastlagt, blev efterfølgende taget op til ny undersøgelse (for så vidt angår perioden 1991-1994) hos de nationale sammenslutninger af fodtøjsproducenter, og det blev bekræftet, at de var korrekte.
Det skal desuden understreges, at tallet for den samlede produktion i Fællesskabet af samme vare, som lå til grund for nævnte fastlæggelse af EF-producenternes status, blev sat så højt som muligt. Som følge af mangel på pålidelige data var det således ikke muligt at foretage en undersøgelse for i overensstemmelse med artikel 4, stk. 1, litra a), i grundforordningen at fastslå, om visse ikke-klagende producenters produktion burde have været holdt uden for tallet for den samlede produktion, fordi deres vigtigste forretningsvirksomhed snarere var indførsel end produktion i Fællesskabet.
Sådanne mulige EF-producenter, hvoraf nogle ifølge de foreliggende oplysninger har indført betydelige mængder, vides også at producere ret store mængder fodtøj i Fællesskabet. Hvis der var blevet fremlagt tilstrækkelige oplysninger om dette spørgsmål, er det muligt, at en del af de i Fællesskabet fremstillede mængder ville være blevet holdt uden for tallet for den samlede produktion. Omvendt blev undersøgelsen af selskabernes hovedaktivitet foretaget for 28 selskaber i den første gruppe, som defineret i betragtning 6 i forordningen om midlertidig told, og det konstateredes for dem alle (som anført i betragtning 55 i forordningen om midlertidig told), at de havde deres hovedaktivitet i Fællesskabet.
(51) Det bekræftes derfor, at den undersøgte EF-erhvervsgren er repræsentativ, og at dette spørgsmål, er undersøgt på en rimelig måde på grundlag af fuldt pålidelige tal.
2. Stikprøver
a) Den oprindelige undersøgelse
(52) Hvad angår dette spørgsmål skal det påpeges, at det i betragtning af det store antal potentielle parter i proceduren anførtes i meddelelsen om indledning af proceduren, at undersøgelsen måske måtte gennemføres på grundlag af stikprøver. Som følge heraf blev det (via nationale sammenslutninger) fra begyndelsen af undersøgelsen søgt at opnå tilsagn om samarbejde fra et begrænset antal EF-producenter, som udvalgtes blandt de 68 producenter, der tilsluttede sig klagen.
28 producenter indgav fyldestgørende besvarelser, og blandt disse udvalgtes der ni med henblik på efterprøvning, og deres besvarelser blev efterprøvet indgående ved kontrolbesøg hos de pågældende (sidstnævnte gruppe benævntes i forordningen om midlertidig told »kontrolgruppen«).
De 28 selskaber i den første gruppe tegner sig for lidt over 25 % af produktionen i Fællesskabet af samme vare, og den kan derfor betragtes som EF-erhvervsgrenen, da der ikke foreligger nogen erklæret protest mod klagen.
b) Den efterfølgende udvikling
(53) Som anført i betragtning 8, blev det besluttet at begrænse anvendelsesområdet for den foreliggende procedure til fodtøj til udendørs brug og at holde hjemmefodtøj uden for. Det blev derfor anset for påkrævet at foretage en særskilt undersøgelse af de oplysninger, der udelukkende vedrørte fodtøj til udendørs brug, som er omfattet af denne procedure. Det fremgår af denne undersøgelse, at 17 af de ovennævnte 28 EF-producenter i den første gruppe og otte af de ni EF-producenter i kontrolgruppen fremstiller fodtøj til udendørs brug. Det konstateredes, at de 17 nævnte producenter i overensstemmelse med de kriterier, der er benyttet til at fastslå, om den første gruppe var repræsentativ (jf. betragtning 59 i forordningen om midlertidig told), ligeledes var repræsentative for den erhvervsgren i Fællesskabet, der fremstiller fodtøj til udendørs brug. Den kendsgerning, at disse 17 EF-producenter ifølge undersøgelsen tegner sig for 22,3 % af EF-produktionen af samme vare, hvis definition var blevet begrænset i løbet af den foreliggende undersøgelse, ændrer ikke ovennævnte konklusion om EF-erhvervsgrenens repræsentativitet.
I en situation som den foreliggende, hvor antallet af EF-producenter er så stort, at det berettiger anvendelse af stikprøver, er det således næsten uundgåeligt, at den udvalgte stikprøve ikke vil nå op på tærskelværdien på 25 %, selv om den er repræsentativ for EF-erhvervsgrenen.
(54) Hvad angår den undersøgte EF-erhvervsgrens repræsentativitet skal det understreges, at undersøgelsen af spørgsmålet om skade fandt sted på grundlag af efterprøvede oplysninger, der var indhentet fra forskellige relevante kilder, som alle var repræsentative for EF-erhvervsgrenen, jf. nedenstående:
- produktion, salg, markedsandel og beskæftigelse i Fællesskabet blev fastlagt for hver national sammenslutning af fodtøjsproducenter, og de omfatter derfor hele EF-produktionen af samme vare. Dette er ganske klart i modstrid med den påstand, en interesseret part fremsatte efter fremlæggelsen af de endelige undersøgelsesresultater, hvorefter der ved fastlæggelsen af de samlede skadesindikatorer ikke var taget hensyn til tal vedrørende den italienske fodtøjssammenslutning
- den generelle udvikling i priser, omkostninger og rentabilitet blev fastlagt for hver af de samarbejdsvillige producenter i den første gruppe
- undersøgelsen af underbud og underpriser gennemførtes på grundlag af fuldt efterprøvede pris- og omkostningsdata, der var indhentet hos selskaberne i kontrolgruppen, som er repræsentative i henseende til størrelse og varesortiment, og som er beliggende i de vigtigste medlemsstater med produktion af fodtøj.
3. Anonym behandling af de ni selskaber i kontrolgruppen
(55) Nogle parter har gentaget og uddybet deres påstand om, at det ikke var berettiget, at Kommissionen indrømmede selskaberne i kontrolgruppen »anonym behandling«. De pågældende parter har gjort gældende, at de klagende indenlandske virksomheder bør være forberedt på eventuelle »handelsmæssige gengældelsesforanstaltninger« og har anmodet om, at i det mindste navnene på selskaberne i den første gruppe oplyses.
(56) Det skal i den forbindelse igen understreges, at den pågældende anonyme behandling blev indrømmet, fordi de trusler, der var fremsat, gik langt videre end, hvad der kunne anses for »normalt« i handelsmæssigt samkvem. Den begrænsede beskyttelse, der blev ydet på denne måde, ansås desuden for særlig relevant i forbindelse med stikprøveundersøgelsen, hvor nogle få udvalgte selskaber er særligt udsat, selv om de repræsenterer og handler på vegne af en langt større gruppe.
(57) Med hensyn til selskaberne i den første gruppe var selskabsnavnene på det ikke-fortrolige spørgeskema almindeligvis blevet erstattet af et identifikationssymbol, og de fleste nationale sammenslutninger af fodtøjsproducenter (som videregav besvarelserne) havde opført navnene på de selskaber, der indgav svar, naturligvis uden at oplyse sammenhængen mellem identifikationssymbolerne og navnene på listen. Det skal således understreges, at alle interesserede parter har haft adgang til de ikke-fortrolige oplysninger, der er indgivet af både producenterne i den første gruppe og, på en særskilt liste, de efterprøvede og bekræftede data vedrørende selskaberne i kontrolgruppen.
(58) I betragtning af, at besvarelserne af spørgeskemaerne fra selskaberne i den første gruppe samt den liste, der var opstillet af nævnte sammenslutninger, blev stillet til rådighed for alle parter, før Kommissionen fik kendskab til ovennævnte pression, fandt den, at de pågældende lister, som gjorde det muligt at identificere de fleste af selskaberne, ikke efterfølgende kunne gøres anonyme, og at der således fortsat burde være adgang til dem i uændret form. Under disse omstændigheder ansås det for rimeligt i de endelige oplysninger, der blev tilsendt alle parter, at inkludere listen over selskaberne i den første gruppe, medens navnene på selskaberne i kontrolgruppen fortsat blev tilbageholdt.
F. SKADE
1. Kumulativ vurdering af dumpingimportens virkninger
(59) Nogle parter gjorde gældende, at følgevirkningerne af indførslen fra Indonesien og fra Folkerepublikken Kina ikke burde vurderes kumulativt. Det anførtes især, at to betingelser, som bør være opfyldt for at muliggøre kumulering, ikke var opfyldt.
(60) For det første blev det gjort gældende, at for i overensstemmelse med artikel 3, stk. 4, i grundforordningen at afgøre, om den dumpingmargen, der fastsættes vedrørende indførslen fra hvert land (for hvilket det overvejes at foretage kumulering med andre) er højere end mindsteværdien, bør institutionerne ikke tage hensyn til restmargener, men kun til de margener, der er fastsat for samarbejdsvillige eksportører. Denne påstand kan ikke godtages, navnlig på baggrund af den manglende samarbejdsvilje, som de indonesiske eksportører udviste. Det skal desuden bemærkes, at de dumpingmargener, der fastsattes for to af de indonesiske eksportører (af de tre, der indgik i stikprøven) var højere end mindsteværdien.
(61) For det andet er det gjort gældende, at visse forskelle i konkurrencevilkårene (bevist ved gennemsnitsimportpriserne pr. par, som angiveligt skulle være væsentligt højere for Indonesien sammenlignet med Folkerepublikken Kina) indebar, at det ikke var berettiget at foretage kumulering. Selv om de påståede forskelle i nogen grad bekræftes af Eurostat-tallene, skal det anføres:
- at disse forskelle ikke er tilstrækkelige til, at der kan foretages en klar sondring mellem den indonesiske og den kinesiske prispolitik (navnlig når gennemsnitspriserne for både Indonesien og Folkerepublikken Kina sammenlignes med gennemsnitspriserne for andre tredjelande, der leverer til Fællesskabets marked, idet sidstnævnte priser er langt højere end gennemsnitspriserne for begge de af undersøgelsen omfattede lande)
- at en detaljeret undersøgelse af de foreliggende oplysninger viser, at indførslen fra både Indonesien og Folkerepublikken Kina omfatter alle priser, fra de højeste til de laveste, og
- at den mest plausible forklaring på de eksisterende forskelle, ifølge de foreliggende oplysninger, snarere er en lidt forskellig varesammensætning end en forskellig prispolitik.
(62) Efter beslutningen om, at hjemmefodtøj holdes uden for den kategori varer, der er omfattet af undersøgelsen, blev det på ny undersøgt, om det var påkrævet at foretage en kumulativ vurdering af indførslen fra begge lande. I 1994 udgjorde indførslen af fodtøj henhørende under KN-kode 6404 19 90 med oprindelse i Folkerepublikken Kina 101,1 mio. par og med oprindelse i Indonesien 24 mio. par. Den pågældende dumpingimport tegnede sig i samme periode for en markedsandel på henholdsvis 50,5 % og 12 %.
Det er desuden bekræftet, at dumpingmargenerne for de pågældende varer var betydelige, og de konklusioner, der er omhandlet i betragtning 68 i forordningen om midlertidig told vedrørende konkurrencevilkårene på markedet, kan bekræftes efter udelukkelsen af hjemmefodtøj fra proceduren. På dette grundlag ansås det for påkrævet at foretage en kumulativ vurdering af virkningerne af dumpingimporten af fodtøj til udendørs brug fra de pågældende to lande. Resultaterne af den foreløbige undersøgelse (som omhandlet i betragtning 64-69 i forordningen om midlertidig told) bør følgelig bekræftes for så vidt angår den begrænsede varekategori bestående af fodtøj til udendørs brug.
(63) Den samlede indførsel af fodtøj til udendørs brug fra Folkerepublikken Kina og fra Indonesien steg set under ét fra 65,4 mio. par i 1991 til 125,1 mio. par i 1994, altså en stigning på over 90 %. Dette svarer til en stigning i den samlede markedsandel fra 40,5 % i 1991 til 62,4 % i 1994.
2. Beregning af underbud
(64) Der er fremsat påstand om, at der ikke altid, om overhovedet, var tale om underbud af det omfang, som er anført i forordningen om midlertidig told. Nogle parter har under høringerne fremlagt prøver på angiveligt sammenlignelige modeller, hvor de indførte modeller (almindeligvis fremstillet i henhold til importørens egne specifikationer) var dyrere end modeller fremstillet i Fællesskabet.
Disse påstande kan være korrekte i visse særlige tilfælde, men det skal understreges, at de ikke blev bekræftet på et bredere grundlag af undersøgelsen af både eksportørernes priser for visse modeller og Eurostat-priserne. Under disse omstændigheder fandt Kommissionen det rimeligt med henblik på den endelige fastlæggelse af de faktiske forhold fortsat udelukkende at fæste lid til de detaljerede og/eller samlede oplysninger, der er indhentet (og efterprøvet i så vid udstrækning som muligt) som led i undersøgelsen, og på grundlag af hvilke det positivt er fastslået, at der er tale om prisunderbud.
(65) Det blev påstået, at justeringen for forskelle i handelsled er utilstrækkelig og bør revideres. Der er bl.a. fremlagt dokumentation, hvoraf det fremgår, at den justering på 13 %, der i den foreløbige undersøgelse blev indrømmet for at tage hensyn til forskelle i handelsleddet mellem importører og EF-producenternes kunder, kun indbefattede transport i Fællesskabet og andre dermed forbundne omkostninger.
Der blev foretaget en yderligere analyse, som koncentreredes om de importører, for hvilke der var fremlagt bekræftede data vedrørende denne justering, dvs. de fem samarbejdsvillige importører, der er anført i forordningen om midlertidig told. Der var blevet aflagt kontrolbesøg hos disse importører, og de tegnede sig tilsammen for 12,5 % af de pågældende indførte mængder i undersøgelsesperioden.
Det kunne fastslås, at tre af dem ikke i væsentligt omfang havde indkøbt den pågældende vare fra EF-producenter i undersøgelsesperioden, men stort set havde de samme kunder som EF-producenterne. Det konkluderedes derfor, at for at sikre en retfærdig sammenligning måtte importpriserne justeres for de omkostninger, der påløb mellem indførslen og det sted, hvor varerne faktisk nåede frem til kunden, samt for en rimelig fortjeneste. Med henblik herpå blev der taget hensyn til alle omkostninger, der kunne henføres til den pågældende vare, undtagen sådanne omkostninger, som viste sig at være en del af produktionsomkostningerne (såsom råmaterialer, som importøren leverede til producenten i eksportlandet), og som således var indregnet i den toldværdi for varerne, som er anført i Eurostat.
Omvendt fremgik det, at to af de fem importører var kunder hos EF-producenterne, og der blev derfor kun taget hensyn til deres omkostninger fra cif-stadiet til leveret pakhus, fortoldet, da dette svarede til det handelsled, der var lagt til grund for fastsættelsen af EF-producenternes priser og omkostninger.
For hver importør undersøgtes forholdet mellem den gennemsnitlige importpris for den pågældende vare og ovennævnte omkostninger. Det fremgik af denne undersøgelse, at for at justere cif-prisen til det handelsled, der svarede til EF-producenternes leverancer, måtte der tages hensyn til to elementer. Selv om en del af omkostningerne således kan anses for at være proportionale med varernes værdi, måtte en passende justering også omfatte et fast beløb pr. par for at afspejle de omkostninger, der uundgåeligt påløber i forbindelse med enhver importforretning uafhængigt af varernes værdi.
(66) På grundlag af den undersøgte dokumentation konstateredes det, at for at sikre en retfærdig sammenligning med EF-producenternes priser og omkostninger, måtte cif-importprisen for den pågældende vare opjusteres med 20 % og derefter forhøjes med 0,2 ECU pr. par plus den normale told.
(67) Beregningerne er blevet ændret i overensstemmelse hermed, og resultatet heraf er en bekræftelse af de underbud, der blev fastlagt i forordningen om midlertidig told. Beregnet på grundlag af Eurostat konstateredes det for de samarbejdsvillige eksportører, der var omfattet af midlertidig antidumpingtold, at de gennemsnitlige underbudsmargener i procent af EF-erhvervsgrenens priser var højere end 7 % for Indonesien og 18 % for Folkerepublikken Kina.
3. Generelle skadesfaktorer
(68) Eftersom ingen af de interesserede parter har fremsat bemærkninger til den foreløbige vurdering af de generelle skadesfaktorer (som f.eks. forbrug i Fællesskabet, produktion, salg, rentabilitet og beskæftigelse i EF-erhvervsgrenen), er der ikke foretaget en ny undersøgelse af de pågældende undersøgelsesresultater.
(69) I betragtning af udelukkelsen af hjemmefodtøj fra den kategori varer, der er omfattet af undersøgelsen, redegøres der i det følgende for de vigtigste undersøgelsesresultater vedrørende markedet og den erhvervsgren i Fællesskabet, der fremstiller fodtøj til udendørs brug, idet forordningen om midlertidig told ikke indeholdt nærmere oplysninger herom:
- Det samlede forbrug i Fællesskabet steg fra 161,3 mio. par i 1991 til 200,4 mio. par i 1994.
- Produktionen faldt fra 40,4 mio. par i 1991 til 30,8 mio. par i 1994, et fald på 24 %.
- Salget faldt i samme periode med 45 % målt i mængde og med 32 % målt i værdi, svarende til en nedgang i markedsandel fra 20,8 % til 9,2 %.
- Rentabiliteten af salget af fodtøj til udendørs brug faldt for selskaberne i den første gruppe fra 12,3 % i 1991 til 2,8 % i 1994, og denne udviklingstendens bekræftes af de tal, der er fastlagt for selskaberne i kontrolgruppen.
- Hvad angår beskæftigelse og virksomhedslukninger blev der som led i undersøgelsen ikke fastlagt absolutte tal vedrørende produktionen af fodtøj til udendørs brug, fordi de fleste selskaber i denne sektor var i stand til at fremstille både fodtøj til indendørs og til udendørs brug. På baggrund af ovenstående indikatorer kunne det imidlertid ved en sammenligning med de tilsvarende indikatorer i forordningen om midlertidig told bekræftes, at den negative udviklingstendens for beskæftigelse og virksomhedslukninger også gjorde sig gældende for de producenter i Fællesskabet, der fremstiller fodtøj til udendørs brug.
4. Konklusion vedrørende skade
(70) På baggrund af ovenstående, og da der ikke foreligger andre argumenter, bekræftes det, som det blev fastslået i betragtning 84 i forordningen om midlertidig told for den erhvervsgren i Fællesskabet, der fremstiller både fodtøj til udendørs og til indendørs brug, at også den EF-erhvervsgren, der fremstiller fodtøj til udendørs brug, har lidt væsentlig skade som omhandlet i artikel 3 i grundforordningen.
G. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
(71) De fleste eksportører og importører rejste igen spørgsmålet, om indførslen fra Vietnam var en af årsagerne til den skade, EF-erhvervsgrenen havde lidt. Det skal i den forbindelse understreges, at på tidspunktet for indgivelse af klagen var Vietnams kendte markedsandel for fodtøj til udendørs brug forholdsvis beskeden. Den stigning, der indtraf senere, var allerede mærkbar i undersøgelsesperioden, hvor markedsandelen for de pågældende varer med oprindelse i Vietnam dog var langt mindre end for de kinesiske varer. Det følger heraf, at virkningerne af indførslen fra Vietnam ikke kan have brudt den årsagssammenhæng, der er etableret mellem den indførsel, der er omfattet af den foreliggende undersøgelse, og den skade, EF-erhvervsgrenen har lidt.
(72) Da der ikke er fremlagt overbevisende dokumentation for nogen anden årsag til den skade, der er forvoldt, bekræftes de foreløbige undersøgelsesresultater som omhandlet i betragtning 85-95 i forordningen om midlertidig told. På baggrund af ovenstående udvikling fastslås det desuden, at denne konklusion også gælder for fodtøj til udendørs brug.
H. FÆLLESSKABETS INTERESSER
1. Virkninger for forbrugerne
(73) Der er ikke fra forbrugernes eller forbrugerorganisationernes side rejst indvendinger efter offentliggørelsen af forordningen om midlertidig told, men nogle parter har gjort gældende, at antidumpingforanstaltninger vil have alvorlige følgevirkninger for forbrugerne i Fællesskabet og navnlig for dem med de laveste indkomster.
Dette argument om foranstaltningernes forudselige indvirkning på forbrugerpriserne er blevet undersøgt nærmere. Resultaterne af undersøgelsen er følgende:
a) Følgevirkninger i absolutte tal
(74) Hvad angår priserne på fodtøj til forhandlere er det sandsynligt, at EF-erhvervsgrenen med en markedsandel på 9,2 % og en gennemsnitspris på 5,1 ECU pr. par ikke vil være i stand til at forhøje sine priser ud over den forhøjelse på 4,2 %, der er nødvendig for at opnå en rimelig fortjeneste (jf. betragtning 106 i forordningen om midlertidig told), uden at den løber risiko for at forværre den aktuelle nedadgående tendens i henseende til markedsandel. Desuden tegner importen fra lande, der ikke er omfattet af proceduren, sig for 28,4 % af markedet for den pågældende vare, og det forventes, at producenterne i disse tredjelande ikke vil være villige eller i stand til at forlange prisforhøjelser af betydning.
For Indonesiens vedkommende skal det erindres, at den skadestærskel, der er fastlagt for dette land, er betydeligt lavere end for Folkerepublikken Kina, idet gennemsnitsprisen for det importerede fodtøj er 2,57 ECU pr. par. Markedsandelen for fodtøj med oprindelse i Folkerepublikken Kina er 50,5 % (med en gennemsnitspris på 1,83 ECU pr. par), og i betragtning af den toldsats, der er foreslået, vil den forudselige gennemsnitlige maksimale virkning af de foreslåede foranstaltninger på markedet for fodtøj alt i alt udgøre 0,5 ECU pr. par.
Det er således kun i det tilfælde, hvor forhandlerne vælger at fastholde en uændret margen og overvælter de øgede omkostninger i deres helhed på forbrugerne, at disse må betale det tilsvarende beløb på 0,5 ECU pr. par. Da det gennemsnitlige årlige forbrug af det pågældende fodtøj i Fællesskabet er mindre end et par per capita, er følgevirkningerne af de foreslåede foranstaltninger ganske klart ubetydelige for forbrugeren.
b) Relative følgevirkninger. Prisens indvirkning på forbruget
(75) Relativt set var grundlaget for beregningerne gennemsnitsprisen for det pågældende fodtøj, leveret til forhandlers pakhus, dvs. 3,6 ECU pr. par, hvor der for de indførte varers vedkommende tages hensyn til den justering for forskelle i handelsled, der er omhandlet i betragtning 65. Anvendes den laveste bruttofortjeneste, der er konstateret i de distributionskanaler, der analyseres nedenfor, dvs. 125 %, anslås det, at gennemsnitsprisen for forbrugeren for den pågældende vare er højere end 8,1 ECU pr. par. En fuldstændig overvæltning af tolden vil derfor påvirke forbrugerprisen med mindre end 6,5 %.
Som anført ovenfor bør denne procentsats ses i lyset af både den absolutte prisforhøjelse (0,5 ECU pr. par) og den generelle prisudvikling. I løbet af den periode på fire år, der indgik i undersøgelsen, og som følge af dumpingimportens indtrængen på markedet, faldt den gennemsnitlige markedspris, leveret til forhandlers pakhus, således med mere end 16 % korrigeret for den almindelige inflation.
(76) Da der ikke forelå andre reaktioner fra forbrugerorganisationerne, konkluderedes det, at følgevirkningerne af de foreslåede foranstaltninger for forbrugerne af det pågældende fodtøj formentlig vil være ubetydelige. Det kunne derfor konkluderes, at der ikke kunne forudses nogen væsentlig nedgang i efterspørgslen som et resultat af en mulig overvæltning af hele tolden på forbrugerprisen.
2. Virkninger i forhandlerleddet
a) Virkninger i forhandlerleddet som helhed
(77) Det er gjort gældende, at indførelsen af foranstaltninger vil have stærkt negative følger for importørerne. Der er mere generelt fremført divergerende synspunkter om situationen i distributionskæden som helhed, som angiveligt er en aktivitet, der har langt større betydning i Fællesskabet end produktionen af fodtøj, både i henseende til omsætning og til beskæftigelse.
Det skal for det første anføres, at omsætningen i distributionskæden for en given mængde fodtøj ifølge sagens natur vil være højere end i de produktionsselskaber, hvorfra varerne indkøbes, ganske enkelt som følge af den højere forhandlermargen. For det andet kan beskæftigelsestallene i forhandlerleddet, hvor der sælges alle typer fodtøj, ikke sammenlignes med de tilsvarende tal udelukkende for produktionen i Fællesskabet af den pågældende vare.
Eftersom forbrugerne ikke køber sko i mængder af betydning uden for Fællesskabet, kan negative følgevirkninger af antidumpingtold for distributionssystemet som helhed kun opstå som et resultat af en betydelig nedgang i forbruget og dermed omsætningen, eller i det forhold, at forhandlerne er nødsaget til at acceptere en lavere margen for at mindske en stigning i forbrugerpriserne (og en nedgang i forbruget).
Som anført ovenfor kan det på baggrund af de forudselige følgevirkninger af eventuelle foranstaltninger for forbrugerne af den pågældende vare anses for højst usandsynligt, at forbruget af denne vil falde væsentligt, også selv om forhandlerne skulle være nødsaget til at opretholde deres nuværende margener.
Det kan derfor alt i alt konkluderes, at virkningerne af eventuelle foranstaltninger vil være meget begrænsede for distributionskæden. Der blev imidlertid foretaget en dybtgående analyse på baggrund af fodtøjsdistributionssystemets struktur i Fællesskabet.
b) Fodtøjsdistributionssystemets struktur i Fællesskabet
(78) Inden for fodtøjsdistributionssystemet i Fællesskabet kan der almindeligvis sondres mellem fire forskellige salgskanaler i forbindelse med salget til den endelige bruger. Der er tale om mærkevarekæderne, de uafhængige detailhandlere, ikke-specialiserede supermarkeder og som en fjerde kategori de øvrige former for ikke-specialiseret distribution (beklædningsforretninger og forretninger med blandet sortiment).
i) Uafhængige detailhandlere
(79) Den traditionelle distributionskanal består af uafhængige detailhandlere, som almindeligvis køber deres varer fra grossister. Udviklingen i distributionssystemet går imidlertid i retning af, at grossisterne forsvinder, efterhånden som detailhandlerne indgår i et nærmere samarbejde med et mere begrænset antal producenter eller slutter sig sammen i indkøbsforeninger, men bibeholder deres uafhængighed.
Hvad angår detailhandlerne selv, befinder de sig i en vanskelig konkurrencesituation, da de hver for sig ikke kan kontrollere leverandørernes prispolitik og er nødsaget til at forlange høje avancer for at dække de forholdsvis høje omkostninger i bycentrenes detailsalgsbutikker, hvorfra de fortrinsvis udøver deres virksomhed (150-200 %). De har således i nogle medlemsstater tabt terræn til nyere former for distribution, som henhører under de øvrige tre kategorier, især mærkevarekæderne.
Som følge af deres stærke tilstedeværelse i andre medlemsstater og deres dækning af den øverste ende af markedet, hvor de opretholder vedvarende gode forretningsforbindelser med deres kunder, skal det anføres, at uafhængige detailhandlere stadig, i det mindste i henseende til værditilvækst og beskæftigelse (over 250 000 arbejdstagere), er den vigtigste distributionskanal i Fællesskabet, om end de formentlig ikke ligger på førstepladsen med hensyn til markedsandel (målt i mængde).
ii) Mærkevarekæder
(80) Disse kæder, som undertiden er involveret i produktionsvirksomhed i Fællesskabet, ejes almindeligvis af et eller to store selskaber i hvert land, som ejer flere varemærker og udøver deres virksomhed på hele markedet. De driver supermarkeder eller discountbutikker uden for byerne og kan konkurrere med de ikke-specialiserede supermarkeder på grund af salgsomfang, priser og specialisering.
Mærkevarekæderne sælger også deres varer gennem forretninger i byerne, som afløser de uafhængige detailhandlere med standardiserede butikker med lavere omkostninger, som er et svar på nogle kunders behov for et alternativ til discountbutikker. Som følge af deres stærke indkøbsposition, deres adgang til forsyninger på verdensmarkedet (de indfører for egen regning) og den forholdsvis lave margen, de beregner sig, almindeligvis omkring 25 % af salgsomkostningerne for de centrale indkøbssteder og 100 % i gennemsnit for butikkerne, er de i stand til hurtigt at vinde markedsandele, når først de gør deres entré på markedet, og at opnå en vækst på over 5 % om året.
iii) Ikke-specialiserede supermarkeder
(81) Ikke-specialiserede supermarkeder, som tegner sig for en betydelig del af fodtøjsmarkedet målt i mængde, men mindre målt i værdi som følge af de lave gennemsnitspriser for deres salg, har stor betydning i den lavere ende af markedet. Om end de undertiden køber direkte fra leverandører uden for Fællesskabet, indfører de sædvanligvis deres varer gennem specialiserede importører og tegner sig for en betydelig del af disses salg af fodtøj. Deres traditionelle bruttofortjeneste er ca. 100 %, men den kan svinge fra ca. 60 % i forbindelse med salgsfremstød til over 130 % på visse EF-fremstillede varer. Som følge af det yderligere trin i afsætningskæden, som importøren betegner, og de faste omkostninger, der påløber, er forbrugerprisen på de fra de pågældende lande indførte varer ved afsætning gennem denne salgskanal sædvanligvis tre gange højere end cif-prisen.
iv) Andre salgskanaler
(82) Andre salgskanaler som postordrefirmaer eller beklædningsforretninger har vundet en vis betydning i nogle medlemsstater, men alene har ingen af dem vundet større betydning på fællesskabsplan. I nogle medlemsstater har specialiserede postordrefirmaer en omkostningsstruktur, som ligner mærkevarekædernes. Beklædningskæder på fællesskabsplan har i deres »små« butikker også fodtøj i form af modeprægede mærkevarer, almindeligvis med højere margener end for deres sædvanlige varer. Som følge af modeaspektet ved dette salg indebærer det konkurrence for mærkevarekæderne om end i mindre omfang end konkurrencen fra de store blandede forretninger i bycentrene.
c) De foreslåede foranstaltningers særlige følgevirkninger for de forskellige salgskanaler
(83) Med hensyn til de uafhængige detailhandlere, som stadig tegner sig for det største antal beskæftigede i distributionssystemet for fodtøj i Fællesskabet, styrkes den generelle konklusion, der er omhandlet i betragtning 77, af den kendsgerning, at det sædvanligvis kun er en lille del af deres leverancer af den pågældende vare, der har oprindelse i Indonesien eller i Folkerepublikken Kina. Det skal tilføjes, at de er sluttet sammen i et forbund, hvor otte medlemsstater er repræsenteret, og at der ikke er modtaget indsigelse fra dette forbund eller fra anden side mod den mulige indførelse af antidumpingforanstaltninger.
(84) De selskaber, der ejer mærkevarekæder, har anfægtet behovet for at indføre antidumpingtold. Selv om den generelle konklusion også gælder disse parter, forklarer det forhold, at nogle af dem i højere grad end de uafhængige detailhandlere baserer deres indkøb af den pågældende vare på dumpingimport, hvorfor de inden for distributionssystemet vil kunne frygte, at foranstaltningerne vil have negative følger for deres komparative konkurrencesituation.
Eventuelle foranstaltningers direkte følgevirkninger for disse selskabers finansielle situation vil være ubetydelig, hvis toldens fulde beløb overvæltes på forbrugeren. Der kan kun forventes indirekte finansielle virkninger, hvis forbrugerne på grund af denne prisforhøjelse mindsker deres køb af den pågældende vare. Skulle dette imidlertid blive tilfældet, vil det kun blive i begrænset omfang, jf. betragtning 76.
Desuden sælges den pågældende vare aldrig særskilt i specialiserede butikker, og som følge af de lave priser tegner den sig for mindre end 10 % af de samarbejdsvillige mærkevareselskabers omsætning. På denne baggrund vil en beskeden tilbagegang i efterspørgslen efter den pågældende vare, som må anses for usandsynlig, have ubetydelige følgevirkninger for selskabet som helhed, navnlig hvis efterspørgslen i det mindste delvis rettes mod fodtøj til højere priser, formentlig med en højere fortjeneste i absolutte tal.
(85) Ikke-specialiserede supermarkeders eller andre ikke-specialiserede forretningers situation vil næppe blive berørt af indførelsen af foranstaltninger, selv ikke i tilfælde af ovennævnte markedsudvikling, da de i endnu mindre grad baserer deres salg på den pågældende vare.
(86) Der blev foretaget en undersøgelse af situationen for de importører, der leverer til disse ikke-specialiserede distributionskanaler, idet de i nogle tilfælde indførte en større del af deres omsætning fra de pågældende lande end deres kunder. De pågældende selskaber er almindeligvis baseret på en meget begrænset og fleksibel struktur, som gør det muligt for dem kun at sælge, når den avance, der påregnes opnået, giver dækning for de omkostninger, der påløber. Deres viden om markedet og deres evne til at planlægge og sælge påvirkes ikke af oprindelseslandet for varerne. Indvirker antidumpingforanstaltningerne på distributionssystemet for fodtøj som helhed, vil disse importører kunne udnytte enhver markedssituation og fortsat forsyne deres kunder med importvarer fra Folkerepublikken Kina eller fra Indonesien eller med ikke dumpede varer eller varer fremstillet i Fællesskabet.
(87) Det kan således ikke fastslås, at indførelsen af antidumpingforanstaltninger på det pågældende fodtøj vil påvirke fodtøjsdistributionssystemets finansielle situation i væsentligt omfang, hverken systemet som helhed eller en del af det.
3. Virkninger for EF-erhvervsgrenen og dens leverandører
(88) Den påstand, at indførelsen af foranstaltninger ikke vil have nogen positiv virkning for EF-erhvervsgrenens situation som følge af, at der i stedet vil komme forsyninger fra andre tredjelande, blev fremført på ny. Det blev endvidere gjort gældende, at situationen for tekstilfodtøjsindustrien i denne sammenhæng var den samme som for producenterne af syntetiske håndtasker, og at Rådet også i den foreliggende sag følgelig burde undlade at træffe foranstaltninger (5).
Et skift i forsyningerne mellem forskellige lande har i en årrække været en vigtig faktor på fodtøjsmarkedet. Det skal i den forbindelse anføres, at EF-erhvervsgrenen i kraft af automatisering og rationalisering har været i stand til gennem forøgelse af sin egen udførsel delvis at kompensere for de mængder, der er indført til Fællesskabet fra forskellige lande. Dette var imidlertid ikke tilfældet i forbindelse med den betydelige og pludselige forøgelse af dumpingimporten fra de to lande, der er omfattet af den foreliggende procedure. Hvad angår de påståede lighedspunkter mellem den foreliggende procedure og sagen om de syntetiske håndtasker, skal det understreges, at den betydelige markedsandel, som den klagende EF-erhvervsgren i denne sag fortsat har, kapitalejerforholdene i de fleste eksportselskaber, samt de betydelige erhvervsinvesteringer, der er nødvendige for at fremstille fodtøj, klart udelukker enhver rimelig og relevant sammenligning af de to erhvervsgrene. Rådet kan derfor ikke godtage, at det af hensyn til konsekvens skulle undlade at træffe foranstaltninger i den foreliggende sag.
(89) Det er igen gjort gældende, at hvis der indføres foranstaltninger, vil det have negative følger for producenterne af maskiner til fodtøjsindustrien, hvis salg til Indonesien og Folkerepublikken Kina vil blive begrænset.
Hvad angår leverandørerne af maskiner skal det anføres, at EF-erhvervsgrenen ganske klart investerer i automatisering og især i sprøjtestøbningsprocessen. Denne automatisering er forbundet med investeringer i maskiner og støbeforme, som fremstilles i Fællesskabet, og dette vil fortsat give grobund for teknologiske forbedringer. Der er på den anden side ikke modtaget beviser for, at eksportørerne i Indonesien og i Folkerepublikken Kina er nogle af de største kunder hos producenterne af udstyr i Fællesskabet.
(90) Da der ikke er fremlagt nye beviser vedrørende ovennævnte påstande, bekræftes de konklusioner, der er omhandlet i betragtning 99 og 104 i forordningen om midlertidig told.
4. Konklusion vedrørende Fællesskabets interesser
(91) Efter en undersøgelse af de forskellige involverede parters interesser konkluderes det, at der ikke er nogen tvingende grunde til ikke at gribe ind over for den pågældende dumpingimport. De konklusioner, der er omhandlet i betragtning 105 i forordningen om midlertidig told, bekræftes derfor.
I. ANTIDUMPINGFORANSTALTNINGER
1. Skadestærskel
a) Generelle betragtninger
(92) De beregninger, der i forordningen om midlertidig told blev lagt til grund for fastsættelsen af skadestærsklen, var baseret på to forskellige sæt prissammenligninger. For de samarbejdsvillige eksportørers vedkommende blev priserne på de mest udførte modeller sammenlignet med EF-erhvervsgrenens dertil svarende »ikke-skadelige priser« på grundlag af den inddeling i 16 grupper af såkaldte »familier« af fodtøj, hvoraf 13, som omfatter fodtøj til udendørs brug, indgik i den endelige fastlæggelse af de faktiske omstændigheder. For langt størstedelen af indførslen måtte skadestærsklen, på grund af manglende samarbejdsvilje fra de pågældende eksportørers side, beregnes på grundlag af gennemsnit for de pågældende KN-koder, og denne metode er benævnt »kategorisammenligningen«.
(93) Det er gjort gældende, at Kommissionen ved disse sammenligninger undlod at tage hensyn til de påståede forskelle mellem vulkaniseret fodtøj og sprøjtestøbt fodtøj. I fortsættelse af det i betragtning 26-30 anførte fastslås det, at der ikke er sådanne forskelle mellem vulkaniseret fodtøj og sprøjtestøbt fodtøj, at de i væsentlig grad kan påvirke den samlede prissammenligning.
Forskellene i produktionsprocessen ved fremstilling af såler til to sammenlignelige modeller medfører således ikke, at forbrugerne opfatter varerne som forskellige. For så vidt angår de tilfælde, hvor indførte vulkaniserede modeller sammenlignedes med EF-fremstillet sprøjtestøbt fodtøj, fordi der var tale om de modeller, der lignede hinanden mest, fik de pågældende samarbejdsvillige eksportører lejlighed til at fremsætte bemærkninger på grundlag af de dokumenter og ikke-fortrolige oplysninger, de havde adgang til, og ingen af dem anfægtede de sammenligninger, der var foretaget.
(94) Eksportører i Folkerepublikken Kina gjorde gældende, at beskrivelserne af de i Fællesskabet fremstillede modeller, som blev benyttet til sammenligningerne, var utilstrækkelige. Det skal i den forbindelse anføres, at eksportørerne fik tilsendt kopier af de ikke-fortrolige oplysninger, som indeholdt fotografier af de EF-fremstillede modeller, der anvendtes som referencemodeller i hver familie. Dette skete i tilslutning til de skriftlige forklaringer og de kalkulationsark, der indgik i de fremlagte oplysninger.
(95) Efter krav fra importørerne og for at foretage prissammenligningerne ved beregningen af skadestærsklerne blev cif-importpriserne justeret for at nå frem til prisen, leveret kunden, fortoldet, og hertil benyttedes den justeringsmetode, der anvendtes til fastsættelse af underbudsmargenerne, jf. betragtning 66.
(96) Nogle importører gjorde gældende, at selv om det kunne erkendes, at der fandt dumping sted for så vidt angår fodtøj til en importpris på under 3 US $, var dette ikke tilfældet for mere sofistikeret fodtøj. For sidstnævnte burde der ifølge de pågældende importører fastsættes en skadestærskel på 0 %.
Det skal i den forbindelse anføres, at selv om der blev indført meget store mængder til en pris på under 2,5 ECU (svarende til 3 US $), omfattede denne indførsel i den stikprøve af importtransaktioner, der blev undersøgt, kun 45 % af værdien af den pågældende indførsel. Den kendsgerning, at hovedparten af importomsætningen lå over den påståede prisgrænse, viser, at indførslen af den pågældende vare i virkeligheden er spredt over et bredt spekter af priser, om end priserne er meget lave sammenlignet med de priser, der ville være gældende under normale konkurrencevilkår.
Desuden lå de ikke-skadelige priser, der blev beregnet for de undersøgte EF-producenter, også både under og over den påståede prisgrænse, justeret for at nå frem til prisen leveret hos kunden (3,7 ECU), alt afhængig af skotype. Da der ikke forelå anden dokumentation vedrørende dette markedsaspekt, kunne denne påstand derfor afvises.
(97) Der er ikke fremført andre bemærkninger, og den generelle metode til fastlæggelse af skadestærsklen, som er omhandlet i betragtning 106-112 i forordningen om midlertidig told, bekræftes derfor.
Begrænsningen af de varer, der er omfattet af proceduren, og ændringen af justeringen for handelsled påvirker imidlertid de foreløbige undersøgelsesresultater som anført nedenfor.
b) Indonesien
(98) I overensstemmelse med den metode, der er omhandlet i forordningen om midlertidig told, udgjorde de reviderede skadestærskler for de samarbejdsvillige selskaber i stikprøven for Indonesien, udtrykt i procent af cif-importprisen, mellem 0 og 31,5 %, med et gennemsnit på 14,1 %, som anvendes for samarbejdsvillige selskaber, der ikke indgik i stikprøven. Hvad angår beregningen af restskadestærsklen ansås det for et land med markedsøkonomi som Indonesien for at være det rimeligste grundlag at benytte det gennemsnit, der var fastlagt på grundlag af de efterprøvede data for de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven, dvs. 14,1 %.
c) Folkerepublikken Kina
(99) I overensstemmelse med den metode, der er omhandlet i forordningen om midlertidig told, udgjorde den reviderede enhedsskadestærskel for Folkerepublikken Kina 49,2 %.
2. Told
(100) Et af de indonesiske samarbejdsvillige selskaber, der ikke indgik i stikprøven, anfægtede, at tolden for det var fastsat på grundlag af den vejede gennemsnitlige dumpingmargen for stikprøven.
Dette argument kunne ikke godtages, idet det i artikel 9, stk. 6, i grundforordningen fastsættes, at når Kommissionen har begrænset sin undersøgelse i overensstemmelse med artikel 17, må antidumpingtold, der pålægges samarbejdsvillige selskaber, der ikke indgår i stikprøven, ikke overstige den vejede gennemsnitlige dumpingmargen, der er fastsat for parterne i stikprøven. Der henvises desuden til betragtning 23 i forordningen om midlertidig told, ifølge hvilken de pågældende indonesiske selskaber havde erklæret sig indforstået med denne metode.
(101) Eftersom skadestærsklerne for både Indonesien og Folkerepublikken Kina samt den individuelt fastsatte tærskelværdi for PT Sindoll Pratama er lavere end de dertil svarende dumpingmargener, bør antidumpingtolden fastsættes på grundlag af disse tærskelværdier. For de øvrige samarbejdsvillige eksportører i Indonesien bør antidumpingtolden fastsættes på grundlag af ovennævnte dumpingmargener.
(102) Antidumpingtolden bør følgelig fastsættes til nedenstående satser, som anvendes på nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet:
TABELPOSITION
J. OPKRÆVNING AF DEN MIDLERTIDIGE TOLD
(103) I betragtning af størrelsen af de dumpingmargener, der er fastlagt for de udførende producenter og lande, og på baggrund af den væsentlige skade, der er påført EF-erhvervsgrenen, anses det for påkrævet, at de beløb, for hvilke der i henhold til forordning (EF) nr. 165/97 er stillet sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold, opkræves endeligt med en sats svarende til den endelige told, der indføres. I det omfang, det over for toldmyndighederne på tilfredsstillende måde kan godtgøres, at indførslen vedrørte fodtøj henhørende under KN-kode 6404 19 10 (hjemmefodtøj) eller fodtøj, som ikke er omfattet af den foreliggende procedure, jf. beskrivelsen i artikel 1, stk. 3, litra b), c), og d), i denne forordning, bør de beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold, frigives i deres helhed -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig antidumpingtold på indførsel af fodtøj, henhørende under KN-kode ex 6404 19 90 (Taric-kode: 6404 19 90 * 90), med oprindelse i Folkerepublikken Kina og i Indonesien, dog med undtagelse af det fodtøj, der er beskrevet i stk. 3.
2. Den endelige antidumpingtold fastsættes til nedenstående satser, som anvendes på nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet:
TABELPOSITION
3. Tolden pålægges ikke:
a) sko, der undertiden betegnes som »espadriller«, hvorved der i denne forordning forstås sko med overdel af lærred og sål af flettet reb, uden hæl, med eller uden forstærkning af gummi eller plast over en overflade af varierende størrelse, og af tykkelse ikke over 2,5 cm (Taric-kode: 6404 19 90 * 10)
b) sko, der undertiden betegnes som »dykkerstøvler« eller »vandsportsstøvler«, hvorved der i denne forordning forstås sko med overdel af neopren, også lamineret på en eller begge sider med tekstilmateriale, hvor neoprenmaterialet er af tykkelse 2,5 mm eller derover, som dækker hele foden, med en slidbestandig sål og beregnet til visse former for vandsport såsom dykning (Taric-kode: 6404 19 90 * 20)
c) sko, der undertiden betegnes som »sko til medicinsk brug«, hvorved der i denne forordning forstås sko, der, om end de ikke er fremstillet til opfyldelse af en bestemt persons egne medicinske behov, har til formål at fremme helbredelsen under eller efter behandling eller et operativt indgreb, f.eks. sko, der gør der muligt at gå med en fod i gips eller med forbinding. Disse sko dækker ikke hele foden og har en bred åbning, således at de også kan passe til en fod med forbinding. De sælges ikke pr. par, men enkeltvis, og er samtidig kendetegnet ved mere end én af følgende egenskaber:
- lukkeanordningen kan justeres til størrelsen af forbinding eller gipsbandage
- der kan indlægges særlige såler eller puder til medicinske formål
- sålen er udformet på en sådan måde, at den hindrer, at foden får skadelig kontakt med jorden (gulvet), men samtidig udelukker ikke-medicinsk brug af skoen
- skoens udformning er funktionel, og der anvendes ikke dekorationer eller andet modepræget tilbehør.
(Taric-kode: 6404 19 90 * 30)
d) sko, der undertiden betegnes som »strandsandaler«, hvorved der i denne forordning forstås sko, hvis overdel kun består af en strimmel tekstilmateriale, som er fastgjort til begge sider af en tyk, letvægtsalveolarsål af plast, som er i kontakt både med foden og jorden. Denne tekstilstrimmel indebærer, at både den forreste og den bageste del af foden ikke er dækket, og skoens bredde overstiger ikke en tredjedel af dens længde. Da fodens bageste del ikke er omsluttet af skoen, hæves bærernes hæl fra sålen under gang. Strandsandaler er beregnet til våde eller sandede fødder på stranden eller omkring svømmebassiner, og deres udformning udelukker, at de i praksis kan anvendes til længere spadsereture (Taric-kode: 6404 19 90 * 40).
4. Medmindre andet er fastsat, finder gældende bestemmelser for told og anden toldmæssig praksis anvendelse.
Artikel 2
1. De beløb, for hvilke der i henhold til forordning (EF) 165/97 er stillet sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold, opkræves endeligt med en sats svarende til den endelige told, der indføres, med undtagelse af beløb, for hvilke det over for toldmyndighederne på tilfredsstillende måde kan godtgøres, at de vedrører indførsel af fodtøj henhørende under KN-kode 6404 19 10 eller fodtøj, som er beskrevet i artikel 1, stk. 3, litra b), c) eller d), idet sådanne beløb frigives i deres helhed.
2. Beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed, der overstiger den endelige antidumpingtold, frigives.
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 29. oktober 1997.