RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 2200/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 42 og 43,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1) På grund af et samspil af forskellige faktorer og de heraf følgende ændringer befinder frugt- og grøntsagssektoren sig i en ny situation, som producenterne må tilpasse sig; grundreglerne for den fælles markedsordning for denne sektor bør derfor have et andet sigte; da denne ordning er blevet ændret gentagne gange, siden den oprindelig blev vedtaget, bør der for klarheden skyld vedtages en ny forordning;
(2) i den nye forordning vil det være hensigtsmæssigt at indsætte de væsentligste bestemmelser i følgende forordninger: Rådets forordning (EØF) nr. 3285/83 af 14. november 1983 om almindelige bestemmelser for udvidelse af anvendelsesområdet for visse regler, der er udstedt af producentorganisationer for frugt og grøntsager (4), Rådets forordning (EØF) nr. 1319/85 af 23. maj 1985 om udbygning af kontrolordningen vedrørende anvendelsen af fællesskabsforskrifterne for frugt og grøntsager (5), Rådets forordning (EØF) nr. 2240/88 af 19. juli 1988 om fastsættelse for så vidt angår ferskner, citroner og appelsiner af gennemførelsesbestemmelserne til artikel 16b i forordning (EØF) nr. 1035/72 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager (6), Rådets forordning (EØF) nr. 1121/89 af 27. april 1989 om indførelse af en interventionstærskel for æbler og blomkål (7) og Rådets forordning (EØF) nr. 1198/90 af 7. maj 1990 om oprettelse af en fortegnelse over citrusfrugtdyrkningsarealer i Fællesskabet (8); disse forordninger bør derfor ophæves;
(3) en klassificering af produkterne efter bindende fælles normer, der gælder for frugt og grøntsager, som enten afsættes inden for Fællesskabet eller udføres til tredjelande, udgør en referenceramme, der bidrager til loyal samhandel og markedsgennemsigtighed, ligesom ordningen betyder, at produkter, der ikke er af tilfredsstillende kvalitet, fjernes fra markedet; overholdelse af disse normer medvirker således til at gøre selve produktionen mere rentabel;
(4) med henblik på forenkling bør der under hensyntagen til de normer, der er fastlagt inden for De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa (ECE/FN), fastlægges normer for de frugter og grøntsager, som har en vis betydning for markedet; det er nødvendigt at fastlægge de nærmere betingelser for, hvorledes de internationale normer kan tilpasses Fællesskabets særlige behov;
(5) ordningen med normer kan kun få fuld virkning, hvis normerne uden undtagelse anvendes i alle afsætningsled og ab produktionsområdet; der kan dog fastsættes undtagelser for visse transaktioner, som enten er meget marginale og punktvise eller finder sted ved begyndelsen af markedsføringen, eller for produkter til forarbejdning; der bør endvidere tages hensyn til muligheden for vareknaphed og for et usædvanligt stort udbud; for at kunne sikre den kvalitet, normerne kræver, må ansvaret for, at de overholdes, påhvile produktindehaveren; navnlig forbrugerkravene hvad angår frugternes og grøntsagernes kendetegn nødvendiggør, at mærkningen omfatter oplysninger om produkternes oprindelse helt frem til detailhandelsleddet;
(6) ved produktionen og afsætningen af frugt og grøntsager bør der tages hensyn til miljøet, både med hensyn til dyrkningspraksis og ved forvaltningen af udtjent materiale og bortskaffelsen af produkter, som er tilbagekøbt fra markedet; der bør navnlig tages hensyn til beskyttelse af vandkvaliteten, opretholdelse af den biologiske mangfoldighed samt landskabspleje;
(7) producentorganisationerne udgør grundelementet i den fælles markedsordning, idet de varetager en decentraliseret forvaltning af ordningen; da efterspørgslen i stigende grad koncentreres, er det mere end nogen sinde en økonomisk nødvendighed, at udbuddet koncentreres inden for disse organisationer for at styrke producenternes markedsposition; sammenslutningen bør ske på frivilligt grundlag og motiveres af den fordel, der kan opnås på grund af omfanget og effektiviteten af de tjenester, producentorganisationerne kan yde deres medlemmer; det er ikke meningen, at der skal gribes ind i leveringer til organisationer for specialiserede produkter, som bestod inden denne forordnings ikrafttræden;
(8) en producentorganisation skal anerkendes af medlemsstaten, for at den kan bidrage til virkeliggørelsen af den fælles markedsordnings mål, og anerkendelsen kræver, at organisationen opfylder en række betingelser, som den ved sine vedtægter forpligter sig selv og sine medlemmer til at overholde; ønsker producentsammenslutninger at opnå status som producentorganisation efter denne forordning, bør der kunne indrømmes dem en overgangsperiode, i hvilken der kan ydes finansiel støtte fra medlemsstaten og fra Fællesskabet, såfremt sammenslutningerne påtager sig og overholder visse forpligtelser;
(9) der bør gælde en overgangsperiode for de producentorganisationer, der allerede er anerkendt ifølge forordning (EØF) nr. 1035/72 (9), men som ikke straks kan opfylde de krav for at opnå anerkendelse, der er fastsat i nærværende forordning; disse organisationer bør godtgøre, at de har forudsætninger for at kunne gennemføre den fornødne omlægning;
(10) for at sikre, at producentorganisationerne handler ansvarsfuldt, især i forbindelse med deres finansielle beslutninger, og at de offentlige midler, der anvendes til organisationerne, udnyttes langsigtet, bør det fastsættes, på hvilke betingelser disse midler kan anvendes; medfinansiering af driftsfonde, som etableres af producentorganisationerne, vil være en hensigtsmæssig løsning;
(11) for at sikre driftsfondenes eksistens og korrekte funktion er det nødvendigt, at producentorganisationerne overtager hele den pågældende produktion fra deres medlemmer;
(12) med henblik på styring af Fællesskabets udgifter bør der lægges loft over støtten til de producentorganisationer, som opretter en driftsfond;
(13) i områder, hvor producenterne kun er organiseret i ringe grad, bør der kunne ydes supplerende nationale økonomiske bidrag; for medlemsstater, der er særlig ugunstigt stillet i strukturel henseende, bør Fællesskabet kunne refundere disse bidrag via EF-støtterammen;
(14) for at styrke producentorganisationerne eller sammenslutningerne heraf yderligere og for at sikre, at markedet har den ønskede stabilitet, bør medlemsstaterne på bestemte betingelser kunne pålægge alle de producenter i et område, der ikke er medlem, at følge de regler, som organisationen eller sammenslutningen i det pågældende område har fastsat for sine medlemmer, især reglerne vedrørende produktion, afsætning og miljøbeskyttelse; nogle af de udgifter, der er forbundet med reglernes udvidede anvendelse, bør, når de er dokumenteret, kunne pålægges de pågældende producenter, eftersom disse drager fordel af virkningerne;
(15) brancheorganisationer, der er dannet på initiativ af individuelle eller allerede sammensluttede erhvervsdrivende, og som repræsenterer en betydelig del af erhvervskategorierne inden for frugt- og grøntsagssektoren, kan bidrage til en bedre hensyntagen til de faktiske forhold på markedet og fremme en udvikling i den økonomiske adfærd, der tilsigter en forbedring af kendskabet til og tilrettelæggelsen af produktionen samt præsentationen og afsætningen af produkterne; eftersom disse brancheorganisationers virke generelt kan bidrage til, at målene i traktatens artikel 39 og navnlig i denne forordning nås, bør medlemsstaterne, når de forskellige former for indsats er fastlagt, have mulighed for at give en specifik anerkendelse til de organisationer, der godtgør, at de er repræsentative, og som gennemfører aktioner, der er gunstige for ovennævnte mål; bestemmelserne om udvidet anvendelse af de regler, producentorganisationerne eller sammenslutningerne har fastsat, og den delvise dækning af de udgifter, som denne udvidede anvendelse medfører, bør også gælde for branchevirksomhed, da der sigtes mod ensartede mål;
(16) for at stabilisere priserne er det ønskeligt, at producentorganisationerne kan intervenere på markedet, især ved at beslutte, at bestemte produktmængder ikke udbydes til salg i bestemte perioder; sådanne tilbagekøb må ikke kunne opfattes som en afsætningsmulighed, der træder i stedet for markedsføring; derfor bør fællesskabsfinansieringen af disse tilbagekøb kun omfatte en bestemt procentdel af produktionen, og der bør kun ydes en nedsat fællesskabsgodtgørelse, uden at dette i øvrigt berører anvendelsen af driftsfondene; med henblik på forenkling bør der anvendes en fælles lineær fællesskabsgodtgørelse for hvert produkt; for at nedsættelsen kan blive sammenlignelig i omfang for produkterne som helhed, er en vis differentiering påkrævet;
(17) interventionen kan kun få fuld virkning, hvis de produkter, der er tilbagekøbt fra markedet, ikke på ny bringes ind i den for sådanne produkter sædvanlige handel; det bør derfor fastlægges, hvilke forskellige bestemmelses- eller anvendelsesformer der opfylder denne betingelse, idet det så vidt muligt undgås, at de tilbagekøbte produkter destrueres;
(18) den nye forvaltning af tilbagekøb gør det samtidig muligt at ophæve de gældende bestemmelser om konsekvenserne i tilfælde af tærskeloverskridelse; princippet bør dog opretholdes i en overgangsperiode, og Kommissionen bør have beføjelse til at anvende det, hvis det bliver påkrævet;
(19) ved forordning (EF) nr. 3290/94 (10) fastsættes de tilpasninger og overgangsforanstaltninger, der er nødvendige inden for landbrugssektoren med henblik på gennemførelsen af de aftaler, som er indgået som led i de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguay-runden, herunder en ny ordning for samhandelen med tredjelande med frugt og grøntsager; bestemmelserne i bilag XIII til forordning (EF) nr. 3290/94 bør medtages i nærværende forordning; når produkterne indføres til Fællesskabet til forarbejdningsindustrien, sælges de imidlertid ikke i kommission; indgangsprisen kan da konstateres på grundlag af andre elementer end ansættelse af en fast værdi; der bør fastsættes yderligere bestemmelser herom;
(20) den fælles markedsordnings bestemmelser skal overholdes af alle de erhvervsdrivende, de gælder for, da deres virkning ellers fordrejes med alle de følger, dette vil få både for de offentlige midler og for konkurrencen mellem de erhvervsdrivende; der bør derfor oprettes et særligt EF-inspektørkorps for sektoren; af såvel budgetmæssige som effektivitetsmæssige grunde bør korpset bestå af embedsmænd fra Kommissionen og eventuelt andre embedsmænd; der må desuden fastsættes fællesskabssanktioner, så den nye ordning kan blive anvendt ens i hele Fællesskabet;
(21) en af de afgørende forudsætninger for en korrekt forvaltning af den fælles markedsordning er et nøjagtigt kendskab til markedet; der bør derfor træffes de fornødne foranstaltninger i denne forbindelse;
(22) det indre marked kan ikke fungere korrekt, hvis visse former for støtte ydes; de bestemmelser i traktaten, der gør det muligt at vurdere medlemsstaternes støtteforanstaltninger og forbyde dem, der er uforenelige med det fælles marked, bør derfor anvendes inden for den sektor, der er omfattet af denne forordning;
(23) i forbindelse med den fælles markedsordning for frugt og grøntsager bør der på passende måde tages hensyn til de mål, der er fastsat i traktatens artikel 39 og 110;
(24) for at lette iværksættelsen af foranstaltningerne i denne forordning bør der fastlægges en procedure for et snævert samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen inden for en forvaltningskomité;
(25) for at imødegå særligt ugunstige konjunkturer for nødder er det nødvendigt, at der ydes et fast støttebeløb for nødder, som høstes i produktionsårene 1997/1998, 1998/1999 og 1999/2000 -
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
1. Ved denne forordning oprettes der en fælles markedsordning for frugt og grøntsager.
2. Markedsordningen gælder for følgende produkter:
TABELPOSITION
3. Produktionsåret for de i stk. 2 nævnte produkter fastsættes om nødvendigt efter proceduren i artikel 46.
AFSNIT I Klassificering af produkterne
Artikel 2
1. Produkter, der er bestemt til levering i frisk tilstand til forbrugeren, kan klassificeres ud fra et system af normer.
2. Normerne for de friske frugter og grøntsager, der er opført i bilag I, vedtages efter proceduren i artikel 46 for gennemførelsen af den fælles markedsordning. Der tages med henblik herpå hensyn til de ECE/FN-normer, som er anbefalet af Arbejdsgruppen vedrørende Normer for Letfordærvelige Produkter og Kvalitetsforbedring under Den Økonomiske Kommission for Europa.
Indtil der er vedtaget nye normer, finder de normer, som er fastlagt i henhold til artikel 2 i forordning (EØF) nr. 1035/72, fortsat anvendelse.
3. Kommissionen kan efter proceduren i artikel 46 udvide listen i bilag I til også at omfatte andre produkter.
Artikel 3
1. Indehavere af produkter, som der er fastsat normer for, må kun udstille disse produkter med henblik på salg, udbyde dem til salg, sælge, levere eller i øvrigt bringe dem i handelen inden for Fællesskabet, såfremt de er i overensstemmelse med disse normer. Produktindehaveren er ansvarlig for overensstemmelse med normerne.
Medlemsstaterne kan fritage følgende produkter fra at være undergivet normer eller bestemte nationale bestemmelser:
a) produkter, der udstilles med henblik på salg, udbydes til salg, sælges, leveres eller i øvrigt af producenten bringes i handelen på engroshandelscentre, navnlig produktionsmarkeder, beliggende i dyrkningsområdet
b) produkter, der fra disse engroshandelscentre sendes til sorterings-, emballerings- eller lagervirksomheder inden for samme dyrkningsområde.
Såfremt andet afsnit bringes i anvendelse, underretter den pågældende medlemsstat Kommissionen herom og giver den meddelelse om de foranstaltninger, den har truffet i så henseende.
2. Følgende produkter er ikke undergivet normer inden for dyrkningsområdet:
a) produkter, som af producenten sælges eller leveres til sorterings- og emballeringsvirksomheder eller til lagervirksomheder, eller som fra producentens bedrift sendes til disse virksomheder
b) produkter, som fra lagervirksomheder sendes til sorterings- og emballeringsvirksomheder.
3. Følgende produkter er ikke undergivet normer:
a) produkter, som sendes til forarbejdningsvirksomheder, idet der dog eventuelt efter proceduren i artikel 46 fastsættes minimumskrav til kvaliteten af produkter, som er bestemt til industriel forarbejdning
b) produkter, som af producenten på hans bedrift overdrages til forbrugeren til dennes personlige brug
c) efter en afgørelse, som Kommissionen på anmodning af en medlemsstat har truffet efter proceduren i artikel 46, produkter fra et bestemt område, som sælges i detailhandelen i dette område for at tilgodese en velkendt lokal forbrugstradition.
4. Det skal godtgøres, at de produkter, der er omhandlet i stk. 2 og stk. 3, litra a), opfylder de fastlagte betingelser, navnlig med hensyn til deres anvendelse.
Artikel 4
Er der produkter, der er i overensstemmelse med normerne, som følge af en ekstrem mangel ikke tilstrækkelige til at dække forbrugerbehovet, eller overstiger de langt dette som følge af et usædvanligt stort udbud, træffes der for en begrænset periode og efter proceduren i artikel 46 foranstaltninger, der afviger fra anvendelsen af disse normer, under overholdelse af Fællesskabet internationale forpligtelser.
Artikel 5
1. De angivelser, som i henhold til normerne kræves med hensyn til mærkning, skal med letlæselig og synlig skrift være anbragt på en af emballagens sider, enten som et direkte påtryk, der ikke kan slettes, eller som en etiket, der indgår i selve pakken eller er solidt fastgjort til denne.
2. For produkter, som afsendes uemballeret, løst læsset i et transportmiddel, skal de i stk. 1 omhandlede angivelser være anført i et dokument, som ledsager varen, eller på en seddel, der er anbragt synligt i transportmidlet.
Artikel 6
Tilbydes produkterne i detailhandelen i emballage, skal de angivelser, som er fastsat med hensyn til mærkning, være anbragt tydeligt og letlæseligt.
For færdigpakkede produkter i henhold til direktiv 79/112/EØF (11) skal foruden de angivelser, der er foreskrevet i de fælles normer, nettovægten anføres. For produkter, som normalt sælges stykvis, er der dog ikke pligt til at anføre nettovægten, når antallet af stykker klart kan ses og let kan tælles gennem indpakningen, eller, hvis dette ikke er tilfældet, når antallet er anført i mærkningen.
Produkterne kan tilbydes uden emballage, såfremt detailhandleren forsyner de til salg udbudte produkter med et skilt, som med meget tydelig og letlæselig skrift angiver de i normerne foreskrevne oplysninger vedrørende:
- sort
- produktets oprindelse
- klasse.
Artikel 7
Til konstatering af, om produkter, som der er fastlagt normer for, opfylder bestemmelserne i artikel 3-6, foretager de af de enkelte medlemsstater udpegede organer i alle handelsled samt under transporten en kontrol ved hjælp af stikprøver i overensstemmelse med bestemmelserne i afsnit VI.
Kontrollen skall fortrinsvis finde sted forud for transporten fra dyrkningsområderne, ved produktets emballering eller ved dets indladning.
Medlemsstaterne giver de øvrige medlemsstater og Kommissionen meddelelse om, hvilke organer de har udpeget som ansvarlige for kontrollen.
Artikel 8
1. Produkter, som der er fastlagt normer for, må kun indføres fra tredjelande, hvis de er i overensstemmelse med disse normer eller normer af mindst tilsvarende art.
2. Artikel 3-7 anvendes for produkter, som er indført til Fællesskabet efter opfyldelse af formaliteterne ved indførsel i henhold til de gældende fællesskabsbestemmelser for indførsel.
Artikel 9
1. Produkter, som der er fastlagt normer for, må kun udføres til tredjelande, hvis de er i overensstemmelse med disse normer.
Under hensyntagen til kravene på destinationsmarkederne kan der dog indrømmes undtagelser efter proceduren i artikel 46.
2. For produkter, som er bestemt til udførsel til tredjelande, skal det, inden de forlader Fællesskabets toldområde, kontrolleres, at de er i overensstemmelse med normerne.
Artikel 10
Foranstaltninger, der skal sikre en ensartet anvendelse af bestemmelserne i dette afsnit, vedtages efter proceduren i artikel 46.
Foranstaltningerne kan for produkter, som skal indføres til Fællesskabet, omfatte godkendelse af officielle kontroltjenester i eksporttredjelandet.
AFSNIT II Producentorganisationer
Artikel 11
1. I denne forordning forstås ved »producentorganisation« en juridisk person:
a) der er oprettet på initiativ af producenter af følgende kategorier af de i artikel 1, stk. 2, opførte produkter:
i) frugt og grøntsager
ii) frugt
iii) grøntsager
iv) produkter bestemt til forarbejdning
v) citrusfrugter
vi) nødder
vii) svampe
b) som navnlig har det formål:
1) at sikre planlægning af produktionen og tilpasning til efterspørgslen, navnlig hvad angår mængde og kvalitet
2) at fremme koncentrationen af udbuddet og markedsføringen af medlemmernes produktion
3) at reducere produktionsomkostningerne og regulere produktionspriserne
4) at fremme dyrkningsformer, produktionsmetoder og affaldshåndteringer, der er miljøvenlige, navnlig hvad angår beskyttelse af kvaliteten af vand, jord og landskab og bevarelse og/eller fremme af biologisk mangfoldighed
c) hvis vedtægter bl.a. forpligter de tilsluttede producenter til:
1) at anvende de regler, producentorganisationen har vedtaget for kendskab til produktionen, for produktion, for afsætning og for miljøbeskyttelse
2) for så vidt angår produktion af hver af de i litra a) nævnte produktkategorier i en given bedrift kun at være medlem af én enkelt af de i litra a) nævnte producentorganisationer
3) at afsætte hele deres produktion af de pågældende produkter gennem producentorganisationen.
Hvis producentorganisationen tillader det, kan producenter, der er medlem, dog på vilkår, som fastsættes af organisationen:
- foretage salg fra deres bedrift direkte til forbrugeren til dennes personlige brug af højst 25 % af deres produktion for så vidt angår producentorganisationer for frugt og grøntsager som nævnt i litra a), nr. i), og af højst 20 % for så vidt angår producenter, der er medlem af andre former for producentorganisationer, og derudover
- selv eller gennem en anden producentorganisation, der er udpeget af deres egen producentorganisation, afsætte produkter, som udgør en beskeden mængde i forhold til den mængde, der kan afsættes gennem deres egen producentorganisation
- gennem en anden producentorganisation, der er udpeget af deres egen producentorganisation, afsætte produkter, som på grund af deres kendetegn ikke normalt hører med til deres egen organisations forretningsmæssige aktiviteter
- efter proceduren i artikel 46 få tilladelse til undtagelsesvis, i aftagende grad og som en overgangsforanstaltning indtil den 31. december 1999 at indgå direkte kontrakter med forarbejdningsvirksomheder for visse produkter
4) at give producentorganisationen de oplysninger, den ønsker til statistiske formål, og som bl.a. kan vedrøre areal, høst, udbytte og direkte salg
5) at betale de vedtægtsbestemte finansielle bidrag til iværksættelse og finansiering af driftsfonden, jf. artikel 15
d) hvis vedtægter har bestemmelser:
1) om nærmere regler for fastlæggelse, vedtagelse og ændring af bestemmelserne i litra c), nr. 1
2) om, at medlemmerne skal erlægge de finansielle bidrag, der er nødvendige til finansieringen af producentorganisationen
3) til sikring af, at de tilsluttede producenter på demokratisk vis udøver kontrol med deres organisation og dens beslutninger
4) om sanktioner såvel for overtrædelse af de vedtægtsbestemte forpligtelser, bl.a. manglende betaling af finansielle bidrag, som for overtrædelse af producentorganisationens regler
5) om optagelse af nye medlemmer, herunder en minimumsperiode for medlemskab
6) om de regnskabsmæssige og budgetmæssige regler, der kræves, for at organisationen kan fungere, og
e) som er anerkendt af den pågældende medlemsstat i henhold til stk. 2.
2. Medlemsstaterne anerkender producentsammenslutninger, der anmoder herom, som producentorganisationer i henhold til denne forordning, såfremt:
a) de opfylder betingelserne i stk. 1 og i den henseende bl.a. godtgør, at de repræsenterer et mindste antal producenter og en mindste mængde af den markedsegnede produktion, som fastlægges efter proceduren i artikel 46
b) de frembyder tilstrækkelig garanti med hensyn til gennemførelsen, varigheden og effektiviteten af deres indsats
c) de reelt gør det muligt for deres medlemmer at opnå fornøden teknisk bistand til anvendelse af miljøvenlige dyrkningsmetoder
d) de reelt dels stiller sådanne tekniske faciliteter til rådighed for deres medlemmer, som er nødvendige til oplagring, emballering og afsætning af produkterne, dels sikrer en passende handels-, regnskabs- og budgetmæssig forvaltning af de opgaver, de påtager sig.
3. Som producentorganisationer i henhold til denne forordning kan medlemsstaterne tillige anerkende andre producentorganisationer end dem, der er omhandlet i stk. 1, litra a), som bestod inden denne forordnings ikrafttræden, og som inden nærværende forordnings iværksættelse var anerkendt i henhold til forordning (EØF) nr. 1035/72.
Når medlemsstaterne anerkender ovennævnte producentorganisationer i medfør af første afsnit, finder betingelserne i stk. 1, bortset fra litra a) og, hvis relevant, litra c), nr. 2, og i stk. 2 anvendelse.
Artikel 12
1. Medlemsstaterne:
a) træffer beslutning om anerkendelse senest tre måneder efter indgivelsen af ansøgningen med samtlige støttedokumenter
b) kontrollerer regelmæssigt, om producentorganisationerne overholder betingelserne for anerkendelse, og anvender, hvis dette ikke er tilfældet, sanktionerne over for disse organisationer og træffer om nødvendigt beslutning om tilbagekaldelse af anerkendelsen
c) giver inden to måneder Kommissionen meddelelse om alle beslutninger om udstedelse, nægtelse eller tilbagekaldelse af anerkendelser.
2. Reglerne for, hvordan og hvor ofte medlemsstaterne aflægger beretning til Kommissionen om producentorganisationernes aktiviteter, vedtages efter proceduren i artikel 46.
Kommissionen sikrer ved kontrol efter afsnit VI, at artikel 11 og stk. 1, litra b), i nærværende artikel overholdes, og den anmoder på grundlag af kontrollen eventuelt medlemsstaterne om at tilbagekalde udstedte anerkendelser.
Artikel 13
1. Producentorganisationer, der inden nærværende forordnings ikrafttræden er anerkendt i henhold til forordning (EØF) nr. 1035/72, og som ikke uden en overgangsperiode kan anerkendes i henhold til artikel 11 i nærværende forordning, er omfattet af bestemmelserne i afsnit IV i de to år, der følger efter nærværende forordnings ikrafttræden, såfremt de pågældende organisationer fortsat opfylder betingelserne i de relevante artikler i forordning (EØF) nr. 1035/72.
2. Den i stk. 1 omhandlede periode på to år kan forlænges til fem år, hvis den pågældende organisation:
a) senest på en given dato inden udløbet af den i stk. 1 nævnte periode forelægger en handlingsplan for anerkendelse i henhold til artikel 11, stk. 2, for medlemsstaten, som enten skal godkende den eller afvise den
b) i forbindelse med fremlæggelsen af planen godtgør, at den har oprettet en driftsfond, jf. artikel 15
c) forpligter sig til at gennemføre handlingsplanen, inden de fem år er gået, idet den ved manglende gennemførelse udsætter sig for sanktioner, der fastlægges af medlemsstaten.
3. En producentorganisation, som ikke længere opfylder betingelserne i stk. 2, mister uanset årsagen og tidspunktet sin status på de betingelser, der er fastsat i artikel 12, stk. 1, litra b).
Anvendelsen af første afsnit berører dog ikke de individuelle rettigheder, som producentorganisationen måtte have erhvervet i medfør af forordning (EØF) nr. 1035/72.
Artikel 14
1. Der kan indrømmes producentsammenslutninger, som er nye, eller som ikke inden nærværende forordnings ikrafttræden er anerkendt i henhold til forordning (EØF) nr. 1035/72, en overgangsperiode på højst fem år til at opfylde betingelserne i artikel 11.
Med henblik herpå forelægger de medlemsstaten en anerkendelsesplan med en tidsplan, hvis godkendelse bevirker, at den i første afsnit nævnte frist på fem år begynder, idet godkendelsen gælder som en foreløbig anerkendelse.
2. I de fem år, der følger efter datoen for den foreløbige anerkendelse, kan medlemsstaterne yde de i stk. 1 omhandlede producentsammenslutninger:
a) støtte for at fremme deres oprettelse og forenkle deres administration
b) støtte, som ydes direkte eller gennem kreditinstitutter, i form af særlige lån til delvis dækning af de investeringer, der er nødvendige for anerkendelsen, og som er opført som sådanne i den anerkendelsesplan, der er nævnt i stk. 1, andet afsnit.
3. Den i stk. 2 nævnte støtte refunderes af Fællesskabet i overensstemmelse med artikel 52, stk. 2 og 3.
4. Inden medlemsstaten giver den foreløbige anerkendelse, underretter den Kommissionen om sin hensigt og de finansielle følger heraf.
5. At en producentsammenslutning forelægger medlemsstaten en anerkendelsesplan, indebærer for sammenslutningen, at den forpligter sig til at underkaste sig national kontrol og fællesskabskontrol ifølge afsnit VI, navnlig hvad angår den korrekte forvaltning af de offentlige midler.
6. Medlemsstaterne anvender sanktionerne over for producentsammenslutninger, som ikke overholder deres forpligtelser.
7. De gennemførelsesbestemmelser til denne artikel, som vedtages i henhold til artikel 48, skal omfatte bestemmelser, som sikrer, at den støtte, der betales til de portugisiske producentorganisationer, udtrykt i procent af værdien af den produktion, producentorganisationen har markedsført, ikke er mindre end støtten i henhold til forordning (EØF) nr. 746/93 (12).
Artikel 15
1. På de i denne artikel fastsatte betingelser ydes der finansiel fællesskabsstøtte til producentorganisationer, som opretter en driftsfond.
Denne fond finansieres af finansielle bidrag fra de producenter, der er medlem, på grundlag af de frugt- og grøntsagsmængder, som reelt er markedsført, eller værdien heraf, og af den finansielle støtte, der er nævnt i første afsnit.
2. Den i stk. 1 nævnte driftsfond har følgende formål:
a) finansiering efter stk. 3 af tilbagekøb fra markedet
b) finansiering af et driftsprogram, der er forelagt de nationale myndigheder og godkendt efter artikel 16, stk. 1.
Fonden kan dog helt eller delvis anvendes til finansiering af den handlingsplan, producentorganisationerne fremlægger, jf. artikel 13.
3. Driftsfonden kan kun anvendes til finansiering af tilbagekøb fra markedet, hvis der foreligger et driftsprogram, som er godkendt af de kompetente nationale myndigheder. Anvendelsen kan ske på en eller flere af følgende måder:
a) udbetaling af godtgørelse ved tilbagekøb af produkter, der ikke er nævnt i bilag II, og som opfylder de gældende normer, dersom sådanne normer er vedtaget i medfør af artikel 2
b) ydelse af et tillæg til EF-tilbagekøbsgodtgørelsen.
Medlemsstaterne kan fastsætte loftet for godtgørelsen eller tillæggene, uden at beløbet for de således fastsatte tillæg sammen med beløbet for fællesskabsgodtgørelsen ved tilbagekøb overstiger grænserne for de maksimale tilbagekøbspriser, der anvendes for produktionsåret 1995/96 i overensstemmelse med artikel 16, stk. 3a, artikel 16a og 16b og artikel 18, stk. 1, litra a), første led, i forordning (EØF) nr. 1035/72.
Den del af driftsfonden, der kan anvendes til finansiering af tilbagekøb, må ikke overstige 60 % det første år, 55 % det andet år, 50 % det tredje år, 45 % det fjerde år, 40 % det femte år og 30 % fra det sjette år regnet fra den dato, hvor de nationale myndigheder har godkendt det første driftsprogram, som den pågældende producentorganisation har forelagt for myndighederne, og som disse har godkendt.
De i artikel 23, stk. 3, 4 og 5, fastsatte begrænsninger finder anvendelse på de tilbagekøb, der er nævnt i første afsnit, litra a), i nærværende stykke.
4. Det i stk. 2, litra b), nævnte driftsprogram skal:
a) omfatte flere af de formål, der er nævnt i artikel 11, stk. 1, litra b), og endvidere også nogle af følgende: forbedre produkternes kvalitet, øge deres handelsværdi, iværksætte salgsfremmende foranstaltninger over for forbrugerne, etablere driftsgrene med økologiske produkter, fremme integreret produktion eller andre miljøvenlige produktionsmetoder og nedbringe tilbagekøbene
b) omfatte foranstaltninger til fremme af, at producenter, der er medlem, anvender miljøvenlige teknikker både inden for dyrkningspraksis og ved forvaltningen af udtjent materiale.
Ved miljøvenlige teknikker forstås navnlig sådanne, der gør det muligt at nå de mål, der er fastsat i artikel 1, litra a), b) og c), i forordning (EØF) nr. 2078/92 (13)
c) i finansieringsbestemmelserne fastsætte de fornødne tekniske og menneskelige midler til at sikre kontrollen med overholdelsen af normerne og bestemmelserne om plantesundhed og tilladte maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer.
5. Den i stk. 1 nævnte finansielle støtte er lig med beløbet for de i samme stykke nævnte finansielle bidrag, der faktisk er betalt, idet den dog begrænses til 50 % af beløbet for de udgifter, der reelt er afholdt efter stk. 2.
Denne procentsats forhøjes til 60 %, hvis et program eller en del af et driftsprogram forelægges:
a) enten af flere producentorganisationer i Fællesskabet, der udøver deres virksomhed i forskellige medlemsstater, for tværnationale foranstaltninger, bortset fra de i stk. 2, litra a), nævnte transaktioner
b) eller af en eller flere producentorganisationer for foranstaltninger, der skal gennemføres af en branche.
Den finansielle støtte kan dog højst udgøre 4 % af værdien af hver producentorganisations afsatte produktion, hvis den samlede finansielle støtte udgør mindre end 2 % af alle producentorganisationers omsætning. For at sikre, at denne grænse overholdes, udbetales der et forskud på 2 %, og reststøtten udbetales, så snart det samlede beløb for støtteansøgningerne er kendt. Fra 1999 forhøjes satsen på 4 % til 4,5 %, og satsen for den samlede omsætning forhøjes fra 2 % til 2,5 %.
6. For regioner i Fællesskabet, hvor producenterne kun er organiseret i ringe grad, kan medlemsstaterne på behørigt begrundet anmodning få adgang til at yde producentorganisationerne en national finansiel støtte, som ikke må overstige halvdelen af producenternes finansielle bidrag. Denne støtte skal lægges til driftsfonden.
For medlemsstater, i hvilke mindre end 15 % af frugt- og grøntsagsproduktionen afsættes gennem producentorganisationerne, og hvor produktionen af frugt og grøntsager udgør mindst 15 % af den samlede landbrugsproduktion, kan den i første afsnit omhandlede støtte efter anmodning fra vedkommende medlemsstat refunderes af Fællesskabet via EF-støtterammen.
Artikel 16
1. Det i artikel 15, stk. 2, litra b), nævnte driftsprogram forelægges for de nationale myndigheder, som godkender det, afviser det eller kræver det ændret under iagttagelse af bestemmelserne i nærværende forordning.
Medlemsstaterne fastsætter nationale regler for udarbejdelse af betingelserne for de i artikel 15, stk. 4, litra b), omhandlede foranstaltninger. De fremsender udkastet til sådanne regler til Kommissionen, som kan kræve det ændret inden for en frist på tre måneder, hvis den konstaterer, at udkastet ikke gør det muligt at nå de mål, der er fastsat i traktatens artikel 130 R og i Det Europæiske Fællesskabs program for politik og handling i forbindelse med miljøet og bæredygtig udvikling.
2. Producentorganisationerne meddeler senest inden årets udgang medlemsstaten et overslag over driftsfonden for det følgende år og fremlægger passende dokumentation, der er baseret på overslaget i driftsprogrammet, udgifterne for det igangværende år og eventuelt for de forudgående år samt, i givet fald, på vurderinger af produktionsmængder for det følgende år. Medlemsstaten meddeler inden den 1. januar det følgende år producentorganisationen et overslag over den finansielle støtte inden for de i artikel 15, stk. 5, fastsatte lofter.
Udbetalingerne af den finansielle støtte foretages på grundlag af de udgifter, der er afholdt til de aktioner, som er nævnt i driftsprogrammet. Til disse aktioner kan der ydes forskud, forudsat der stilles garanti eller sikkerhed.
I begyndelsen af hvert år og senest den 31. januar meddeler producentorganisationen medlemsstaten det endelige beløb for udgifterne i det foregående år med behørig dokumentation for at modtage resten af den finansielle fællesskabsstøtte.
3. En sammenslutning af producentorganisationer, som er anerkendt af den pågældende medlemsstat, kan træde i stedet for sine medlemmer ved forvaltningen af deres driftsfonde, jf. artikel 15, stk. 1, samt ved udarbejdelsen, iværksættelsen og forelæggelsen af de driftsprogrammer, der er nævnt i artikel 15, stk. 2, litra b). I så fald modtager sammenslutningen den finansielle støtte og foretager de i stk. 2 i nærværende artikel nævnte meddelelser.
4. Driftsprogrammet og dets finansiering enten af producenterne og producentorganisationerne eller af fællesskabsmidler er flerårig inden for mindst tre år og højst fem år.
5. At en producentorganisation eller, jf. stk. 3, en sammenslutning af producentorganisationer forelægger medlemsstaten et driftsprogram, indebærer, at denne organisation eller sammenslutning forpligter sig til at underkaste sig national kontrol og fællesskabskontrol efter afsnit VI, bl.a. for så vidt angår korrekt forvaltning af de offentlige midler.
Artikel 17
Hvis den fælles markedsordnings almindelige instrumenter ikke er tilstrækkelige eller er uegnede for produkter nævnt i artikel 1, stk. 2, der er af stor økonomisk, økologisk, lokal eller regional betydning, og som er udsat for varige vanskeligheder på fællesskabsmarkedet, navnlig på grund af en stærk international konkurrence, kan der efter proceduren i artikel 46 vedtages særlige foranstaltninger til fremme af disse produkters konkurrenceevne og deres afsætning.
Artikel 18
1. Såfremt en producentorganisation eller sammenslutning af producentorganisationer, der har vedtaget de samme regler, og som udøver sin virksomhed i et bestemt økonomisk område, anses for at være repræsentativ for produktionen og producenterne af et givet produkt i dette område, kan den pågældende medlemsstat efter anmodning fra denne organisation eller sammenslutning forpligte de producenter, der er etableret i området, og som ikke er medlem af en af de ovennævnte organisationer, til at anvende:
a) reglerne i artikel 11, stk. 1, litra c), nr. 1
b) de regler, organisationen eller sammenslutningen har fastsat for tilbagekøb,
under forudsætning af at disse regler:
- har været anvendt i mindst et produktionsår
- er anført i den udtømmende liste i bilag III
- er gjort bindende for højst tre produktionsår.
2. I denne artikel forstås ved »økonomisk område« et geografisk område, der omfatter dyrkningsområder, som grænser op til eller ligger nær ved hinanden, og som har ensartede produktions- og afsætningsvilkår.
3. En producentorganisation eller en sammenslutning af producentorganisationer anses for at være repræsentativ efter artikel 1, hvis den omfatter mindst to tredjedele af producenterne i det økonomiske område, hvor den virker, og mindst to tredjedele af produktionen i dette område.
4. Regler, der bliver gjort bindende for alle producenter i et bestemt økonomisk område:
a) må ikke skade andre producenter, hverken i medlemsstaten eller i Fællesskabet
b) gælder ikke, medmindre det specielt er tilsigtet, for produkter, som leveres til forarbejdning ifølge en kontrakt, der er underskrevet inden produktionsårets begyndelse, undtagen hvad angår reglerne for kendskab til produktionen, jf. stk. 1, litra a)
c) må ikke stride mod fællesskabsforskrifterne og de nationale forskrifter.
5. Medlemsstaterne giver straks Kommissionen meddelelse om de regler, de har gjort bindende for alle producenter i et bestemt økonomisk område. Disse regler offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende, C-udgaven.
Kommissionen beslutter, at medlemsstaten skal tilbagekalde den udvidelse af reglernes anvendelsesområde, den har vedtaget:
a) hvis den konstaterer, at en sådan udvidelse medfører, at konkurrencen udelukkes inden for en væsentlig del af det indre marked, eller at den frie samhandel skades, eller at målene i traktatens artikel 39 bringes i fare
b) hvis den konstaterer, at traktatens artikel 85, stk. 1, finder anvendelse på den aftale, vedtagelse eller samordnede praksis, for hvilken udvidelsen er vedtaget. Kommissionens beslutning vedrørende denne aftale, vedtagelse eller samordnede praksis anvendes først fra tidspunktet for konstateringen
c) hvis den på grundlag af den efterfølgende kontrol i henhold til afsnit VI konstaterer, at bestemmelserne i nærværende artikel ikke er overholdt.
6. Anvendes stk. 1, kan den pågældende medlemsstat på grundlag af dokumentation beslutte, at de producenter, der ikke er medlem, skal bidrage til at betale organisationen eller efter omstændighederne sammenslutningen den del af de finansielle bidrag, som de producenter, der er medlem, betaler, og som anvendes til at dække:
a) de administrative omkostninger i forbindelse med den i stk. 1 omhandlede ordning
b) de udgifter til forskning, markedsundersøgelser og salgsfremmende foranstaltninger, som organisationen eller sammenslutningen gennemfører, og som hele områdets produktion drager fordel af.
7. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen den i stk. 2 nævnte liste over økonomiske områder. Senest en måned efter meddelelsen godkender Kommissionen listen eller træffer efter samråd med den pågældende medlemsstat beslutning om de ændringer, medlemsstaten skal foretage heri. Den godkendte liste offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende, C-udgaven.
AFSNIT III Brancheorganisationer og brancheaftaler
Artikel 19
1. I denne forordning forstås ved »anerkendt brancheorganisation«, i det følgende benævnt »brancheorganisation«, en juridisk person:
a) der er en sammenslutning af repræsentanter for erhvervsaktiviteter inden for produktion og/eller afsætning og/eller forarbejdning af de produkter, der er nævnt i artikel 1, stk. 2
b) der er oprettet på initiativ af alle eller en del af de organisationer eller sammenslutninger, den består af
c) der i en eller flere af Fællesskabets regioner udøver en række af nedenstående aktiviteter, under hensyntagen til forbrugernes interesser:
- forbedring af kendskabet til og gennemsigtigheden af produktionen og markedet
- medvirken til en bedre koordinering af markedsføringen af frugt og grøntsager, bl.a. ved markedsforskning eller markedsundersøgelser
- udarbejdelse af standardkontrakter, der er i overensstemmelse med fællesskabsforskrifterne
- bedre udnyttelse af værdien af frugt og grøntsager
- informationer og forskning, der er nødvendig for produktionsomlægning til produkter, som er bedre tilpasset markedets behov og forbrugernes smag og ønsker, navnlig hvad angår produktkvalitet og miljøbeskyttelse
- forskning i metoder, der gør det muligt at begrænse anvendelsen af plantebeskyttelsesmidler og andre rå- og hjælpestoffer, samtidig med at produktkvaliteten sikres, og jorden og vandet beskyttes
- udvikling af metoder og midler til forbedring af produktkvaliteten
- bedre udnyttelse og beskyttelse af økologisk landbrug, oprindelsesbetegnelser, kvalitetsmærker og geografiske betegnelser
- fremme af integreret produktion eller andre miljøvenlige produktionsmetoder
- for så vidt angår de regler for produktion og afsætning, som er opregnet i bilag III, fastsættelse af strengere regler end de nationale forskrifter eller fællesskabsforskrifterne
d) der er anerkendt ifølge stk. 2.
2. Hvis strukturerne i en medlemsstat berettiger dertil, kan medlemsstaterne anerkende organisationer, der anmoder herom, og som er etableret på deres område, som brancheorganisationer i henhold til denne forordning, såfremt:
a) de udøver deres aktiviteter i en eller flere regioner i dette område
b) de repræsenterer en betydelig andel af produktionen og/eller afsætningen og/eller forarbejdningen af frugt og grøntsager og af forarbejdede frugter og grøntsager i den eller de pågældende regioner, og, i tilfælde af at de dækker flere regioner, såfremt de fremlægger bevis for en mindste repræsentativitet for hver af de erhvervsgrene, de repræsenterer, i hver af de pågældende regioner
c) de varetager flere af de i stk. 1, litra c), nævnte aktiviteter
d) de ikke selv foretager hverken produktion, forarbejdning eller afsætning af frugt og grøntsager eller af forarbejdede frugter og grøntsager
e) de ikke udøver nogen af de aktiviteter, der er omhandlet i artikel 20, stk. 3.
3. Inden anerkendelsen meddeler medlemsstaterne Kommissionen, hvilke brancheorganisationer der har ansøgt om anerkendelse, og giver alle relevante oplysninger om, hvor repræsentative de er, hvilke aktiviteter de udøver, samt alle øvrige oplysninger, der er nødvendige for en vurdering.
Kommissionen kan gøre indsigelse mod anerkendelsen inden for en frist på to måneder regnet fra det tidspunkt, hvor den får meddelelsen.
4. Medlemsstaterne:
a) træffer beslutning om anerkendelse senest tre måneder efter indgivelsen af ansøgningen med samtlige støttedokumenter
b) kontrollerer regelmæssigt, om brancheorganisationerne overholder betingelserne for anerkendelse, og anvender, hvis dette ikke er tilfældet, sanktionerne over for disse organisationer og træffer om nødvendigt beslutning om tilbagekaldelse af anerkendelsen
c) tilbagekalder anerkendelsen:
i) hvis betingelserne for anerkendelse i henhold til denne forordning ikke længere er til stede
ii) hvis brancheorganisationen overtræder et eller flere af forbuddene i artikel 20, stk. 3, uden at dette i øvrigt berører strafforfølgning i medfør af national lovgivning
iii) hvis brancheorganisationen ikke foretager den påbudte meddelelse som omhandlet i artikel 20, stk. 2
d) giver inden for to måneder Kommissionen meddelelse om alle beslutninger om udstedelse, nægtelse eller tilbagekaldelse af anerkendelser.
5. Reglerne for, hvordan og hvor hyppigt medlemsstaterne aflægger beretning til Kommissionen om brancheorganisationernes aktiviteter, vedtages efter proceduren i artikel 46.
Kommissionen sikrer sig ved kontrol efter afsnit VI, at stk. 2 og stk. 4, litra b), overholdes, og kan på grundlag af kontrollen anmode medlemsstaterne om at tilbagekalde udstedte anerkendelser.
6. Anerkendelsen indebærer tilladelse til at varetage de i stk. 1, litra c), anførte aktiviteter på de i denne forordning fastsatte betingelser.
7. Kommissionen foranlediger offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende, C-udgaven, af anerkendte brancheorganisationer med angivelse af det økonomiske område eller området for deres virksomhed samt deres aktiviteter i henhold til artikel 21. Tilbagekaldelse af anerkendelser offentliggøres ligeledes.
Artikel 20
1. Som en undtagelse fra artikel 1 i forordning nr. 26 (14) finder traktatens artikel 85, stk. 1, ikke anvendelse på aftaler, vedtagelser og samordnet praksis vedtaget af anerkende brancheorganisationer med henblik på gennemførelse af de i artikel 19, stk. 1, litra c), opregnede aktiviteter.
2. Stk. 1 finder kun anvendelse på betingelse af:
- at aftalerne, vedtagelserne og den samordnede praksis er meddelt Kommissionen, og
- at Kommissionen ikke inden for en frist på to måneder regnet fra meddelelsen af alle de oplysninger, der er nødvendige for en vurdering, har erklæret aftalerne, vedtagelserne eller den samordnede praksis for uforenelig med fællesskabsbestemmelserne.
De omhandlede aftaler, vedtagelser og en sådan samordnet praksis må først bringes i anvendelse efter udløbet af denne frist.
3. Aftaler, vedtagelser og samordnet praksis erklæres under alle omstændigheder for uforenelige med fællesskabsforskrifterne, hvis de:
- kan medføre nogen form for opdeling af markederne i Fællesskabet
- kan bevirke, at den fælles markedsordning ikke fungerer tilfredsstillende
- kan medføre en konkurrenceforvridning, som ikke er absolut nødvendig for opnåelsen af de mål for den fælles landbrugspolitik, der tilsigtes med brancheforanstaltningen
- omfatter fastsættelse af priser, uden at dette dog indskrænker anvendelsen af foranstaltninger, som brancheorganisationer vedtager i henhold til specifikke ordninger fastsat ved fællesskabsforskrifterne
- kan medføre forskelsbehandling eller udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende produkter.
4. Konstaterer Kommissionen efter udløbet af den i stk. 2, andet led, omhandlede frist på to måneder, at betingelserne for anvendelsen af denne forordning ikke er opfyldt, vedtager den en beslutning, ved hvilken det erklæres, at traktatens artikel 85, stk. 1, finder anvendelse på den pågældende aftale, vedtagelse eller samordnede praksis.
Kommissionens beslutning kan ikke have virkning fra en dato, som ligger forud for datoen for beslutningens meddelelse til den pågældende brancheorganisation, medmindre denne har givet unøjagtige oplysninger eller har misbrugt den i stk. 1 omhandlede undtagelse.
5. For flerårige aftaler gælder den forudgående meddelelse for det første år også for aftalens følgende år; i dette tilfælde kan Kommissionen dog på eget initiativ eller på anmodning af en anden medlemsstat til enhver tid afgive en udtalelse om manglende overensstemmelse, jf. stk. 4.
Artikel 21
1. Hvis en brancheorganisation, der udøver sin virksomhed i en eller flere bestemte regioner i en medlemsstat, for et bestemt produkt anses for at være repræsentativ for produktionen og/eller afsætningen og/eller forarbejdningen af dette produkt, kan den pågældende medlemsstat efter anmodning fra organisationen i en begrænset periode forpligte de i regionen/regionerne etablerede erhvervsdrivende - uanset om de er individuelle - som ikke er medlem af organisationen, til at følge bestemte aftaler, vedtagelser eller en bestemt samordnet praksis, som der er opnået enighed om inden for organisationen.
2. En brancheorganisation anses for at være repræsentativ efter stk. 1, når den omfatter mindst to tredjedele af produktionen og/eller afsætningen og/eller forarbejdningen af det eller de pågældende produkter i den eller de pågældende regioner i en medlemsstat. Dækker en ansøgning om at udvide reglernes anvendelsesområde flere regioner, skal brancheorganisationen fremlægge bevis for en mindste repræsentativitet for hver af de erhvervsgrene, den repræsenterer, i hver af de pågældende regioner.
3. De regler, hvis anvendelsesområde kan søges udvidet:
a) må kun vedrøre et af følgende emneområder:
- kendskab til produktionen og markedet
- strengere regler for produktion end dem, der i givet fald er fastsat i fællesskabsforskrifterne og de nationale forskrifter
- udarbejdelse af standardkontrakter, som er i overensstemmelse med forskrifterne
- regler for afsætning
- regler for miljøbeskyttelse
- foranstaltninger til salgsfremme og bedre udnyttelse af produktionen
- indsats for beskyttelse af økologisk landbrug, oprindelsesbetegnelser, kvalitetsmærker og geografiske betegnelser.
Reglerne i andet, fjerde og femte led må kun være de i bilag III anførte
b) skal have været gældende i mindst ét produktionsår
c) må kun være bindende i højst tre produktionsår
d) må ikke skade andre erhvervsdrivende, hverken i medlemsstaten eller i Fællesskabet.
Artikel 22
1. Medlemsstaterne giver straks Kommissionen meddelelse om de regler, de har gjort bindende for alle erhvervsdrivende i en eller flere regioner. Reglerne offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende, C-udgaven.
Inden ovennævnte offentliggørelse underretter Kommissionen den i artikel 45 omhandlede komité om enhver meddelelse om udvidelse af brancheaftalerne.
Kommissionen beslutter i de i artikel 18, stk. 5, andet afsnit, omhandlede tilfælde, at medlemsstaten skal tilbagekalde den udvidelse af reglerne, den har vedtaget.
2. Udvides reglerne til at omfatte et eller flere produkter, og er en eller flere af de i artikel 21, stk. 3, litra a), nævnte aktiviteter, der varetages af en anerkendt brancheorganisation, af generel økonomisk interesse for erhvervsdrivende, hvis virksomhed har forbindelse med det eller de pågældende produkter, kan den medlemsstat, der har udstedt anerkendelsen, beslutte, at individuelle erhvervsdrivende eller sammenslutninger, som ikke er medlem af organisationen, men som drager fordel af disse aktiviteter, over for organisationen helt eller delvis skal udrede de finansielle bidrag, medlemmerne betaler, såfremt bidragene skal dække de udgifter, som er en direkte følge af varetagelsen af de pågældende aktiviteter.
AFSNIT IV Interventionsordning
Artikel 23
1. Producentorganisationerne eller sammenslutningerne heraf kan undlade at udbyde produkter, som er leveret af medlemmerne, til salg, idet de selv afgør, hvilke af de i artikel 1 nævnte produkter, hvilke mængder og hvilke perioder der skal være omfattet.
2. Producentorganisationerne eller sammenslutningerne heraf skal disponere over de i henhold til stk. 1 tilbagekøbte produkter på en sådan måde, at den normale afsætning af de pågældende produkter ikke hindres, og således at miljøet beskyttes, navnlig vandets og landskabets kvalitet.
3. Anvendes stk. 1, betaler producentorganisationerne eller sammenslutningerne heraf for hvert af de produkter, der er opført i bilag II, og som er i overensstemmelse med normerne, de producenter, der er medlem, den EF-tilbagekøbsgodtgørelse, der er fastsat i henhold til artikel 26, for indtil 10 % af den markedsførte mængde.
Loftet på 10 % i første afsnit anvendes for den mængde af hvert produkt, der afsættes udelukkende af medlemmerne af den pågældende producentorganisation eller, i tilfælde af anvendelse af artikel 11, stk. 1, litra c), af en anden organisation, men eksklusive tilbagekøb, der foretages efter artikel 24.
4. Loftet på 10 % i stk. 3 gælder fra det sjette produktionsår regnet fra denne forordnings ikrafttrædelsesdato. De tilbagekøb, der foretages i overgangsperioden i de fem foregående produktionsår, må i det første, andet, tredje, fjerde og femte produktionsår højst omfatte henholdsvis 50 %, 45 %, 40 %, 30 % og 20 % af den markedsførte produktion som fastsat efter proceduren i artikel 46.
For citrusfrugter er procentsatsen dog 35 % i det første produktionsår, 30 % i det andet, 25 % i det tredje, 20 % i det fjerde og 15 % i det femte.
Bestemmelserne i stk. 3, andet afsnit, anvendes på dette stykke.
5. Den i stk. 3 og 4 nævnte sats på 10 % er et gennemsnit over en treårsperiode med en årlig margen for overskridelse på 3 %.
6. For æbler og pærer nedsættes grænsen på 10 % i stk. 3, 4 og 5 i denne artikel og i artikel 24 til 8,5 %.
For meloner og vandmeloner finder grænsen på 10 % anvendelse fra produktionsåret 1997/98.
Artikel 24
For de produkter, der er nævnt i bilag II, skal producentorganisationerne lade artikel 23 gælde for de landbrugere, der ikke er medlem af nogen af de i denne forordning omhandlede organisationer, og som anmoder herom. EF-tilbagekøbsgodtgørelsen nedsættes dog med 10 %. Endvidere tages der ved det betalte beløb, på grundlag af dokumentation, hensyn til de samlede tilbagekøbsudgifter, der afholdes af medlemmerne. Godtgørelsen kan højst ydes for 10 % af landbrugerens markedsførte produktion.
Artikel 25
Producentorganisationerne eller sammenslutningerne heraf giver alle oplysninger om anvendelse af artikel 23 og 24, navnlig om foranstaltningerne til beskyttelse af miljøet ved tilbagekøb, til de kompetente nationale myndigheder, der meddeler dem til Kommissionen.
De oplysninger, der skal meddeles, vedtages om fornødent efter proceduren i artikel 46.
Medlemsstaterne fastsætter nationale regler for udarbejdelse af betingelserne for miljøvenlige tilbagekøbsmetoder. De fremsender udkastet til sådanne regler til Kommissionen, som kan kræve det ændret inden for en frist på tre måneder, hvis den konstaterer, at udkastet ikke gør det muligt at nå de mål, der er fastsat i traktatens artikel 130 R og i Det Europæiske Fællesskabs femte program for politik og handling i forbindelse med miljøet og bæredygtig udvikling.
Artikel 26
1. EF-tilbagekøbsgodtgørelsen for de enkelte produkter fremgår af bilag V.
2. EF-tilbagekøbsgodtgørelsen er et enhedsbeløb, der gælder for hele Fællesskabet.
Artikel 27
1. Hvis markedet for et produkt, der er nævnt i bilag II, er ramt af eller kan forudses at blive ramt af generel og strukturel uligevægt, som medfører eller kan medføre for store tilbagekøb efter artikel 23, fastsættes der efter proceduren i artikel 46 inden begyndelsen af produktionsåret for dette produkt en interventionstærskel, hvis overskridelse, der vurderes for hvert produkt på grundlag af tilbagekøbene i et produktionsår eller en tilsvarende periode eller ud fra den gennemsnitlige intervention i flere produktionsår, gør producenterne finansielt medansvarlige.
En overskridelse af interventionstærsklen medfører, at EF-tilbagekøbsgodtgørelsen nedsættes for det følgende produktionsår. Denne nedsættelse tages ikke i betragtning i senere produktionsår.
2. Efter proceduren i artikel 46 vedtages:
a) følgerne af tærskeloverskridelsen for hvert af de berørte produkter
b) om fornødent den nedsatte EF-tilbagekøbsgodtgørelse og gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel.
3. Denne artikel anvendes kun for de fem produktionsår, der følger efter nærværende forordnings ikrafttræden.
Artikel 28
1. Medlemsstaterne underretter for hver markedsdag i hvert af de pågældende produktionsår Kommissionen om de noteringer, som konstateres på deres repræsentative produktionsmarkeder for bestemte produkter, der fastlægges med hensyn til handelskendetegn såsom sort eller type, klasse, størrelsessortering og emballering.
2. Fortegnelsen over disse markeder og de i stk. 1 nævnte produkter samt den hyppighed, hvormed oplysningerne skal indberettes, vedtages efter proceduren i artikel 46.
Som repræsentative efter stk. 1 anses de af medlemsstaternes markeder, på hvilke der i hele produktionsåret eller i et af de tidsafsnit, hvori produktionsåret er opdelt, afsættes en væsentlig del af den indenlandske produktion af et givet produkt.
Artikel 29
1. Medlemsstaterne yder den i artikel 26 fastsatte EF-tilbagekøbsgodtgørelse til de producentorganisationer eller sammenslutninger heraf, der har gennemført tilbagekøb i henhold til artikel 23 og 24, og som skal udbetale godtgørelsen til deres medlemmer eller til landbrugere, som ikke er medlem.
Udbetalingerne sker på betingelser, der vedtages efter proceduren i artikel 46.
2. EF-tilbagekøbsgodtgørelsen udbetales, uden at de eventuelle økonomiske følger af en overskridelse af en interventionstærskel berøres heraf.
Godtgørelsen nedsættes desuden med de nettoindtægter, de produkter, der er tilbagekøbt fra markedet, har givet producentorganisationerne eller sammenslutningerne heraf.
3. For de produkter, producentorganisationerne eller sammenslutningerne heraf ikke kan disponere over til et af de anvendelsesformål, som er nævnt i artikel 30, stk. 1, er ydelse af EF-tilbagekøbsgodtgørelsen afhængig af, at produkterne anvendes i overensstemmelse med de bestemmelser, medlemsstaterne vedtager i henhold til de øvrige bestemmelser i artikel 30.
Artikel 30
1. De produkter, der inden for rammerne af artikel 23, stk. 1, er tilbagekøbt fra markedet og ikke er blevet solgt, afsættes på en af følgende måder:
a) for så vidt angår alle produkter:
- ved gratis uddeling til velgørende institutioner eller stiftelser, der har medlemsstaternes godkendelse til at tage sig af personer, som i henhold til deres lands lovgivning har ret til offentlig understøttelse, navnlig fordi de ikke råder over tilstrækkelige midler til deres underhold
- ved gratis uddeling til fængsler, feriekolonier, hospitaler og alderdomshjem, som medlemsstaterne udpeger, idet de træffer de nødvendige foranstaltninger, så disse mængder uddeles som supplement til de mængder, der normalt indkøbes af disse institutioner
- ved gratis uddeling uden for Fællesskabet gennem velgørende organisationer, der er godkendt hertil af medlemsstaterne, til fordel for trængende befolkningsgrupper i tredjelande
og subsidiært
- ved anvendelse til andre formål end ernæringsformål
- ved anvendelse som foderstoffer i frisk tilstand eller efter forarbejdning i foderstofindustrien
b) for så vidt angår frugt, ved gratis uddeling til skolebørn som supplement til de måltider, der serveres i skolekantinerne, samt til elever i skoler, som ikke råder over en kantine til servering af måltider
c) for så vidt angår æbler, pærer, ferskner, nektariner og blodferskner, ved forarbejdning til alkohol med en styrke på over 80 % vol. ved direkte destillation af produktet
d) for så vidt angår alle produkter, ved overdragelse af visse kategorier af produkterne til forarbejdningsindustrien, på betingelse af, at dette ikke fører til konkurrencefordrejninger for de pågældende industrier i Fællesskabet eller for de indførte produkter. Der træffes beslutning om anvendelsen af denne bestemmelse efter proceduren i artikel 46.
2. Kan intet af de i stk. 1 nævnte anvendelsesformål komme på tale, kan de tilbagekøbte produkter komposteres eller underkastes en af den pågældende medlemsstat godkendt biologisk nedbrydningsproces.
3. Gratis uddeling ifølge stk. 1, litra a), første, andet og tredje led, og litra b), foretages af de relevante producentorganisationer under medlemsstaternes tilsyn.
Med hensyn til gratis uddeling af frugt til skolebørn kan Kommissionen dog inden for rammerne af foranstaltningerne vedrørende forskning og salgsfremstød tage initiativ til og ansvaret for lokale pilotaktioner.
4. Medlemsstaterne bidrager til at formidle kontakt mellem producentorganisationerne og de velgørende foreninger eller andre organisationer, som kan anvende de produkter, der er tilbagekøbt fra markedet inden for deres område, til en af de former for gratis uddeling, der er nævnt i stk. 1, litra a) og b).
5. Overdragelse af produkterne til foderstofindustrien foretages, som det skønnes mest hensigtsmæssigt af det organ, der er udpeget af den pågældende medlemsstat.
Destillation i henhold til stk. 1, litra c), foretages af destillationsvirksomhederne, enten for egen regning eller for det organs regning, som udpeges af den pågældende medlemsstat. I begge tilfælde gennemfører det nævnte organ transaktionerne på den måde, det skønner mest hensigtsmæssig.
6. Fællesskabet afholder på betingelser, der skal fastsættes efter proceduren i artikel 13 i forordning (EØF) nr. 729/70 (15), dels transportudgifterne i forbindelse med gratis uddeling efter stk. 1, litra a), dels sorterings- og emballeringsomkostningerne i forbindelse med gratis uddeling af æbler og citrusfrugter, når uddelingen foretages over et længere tidsrum som led i kontraktlige aftaler mellem producentorganisationer og de velgørende foreninger eller andre organer, der er nævnt i stk. 3.
7. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel, særlig dem, der vedrører gratis uddeling og overdragelse af tilbagekøbte produkter, samt dem, der gør det muligt at undgå, at destillation af tilbagekøbte produkter skaber forstyrrelser på markedet for alkohol, vedtages efter proceduren i artikel 46.
AFSNIT V Ordning for samhandelen med tredjelande
Artikel 31
1. Ved indførsel til eller udførsel fra Fællesskabet af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter kan der kræves fremlagt en import- eller eksportlicens.
Import- eller eksportlicensen udstedes af medlemsstaterne til enhver, der anmoder herom, uanset hvor i Fællesskabet han er etableret, uden at dette i øvrigt anfægter anvendelsen af artikel 36 og 37.
Import- eller eksportlicensen gælder for hele Fællesskabet. Licensudstedelsen kan gøres betinget af, at der stilles sikkerhed for opfyldelsen af forpligtelsen til at gennemføre indførslen eller udførslen inden for licensens gyldighedsperiode; sikkerheden fortabes helt eller delvis, hvis transaktionen ikke eller kun delvis har fundet sted inden for nævnte frist, undtagen i tilfælde af force majeure.
2. Import- og eksportlicensernes gyldighedsperiode og de øvrige gennemførelsesbestemmelser til denne artikel fastsættes efter proceduren i artikel 46.
Artikel 32
1. Medmindre andet er fastsat i denne forordning, anvendes toldsatserne i den fælles toldtarif for de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter.
2. Afhænger anvendelsen af toldsatserne i den fælles toldtarif af indgangsprisen for det indførte parti, skal rigtigheden af denne pris kontrolleres ved hjælp af en fast importværdi, som beregnes af Kommissionen for hvert enkelt oprindelsesland og hvert enkelt produkt på grundlag af et vejet gennemsnit af priserne på de pågældende produkter på medlemsstaternes repræsentative importmarkeder eller på andre markeder, hvis det er relevant.
Der kan dog efter proceduren i artikel 46 vedtages særlige bestemmelser til kontrol af indgangspriserne ved indførsel af produkter, som hovedsagelig er bestemt til forarbejdning.
3. Hvis den oplyste indgangspris for det pågældende parti er højere end den faste importværdi forhøjet med en margen, der fastsættes i overensstemmelse med stk. 5, og som højst må være 10 % over den faste værdi, skal der deponeres en sikkerhed, som svarer til importtolden, og som fastsættes på grundlag af den faste importværdi.
4. Hvis indgangsprisen for det pågældende parti ikke oplyses i forbindelse med toldbehandlingen, afhænger anvendelsen af toldsatserne i den fælles toldtarif af den faste importværdi eller af anvendelsen af de relevante bestemmelser i toldforskrifterne på betingelser, der fastlægges i overensstemmelse med stk. 5.
5. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel fastsættes efter proceduren i artikel 46.
Artikel 33
1. For at undgå eller afhjælpe skadelige virkninger for Fællesskabets marked af indførsel af nogle af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter pålægges indførsel til satsen i den fælles toldtarif af et eller flere af disse produkter en tillægsimporttold, hvis betingelserne i artikel 5 i den aftale om landbrug (16), der er indgået som led i de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguay-runden, er opfyldt, undtagen i tilfælde, hvor der ikke er risiko for, at indførslen skaber forstyrrelser på Fællesskabets marked, eller virkningerne ikke står i forhold til det mål, der søges opnået.
2. De udløsningspriser, under hvilke der kan pålægges en tillægsimporttold, er dem, Fællesskabet meddeler Verdenshandelsorganisationen.
De mængder, der skal overskrides, for at der pålægges en tillægsimporttold, fastlægges navnlig på grundlag af indførslen til Fællesskabet i de tre år, der går forud for det år, hvor de i stk. 1 nævnte skadelige virkninger opstår eller vil kunne opstå.
3. De importpriser, der tages i betragtning ved pålæggelse af en tillægsimporttold, fastlægges på grundlag af cif-importpriserne for den pågældende sending.
Med henblik herpå kontrolleres cif-importpriserne på grundlag af de repræsentative priser for det pågældende produkt på verdensmarkedet eller Fællesskabets importmarked.
4. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel vedtages efter proceduren i artikel 46. De omfatter navnlig:
a) de produkter, for hvilke der anvendes tillægsimporttold i henhold til artikel 5 i den landbrugsaftale, der er nævnt i stk. 1 i nærværende artikel
b) de øvrige kriterier, som er nødvendige for at sikre, at stk. 1 anvendes i overensstemmelse med artikel 5 i nævnte aftale.
Artikel 34
1. De toldkontingenter for de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter, der følger af de aftaler, der er indgået som led i de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguay-runden, åbnes og forvaltes efter bestemmelser, der er fastlagt efter proceduren i artikel 46.
2. Forvaltningen af kontingenterne kan gennemføres efter en af følgende metoder eller ved en kombination af disse metoder:
a) en metode, der er baseret på den kronologiske rækkefølge af indgivelsen af ansøgninger (efter »først til mølle«-princippet)
b) en metode, der går ud på fordeling i forhold til de mængder, der er indgivet ansøgning for (efter den såkaldte metode med »samtidig behandling«)
c) en metode, hvor der tages hensyn til de traditionelle handelsstrømme (efter den såkaldte metode med »traditionelle/nye mønstre«).
Der kan fastsættes andre metoder. De må ikke medføre forskelsbehandling af de berørte erhvervsdrivende.
3. Forvaltningsmetoden skal, når det er relevant, tage hensyn til forsyningsbehovene på Fællesskabets marked og nødvendigheden af at sikre ligevægten på dette marked, idet der dog kan tages udgangspunkt i metoder, der tidligere er blevet anvendt til forvaltning af kontingenter svarende til dem, der er omhandlet i stk. 1, jf. dog de rettigheder, der følger af de aftaler, der er indgået som led i handelsforhandlingerne under Uruguay-runden.
4. De i stk. 1 omhandlede bestemmelser fastsætter åbning af årlige kontingenter, fastlægger om nødvendigt, med en hensigtsmæssig tidsfordeling, den forvaltningsmetode, der skal anvendes, og omfatter, hvis dette er relevant:
a) bestemmelser, der giver sikkerhed for produktets art, afsendelsessted og oprindelse
b) bestemmelser om anerkendelse af det dokument, der muliggør kontrol af garantierne med henblik på den i litra a) nævnte sikkerhed, og
c) betingelserne for udstedelse af importlicenser og disses gyldighedsperiode.
Artikel 35
1. For at muliggøre en økonomisk set betydelig udførsel af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter på grundlag af priserne for disse produkter i den internationale handel og inden for de grænser, der følger af aftaler, som er indgået i overensstemmelse med traktatens artikel 228, kan forskellen mellem disse priser og priserne i Fællesskabet i fornødent omfang udlignes ved en eksportrestitution.
2. For tildeling af de mængder, der kan udføres med restitution, skal den fremgangsmåde, der fastlægges, være:
a) den, der passer bedst til produktets art og til situationen på det pågældende marked, således at de disponible ressourcer udnyttes så effektivt som muligt under hensyn til EF-eksportens effektivitet og struktur, uden at dette dog må føre til forskelsbehandling mellem små og store erhvervsdrivende
b) den, der administrativt set er mindst byrdefuld for de erhvervsdrivende under hensyn til de forvaltningsmæssige krav
c) af en sådan art, at der ikke sker nogen form for forskelsbehandling mellem de berørte erhvervsdrivende.
3. Restitutionen er ens for hele Fællesskabet.
Når situationen i den internationale handel eller særlige krav på visse markeder gør det nødvendigt, kan restitutionen for et bestemt produkt differentieres efter det pågældende produkts destination.
Restitutionerne fastsættes efter proceduren i artikel 46. Fastsættelsen sker med regelmæssige mellemrum.
Restitutioner, der fastsættes med regelmæssige mellemrum, kan om fornødent ændres af Kommissionen i løbet af en mellemliggende periode på begæring af en medlemsstat eller på Kommissionens eget initiativ.
4. Restitutionerne fastsættes under hensyn til:
a) situationen og den forventede udvikling med hensyn til:
- priserne for frugt og grøntsager på Fællesskabets marked og de disponible mængder
- priserne i den internationale handel
b) de laveste omkostninger i forbindelse med afsætning og transport fra Fællesskabets markeder til Fællesskabets havne eller øvrige eksportsteder samt omkostningerne i forbindelse med transport mv. til bestemmelseslandet
c) det økonomiske aspekt i forbindelse med den påtænkte udførsel
d) de begrænsninger, der følger af aftaler indgået i henhold til traktatens artikel 228.
5. De i stk. 1 nævnte gældende priser på Fællesskabets marked fastsættes under hensyn til de priser, som med henblik på udførsel viser sig at være de gunstigste.
De i stk. 1 nævnte gældende priser i den internationale handel fastsættes under hensyn til:
a) noteringerne på tredjelandenes markeder
b) de gunstigste importpriser i de tredjelande, der er bestemmelseslande, ved indførsel fra andre tredjelande
c) de i de eksporterende tredjelande konstaterede producentpriser
d) tilbudspriserne ved Fællesskabets grænse.
6. Restitutionen ydes kun på begæring og mod fremlæggelse af den pågældende eksportlicens.
7. Det restitutionsbeløb, der skal anvendes, er det, der gælder på dagen for licensansøgningen, og, hvis der er tale om en differentieret restitution, som samme dag gælder:
a) for den i licensen angivne destination
b) for den faktiske destination, hvis denne afviger fra den destination, der er anført i licensen. I så fald må beløbet ikke overstige det beløb, der gælder for den i licensen angivne destination.
For at undgå misbrug af fleksibiliteten i dette stykke kan der træffes passende foranstaltninger.
8. Stk. 6 og 7 kan efter proceduren i artikel 46 fraviges for de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter, hvis der ydes restitutioner for disse i forbindelse med fødevarehjælp.
9. Restitutionen betales, når det godtgøres, at produkterne:
- er udført fra Fællesskabet
- har oprindelse i Fællesskabet og
- hvis der er tale om en differentieret restitution, har nået den destination, der er anført i licensen, eller en anden destination, for hvilken der har været fastsat en restitution, uden at dette berører stk. 7, litra b). Undtagelser fra denne bestemmelse kan dog fastsættes efter proceduren i artikel 46, såfremt der fastlægges betingelser, der frembyder tilsvarende garantier.
10. Overholdelse af de mængdemæssige begrænsninger, der er en følge af de aftaler, der er indgået i henhold til traktatens artikel 228, sikres på grundlag af de eksportlicenser, der udstedes for de deri fastsatte referenceperioder, og som gælder for de pågældende produkter.
For så vidt angår overholdelsen af de forpligtelser, der følger af de aftaler, der er indgået som led i handelsforhandlingerne under Uruguay-runden, berøres eksportlicensernes gyldighed ikke af referenceperiodens udløb.
11. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel, herunder bestemmelser vedrørende genfordeling af de ikke tildelte eller ikke opbrugte mængder, der kan udføres, vedtages efter proceduren i artikel 46.
Artikel 36
1. Medmindre andet er fastsat i denne forordning eller vedtaget i henhold til en af dens bestemmelser, er følgende forbudt ved indførsel af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter fra tredjelande:
- opkrævning af afgifter med en virkning svarende til told
- anvendelse af kvantitative restriktioner eller foranstaltninger med tilsvarende virkning.
2. De almindelige regler for fortolkningen af den kombinerede nomenklatur og de særlige regler for dens anvendelse gælder ved tariferingen af de produkter, der er omfattet af denne forordning; den toldnomenklatur, der følger af anvendelsen af denne forordning, optages i den fælles toldtarif.
Artikel 37
1. Der kan i samhandelen med tredjelande anvendes egnede foranstaltninger, hvis markedet inden for Fællesskabet for et eller flere af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter på grund af indførsel eller udførsel rammes eller trues af alvorlige forstyrrelser, som kan bringe virkeliggørelsen af de i traktatens artikel 39 nævnte mål i fare.
Disse foranstaltninger kan kun anvendes, enten indtil den faktiske forstyrrelse eller truslen herom er ophørt, eller indtil de mængder, der er trukket ud af handelen eller er opkøbt, er formindsket mærkbart.
Rådet, der træffer afgørelse på forslag af Kommissionen efter afstemningsproceduren i traktatens artikel 43, stk. 2, vedtager de generelle gennemførelsesbestemmelser til dette stykke og fastsætter de tilfælde, hvor medlemsstaterne kan træffe beskyttelsesforanstaltninger, samt grænserne herfor.
2. Indtræder den i stk. 1 nævnte situation, træffer Kommissionen på begæring af en medlemsstat eller på eget initiativ bestemmelse om de nødvendige foranstaltninger, som meddeles medlemsstaterne og straks finder anvendelse. Har Kommissionen fået forelagt en begæring fra en medlemsstat, træffer den afgørelse herom senest tre arbejdsdage efter begæringens modtagelse.
3. Enhver medlemsstat kan inden for en frist på tre arbejdsdage efter meddelelsesdagen indbringe den af Kommissionen trufne foranstaltning for Rådet. Rådet træder straks sammen. Det kan med kvalificeret flertal bekræfte, ændre eller annullere den pågældende foranstaltning.
4. Denne artikel anvendes under iagttagelse af de forpligtelser, der følger af de internationale aftaler, som er indgået i overensstemmelse med traktatens artikel 228, stk. 2.
AFSNIT VI National kontrol og fællesskabskontrol
Artikel 38
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre kontrollen med overholdelsen af fællesskabsforskrifterne for markederne for frugt og grøntsager, navnlig inden for de områder, der er anført i bilag IV.
2. Når det er relevant at foretage kontrol i form af stikprøver, skal medlemsstaterne gennem arten og hyppigheden af de foretagne prøver og på grundlag af risikoanalyser sørge for, at kontrollen er repræsentativ for den kontrollerede foranstaltning og for hele deres område, samt at den står i et passende forhold til mængden af de frugt- og grøntsagsprodukter, der markedsføres eller opbevares med henblik på markedsføring.
Modtagere af de offentlige midler skal kontrolleres systematisk, uden at kontrollen på andre områder berøres heraf.
3. Kommissionen og medlemsstaterne påser, at de ansvarlige instanser råder over et tilstrækkeligt stort, kvalificeret og erfarent personale til effektivt at kunne udføre kontrollen af navnlig de i bilag IV anførte områder.
Artikel 39
1. Uden at dette i øvrigt berører den kontrol, de nationale myndigheder foretager i henhold til artikel 38, kan Kommissionen i samarbejde med de kompetente instanser i den pågældende medlemsstat gennemføre kontrol på stedet eller anmode en medlemsstat om at gøre det, for at sikre, at fællesskabsforskrifterne for markederne for frugt og grøntsager anvendes ensartet, navnlig på de i bilag IV anførte områder.
2. Kommissionen giver på forhånd den pågældende medlemsstat skriftlig meddelelse om, hvad den planlagte kontrol gælder, hvorfor og hvor den gennemføres, og på hvilken dato den begynder samt om inspektørernes identitet og beføjelser.
Artikel 40
1. Til gennemførelse af bestemmelserne i artikel 39 oprettes der et særligt inspektørkorps for markederne for frugt og grøntsager sammensat af embedsmænd fra Kommissionen med den fornødne faglige viden, uddannelse og erfaring til at gennemføre deres opgaver og eventuelt embedsmænd, der på anmodning af Kommissionen og med den pågældende medlemsstats samtykke udpeges blandt det personale, der er omhandlet i artikel 38, stk. 3, med henblik på deltagelse i særlige undersøgelser.
2. Det særlige inspektørkorps udfører følgende opgaver under ledelse af Kommissionen:
a) deltagelse i kontrol, som tilrettelægges og gennemføres af medlemsstaternes ansvarlige instanser
b) gennemførelse på Kommissionens initiativ af den i artikel 39 omhandlede kontrol, som den pågældende medlemsstats embedsmænd opfordres til at deltage i
c) evaluering af de etablerede nationale kontrolordninger, udførte procedurer og opnåede resultater
d) indsamling af alle oplysninger om de retlige eller andre foranstaltninger, de kompetente myndigheder har truffet for at forbedre overholdelsen af fællesskabsforskrifterne for markederne for frugt og grøntsager
e) udvikling af samarbejdet og informationsudvekslingen mellem instanserne i de forskellige medlemsstater med henblik på at medvirke til, at forskrifterne for markederne for frugt og grøntsager anvendes ensartet, og at lette omsætningen af sektorens produkter.
3. Kommissionen underretter i god tid, inden den kontrol, der er omhandlet i stk. 2, litra b), påbegyndes, den ansvarlige instans i den medlemsstat, på hvis område kontrollen skal finde sted.
4. Kommissionen fastlægger selv de steder, hvor dens kontrol skal foretages, og fastsætter i samarbejde med de pågældende medlemsstater de praktiske bestemmelser vedrørende kontrollen.
Artikel 41
1. Kontrollen i henhold til artikel 40, stk. 2, litra b), gennemføres i overensstemmelse med artikel 9, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 729/70.
Kommissionens inspektører udviser under deres kontrolvirksomhed en optræden, som er forenelig med de regler og den praksis, der gælder for faget i den pågældende medlemsstat, og de har tavshedspligt.
2. Kommissionen opretter relevante kontakter med den kompetente instanser i medlemsstaterne med henblik på i fællesskab at udarbejde kontrolprogrammer. Medlemsstaterne samarbejder med Kommissionen, så den lettere kan løse denne opgave.
3. Kommissionen sender snarest muligt en meddelelse om resultaterne af inspektørernes arbejde til den pågældende medlemsstats kompetente instans. I meddelelsen gøres der rede for de vanskeligheder og overtrædelser af den gældende bestemmelser for markederne for frugt og grøntsager, der måtte være konstateret.
4. Den pågældende medlemsstat meddeler snarest muligt Kommissionen, hvilke foranstaltninger den har truffet for at bringe de pågældende vanskeligheder og overtrædelser til ophør.
Artikel 42
Enhver uregelmæssighed, som konstateres i forbindelse med en kontrol, og som kunne få finansielle følger for EUGFL, Garantisektionen, behandles efter bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 595/91 (17). Den medlemsstat, på hvis område uregelmæssigheden er konstateret, skal foretage den indberetning, der er fastsat i artikel 3 i nævnte forordning.
Enhver ukorrekt anvendelse af fællesskabsreglerne fra en medlemsstats side, som konstateres i forbindelse med Kommissionens kontrol, og som kunne få finansielle følger for EUGFL, Garantisektionen, behandles efter bestemmelserne i artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning (EØF) nr. 729/70.
AFSNIT VII Almindelige bestemmelser
Artikel 43
Medmindre andet er bestemt i denne forordning, finder traktatens artikel 92, 93 og 94 anvendelse på produktionen og afsætningen af de i artikel 1, stk. 2, nævnte produkter.
Artikel 44
1. Medlemsstaterne og Kommissionen udveksler de oplysninger, der er nødvendige for anvendelsen af denne forordning. Det fastlægges efter proceduren i artikel 46, hvilke oplysninger der skal udveksles. Efter samme procedure vedtages de nærmere bestemmelser vedrørende meddelelse og udbredelse af disse oplysninger.
2. De i stk. 1 omhandlede oplysninger skal mindst omfatte oplysninger om de dyrkede arealer og de mængder, der høstes, afsættes eller ikke markedsføres i henhold til artikel 23.
Oplysningerne indsamles:
- af producentorganisationerne for så vidt angår disses medlemmer, jf. dog artikel 11 og 19
- af medlemsstaternes ansvarlige instanser for så vidt angår de producenter, som ikke er medlem af nogen af de organisationer, der er omhandlet i denne forordning. Den pågældende medlemsstat kan helt eller delvis overdrage denne opgave til en eller flere producentorganisationer.
3. Medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre indsamlingen af de i stk. 2 nævnte oplysninger; de sikrer endvidere, at oplysningerne er korrekte, at de underkastes statistisk behandling, og at de regelmæssigt indberettes til Kommissionen. De fastsætter bestemmelser om anvendelse af sanktioner, hvis de pågældende opgaver ikke udføres som foreskrevet som følge af uacceptable forsinkelser eller systematisk forsømmelighed. De giver Kommissionen meddelelse om foranstaltningerne.
4. Kommissionen underretter regelmæssigt på den mest hensigtsmæssige måde medlemsstaterne om de i stk. 1 omhandlede oplysninger samt om de konklusioner, den har draget på grundlag heraf. Gennemførelsesbestemmelserne fastlægges efter proceduren i artikel 46.
Artikel 45
Der nedsættes en forvaltningskomité for friske frugter og grøntsager, i det følgende benævnt »komitéen«, som består af repræsentanter for medlemsstaterne og har en repræsentant for Kommissionen som formand.
Artikel 46
1. Når der henvises til proceduren i denne artikel, indbringer formanden sagen for komitéen, enten på eget initiativ eller efter anmodning fra en medlemsstats repræsentant.
2. Kommissionens repræsentant forelægger komitéen et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Komitéen afgiver udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyn til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster. Den udtaler sig med det flertal, der er fastsat i traktatens artikel 148, stk. 2, for vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag af Kommissionen. Under afstemninger i komitéen tillægges de stemmer, der afgives af repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, der er fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.
3. a) Kommissionen vedtager foranstaltninger, der straks finder anvendelse.
b) Hvis de ikke er i overensstemmelse med den af komitéen afgivne udtalelse, underrettes Rådet dog straks af Kommissionen om disse foranstaltninger. Kommissionen kan i så fald udsætte gennemførelsen af de foranstaltninger, den har truffet afgørelse om, i et tidsrum på højst en måned regnet fra datoen for denne underretning.
Rådet kan med kvalificeret flertal træffe en anden afgørelse inden for en frist på en måned.
Artikel 47
Komitéen kan undersøge ethvert andet spørgsmål, som formanden forelægger den enten på eget initiativ eller på begæring af en medlemsstats repræsentant.
Artikel 48
Gennemførelsesbestemmelserne til denne forordning, herunder også de finansielle og ikke finansielle administrative sanktioner vedtages efter proceduren i artikel 46, afhængigt af, hvilke behov der gør sig gældende i sektoren.
Artikel 49
Ved anvendelsen af denne forordning skal der på passende måde tages hensyn til både de i traktatens artikel 39 og artikel 110 fastsatte mål.
Artikel 50
Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger til at straffe overtrædelser af denne forordning og forebygge og bekæmpe svig.
Artikel 51
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen de love og administrative bestemmelser, som de vedtager med henblik på anvendelsen af eller i henhold til denne forordning, senest en måned efter deres vedtagelse. Det samme gælder for ændringer af disse bestemmelser.
Artikel 52
1. Udgifterne i forbindelse med udbetalingen af EF-tilbagekøbsgodtgørelsen og med fællesskabsfinansieringen af driftsfonden, af særforanstaltningerne efter artikel 17 og artikel 53, 54 og 55 samt af de kontrolforanstaltninger, som udføres af de eksperter fra medlemsstaterne, der er stillet til rådighed for Kommissionen i henhold til artikel 40, stk. 1, betragtes som interventioner til regulering af landbrugsmarkederne efter artikel 1, stk. 2, litra b), i forordning (EØF) nr. 729/70.
2. Støtte, som ydes af medlemsstaterne i henhold til artikel 14 og 15, stk. 6, sidste afsnit, udgør en fælles aktion, jf. artikel 2, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 4256/88 (18). De skal indgå i de overslag over de årlige udgifter, der er omhandlet i artikel 31, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2328/91 (19).
Artikel 1, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 2328/91 gælder for støtte, der er nævnt i nærværende stykke.
Udbetalingen af støtten foregår i overensstemmelse med artikel 21 i Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 (20). Betalingen af restbeløbet eller refusionen sker dog ud over betingelserne i stk. 4 i nævnte artikel på grundlag af:
a) en erklæring om de udgifter, medlemsstaterne har afholdt i et kalenderår, og
b) en rapport om anvendelsen af foranstaltningerne i det pågældende kalenderår udarbejdet ifølge artikel 25, stk. 4, i nævnte forordning
som forelægges for Kommissionen inden den 1. juli i det efterfølgende år.
3. Kommissionen vedtager gennemførelsesbestemmelserne til stk. 2 efter høring af den komité, der er nævnt i artikel 29 i forordning (EØF) nr. 4253/88.
4. Bestemmelserne i afsnit VI anvendes, uden at dette berører anvendelsen af forordning (EØF) nr. 4045/89 (21).
Artikel 53
De rettigheder, som producentorganisationerne inden denne forordnings ikrafttræden har erhvervet i henhold til artikel 14 og afsnit IIa i forordning (EØF) nr. 1035/72, består, indtil de udløber.
Artikel 54
1. Fællesskabet deltager med op til 50 % i finansieringen af aktioner, der tager sigte på at øge og forbedre forbruget og anvendelsen af nødder i Fællesskabet.
2. De i stk. 1 omhandlede aktioner har til formål:
- at forbedre produkternes kvalitet, navnlig ved at foretage markedsundersøgelser og finde nye anvendelsesmuligheder, herunder midler til at tilpasse produktionen hertil
- indførelse af nye pakningsmåder
- udsendelse af råd om markedsføring til de forskellige virksomheder inden for sektoren
- afholdelse af og deltagelse i messer og andre handelsforanstaltninger.
3. Kommissionen fastlægger aktionerne i stk. 2 efter proceduren i artikel 46 eller definerer nye aktioner.
Artikel 55
For hasselnødder, der høstes i produktionsårene 1997/98, 1998/99 og 1999/2000, ydes der et tilskud på 15 ECU/100 kg til producentorganisationer, der er anerkendt i henhold til forordning (EØF) nr. 1035/72 eller i henhold til nærværende forordning, og som i 1997 iværksætter en plan for forbedring af kvaliteten som omhandlet i artikel 14d i forordning (EØF) nr. 1035/72 eller et driftsprogram som omhandlet i nærværende forordning.
Artikel 56
Kommissionen forelægger senest den 31. december 2000 Rådet en rapport om, hvorledes denne forordning virker, eventuelt ledsaget af relevante forslag.
Artikel 57
Skal der træffes foranstaltninger for at lette overgangen fra den gamle ordning til den ordning, der indføres ved nærværende forordning, træffes disse efter proceduren i artikel 46.
Artikel 58
1. Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 1997. Afsnit IV finder dog først anvendelse for de enkelte produkter i bilag I fra begyndelsen af produktionsåret 1997/98.
2. Forordning (EØF) nr. 1035/72, (EØF) nr. 3285/83, (EØF) nr. 1319/85, (EØF) nr. 2240/88, (EØF) nr. 1121/89 og (EØF) nr. 1198/90 ophæves med virkning fra tidspunktet for iværksættelsen af de tilsvarende bestemmelser i nærværende forordning.
Henvisninger til de ophævede forordninger gælder som henvisninger til nærværende forordning og læses i overensstemmelse med sammenligningstabellen i bilag VI.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Luxembourg, den 28. oktober 1996.
A Tanács 2200/96/EK rendelete
(1996. október 28.)
a gyümölcs- és zöldségpiac közös szervezéséről
AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,
tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 42. és 43. cikkeire,
tekintettel a Bizottság javaslatára [1],
tekintettel az Európai Parlament véleményére [2],
tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére [3],
(1) mivel jelenleg különböző változások új helyzetet eredményeznek a gyümölcs és zöldség ágazatban, amelyhez a termelőknek alkalmazkodniuk kell; mivel ennek megfelelően indokolt az ágazat piacszervezése alapvető szabályainak reorientációja; mivel, tekintettel arra, hogy a piacszervezés bevezetése óta számos változáson ment keresztül, új rendeletet kell elfogadni az átláthatóság érdekében;
(2) mivel abba az új rendeletbe szükséges beilleszteni a gyümölcs- és zöldség ágazat termelői szervezetei által elfogadott [4] bizonyos szabályok kiterjesztése általános szabályainak meghatározásáról szóló 1983. november 14-i 3285/83/EGK tanácsi rendelet fő rendelkezéseit, a gyümölcsre és zöldségre vonatkozó közösségi szabályok alkalmazása ellenőrzésének megerősítéséről [5] szóló 1985. május 23-i 1319/85/EGK tanácsi rendelet fő rendelkezéseit, a gyümölcs- és zöldségpiac közös szervezéséről szóló 1035/72/EGK rendelet [6] 16b. cikkének az őszibarackra, citromra és narancsra történő alkalmazására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló 1988. július 19-i 2240/88/EGK tanácsi rendelet fő rendelkezéseit, az almára és karfiolra vonatkozó intervenciós küszöb bevezetéséről szóló [7] 1989. április 27-i 1121/89/EGK tanácsi rendelet fő rendelkezéseit, és a citrusfélék termesztéséről vezetett közösségi nyilvántartás bevezetéséről a 1990. május 7-i 1198/90/EGK tanácsi rendelet [8] fő rendelkezéseit; mivel ezeket a rendeleteket ezáltal hatályon kívül kell helyezni;
(3) mivel a Közösségen belül, vagy harmadik országokban exportként értékesített gyümölcs és zöldség közös, kötelező szabványokat alkalmazó osztályozása olyan referenciakeretet szolgáltat, amely elősegíti a tisztességes kereskedelmet és fokozza a piac átláthatóságát, és emellett kizárja a piacról a nem megfelelő minőségű termékeket; mivel az ezeknek a szabványoknak való megfelelés elősegíti a termelés jövedelmezőségének növelését is;
(4) mivel az egyszerűség érdekében a piacon viszonylag nagy jelentőséggel bíró gyümölcs- és zöldségfélék esetében olyan szabványokat kell elfogadni, amelyek figyelembe veszik az Egyesült Nemzetek Szervezete Európai Gazdasági Bizottsága (ENSZ/EGB) által elfogadott szabványokat; mivel meg kell állapítani azokat a feltételeket, amelyek alapján ezek a nemzetközi szabványok hozzáigazíthatók a Közösség különleges követelményeihez;
(5) mivel a szabványosítás csak akkor lehet teljesen eredményes, ha - a kivételekre is figyelemmel - alkalmazásra kerül az értékesítés minden szakaszában, a termelési régiótól kiindulva; mivel kivétel biztosítható egyes műveletek esetében, amelyek vagy nagyon kis jelentőségűek és sajátosak, vagy a kereskedelmi lánc kezdetén helyezkednek el, illetve feldolgozásra szánt termékek esetében; mivel figyelembe kell venni a hiány és túltermelés lehetőségét; mivel a szabványok által megkívánt minőség biztosításához a termékkel rendelkező személynek kell felelősséget vállalnia a szabványok teljesítésére; mivel, különösen a gyümölcs és zöldség tulajdonságaira vonatkozó fogyasztói elvárások értelmében a termék származását a végső kiskereskedelmi értékesítésig fel kell tüntetni az áru címkéjén, magát a kiskereskedelmi értékesítést is;
(6) mivel a gyümölcs és zöldség termesztése és kereskedelme során teljes körűen figyelembe kell venni a környezetvédelmi érdekeket, beleértve a termesztési gyakorlatot, a hulladékkezelést és a piacról kivont termékek megsemmisítését, különös figyelemmel a vízminőség védelmére, a biodiverzitás fenntartására és a tájvédelemre;
(7) mivel a termelői szervezetek a közös piacszervezés alkotóelemei, amelynek decentralizált működését saját szintjükön biztosítják; mivel a kereslet egyre nagyobb koncentrációjával szemben a kínálat csoportosítása ezeken a szervezeteken keresztül még inkább gazdasági szükségszerűség, mint bármikor ezelőtt, a termelők piaci helyzetének megerősítése céljából; mivel az csoportosítást önkéntes alapon kell végrehajtani, és annak használhatóságát a termelői szervezetek által a tagjaik részére felajánlott szolgáltatások köre és hatékonysága révén kell bizonyítani; mivel ez nem érinti a termékek szállítását olyan, szakosodott termelői szervezetek részére, amelyek e rendelet hatályba lépése előtt is léteztek;
(8) mivel egy termelői szervezetet a saját tagállama csak akkor ismerhet el olyan szervezetként, mint amely képes hozzájárulni a közös piacszervezés céljainak megvalósításához, ha társulási szabályai előírnak bizonyos elvárásokat a szervezetre és annak tagjaira vonatkozóan; mivel azoknak a termelői csoportoknak, amelyek szeretnék elnyerni az e rendelet szerinti termelői szervezeti státuszt, engedélyezni kell egy átmeneti időszakot, amely alatt számukra nemzeti és közösségi pénzügyi támogatás adható, a csoport bizonyos kötelezettségvállalása esetén;
(9) mivel átmeneti időszakot kell biztosítani az 1035/72/EGK [9] rendelet alapján már elismert termelői szervezetek számára, amelyek nem felelnek meg azonnal e rendelet elismerési követelményeinek; mivel az ilyen szervezeteknek bizonyítaniuk kell, hogy képesek végrehajtani a szükséges változtatásokat;
(10) mivel annak érdekében, hogy a termelői szervezetek részére különösképpen a pénzügyi döntéseik terén nagyobb felelősséget lehessen biztosítani valamint, hogy a nekik adott közösségi források a jövőbeni követelményeknek való megfelelést szolgálják, meg kell állapítani a források felhasználását szabályozó feltételeket; mivel a termelői szervezetek által képzett működési alapok közös finanszírozása megfelelő megoldásnak tűnik;
(11) mivel a működési alapok létrehozása és megfelelő működtetése megkívánja, hogy a termelői szervezetek tagjaik teljes gyümölcs- és zöldségtermelését átvegyék;
(12) mivel a közösségi kiadások korlátok között tartása miatt a termelői szervezetek számára a működési alapok létrehozásához nyújtott segítség esetén egy felső összeghatárt kell megállapítani;
(13) mivel azokban a régiókban, ahol a termelés szervezettsége gyenge, kiegészítő nemzeti pénzügyi hozzájárulásokat kell lehetővé tenni; mivel a strukturálisan kifejezett hátrányban lévő tagállamok esetében ezeket a hozzájárulásokat a Közösség által visszatéríthetővé kell tenni a közösségi támogatási keretterven keresztül;
(14) mivel a termelői szervezetek és ezek társulásai befolyásának további növelése és a piac szükséges legnagyobb stabilitásának érdekében a tagállamok részére lehetővé kell tenni, hogy bizonyos feltételek mellett kiterjesszék adott régió nem tag termelőire is az érintett régióban a szervezet vagy társulás által a tagokra alkalmazott szabályokat, különösen a termelés, értékesítés és a környezetvédelem terén; mivel ahol indokolt, a szabályok kiterjesztése révén jelentkező egyes költségek az érintett termelőkre háríthatók, mivel a szabályok kiterjesztéséből ők is profitálnak;
(15) Mivel az egyéni vagy már csoportosult piaci szereplők kezdeményezésére alapított szakmaközi szervezetek, amennyiben a gyümölcs- és zöldség ágazat különböző foglalkozási kategóriájú tagjainak jelentős arányát képviselik, hozzájárulhatnak a piaci realitások iránti nagyobb figyelmet tanúsító magatartáshoz és elősegíthetik a kereskedelmi megközelítést, ami növeli a termelési teljesítményjelentési aktivitást, azaz a termelés megszervezését, a termékek megjelenítését és értékesítését; mivel ezeknek a szervezeteknek a munkája általában képes hozzájárulni a Szerződés 39. cikkében foglalt célok megvalósításához, és különösképpen e rendelet céljainak megvalósításához, lehetővé kell tenni - mihelyt az erre vonatkozó cselekvési formák meghatározásra kerülnek - azon szervezetek sajátos elismerését, amelyek megfelelő képviseltségről képesek tanúbizonyságot tenni, és gyakorlati tevékenységet folytatnak a fent említett célok elérésével kapcsolatban; mivel a termelői szervezetek és társulásaik által elfogadott szabályok kiterjesztésére, és a kiterjesztés révén fellépő költségek megosztására vonatkozó rendelkezéseket, a célok hasonlóságából következően, szükséges a szakmaközi szervezetekre is alkalmazni;
(16) mivel az árak stabilizálásához szükséges, hogy a termelői szervezetek beavatkozhassanak a piac működésébe, különösképpen annak meghatározása révén, hogy adott időszakban adott mennyiségű árut nem engednek a piacra; mivel az ilyen árukivonási tevékenységet nem lehet alternatív piacként figyelembe venni; mivel ezért az árukivonásért fizetett közösségi pénzügyi hozzájárulást a termelés meghatározott százalékára kell korlátozni és a közösségi térítést csökkentett szinten kell biztosítani, bár a működési alapok ilyen célú felhasználását engedélyezni kell; mivel az egyszerűség kedvéért a közösségi térítésnek egységes szinten kell lennie minden egyes termék esetében, mivel az összes termék esetében összehasonlítható csökkentés eléréséhez bizonyos megkülönböztetés szükséges;
(17) mivel az intervenció csak akkor lehet teljesen eredményes, ha piacról kivont termékek nem kerülnek ismételten eladásra a rendes értékesítési csatornákon keresztül; mivel meg kell határozni a különböző alternatív felhasználási módszereket, amelyek révén az áruk felhasználásra kerülhetnek, ahol csak lehetséges elkerülve a megsemmisítésüket;
(18) mivel az új árukivonási gyakorlat lehetővé teszi a küszöbök átlépésének következményeiről szóló, hatályban lévő rendelkezések azonnali hatályon kívül helyezését; mivel mindazonáltal érdemes megtartani ezeknek az rendelkezéseknek az alapelvét egy átmeneti időszakra és a Bizottságnak hatáskört biztosítani, hogy ennek az alapelvnek megfelelően cselekedjenek, ha a szükség úgy kívánja;
(19) mivel a 3290/94/EK rendelet [10] révén a Tanács elfogadta az Uruguayi Forduló többoldalú kereskedelmi tárgyalásai kapcsán született egyezmények alkalmazása céljából a mezőgazdasági ágazatban megkívánt módosításokat és átmeneti intézkedéseket, különösképpen a harmadik országokkal a gyümölcs és zöldség-ágazat területén működő új kereskedelmi intézkedéseket; mivel e rendeletbe beépítették a 3290/94/EK rendelet XIII. mellékletében foglalt rendelkezéseket; mivel, amennyiben a termékek ipari feldolgozás céljából kerülnek behozatalra a Közösségbe, azok nem kerülnek bizományosi értékesítésre; mivel a belépési ár igazolása ezáltal az átalányértéktől eltérő alapon történhet; mivel a vonatkozó rendelkezéseket ezáltal ennek figyelembevételével kell kiegészíteni;
(20) mivel a közös piacszervezés szabályainak minden piaci szereplő köteles eleget tenni, akire a szabályok vonatkoznak, különben ezek befolyása torzul, ennek minden következményével együtt, a közös források felhasználása és a versenyben való részvétel szempontjából egyaránt; mivel közösségi ellenőrökből álló különleges szervet kell felállítani ennek az ágazatnak a részére; mivel költségvetési és eredményességi okok miatt a testületeknek a Bizottság tisztviselőiből és lehetőleg egyéb személyzetből kell állniuk; mivel közösségi szankciókról szóló rendelkezéseket kell hozni annak biztosítására, hogy az új szabályokat egyformán alkalmazzák a Közösségen belül mindenhol;
(21) mivel a közös piacszervezés megfelelő működtetéséhez szükséges nélkülözhetetlen feltételek egyike a piac részletes ismerete; mivel ezáltal intézkedéseket szükséges hozni ennek biztosítására;
(22) mivel egyes támogatások biztosítása veszélyeztetné az egységes piac működését; mivel ezért a Szerződés rendelkezéseit, amelyek megengedik a tagállamok által biztosított támogatások felülvizsgálatát és a közös piaccal összeférhetetlen támogatások betiltását, ki kell terjeszteni arra az ágazatra, amelyre az e rendeletben foglaltak vonatkoznak;
(23) mivel a piac közös szervezésénél abban az ágazatban megfelelő és egyidejű figyelmet kell fordítani a Szerződés 39. és 110. cikkeiben foglalt célkitűzésekre;
(24) mivel e rendelet végrehajtásának elősegítésére egy irányítóbizottság révén eljárásmódot kell kialakítani a tagállamok és a Bizottság szoros együttműködése érdekében;
(25) mivel a mogyoróágazatban kialakult különösen kedvezőtlen helyzet kezelése céljából egységes támogatást kell biztosítani az 1997/1998., 1998/1999. és 1999/2000. gazdasági évben betakarított mogyorótermés tekintetében,
ELFOGADTA EZT A RENDELETET:
1. cikk
(1) Ez a rendelet a gyümölcs- és zöldség közös piacszervezését hozza létre.
(2) A közös piacszervezés a következő termékekre vonatkozik:
KN kód | Meghatározás |
070200 | Paradicsom, frissen vagy hűtve |
0703 | Hagyma, mogyoróhagyma, fokhagyma, póréhagyma és egyéb hagymafélék, frissen vagy hűtve |
0704 | Káposzta, karfiol, karalábé, kelkáposzta és hasonló ehető káposztafélék, frissen vagy hűtve |
0705 | Saláta (Lactuca sativa) és cikória (Cichorium spp.), frissen vagy hűtve |
0706 | Sárgarépa, fehérrépa, céklarépa, feketegyökér, gumós zeller, retek és hasonló ehető gyökerek, frissen vagy hűtve |
070700 | Uborka és konzervuborka, frissen vagy hűtve |
0708 | Hüvelyes zöldségek, hüvelyben vagy kifejtve, frissen vagy hűtve |
ex0709 | Egyéb zöldségek, frissen vagy hűtve, kivéve a 07096091, 07096095, 07096099, 07099031, 07099039 és 07099060 alcímek zöldségeit |
ex0802 | Egyéb héjas gyümölcsök, frissen vagy szárítva, héjasan vagy hámozva, illetve anélkül, kivéve a 08029030 alcímből az aréka- (vagy bétel) és kóladiót |
08030011 | Friss főzőbanán (plantain) |
ex08030090 | Szárított főzőbanán (plantain) |
08042010 | Füge, frissen |
08043000 | Ananász |
080440 | Avokádó |
08045000 | Guava, mangó, mangosztán |
0805 | Citrusfélék, frissen vagy hűtve |
08061021080610290806103008061040080610500806106108061069 | Friss csemegeszőlő |
0807 | Dinnye (beleértve a görögdinnyét) és papaya, frissen |
0808 | Alma, körte és birsalma, frissen |
0809 | Kajszi, cseresznye és meggy, őszibarack (beleértve a nektarint), szilva és kökény, frissen |
0810 | Egyéb gyümölcs, frissen |
0813503108135039 | Keverékek kizárólagosan a 0801 és 0802 KN kód szerinti szárított héjas gyümölcsökből |
12121010 | Szentjánoskenyér |
(3) A (2) bekezdésben felsorolt termékek esetében a gazdasági éveket, ha szükséges, a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően határozzák meg.
I. CÍM
A termékek osztályozása
2. cikk
(1) A fogyasztók részére frissen szállított termékek osztályba sorolhatók a szabványok által meghatározott módon.
(2) Az I. mellékletben felsorolt gyümölcs és zöldségfélék esetében a szabványokat a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően fogadják el, a közös piacszervezés végrehajtása céljából. E célból figyelembe veszik az Európai Gazdasági Bizottság Romlandó Termékek Szabványosításával és Minőségével Foglalkozó Munkacsoportja által javasolt ENSZ/EGB szabványokat.
Az új szabványok elfogadásáig az 1035/72/EGK rendelet 2. cikke alapján megfogalmazott szabványokat továbbra is alkalmazzák.
(3) A Bizottság a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően eljárva egyéb termékeket is felvehet az I. mellékletben foglalt terméklistára.
3. cikk
(1) A szabványok hatálya alá eső termékekkel rendelkező személy nem mutathatja be, nem ajánlhatja fel eladásra illetőleg nem szállíthatja vagy bocsáthatja piacra az ilyen termékeket semmilyen más módon a Közösségen belül, csak ha a termék megfelel a szabványoknak. A termékkel rendelkező személy felelős a szabványok betartásáért.
A tagállamok azonban az alábbiakat mentesíthetik a szabványok vagy azok egyes rendelkezései alól:
a) a termelő által az adott termelési régióban nagybani piacokon, különösen termelői piacokon bemutatott, eladásra felajánlott, eladott, szállított, vagy más egyéb módon értékesített áruk esetében;
b) a nagybani piacokról az ugyanabban a termelési régióban lévő előkészítő és csomagoló állomásokra és tárolóhelyekre szállított áruk esetében.
Ahol a második bekezdés kerül alkalmazásra, az érdekelt tagállam tájékoztatja a Bizottságot és értesíti azt a megtett intézkedésekről.
(2) Az alábbiaknak nem kötelező a szabványoknak megfelelniük az adott termelési régióben:
a) a termelő által az előkészítő és csomagoló állomásokra és tárolóhelyekre eladott vagy szállított, vagy az ilyen állomásokra a birtokáról beszállított termékek esetében;
b) a tárolóhelyekről az előkészítő és csomagoló állomásokra átszállított termékek esetében.
(3) Az alábbiaknak nem kötelező a szabványoknak megfelelniük:
a) a feldolgozó üzemekbe szállított termékek, amennyiben a feldolgozásra szánt termékekre nincsenek minimális minőségi követelmények meghatározva a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően;
b) olyan termékek, amelyeket a termelő a saját birtokán árusít a fogyasztók részére, azok személyes felhasználására;
c) a Bizottság döntése alapján valamely tagállam kérésére, a 46. cikkben említett eljárást használva, olyan termékek esetében, amelyek egy térség kiskereskedelmében kerülnek értékesítésre, kialakult, hagyományos helyi fogyasztásra.
(4) Bizonyítékot kell szolgáltatni arról, hogy a (2) és (3) bekezdések a) pontja alá tartozó termékek megfelelnek a megállapított feltételeknek, különös tekintettel tervezett felhasználásukra.
4. cikk
Amennyiben különlegesen nagy hiányt vagy rendkívüli túlkínálatot követően a szabványoknak megfelelő termékek ellátása a fogyasztói igényekhez képest nem kielégítő, vagy lényegesen meghaladja azt, a szabványok alkalmazásától meghatározott időtartamra való eltérést biztosító intézkedéseket hoznak, a Közösség nemzetközi kötelezettségeihez alkalmazkodva és a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően.
5. cikk
(1) A szabványok által megkívánt információkat a csomagolás egyik oldalán jól látható helyen, olvashatóan fel kell tüntetni, akár kitörölhetetlenül közvetlenül a csomagolásra rányomtatva, akár egy címkén, amely a csomagolás integráns része vagy erősen a csomagoláshoz van rögzítve.
(2) Az ömlesztve szállított áruk esetében, amelyeket közvetlenül rakodnak a szállítóeszközökre, az (1) bekezdésben említett részleteket az árukhoz tartozó okmányokon feltüntetik, vagy a szállító járművön belül jól látható helyen helyezik el.
6. cikk
A kiskereskedelmi szakaszban csomagolt termékek esetében, a megkövetelt információk olvashatók és szembetűnők legyenek. A 79/112/EGK [11] irányelv szerinti előre csomagolt termékek esetében feltüntetik a nettó tömeget, az összes egyéb, a közös szabványok megkövetelte információ mellett.
Mindazonáltal a rendesen darabonként árusított termékek esetében a tiszta tömeg feltüntetése nem követelmény, amennyiben a termékek darabszáma tisztán látható és kívülről könnyen megszámolható vagy ennek hiányában, ha a darabszám fel van tüntetve a címkén.
A termékeket csomagolás nélkül is lehet árusítani, feltéve, hogy a kiskereskedő az eladásra kínált áruval együtt egy táblán szembetűnően és olvashatóan feltünteti a szabványokban meghatározott részletes információkat a következőkre vonatkozóan:
- fajta,
- a termék származása,
- minőségi osztály.
7. cikk
Annak megállapítására, hogy a szabványok hatálya alá tartozó termékek megfelelnek-e a 3-6. cikk rendelkezéseinek, a VI. címben foglaltak szerinti ellenőrzéseket kell elvégezni, minden értékesítési szakaszban és a szállítás során végzett mintavételezéssel, az egyes tagállamok által kijelölt hatóságok által.
Ezeket az ellenőrzéseket lehetőség szerint a termelő területekről történő elszállítást megelőzően kell elvégezni, miközben a termékeket csomagolják vagy rakodják.
A tagállamok közlik az ellenőrzési feladatokkal megbízott hatóságok neveit a többi tagállammal és a Bizottsággal.
8. cikk
(1) A szabványok hatálya alá tartozó termékeket csak akkor lehet harmadik országokból import céljából elfogadni, ha azok megfelelnek a szabványoknak, vagy legalább azokkal egyenértékű egyéb szabványoknak.
(2) A Közösségbe behozott árukra alkalmazni kell a 3-7. cikkekben foglaltakat a hatályos közösségi szabályoknak megfelelő vámkezelés elvégzése után.
9. cikk
(1) A szabványok hatálya alá tartozó termékeket csak akkor lehetséges harmadik országokba történő export céljára elfogadni, ha azok megfelelnek ezeknek a szabványoknak.
Azonban eltérési lehetőségeket lehet biztosítani a 45. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően, a megcélzott piacok követelményeihez való alkalmazkodás céljából.
(2) A harmadik országokba exportra szánt termékek a szabványoknak való megfelelésre vonatkozó ellenőrzés tárgyát képezik, mielőtt elhagyják a Közösség vámterületét.
10. cikk
Intézkedéseket kell hozni e cím rendelkezéseinek egységes alkalmazására a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően.
A Közösségbe importálni szándékozott termékek esetében ezek az intézkedések az exportáló harmadik ország hivatalos felügyeleti hatóságai által adott elfogadás formájában jelenhetnek meg.
II. CÍM
Termelői szervezetek
11. cikk
(1) Ennek a rendeletnek az alkalmazásában a "termelői szervezet" bármely olyan jogi személy:
a) amely az 1. cikk (2) bekezdésében felsorolt termékek alábbi kategóriái termelőinek saját kezdeményezésére alakult:
i) gyümölcs és zöldség
ii) gyümölcs
iii) zöldség
iv) feldolgozásra szánt termékek
v) citrusfélék
vi) héjas gyümölcsök
vii) gomba;
b) amelynek különösképpen az a célja, hogy:
(1) biztosítsa azt, hogy a termelés tervezett és a kereslethez igazodó legyen, különösen a minőség és mennyiség vonatkozásában;
(2) elősegítse a kínálat koncentrálását és a tagjai által termelt áruk piacra juttatását;
(3) csökkentse a termelési költségeket és stabilizálja a termelői árakat;
(4) elősegítse megfelelő művelésmód, termesztéstechnológia és környezetbarát hulladékkezelési módszerek használatát, különös tekintettel a vízminőség-, a talaj- és a tájvédelemre és a biodiverzitás megőrzésére és/vagy növelésére;
c) amely szervezeti szabályai, megkövetelik a tagoktól különösen a(z):
(1) termelői szervezet által elfogadott szabályok alkalmazását a termelési jelentéstétellel, magával a termeléssel, az értékesítéssel és a környezetvédelemmel kapcsolatban;
(2) adott birtoknak az a) pontban felsorolt termékkategóriák egyikének termelésére vonatkozóan kizárólag egyetlen az a) pont szerinti termelői szervezethez való tartozását;
(3) teljes ide vonatkozó termésüknek a termelői szervezeten keresztül történő értékesítését.
Ahol azonban a termelői szervezet a termelői tagnak engedélyt ad, az általa meghatározott kikötéseknek és feltételeknek való megfelelés esetén a tagok számára lehetséges:
- a birtokuk területén közvetlenül értékesíteni a fogyasztók részére, azok személyes szükségleteinek kielégítésére termésüknek nem több, mint 25 %-át, amennyiben a termelők az a) pont i) alpontjában említett gyümölcs és zöldség termelői szervezet tagjai, illetve termésüknek nem több, mint 20 %-át, amennyiben más típusú termelői szervezet tagjai, valamint továbbá;
- értékesíteni saját maguk által vagy más, a saját termelői szervezetük által kijelölt termelői szervezeten keresztül olyan termékmennyiségeket, amelyek csekély jelentőségűek a szervezetük által értékesíthető mennyiséghez képest;
- érékesíteni a saját termelői szervezetük által kijelölt termelői szervezeten keresztül olyan termékeket, amelyek tulajdonságaik révén rendesen nem tartoznak az érintett szervezet kereskedelmi tevékenységébe;
- a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően egyes termékek esetében felhatalmazást nyerni arra, hogy eltérésképpen közvetlen szerződéseket kössenek feldolgozó üzemekkel fokozatosan csökkenő mértékben, az 1999. december 31-ig tartó átmeneti időszakra;
(4) a termelői szervezet által statisztikai célokra igényelt adatok biztosítását, különösen a termőterületet, a betakarított mennyiségeket, a hozamokat és a közvetlen eladásokat illetően;
(5) a társulási szabályzata által kikötött pénzügyi hozzájárulások befizetését a 15. cikkben előírt működési alap létrehozására és feltöltésére;
d) amely társulási szabályai meghatározzák:
(1) a c) pont (1) alpontjában említett szabályok meghatározására, elfogadására és módosítására szolgáló eljárásmódot;
(2) a termelői szervezet finanszírozásához szükséges pénzügyi hozzájárulásnak a tagokra történő kiszabását;
(3) a szervezetnek és döntéseinek a termelő tagok által demokratikus módon való ellenőrzését lehetővé tevő szabályokat;
(4) a társulási szabályzatban meghatározott kötelezettségek megszegéséért járó szankciókat, különösen a pénzügyi hozzájárulások meg nem fizetése, vagy a termelői szervezet által megállapított szabályok megsértése esetében;
(5) az új tagok belépésére vonatkozó szabályokat, különösen a minimális tagsági időtartam tekintetében; és
(6) a szervezet működéséhez szükséges könyvelési és költségvetési szabályokat;
e) amelyet az érintett tagállam elismert a (2) bekezdés alapján.
(2) A tagállamok elismerik az e rendelet céljai szerinti termelői szervezetként az összes ilyen elismerést kérő termelői csoportot, azzal a feltétellel, hogy:
a) az (1) bekezdésben megállapított követelményeknek megfelelnek és biztosítják a szükséges bizonyítékokat, beleértve annak bizonyítékát, hogy rendelkeznek a minimális taglétszámmal és elérik az értékesíthető minimális termékmennyiséget, amelyet a 45. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően kell meghatározni;
b) kielégítően bizonyított, hogy megfelelően képesek folytatni a működésüket, időtartamban és eredményességi szempontok tekintetében egyaránt;
c) hatékonyan lehetővé teszik tagjaik számára a technikai segítségnyújtás elérését a környezetbarát termesztési eljárások használatában;
d) hatékonyan biztosítják tagjaik terméséhez a tárolás, csomagolás és értékesítés technikai eszközeit és biztosítják tevékenységük megfelelő kereskedelmi és költségvetési ügyvitelét.
(3) A tagállamok e rendelet alkalmazásában termelői szervezetként ismerhetik el az (1) bekezdés a) pontjában említettektől eltérő, ennek a rendeletnek az érvénybe lépése előtt már létező és az 1035/72/EEC rendelet alapján, ezen rendelet alkalmazási időpontja előtt elismert termelői szervezeteket.
Ha az előző albekezdés alapján a tagállamok elismerik azokat a termelői szervezeteket, az (1) bekezdésben megállapított követelményeket - kivéve az (1) bekezdés a) pontját, és ha szükséges, az (1) bekezdés c) pontjának (2) alpontját - és a (2) bekezdésben megállapított követelményeket kell alkalmazni.
12. cikk
(1) A tagállamok:
a) döntenek, hogy elismerik-e a termelői szervezetet három hónapon belül a kérelemnek az alátámasztó dokumentumokkal történtő benyújtása után;
b) rendszeres időközönként ellenőrzéseket végeznek, hogy biztosítsák azt, hogy a termelői szervezetek eleget tesznek az elismerés feltételeinek és kikötéseinek, ezek megsértése esetén szankciókat szabnak ki az ilyen szervezetekre, és amennyiben az szükséges, döntenek az elismerés visszavonásáról;
c) két hónapon belül értesítik a Bizottságot minden döntésről, ami elismerés megadásáról, megtagadásáról vagy visszavonásáról szól.
(2) A 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően kell meghatározni azokat a kikötéseket és feltételeket, amelyek szerint és amilyen gyakorisággal a tagállamok jelentést tesznek a Bizottságnak a termelői szervezetek tevékenységéről.
A Bizottság a VI. cím szerinti ellenőrzések elvégzése által ellenőrzi, hogy a 11. cikket és e cikk (1) bekezdésének b) pontját betartsák, és ezen ellenőrzések figyelembevételével, ahol szükséges, felhívja a tagállamot az elismerés visszavonására.
13. cikk
(1) Azok az 1035/72/EGK rendelet alapján, e rendelet hatályba lépése előtt elismert termelői szervezetek, amelyeket e rendelet 11. cikke szerint átmeneti időszak nélkül nem lehet elismerni, folytathatják a működésüket a IV. címben megállapított rendelkezéseknek megfelelően, annak hatályba lépésétől számított két évig, amennyiben az 1035/72/EGK rendelet említett cikkeiben foglalt követelményeknek megfelelnek.
(2) Az (1) bekezdésben említett két éves időtartam öt évre meghosszabbítható, amennyiben az érintett termelői szervezet:
a) az (1) bekezdésben említett két éves időtartam lejárta előtti, meghatározott időpontban benyújt egy akciótervet a 11. cikk (2) bekezdése szerinti elismerés céljából az érintett tagállam felé, amelynek azt el kell fogadnia vagy el kell utasítania;
b) igazolni akciótervének benyújtásakor azt, hogy a 15. cikkben említett működési alap már felállításra került;
c) vállalja a tagállam által meghatározott szankció terhe mellett azt, hogy az öt éves időtartam lejárta előtt befejezi akciótervének végrehajtását.
(3) Azok a termelői szervezetek, amelyek a továbbiakban bármilyen okból és bármely időpontban nem felelnek meg a (2) bekezdésben foglalt feltételeknek, elveszítik ezt a jogállásukat a 12. cikk (1) bekezdésének b) pontja alapján.
Az első albekezdést azonban bármely egyéni jogosultság sérelme nélkül kell alkalmazni, amelyet a termelői szervezet az 1035/72/EGK rendeletnek megfelelően megszerzett.
14. cikk
(1) Az új termelői szervezetek, valamint azok részére, amelyeket nem ismertek el az 1035/72/EGK rendelet szerint e rendelet hatálybalépésének az időpontjáig, öt évnél nem hosszabb átmeneti időszak engedélyezhető, hogy ez idő alatt a 11. cikkben megállapított elismerési feltételeknek megfeleljenek.
Az elismerés megszerzése céljából ezek a szervezetek benyújtanak egy ütemezett elismerési tervet az érintett tagállam részére, amely terv elfogadásakor megkezdődik az első albekezdésben megadott öt éves időtartam és megtörténik az előzetes elismerés.
(2) Az előzetes elismerés időpontját követő négy év alatt a termelői szervezetek részére a tagállamok az (1) bekezdés alapján biztosíthatnak:
a) támogatást létrejöttük ösztönzésére és adminisztratív működésük elősegítésére;
b) támogatást, közvetlenül vagy hitelintézeteken keresztül egyaránt, különleges kölcsönök formájában azon beruházások részleges fedezésére, amelyek az elismerés megszerzéséhez szükségesek és az (1) bekezdés második albekezdésében említett elismerési tervben bemutatásra kerültek.
(3) A (2) bekezdésben említett támogatást a Közösség visszatéríti az 52. cikk (2) és (3) bekezdéseinek megfelelően.
(4) Az előzetes elismerést megelőzően a tagállamok értesítik a Bizottságot szándékaikról és azoknak pénzügyi vonzatairól.
(5) Az elismerési tervnek a termelői szervezet által a tagállam felé történő benyújtása maga után vonja a szervezet kötelezettségvállalását aziránt, hogy aláveti magát a VI. cím szerinti nemzeti és közösségi ellenőrzéseknek, különös tekintettel az állami alapok megfelelő kezelésére.
(6) A tagállamok szabják ki az alkalmazható szankciókat a kötelezettségeiket nem teljesítő termelői szervezetekre.
(7) A 48. cikk alapján elfogadott, az ennek a cikknek a végrehajtására szolgáló részletes végrehajtási szabályoknak tartalmazniuk kell azokat a rendelkezéseket, amelyek biztosítják, hogy a portugál termelői szervezeteknek fizetett támogatás az értékesített termés értékének százalékában kifejezve nem kevesebb, mint amit a 746/93/EGK [12] rendelet tartalmaz.
15. cikk
(1) A működési alapot felállító termelői szervezetek részére közösségi pénzügyi támogatást kell biztosítani, az ebben a cikkben megállapított feltételeknek megfelelően.
Ezt a pénzalapot a társult termelők által a ténylegesen értékesített gyümölcs és zöldség mennyisége vagy értéke alapján befizetett pénzügyi hozzájárulás, valamint az első albekezdésben említett pénzügyi támogatás tartja fenn.
(2) Az (1) bekezdésben jelzett működési alap felhasználható:
a) a piacról való árukivonás finanszírozására, a (3) bekezdésben megállapított feltételeknek megfelelően;
b) az illetékes nemzeti hatóságokhoz benyújtott, és általuk a 16. cikk (1) bekezdésének megfelelően elfogadott működési program finanszírozására.
Az ilyen pénzalapokat emellett teljes egészében vagy részlegesen fel lehet használni a (13) bekezdés szerinti termelői szervezetek által benyújtott akciótervek finanszírozására.
(3) A működési alapnak a piacról való árukivonás céljából történő felhasználása csak akkor megengedett, ha az illetékes nemzeti hatóságok jóváhagytak egy működési programot. A finanszírozás az alábbi formák közül egyben vagy többen történhet:
a) a II. mellékletben nem szereplő, a hatályban lévő szabványoknak megfelelő termékek kivonási támogatáse, amennyiben ilyen szabványokat megállapítottak a 2. cikk szerint;
b) a közösségi kivonási támogatás kiegészítése.
A tagállamok meghatározhatják a térítés vagy kiegészítés maximális szintjét, de az így meghatározott kiegészítés összege a közösségi kivonási támogatás összegével együttesen nem haladhatja meg a 1995/1996-os gazdasági évben érvényes kivonási árak maximális szintjét az 1035/72/EGK rendelet 16. cikk (3) bekezdés a) pontjának, a 16. cikk a) pontjának, a 16. cikk b) pontjának és a 18. cikk (1) bekezdés a) pontja első francia bekezdésének megfelelően.
A működési alapnak az árukivonásra felhasználható részaránya nem haladhatja meg az első évben a 60 %-ot, a második évben az 55 %-ot, a harmadik évben az 50 %-ot, a negyedik évben a 45 %-ot, az ötödik évben a 40 %-ot és a hatodik évtől a 30 %-ot, a termelői szervezet által benyújtott első működési programnak az illetékes nemzeti hatóság által történt elfogadása időpontjától kezdve.
A 22. cikk (3), (4) és (5) bekezdéseiben megállapított határokat kell alkalmazni az e bekezdés első albekezdésének a) pontjában említett árukivonásra.
(4) A (2) bekezdés b) pontjában jelzett működési programok:
a) tartalmaznak több, a 11. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett feladatot, valamint egyéb feladatokat, beleértve különösen a termékek minőségének javítását, a termékek kereskedelmi értékének emelését, a termékek fogyasztóknak szóló promócióját, biogazdálkodási vonalak létrehozását, az integrált termelést és más, a környezetet kímélő módszerek elősegítését és az árukivonás csökkentését;
b) cselekvést tartalmaznak környezetbarát eljárások kifejlesztésére a termelői tagok által, a termesztési módszerek és a hulladékkezelés terén egyaránt.
"Környezetbarát eljárások" különösen azok az eljárások, amelyek elősegítik a 2078/92/EGK [13] rendelet 1. cikk a), b) és c) pontja céljainak megvalósítását.
c) pénzforrásokat biztosít a növény-egészségügyi szabványok és szabályok, valamint a szermaradványok maximálisan megengedett szintjeinek teljesítéséhez szükséges technikai és humán erőforrások tekintetében.
(5) Az (1) bekezdésben említett pénzügyi támogatás megegyezik az abban a bekezdésben jelzett pénzügyi hozzájárulás ténylegesen befizetett összegével, de nem lehet több a (2) bekezdés szerinti tényleges kiadások 50 %-ánál.
Ez a százalékarány 60 %, ha egy működési program, vagy egy működési program részének benyújtója:
a) akár több, különböző tagállamban működő közösségi termelői szervezet nemzetek közötti rendszerben, kivéve a (2) bekezdés a) pontjában foglalt tevékenységeket;
b) akár egy vagy több, szakmaközi alapon működő rendszerbe bekapcsolódott termelői szervezet.
Mindamellett a pénzügyi támogatás az egyes termelői szervezetek által értékesített termék értékének 4 %-ában maximált, amennyiben a pénzügyi támogatás teljes összege kevesebb, mint az összes termelői szervezet éves forgalmának 2 %-a. Annak biztosítása céljából, hogy ez a korlát teljesüljön, 2 % előleget kell kifizetni, és a támogatás fennmaradó része akkor kerül kifizetésre, amikor a támogatás teljes összege már ismert. 1999-től kezdve 4 %-os számérték 4,5 %-ra emelkedik és az éves forgalom százalékaránya 2 %-ról 2,5 %-ra emelkedik.
(6) A Közösségnek azokban a régióiban, ahol a termelők szervezettsége különösen alacsony, a tagállamok megfelelően megalapozott kérés alapján felhatalmazást kaphatnak arra, hogy legfeljebb a termelők pénzügyi hozzájárulásának felével megegyező nemzeti pénzügyi támogatást fizessenek. Ez a támogatás hozzáadódik a működési alaphoz.
Azon tagállamok részére, amelyek gyümölcs- és zöldségtermésének kevesebb, mint 15 %-át értékesítik termelői szervezetek és amelyek gyümölcs- és zöldség termelése a teljes mezőgazdasági termelés legalább 15 %-át képviseli, az első albekezdésben említett támogatás az érintett tagállam kérésére a Közösség által visszatéríthető a Közösségi Támogatási Keretterven keresztül.
16. cikk
(1) A 15. cikk (2) bekezdésének b) pontjában említett működési programokat a nemzeti hatóságokhoz kell benyújtani, amelyek elfogadják vagy elutasítják azokat, illetőleg a módosításukat kérik e rendelet rendelkezéseinek értelmében.
A tagállamok nemzeti keretet állítanak fel a 15. cikk (4) bekezdése b) pontjában említett intézkedésekkel kapcsolatos általános feltételek meghatározása érdekében. A tagállamok benyújtják a javasolt keretet a Bizottságnak, amely módosításokat kérhet három hónapon belül, amennyiben úgy találja, hogy a keret nem tesz eleget a Szerződés 130r. cikkében rögzített céloknak és a Közösségnek a környezettel és a fenntartható fejlődéssel kapcsolatos politikai- és cselekvési programjának.
(2) A termelői szervezetek minden év végéig közlik a tagállammal a jövő évi működési alap becsült összegét és megfelelő indokolást nyújtanak be a működési program becslései, a tárgyév és lehetőség szerint korábbi évek kiadásai, és amennyiben szükséges a következő év becsült termésmennyiségei alapján. A tagállam a következő év január 1. előtt értesíti a termelői szervezetet a pénzügyi támogatás becsült összegéről, a 15. cikk (5) bekezdésében kikötött korlátok figyelembevételével.
A pénzügyi támogatások kifizetése a működési program által megadott tervekben szereplő kiadások alapján történik. Előlegfizetés ugyanezeknek a terveknek a figyelembevételével történhet, kaució vagy biztosíték megléte esetén.
Minden év elején legkésőbb január 31-ig a termelői szervezet értesíti a tagállamot az előző évi kiadásainak összegéről, a szükséges alátámasztó dokumentumokkal együtt, hogy megkaphassa a közösségi pénzügyi támogatás fennmaradó összegét.
(3) A termelői szervezeteknek egy, a tagállam által elismert társulása helyettesítheti a tagjait a 15. cikk (1) bekezdése szerinti működési alapjaik kezelésében és a 15. cikk (2) bekezdésének b) pontja szerinti működési programok elkészítése, végrehajtása és benyújtása esetén. Ilyen esetekben a társulás kapja meg a pénzügyi támogatást és teszi meg az e cikk (2) bekezdésében említett értesítést.
(4) A működési programok és azok pénzügyi támogatása egyrészről a termelők és termelői szervezetek által, másrészről közösségi alapok által legalább három éves és legfeljebb ötéves időtartamban történik.
(5) Egy működési programnak a tagállam felé történő benyújtása egy termelői szervezet által, vagy amennyiben a (3) bekezdésben foglalt választási lehetőség kerül alkalmazásra, a termelői szervezetek társulása által, maga után vonja a szervezet kötelezettségvállalását aziránt, hogy aláveti magát a VI. címben foglaltak szerinti nemzeti és közösségi ellenőrzéseknek, különösen az állami alapok megfelelő felhasználása vonatkozásában.
17. cikk
Amennyiben a közös piacszervezés általános eszközei elégtelenek vagy alkalmatlanok az 1. cikk (2) bekezdésében felsorolt termékek tekintetében, amelyek jelentős helyi vagy regionális fontossággal bírnak gazdasági vagy ökológiai vonatkozásban, és amelyek tartós nehézségekkel néznek szembe a közösségi piacon, különösképpen az erős nemzetközi verseny miatt, különleges intézkedéseket lehet bevezetni e termékek versenyképességének növelése és támogatása érdekében a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően.
18. cikk
(1) Ha egy termelői szervezet vagy a termelői szervezetek olyan társulása, amely ugyanazokat a szabályokat fogadta el, és amely egy meghatározott gazdasági térségben működik egy meghatározott termék tekintetében, a termelés és a termelők vonatkozásában az adott területen reprezentatívnak tekinthető, az érintett tagállam a szervezet vagy társulás kérésére kötelezővé teheti az alábbi szabályokat azokra az ugyanazon a területen lévő termelőkre, akik nem tartoznak a fent említett szervezetek egyikéhez sem:
a) a 11. cikk (1) bekezdésének c) albekezdés (1) pontjában említett szabályokat,
b) a szervezet vagy a társulás által elfogadott, az árukivonásra vonatkozó szabályokat,
azzal a feltétellel, hogy a szabályok:
- legalább egy gazdasági év óta hatályban vannak,
- a III. melléklet teljes listájában szerepelnek,
- nem több, mint három gazdasági évre kerülnek kötelező jelleggel bevezetésre.
(2) Ennek a cikknek az alkalmazásában a "gazdasági térség" olyan földrajzi zónát jelent, amely csatlakozó vagy szomszédos termelési régiókből áll, amelyekben a termelési és értékesítési körülmények azonosak.
(3) Egy termelői szervezet vagy termelői szervezetek társulása reprezentatívnak minősül az (1) bekezdés értelmében, amennyiben a működési területéül szolgáló gazdasági térség termelőinek legalább kétharmada a tagjai közé tartozik és a terület termésének legalább kétharmadát lefedi.
(4) Az adott gazdasági térség összes termelőjére kötelező szabályok:
a) nem okozhatnak kárt más termelőknek a tagállamban vagy a Közösségben;
b) nem érvényesek azokra a termékekre, amelyeket feldolgozás céljából szállítanak a gazdasági év kezdete előtt aláírt szerződés alapján, kivéve ha azok kifejezetten vonatkoznak rájuk, az (1) bekezdés a) pontjában említett, a termésjelentéssel kapcsolatos szabályok kivételével;
c) nem ütközhetnek a hatályban lévő közösségi és nemzeti szabályokba.
(5) A tagállamok haladéktalanul értesítik a Bizottságot az egyes gazdasági térségekben az összes termelő részére kötelezővé tett szabályokról. Ezeket a szabályokat a Hivatalos Lap "C" sorozatában teszik közzé.
A Bizottság dönt arról, hogy adott tagállamnak hatályon kívül kell helyeznie a szabályok kiterjesztéséről hozott döntését:
a) amennyiben úgy találja, hogy a szóban forgó más termelőkre történő kiterjesztés kizárja a versenyt a belső piac jelentős részén vagy veszélyezteti a szabad kereskedelmet, vagy a Szerződés 39. cikkének célkitűzései veszélybe kerülnek;
b) amennyiben úgy találja, hogy a Szerződés 85. cikkének (1) bekezdése vonatkozik a megállapodásokra, döntésekre vagy összehangolt magatartásokra, amelyet a döntés az egyéb termelőkre kiterjesztett. A Bizottság döntését annak a megállapodásnak, döntésnek vagy összehangolt magatartásnak az alkalmazására vonatkozóan csak ennek a megállapításnak az időpontjától kell alkalmazni;
c) ahol a VI. cím szerinti utólagos ellenőrzéseket követően úgy találja, hogy ennek a cikknek nem tesznek eleget.
(6) Ahol az (1) bekezdést alkalmazzák, az érintett tagállam úgy dönthet a bizonyíték alapos vizsgálatának megléte esetén, hogy a tagsági viszonnyal nem rendelkező termelők kötelesek befizetni a szervezetnek vagy a társulásnak a tagok által fizetett pénzügyi hozzájárulás egy részét, amennyiben az alábbi költségek fedezésére szolgál:
a) az (1) bekezdésben említett szabályok alkalmazásából származó adminisztratív költségek;
b) a szervezet vagy társulás által vállalt, és a terület összes termelője számára hasznos kutatások, piaci tanulmányok és eladási reklám tevékenység költségei.
(7) A tagállamok közlik Bizottsággal a (2) bekezdésben említett gazdasági térségek listáját. A közléstől számított egy hónapon belül a Bizottság jóváhagyja a listát, vagy az érintett tagállammal folytatott konzultáció után meghatározza az utóbbi által a listán elvégzendő módosításokat. Az elfogadott listát az Európai Közösségek Hivatalos Lapja"C" sorozatában teszik közzé.
III. CÍM
Szakmaközi szervezetek és megállapodások
19. cikk
(1) Ennek a rendeletnek az alkalmazásában az "elismert szakmaközi szervezetek" (a továbbiakban: "szakmaközi szervezetek") azok a jogi személyek, amelyek:
a) az 1. cikk (2) bekezdésében említett termékek termelésével és/vagy kereskedelmével és/vagy feldolgozásával kapcsolatos gazdasági tevékenységek képviselőiből állnak;
b) az őket alkotó összes vagy néhány szervezet vagy társulás kezdeményezésére alakultak;
c) a Közösség egy vagy több térségében végrehajtanak néhányat az alább felsorolt intézkedésekből, a fogyasztók érdekeinek figyelembevételével:
- a termelés és a piac ismeretének és átláthatóságának növelése,
- segítség a gyümölcs és zöldségpiacra bocsátási módjának jobb koordinálásában, különösen kutatás és piaci tanulmányok révén,
- a közösségi szabályoknak megfelelő szabványos szerződési formák elkészítése,
- a termesztett gyümölcs és zöldség lehetőségeinek teljesebb kiaknázása,
- azoknak az információknak biztosítása és kutatásoknak a végrehajtása, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a termelést hozzáigazítsák a piaci igényeknek és a fogyasztói ízlésnek és elvárásoknak jobban megfelelő termékek előállításához, különös tekintettel a termékminőségre és a környezetvédelemre,
- a növény-egészségügyi termékek használatát és egyéb eszközök csökkentését célzó lehetőségek felkutatása, a termékek minőségének biztosítása és a talaj- és vízminőség megőrzése,
- a termékminőség javítását segítő eljárások és eszközök fejlesztése,
- a biogazdálkodás, valamint az eredetmegjelölések, a minőséget igazoló címkék és a földrajzi árujelzők védelme és lehetőségeinek hasznosítása,
- az integrált termesztés vagy egyéb környezetbarát termelési módszerek elősegítése,
- a III. mellékletben meghatározott termelési és értékesítési szabályok vonatkozásában olyan szabályok meghatározása, amelyek szigorúbbak, mint a közösségi vagy nemzeti szabályok.
d) az érintett tagállam által a (2) bekezdésben meghatározott feltételek alapján elismertek.
(2) Amennyiben a tagállam struktúrái lehetővé teszik, a tagállamok ennek a rendeletnek az értelmében elismerhetnek szakmaközi szervezetként bármely olyan, a területükön alapított szervezetet, amely megfelelő kérelmet ad be, azzal a feltétellel, hogy:
a) területük egy vagy több régiójában fejtik ki a tevékenységüket;
b) a gyümölcs és zöldség termékek és a feldolgozott gyümölcs- és zöldségfélékből előállított termékek termelésének és/vagy kereskedelmének és/vagy feldolgozásának jelentős arányát képviselik a szóban forgó régióban vagy régiókban, és amennyiben egynél több régió érintett, igazolni tudják jelenlétüket mindegyik régióban az általuk egyesített ágazatok mindegyikében;
c) az (1) bekezdés c) pontjában említett intézkedések közül többet végrehajtanak;
d) saját maguk nem foglalkoznak gyümölcs és zöldség, vagy a feldolgozott gyümölcs- és zöldségfélékből előállított termékek termelésével vagy feldolgozásával, illetve értékesítésével;
e) nem végeznek a 20. cikk (3) pontjában említett tevékenységet.
(3) Az elismerés megadása előtt a tagállamok értesítik a Bizottságot az elismerést kérő szakmaközi szervezetről, biztosítva az összes vonatkozó információt azok reprezentativitásáról és különböző tevékenységeikről, az értékeléshez szükséges összes egyéb információval együtt.
A Bizottság az értesítést követő két hónapon belül kifogást emelhet az elismerést illetően.
(4) A tagállamok:
a) a kérelemnek az összes vonatkozó kiegészítő dokumentummal együtt történt beadásától számított három hónapon belül döntenek arról, hogy megadják-e az elismerést;
b) rendszeres időközönként ellenőrzéseket végeznek azért, hogy megbizonyosodjanak arról, hogy a szakmaközi szervezetek eleget tesznek az elismerés feltételeinek, kiszabják a megfelelő szankciókat a szervezetekre, amennyiben azok nem felelnek meg a szabályoknak, és amennyiben az szükséges, döntenek azok elismerésének visszavonásáról;
c) visszavonják az elismerést, amennyiben:
i) az ebben a rendeletben meghatározott feltételek a továbbiakban nem állnak fenn;
ii) a szakmaközi szervezet megsérti a 20. cikk (3) pontjában előírt tiltásokat, bármely egyéb szankció sérelme nélkül, amelyet a nemzeti törvény által az magára von;
iii) a szakmaközi szervezetek elmulasztanak eleget tenni a 20. cikk (2) pontjában említett értesítési kötelezettségnek;
d) két hónapon belül értesítik a Bizottságot bármely, az elismerés megadását, megtagadását vagy visszavonását illető döntésükről.
(5) A tagállamoknak a szakmaközi szervezetek tevékenységét illető, a Bizottság felé történő jelentési kötelezettségének gyakoriságára vonatkozó szabályokat a 46. cikkben meghatározott eljárásnak megfelelően kell meghatározni.
A Bizottság a VI. címben foglaltak szerinti ellenőrzések során ellenőrzi, hogy eleget tettek-e a (2) bekezdésnek és a (4) bekezdés b) pontjának, és ezeknek az ellenőrzéseknek az eredményeképpen kérheti a tagállamtól az elismerés visszavonását.
(6) Az elismerés felhatalmazást jelent az (1) bekezdés c) pontjában felsorolt intézkedések végrehajtására, az e rendeletben foglalt szabályoknak megfelelően.
(7) A Bizottság az Európai Közösség Hivatalos Lapja"C" sorozatában közzéteszi az elismert szakmaközi szervezetek listáját, jelezve azok tevékenységi körét vagy területét és a 21. cikk értelmében végrehajtott tevékenységüket. Az elismerések visszavonását is közzé kell tenni.
20. cikk
(1) A 26. rendelet [14] 1. cikke ellenére a Szerződés 85. cikk (1) bekezdését nem kell alkalmazni a 19. cikk (1) bekezdés c) pontjában említett intézkedéseket végrehajtani szándékozó, elismert szakmaközi szervezetek megállapodásaira, döntéseire és összehangoltmagatartásaira.
(2) Az (1) bekezdést csak akkor kell alkalmazni, ha biztosított, hogy:
- a megállapodásokat, döntéseket és összehangolt magatartásokat jelezték a Bizottság felé, és
- az összes kért információ kézhezvétele után két hónapon belül a Bizottság nem találta úgy, hogy a megállapodások, döntések és összehangolt magatartások összeegyeztethetetlenek a közösségi szabályokkal.
A megállapodások, döntések és összehangolt magatartások nem hajthatók végre, amíg az első albekezdés második francia bekezdésében jelzett időtartam el nem telik.
(3) Az olyan megállapodások, döntések és összehangolt magatartások, amelyek:
- bármilyen formában a piac megosztásához vezethetnek a Közösségen belül,
- befolyásolhatják a piacszervezés zavartalan működését,
- a szakmaközi szervezet intézkedése által a verseny olyan torzulásait okozhatják, amelyek nem lényegesek a közös agrárpolitika céljainak megvalósítása érdekében,
- maguk után vonják az árak rögzítését, a szakmaközi szervezeteknek a közösségi szabályok különös rendelkezéseinek alkalmazása érdekében tett intézkedéseinek sérelme nélkül,
- megkülönböztetést alkalmazhatnak vagy megszüntethetik a versenyt a szóban forgó termékek jelentős részére vonatkozóan, minden esetben a közösségi szabályokkal ellentétesnek tekintendők.
(4) Amennyiben a (2) bekezdés első albekezdésének második francia bekezdésében említett a két hónapos időtartam lejárta után a Bizottság úgy véli, hogy e rendelet alkalmazási feltételei nem adottak, dönt arról, hogy a Szerződés 85. cikk (1) bekezdése vonatkozik a szóban forgó megállapodásokra, döntésekre és összehangolt magatartásokra.
Ez a bizottsági döntés a vonatkozó szakmaközi szervezet értesítésének időpontja előtt nem lép hatályba, kivéve, ha a szakmaközi szervezet helytelen információt adott vagy visszaélt az (1) bekezdésben biztosított mentességgel.
(5) Több évre szóló megállapodások esetében az első évben tett előzetes értesítés érvényes a megállapodás következő éveire; mindamellett ez esetben a Bizottság a saját kezdeményezésére vagy egy másik tagállam kérésére bármikor összeférhetetlenségi nyilatkozatot bocsáthat ki.
21. cikk
(1) Ha egy tagállam adott régiójában vagy régióiban működő, adott termék termelésének és/vagy kereskedelmének és/vagy feldolgozásának tekintetében valamely szakmaközi szervezet reprezentatívnak tekinthető, az érintett tagállam a szervezet kérelmére meghatározott időszakra kötelezővé teheti a szóban forgó régióban vagy régiókban működő egyéb, a szervezethez nem tartozó piaci résztvevők - legyenek azok egyének vagy csoportok - számára a szervezeten belüli megállapodások, döntések vagy összehangolt magatartások egy részét.
(2) Egy szakmaközi szervezet az (1) bekezdés értelmében akkor tekintendő reprezentatívnak, ha az érintett termék vagy termékek termelésének és/vagy kereskedelmének és/vagy feldolgozásának legalább kétharmadát lefedi az érintett tagállam érintett régiójában vagy régióiban. Amennyiben a szakmaközi szervezet szabályai az egyéb termelőkre való kiterjesztésének alkalmazása egynél több régiót érintenek, a szakmaközi szervezetnek minimális képviseletet kell felmutatnia az összes egyesített ágazatban az érintett régiók mindegyikében.
(3) A szabályoknak, amelyekre az egyéb termelőkre vonatkozó kiterjesztés kérhető:
a) vonatkozniuk kell az alábbi célok egyikére:
- termelési és piaci jelentéstétel;
- szigorúbb termelési szabályok, mint amelyek a közösségi vagy nemzeti szabályokban vannak meghatározva;
- szabványos szerződések készítése, amelyek megfelelnek a közösségi szabályoknak;
- értékesítési szabályok;
- környezetvédelmi szabályok;
- a termékek lehetőségeinek javítását és hasznosítását szolgáló intézkedések;
- a biogazdálkodás, valamint az eredetmegjelölések, a minőséget igazoló címkék és a földrajzi árujelzők védelme és lehetőségeinek hasznosítása.
A második, negyedik és ötödik francia bekezdésekben említett szabályok nem térhetnek el a III. mellékletben foglaltaktól;
b) már legalább egy gazdasági éve hatályban kell lenniük;
c) maximum három évre tehetők kötelezővé;
d) nem okozhat semmilyen kárt az ágazatban működő más résztvevőknek a tagállamban vagy a Közösségben.
22. cikk
(1) A tagállamok haladéktalanul értesítik a Bizottságot az egy vagy több régióban az ágazatban működő összes piaci résztvevő részére kötelezővé tett szabályokról. Ezeket a szabályokat az Európai Közösség Hivatalos Lapja"C" sorozatában teszik közzé.
Mielőtt ennek a közzététele megtörténik, a Bizottság tájékoztatja a 45. cikkben előírt bizottságot a szakmaközi megállapodások kiterjesztéséről szóló bármilyen értesítésről.
A 18. cikk (5) bekezdésének második albekezdésében említett esetekben a Bizottság dönthet arról, hogy valamely tagállamnak hatályon kívül kell helyeznie egy szabály kiterjesztéséről szóló általa hozott döntést.
(2) Azokban az esetekben, amikor az egy vagy több termékre vonatkozó szabályokat kiterjesztik, és amikor a 21. cikk (3) bekezdésének a) pontjában említett egy vagy több tevékenységet egy elismert szakmaközi szervezet végrehajt, és azoknak a személyeknek az általános gazdasági érdeke, akiknek a tevékenysége kapcsolatban van egy vagy több érintett termékkel, az elismerést biztosító tagállam dönthet úgy, hogy azok az egyének vagy csoportok, amelyek nem tagjai a szervezetnek, de amelyek hasznát látják ennek a tevékenységnek, megfizessék a szervezet tagjai által fizetett pénzügyi hozzájárulás teljes összegét vagy annak egy részét olyan mértékben, amilyen mértékben ezt a hozzájárulást a szóban forgó tevékenység végzésével kapcsolatos költségek közvetlen fedezésére szándékoznak fordítani.
IV. CÍM
Intervenciós intézkedések
23. cikk
(1) A termelői szervezetek és azok társulásai megtehetik, hogy az 1. cikk (2) bekezdésében felsorolt, tagjaiktól származó termékeket nem bocsátják eladásra, az általuk megfelelőnek tartott mennyiségben, illetve időszakban.
(2) Az (1) bekezdés szerinti, a piacról kivont termékek rendeltetését a termelői szervezeteknek vagy társulásaiknak kell meghatározniuk olyan módon, hogy ne zavarják a szóban forgó termékek rendes értékesítését, egybentekintettel kell lenniük a környezetre, különösen a vízminőség és a táj minőségének védelmére vonatkozóan.
(3) Amennyiben az (1) bekezdés alkalmazásra került a II. mellékletben felsorolt, a vonatkozó szabványoknak megfelelő termékek bármelyike esetében, a termelői szervezetek és azok társulásai kifizetik termelő tagjaik részére a 26. cikkben rögzített közösségi kivonási támogatást az értékesített mennyiség legfeljebb 10 %-áig.
Az első albekezdésben meghatározott 10 %-os határ kizárólag az érintett termelői szervezet tagjaitól, vagy a 11. cikk (1) bekezdés c) pontja alkalmazásának esetében másik szervezettől származó egyes termékek értékesített mennyiségre vonatkozik, a 24. cikk szerinti árukivonás kivételével.
(4) A (3) bekezdésben említett 10 %-os felső határ e rendelet hatályba lépésének időpontja utáni hatodik gazdasági évtől kezdődően kerül alkalmazásra. Az ezt megelőző öt gazdasági évet felölelő átmeneti időszakban végrehajtott árukivonások nem haladhatják meg az értékesített termésnek a 46. cikkben megállapított eljárás szerint meghatározott százalékait: 50 % az első gazdasági évben, 45 % a második évben, 40 % a harmadik évben, 30 % a negyedik évben és 20 % az ötödik évben.
A citrusfélék esetében ezek a százalékarányok: 35 % az első gazdasági évben, 30 % a második évben, 25 % a harmadik évben, 20 % a negyedik évben és 15 % az ötödik évben.
A (3) bekezdés második albekezdését kell alkalmazni erre a bekezdésre.
(5) A (3) és (4) bekezdésekben említett 10 %-os számérték egy három éves időszak éves átlaga, 3 % éves túllépési határral.
(6) Alma és körte esetében ennek a cikknek a (3), (4) és (5) bekezdéseiben és a 24. cikkben említett 10 %-os felső határ helyébe 8,5 %-os érték lép.
A sárgadinnye és görögdinnye esetében a 10 %-os felső határ az 1997/98-as gazdasági évtől kerül alkalmazásra.
24. cikk
A II. mellékletben felsorolt termékekkel kapcsolatban a termelői szervezetek megengedik a 23. cikk előnyeinek kihasználását azoknak termelőknek, akik nem tagjai az e rendeletben meghatározott kollektív struktúrák egyikének sem, amennyiben ők ezt kérik. A közösségi kivonási támogatás 10 %-kal csökken. A kifizetett összegnél, a bizonyítékok alapos vizsgálata mellett, figyelembe kell venni az árukivonás tagok által viselt összköltségét. A támogatás nem lehet több, mint a termesztők által értékesített termés 10 %-a.
25. cikk
A termelői szervezetek és azok társulásai teljes részletességgel értesítik a 23. és 24. cikkek végrehajtásáról, és különösen az árukivonással kapcsolatos, a környezetbarát gyakorlat biztosítására tett intézkedésekről az illetékes nemzeti hatóságaikat, amelyek továbbítják az információt a Bizottságnak.
A megküldendő információt szükség szerint határozzák meg a 46. cikkben megállapított eljárás szerint.
A tagállamok nemzeti keretet állítanak fel a kivonási módszerekkel kapcsolatos általános feltételek kialakítására, amelyek tekintettel vannak a környezetre. A keret tervezetét benyújtják a Bizottságnak, amely három hónapon belül módosításokat kérhet, amennyiben úgy látja, hogy a tervezet nem felel meg a Szerződés 130r. cikkében rögzített céloknak és a Közösségnek a környezettel és a fenntartható fejlődéssel kapcsolatos politikai- és cselekvési programjának.
26. cikk
(1) Az egyes termékek közösségi kivonási támogatását az V. melléklet tartalmazza.
(2) A közösségi kivonási támogatás összege egységesen érvényes az egész Közösségben.
27. cikk
(1) A pénzügyi következményeket a termelők viselik, ha egy a II. mellékletben felsorolt áru piaca kiterjedt strukturális egyensúlyhiányban szenved, vagy fennáll ennek a veszélye, ami a 23. cikkben említett árukivonás túl nagy mennyiségét okozza vagy okozhatja, a gazdasági év kezdete előtt egy intervenciós küszöböt határoznak meg e termék részére, a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően és bármilyen túllépés esetében, amely a termék esetében a gazdasági év, vagy azzal egyenértékű időszak alatti árukivonás alapján, vagy az árukivonás néhány éves átlagos mennyisége alapján megállapításra került.
Az intervenciós küszöb túllépése a közösségi kivonási támogatás csökkentését vonja maga után a következő gazdasági évben. Ez a csökkentés a rákövetkező gazdasági években nem kerül fenntartásra.
(2) Az alábbiakat a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően határozzák meg:
a) a küszöb túllépésének következményei az egyes termékek esetében;
b) amennyiben szükséges, a csökkentett közösségi kivonási támogatás és intézkedések ennek a cikknek az alkalmazására.
(3) Ez a cikk csak az ennek a rendeletnek a hatályba lépését követő első öt gazdasági évben kerül alkalmazásra.
28. cikk
(1) A tagállamok értesítik a Bizottságot az adott gazdasági év minden értékesítési napján a reprezentatív termelői piacaikon rögzített árakról egyes, meghatározott kereskedelmi jellemzőkkel - például fajta vagy típus, osztály, méret és csomagolás - rendelkező termékek esetében.
(2) E piacok és termékek listáját és az egyes adatok közlési gyakoriságát a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően kell kidolgozni.
A tagállamok piacai reprezentatívnak tekintendők az (1) bekezdés értelmében, amelyeken az adott termék nemzeti termelésének jelentős részét eladják a gazdasági év vagy egy olyan időszak során, amelyre az évet felosztják.
29. cikk
(1) A 26. cikkben rögzített közösségi kivonási támogatást azoknak a termelői szervezeteknek, vagy azok társulásainak fizetik ki, amelyek az árukivonást a 23. és 24. cikkek kikötései szerint végrehajtották és a térítést kötelesek kifizetni a tagjaiknak vagy nem tag termelőknek.
A kifizetéseket a 46. cikkben megállapított eljárás szerint meghatározott módon végzik.
(2) A közösségi kivonási támogatást az intervenciós küszöb túllépéséből származó bármilyen pénzügyi vonzat sérelme nélkül fizetik ki.
A térítést csökkenteni kell a termelői szervezeteknek és társulásaiknak az általuk a piacról kivont termékekből származó nettó bevételével.
(3) Amennyiben a termelői szervezetek és társulásaik nem tudják a termékeket a 30. cikk (1) bekezdésében említett rendeltetési helyek valamelyikére irányítani, a közösségi térítés csak akkor nyújtható, ha a termékeknek van a tagállam által a 30. cikk egyéb rendelkezései alapján kibocsátott utasítások szerinti rendeltetési helye.
30. cikk
(1) A 23. cikk (1) bekezdése alapján a piacról kivont, eladatlanul maradt termékeket az alábbiak szerint helyezik el:
a) az összes termék esetében:
- ingyenes szétosztás a tagállamok által elismerten működő jótékonysági szervezeteknek és alapítványoknak, a tevékenységük során történő felhasználásra olyan személyek megsegítésére, akiknek a közsegélyezéshez való jogukat a nemzeti jog elismeri, különösen azért, mert hiányt szenvednek a létszükségletek terén,
- ingyenes szétosztásra büntetésvégrehajtási intézményeknek és gyermeküdültetési táboroknak, valamint kórházak és öregek otthonai részére, amelyeket a tagállamok jelöltek ki, és amelyek megtesznek minden szükséges lépést annak biztosítására, hogy az így szétosztott árumennyiségek csak az ilyen létesítmények által szokásosan vásárolt mennyiségek kiegészítését képezzék,
- ingyenes szétosztás a Közösségen kívül, a tagállamok által elismerten működő jótékonysági szervezeteken keresztül, harmadik országok szükséget szenvedő lakossága részére,
és másodsorban:
- nem élelmiszer célú felhasználásra,
- állati takarmányként felhasználva, akár frissen, akár a takarmányipar általi feldolgozás után;
b) gyümölcsök esetében: ingyenes szétosztás iskolás gyerekeknek az iskolai étkezdék által szolgáltatott étkezéseken kívül, és diákok részére azokban az iskolákban, amelyeknek nincs étkeztetést biztosító étkezdéjük,
c) alma, körte, őszibarack és nektarin esetében: több mint 80 térfogatszázalékos töménységű alkohol előállításának céljára a termék közvetlen lepárlásával,
d) az összes termék esetében: bizonyos minőségű termékek elhelyezése a feldolgozó-iparban azzal a feltétellel, hogy ez nem eredményez torzulást a Közösségen belül az érintett iparban vagy az importált termékek esetében. Ennek a rendelkezésnek a végrehajtását a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően határozzák meg.
(2) Azokban az esetekben, amikor az (1) bekezdésében említett rendeltetési helyek egyike sem lehetséges, a kivont termékek az érintett tagállam által engedélyezett komposztálási vagy biológiai lebontási folyamatok általi feldolgozásra használhatók fel.
(3) Az (1) bekezdés a) pontjának első, második és harmadik francia bekezdéseiben és az (1) bekezdés b) pontjában meghatározott ingyenes szétosztást az érintett termelői szervezetek szervezik meg a tagállamok felügyelete mellett.
A gyümölcsök iskolás gyermekek számára történő ingyenes szétosztásának tekintetében a Bizottság átveheti a kezdeményezést és a felelősséget helyi kísérleti projektek végrehajtására a kutatási és promóciós intézkedések keretprogramján belül.
(4) A tagállamok segítik a kapcsolatfelvételt a termelői szervezetek és a jótékonysági szervezetek, valamint egyéb olyan testületek között, amelyek érdekeltek lehetnek a piacról kivont termékek felhasználásában a területükön az (1) bekezdés a) és b) pontjaiban említett ingyenes szétosztás valamelyik formájának céljából.
(5) A termékek takarmány iparban történő elhelyezését az érintett tagállam által kijelölt ügynökség hajtja végre a lehető legalkalmasabb eljárással.
Az (1) bekezdés c) pontjában említett lepárlást lepárló üzemekben hajtják végre, saját nevükben vagy az érintett tagállam által kijelölt testület nevében. Mindkét esetben ez a testület a szóban forgó tevékenységet a lehető legalkalmasabb eljárást használva hajtja végre.
(6) A 729/70/EGK [15] rendelet 13. cikkében meghatározott eljárásnak megfelelően meghatározandó szabályok mellett a Közösség viseli az (1) bekezdés a) pontja szerinti ingyenes szétosztással kapcsolatos költségeket és a válogatás és csomagolás költségeit az alma és a citrusfélék esetében, ahol az utóbbit a termelői szervezetek és a (3) bekezdésben említett jótékonysági szervezetek és testületek között megkötött megállapodások szerint ütemezik.
(7) Az ennek a cikknek az alkalmazásáról rendelkező részletes szabályokat, és különösen az ingyenes szétosztására és a kivont termékek elhelyezésére vonatkozó szabályokat, és azokat, amelyek az alkoholpiacnak a kivont termékek desztillálásából eredő zavara elkerülésére készülnek, a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően fogadják el.
V. CÍM
Harmadik országokkal történő kereskedelem
31. cikk
(1) Az 1. cikk (2) bekezdésében felsorolt termékek bármelyikének a Közösség területére történő importálása, vagy onnan történő exportálása esetében kötelező lehet az behozatali - vagy kiviteli engedély bemutatása.
Az engedélyeket a tagállamok bocsátják ki bármely kérelmezőnek, tekintet nélkül annak Közösségen belüli székhelyére, a 36. és 37. cikkek alkalmazására tett intézkedések sérelme nélkül.
A behozatali- és kiviteli engedélyek a Közösség egész területén érvényesek. Az ilyen engedélyek kibocsátása esetén kötelező lehet biztosíték letétbe helyezése, ami garantálja, hogy a termékek importja vagy exportja az engedély érvényességének időtartama alatt megtörténik; a vis maior eseteket kivételével a biztosíték egészében vagy részben elvész, amennyiben az import vagy export az adott időszakban nem, vagy csak részben kerül végrehajtásra.
(2) A behozatali és kiviteli engedélyek érvényességét és az ennek a cikknek az alkalmazására szolgáló részletes szabályokat a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
32. cikk
(1) Az 1. cikk (2) bekezdésében felsorolt termékekre a közös vámtarifa vámtételei vonatkoznak, kivéve, ha e rendelet másként rendelkezik.
(2) Ha a közös vámtarifa vámtételének alkalmazása az importált szállítmány belépési árától függ, ennek az árnak a valós voltát ellenőrzik, termékenként és eredet szerint, a termék által a tagállamok reprezentatív behozatali piacain, vagy ahol az alkalmas, az egyéb piacokon elért árainak súlyozott átlagai alapján a Bizottság által kiszámított átalány behozatali érték használatával.
Azonban különleges rendelkezéseket lehet elfogadni az elsősorban feldolgozás céljából importált termékek belépési árának igazolására a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően.
(3) Amennyiben a szóban forgó szállítmány bevallott belépési ára magasabb, mint az (5) bekezdésnek megfelelően meghatározott tűréshatárral megnövelt átalány importérték, amely tűréshatár nem lépheti túl az átalányértéket 10 %-nál nagyobb mértékben, az átalány importérték alapján meghatározott importvámmal megegyező biztosíték nyújtása szükséges.
(4) Amennyiben a szóban forgó szállítmány belépési árát a vámkezelés időpontjában nem közlik, az alkalmazott vámtétel az átalány importértéktől függ, vagy az (5) bekezdésnek megfelelően meghatározott feltételek mellett, a vonatkozó vámjogszabályok rendelkezéseinek alapján kerül meghatározásra.
(5) Az ennek a cikknek az alkalmazására szolgáló részletes szabályokat a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
33. cikk
(1) A kedvezőtlen hatások megelőzése vagy megakadályozása céljából a közösségi piacon, amelyeket az 1. cikk (2) bekezdésében felsorolt bizonyos termékek importja eredményezhet, egy vagy több ilyen terméknek a közös vámtarifa vámja melletti importálása kiegészítő vám megfizetésének kötelezettsége alá esik, amennyiben az Uruguayi Forduló többoldalú kereskedelmi tárgyalásai keretében megkötött mezőgazdasági megállapodás [16] 5. cikkében megállapított feltételek teljesülnek, kivéve ha valószínűtlen, hogy az import zavarja a közösségi piacot, vagy ha a hatás nem lenne arányban az elérni kívánt céllal.
(2) A jelzőárak - amelyek alatt kiegészítő vám vethető ki - azok, amelyekről a Közösség tájékoztatta a Világkereskedelmi Szervezetet.
A kiegészítő vám kivetését eredményezhető jelzőmennyiségek elsősorban azt az évet megelőző három évi közösségi import alapján kerülnek meghatározásra, amely évben az (1) bekezdésben említett kedvezőtlen hatások keletkeznek, vagy keletkezhetnek.
(3) A kiegészítő importvám kivetésénél figyelembe veendő import árak az érintett szállítmány cif import árai alapján kerülnek meghatározásra.
A cif import árakat a szóban forgó termék reprezentatív világpiaci, vagy közösségi importpiaci árai alapján erősítik meg.
(4) Az ennek a cikknek az alkalmazására szolgáló részletes szabályokat a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően kell elfogadni. Ezek a részletes szabályok megszabják különösen:
a) azoknak a termékek a körét, amelyekre az e cikk (1) bekezdésében említett mezőgazdasági megállapodás 5. cikkében említett kiegészítő importvámok alkalmazhatók;
b) az (1) bekezdésnek - az említett mezőgazdasági megállapodás 5. cikkének megfelelően - a végrehajtásához szükséges egyéb szempontokat.
34. cikk
(1) Az Uruguayi Forduló többoldalú kereskedelmi tárgyalásai keretében megkötött egyezmények által eredményezett, az 1. cikk (2) bekezdésében felsorolt termékekre vonatkozó vámkontingenseket a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően kell bevezetésni és kezelésni.
(2) A kontingenseket az alábbi eljárások egyike, vagy azok kombinációja alkalmazásával lehet kezelni:
a) a kérelmek beadásának időbeni sorrendjén alapuló eljárás ("előbb érkezett, előbb kerül sorra");
b) a kontingenseket a kérelem benyújtásakor kért mennyiségekkel arányban megállapító eljárás (az "egyidejű vizsgálat" módszerének használata);
c) a hagyományos kereskedelmi pályák figyelembevételének eljárása (a "hagyományos importőr/új érkezők" eljárás használata).
Egyéb alkalmas eljárások is alkalmazhatók. Ezeknek az eljárásoknak kerülniük kell az érintett résztvevők bármilyen megkülönböztetését.
(3) Az elfogadott kezelési eljárás, amennyiben az szükséges, figyelembe veszi a közösségi piac ellátási igényeit és a piac egyensúlyának védelme iránti igényt, míg ugyanakkor igénybe veszi a múltban az (1) bekezdésben említetteknek megfelelő kontingensekre alkalmazott eljárásokat, az Uruguayi Forduló kereskedelmi tárgyalásai keretében megkötött egyezményekből származó jogok sérelme nélkül.
(4) Az (1) bekezdésben említett részletes szabályok meghatározzák az éves kontingenseket, megfelelően szakaszolva az év során, meghatározzák a használandó kezelési eljárást és ahol az szükséges, tartalmazzák:
a) a termék jellegére, származási helyére és eredetére vonatkozó garanciákat;
b) az a) bekezdésben említett garanciák igazolására használt dokumentumok elismerését;
c) a behozatali engedélyek kibocsátásának feltételeit és azok érvényességének tartamát.
35. cikk
(1) Az 1. cikk (2) bekezdésében felsorolt termékek esetében azok gazdaságilag jelentős mennyiségeinek a termékek nemzetközi kereskedelmi árain, de a Szerződés 228. cikkének megfelelően megkötött megállapodások eredményezte határokon belül történő exportálásához az ilyen árak és a közösségi árak közötti különbség exporttámogatások által biztosítható a szükséges mértékben.
(2) Az exporttámogatással exportálható mennyiségek szétosztására elfogadandó eljárás az, amely:
a) leginkább megfelelő a termék természetének és a szóban forgó piacon fennálló helyzetnek, lehetővé teszi a rendelkezésre álló források lehető leghatékonyabb felhasználását és megfelelően figyelembe veszi a közösségi export hatékonyságát és szerkezetét, mindamellett a kisebb és nagyobb piaci szereplők megkülönböztetése nélkül;
b) a legkevésbé kényelmetlen adminisztratív szempontból a piaci szereplők számára, az adminisztrációs követelményeket figyelembe véve;
c) elkerüli az érintett piaci szereplők bármilyen megkülönböztetését.
(3) Az exporttámogatások a Közösségen belül mindenütt azonos mértékűek.
Amennyiben a nemzetközi kereskedelmi helyzet, vagy bizonyos piacok különleges elvárásai szükségessé teszik, az exporttámogatás az adott termék esetében a termék rendeltetési helyétől függően változhat.
Az exporttámogatásokat a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően kell meghatározni. Az exporttámogatásokat időszakosan kell meghatározni.
Az időszakosan meghatározott exporttámogatásokat, amennyiben szükséges, a Bizottság valamely tagállam kérésére, vagy a saját kezdeményezésére az időszakon belül kiigazíthatja.
(4) Az exporttámogatások meghatározásánál az alábbiakat veszik figyelembe:
a) a fennálló helyzet és a trendek, figyelembe véve:
- a gyümölcs és zöldség árait és kínálatát a közösségi piacon,
- a gyümölcs és zöldség árait a nemzetközi kereskedelemben;
b) értékesítési költségek és a közösségi piacokról a kikötőkbe vagy egyéb közösségi exportálási pontokra történő minimális szállítási költségek, valamint a rendeltetési országba történő továbbítás költségei;
c) a tervezett export gazdasági vonatkozásai;
d) a Szerződés 228. cikkének megfelelően megkötött megállapodásokból származó korlátok.
(5) Az (1) bekezdésben említett közösségi piaci árakat az exportálás szempontjából legkedvezőbb árak felhasználásával kell meghatározni.
Az (1) bekezdésben említett világpiaci árakat az alábbiak felhasználásával kell meghatározni:
a) a harmadik országok piacain rögzített árak;
b) a harmadik országokban a más országokból történő importálás szempontjából legkedvezőbb árak;
c) az exportáló harmadik országokban rögzített termelői árak;
d) közösségi határparitáson (DAF) számított kínálati árak.
(6) Az exporttámogatások kifizetése csak kérésre és a vonatkozó kiviteli engedély bemutatása mellett történik.
(7) Az exporttámogatás mértéke a kiviteli engedély kérelmezésének a napján érvényben lévő mérték, és differenciált támogatás esetén az ugyanazon a napon érvényben lévő mérték:
a) az engedélyben feltüntetett rendeltetési helyre, vagy
b) a tényleges rendeltetési helyre, ha az különbözik a kiviteli engedélyben feltüntetett rendeltetési helytől. Ebben az esetben az alkalmazandó összeg nem haladhatja meg a kiviteli engedélyben feltüntetett rendeltetési helyre kérhető összeget.
Az ebben a bekezdésben biztosított rugalmassággal való visszaélés megelőzésére szükséges intézkedéseket lehet tenni.
(8) Az 1. cikk (2) bekezdésében felsorolt termékek esetében a (6) és (7) bekezdés hatályát fel lehet függeszteni a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően, ha az exporttámogatások élelmiszer segélyakciók során kerülnek kifizetésre.
(9) Az exporttámogatás annak igazolása alapján kerül kifizetésre, hogy a termékek:
- kivitelre kerültek a Közösségből,
- a Közösségből származnak, és
- differenciált exporttámogatás esetén azok már elérték az engedélyen feltüntetett rendeltetési helyet, vagy egy másik rendeltetési helyet, amelyre exporttámogatás meg lett határozva, a (7) bekezdés b) pontjának sérelme nélkül. Kivételt lehet tenni ez alól a szabály alól a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően, feltéve, hogy egyenértékű garanciákat nyújtó feltételek kerültek meghatározásra.
(10) A Szerződés 228. cikkének megfelelően kötött megállapodások alapján kialakított mennyiségi korlátok betartását az azokban kikötött referencia-időszakokra kiadott kiviteli engedélyek alapján biztosítják és az érintett termékekre alkalmazzák.
Tekintettel az Uruguayi Forduló kereskedelmi tárgyalásai során született egyezményekben foglalt kötelezettségek teljesítésére, egy referencia-időszak befejeződése nem befolyásolja a kiviteli engedélyek érvényességét.
(11) Az ennek a cikknek a végrehajtására szolgáló részletes szabályokat, beleértve a nem szétosztott vagy fel nem használt exportálható mennyiségek újraelosztására vonatkozó rendelkezéseket, a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően kell alkalmazni.
36. cikk
(1) Az ebben a rendeletben, vagy ennek alapján elfogadott rendelkezésekben másképpen előírtak kivételével az alábbiak tilosak az 1. cikk (2) bekezdésében felsorolt termékek importálásakor:
- bármilyen, az importvámmal megegyező hatású díj kivetése,
- bármilyen ezzel megegyező hatású mennyiségi korlátozás vagy intézkedés alkalmazása.
(2) A Kombinált Nómenklatúra értelmezésére szolgáló általános és alkalmazására szolgáló különleges szabályok vonatkoznak az e rendelet által szabályozott termékek osztályozására; a rendelet alkalmazásából származó vámnómenklatúrát be kell illeszteni a közös vámtarifába.
37. cikk
(1) A harmadik országokkal való kereskedelem során megfelelő intézkedéseket lehet tenni, ha az import vagy export az 1. cikk (2) bekezdésében felsorolt egy vagy több termék piacán komoly zavart okoz vagy azzal fenyeget, amelyek veszélyeztethetik a Szerződés 39. cikkében megállapított célok megvalósítását.
Ilyen intézkedések addig alkalmazhatók az esettől függően, amíg a zavar vagy a zavar veszélye megszűnik, vagy a kivont vagy felvásárolt árumennyiségek észrevehetően nem csökkennek.
A Tanács a Bizottság javaslatára eljárva, a Szerződés 43. cikkének (2) bekezdésében megállapított szavazási eljárásnak megfelelően fogadja el e bekezdés alkalmazásának általános szabályait és meghatározza, hogy a tagállamok mely esetekben és milyen határok között tehetnek védőintézkedéseket.
(2) Amennyiben az (1) bekezdésben említett helyzet előáll, a Bizottság valamely tagállam kérésére vagy saját kezdeményezésére dönt a szükséges intézkedésekről; ezekről a tagállamokat értesíti és az intézkedések azonnal alkalmazandók. Amennyiben a Bizottsághoz valamely tagállam kéréssel folyamodik, a kérés kézhezvételétől számított három munkanapon belül döntést hoz arról.
(3) A Bizottság által hozott intézkedések ügyében az azok kézhezvételétől számított három munkanapon belül a tagállam a Tanácshoz fordulhat. A Tanácsot késedelem nélkül össze kell hívni. A Tanács minősített többséggel eljárva megerősíti, módosítja vagy visszavonja a szóban forgó intézkedést.
(4) Ezt a cikket a Szerződés 228. cikk (2) bekezdésének megfelelően megkötött nemzetközi megállapodások révén született kötelezettségekre való tekintettel kell alkalmazni.
VI. CÍM
Nemzeti és közösségi ellenőrzések
38. cikk
(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket a közösségi szabályok teljesítése érdekében a gyümölcs és zöldség ágazatban, különösen a IV. mellékletben említett területeken.
(2) Amennyiben az ellenőrzéseket mintavétellel célszerű elvégezni, a tagállamok biztosítják azok természete és gyakorisága által, valamint kockázatelemzés alapján, hogy az ellenőrzések az érintett intézkedés esetében megfelelőek földrajzi területük egésze, illetve a gyümölcs és zöldség ágazat értékesített vagy értékesítés céljából tartott termékeinek volumene szempontjából.
A közpénzek címzettjeit rendszeresen ellenőrizni kell az egyéb területeken végzett rendszeres ellenőrzések végrehajtásának sérelme nélkül.
(3) A Bizottság és a tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok megfelelő létszámú, megfelelően képzett és tapasztalt szakemberekkel rendelkezzenek az ellenőrzések hatékony elvégzéséhez, különösen a IV. mellékletben említett területeken.
39. cikk
(1) A nemzeti hatóságok által a 38. cikk alapján végzett ellenőrzések sérelme nélkül, a Bizottság az érintett tagállam illetékes hatóságaival együttműködve helyszíni ellenőrzéseket hajthat végre, vagy kérheti a tagállamot annak elvégzésére, a közösségi szabályok egységes alkalmazását biztosítandó a gyümölcs és zöldség ágazatban, különösen a IV. mellékletben említett területeken.
(2) A Bizottság előzetesen írásban értesíti az érintett tagállamot a tervezett ellenőrzések tárgyáról, céljáról és helyszínéről, azok kezdetének időpontjáról és az ellenőrök személyéről és azok jogállásáról.
40. cikk
(1) A Bizottság a 39. cikk rendelkezéseinek végrehajtása céljából, a különleges vizsgálatok elvégzésére közösségi ellenőrökből álló különleges szervet állít fel a gyümölcs és zöldség ágazatban, amely megfelelő képzettséggel, szakmai ismeretekkel és tapasztalattal rendelkező bizottsági tisztviselőkből, valamint lehetőség szerint a Bizottság kérésére és az érintett tagállam beleegyezésével, a 38. cikk (3) bekezdésében említett szakemberek közül kinevezett tagokból áll,
(2) Az ellenőrökből álló különleges szerv a Bizottság irányítása alatt az alábbi feladatokat látja el:
a) részt vesz a tagállamok illetékes hatóságai által tervezett és végrehajtott ellenőrzésekben;
b) a Bizottság kezdeményezésére végrehajtja a 39. cikkben említett ellenőrzéseket, amelyekbe a tagállam tisztviselőit résztvevőként hívják meg;
c) felbecsüli a megkezdett nemzeti vizsgálati intézkedéseket, a követett eljárásokat és az elért eredményeket;
d) meggyőződik az illetékes hatóságok által a gyümölcs és zöldség ágazatban a közösségi szabályok fokozottabb betartására hozott jogszabályi és egyéb intézkedésekről;
e) együttműködést és információcserét alakít ki a tagállamok illetékes testületei között a szabályok egységes alkalmazására a gyümölcs és zöldség ágazatban, és az ágazat termékei szabad mozgásának megkönnyítése céljából.
(3) A (2) bekezdés b) pontja alapján végrehajtandó ellenőrzések tekintetében a Bizottság megfelelő idővel a tevékenység megkezdése előtt értesíti annak a tagállamnak az illetékes hatóságait, amelynek a területén ezek a tevékenységek zajlani fognak.
(4) A Bizottság saját maga határozza meg a végrehajtandó ellenőrzéseinek legmegfelelőbb helyszíneit és az érintett tagállamokkal együttműködve megállapítja a gyakorlati intézkedéseket.
41. cikk
(1) A 40. cikk (2) bekezdésének b) pontja szerinti ellenőrzéseket a 729/70/EGK rendelet 9. cikk (2) bekezdésének megfelelően hajtják végre.
A Bizottság ellenőrei az ellenőrzések során elfogadják azokat a szabályokat és szakmai gyakorlatot, amelyet a tagállam tisztviselőinek követniük kell. Az ellenőrök figyelembe veszik a szakmai titoktartást.
(2) A Bizottság megfelelő kapcsolatokat alakít ki a tagállamok illetékes hatóságaival, közös ellenőrzési programok kialakítása céljából. A tagállamok együttműködnek a Bizottsággal e feladat végrehajtásának elősegítésében.
(3 A Bizottság a lehető legrövidebb időn belül közli az ellenőrei által végrehajtott vizsgálatok eredményeit az érintett tagállam illetékes hatóságával. Ebben az értesítésben rögzíteni kell bármely felmerült nehézséget és a gyümölcs- és zöldségpiacot irányító szabályok észlelt megsértését.
(4 Az érintett tagállam a lehető legrövidebb időn belül értesíti a Bizottságot a szóban forgó nehézségek vagy szabálytalanságok megszüntetésére tett lépésekről.
42. cikk
Bármely, az ellenőrzések során feljegyzett rendellenességgel, amelynek pénzügyi kihatása lehet az EMOGA Garancia Részlegére, az 595/91/EGK rendelet [17] rendelkezéseinek megfelelően foglalkoznak. A tagállamnak, amelynek területén a rendellenességet észlelték, a fenti rendelet 3. cikkében említett nyilatkozatot kell tennie.
Bármilyen, a bizottsági ellenőrzések során észlelt, a közösségi szabályok alkalmazásának a tagállam által történt teljesítése során elkövetett hibával, amelynek pénzügyi kihatása lehet az EMOGA Garancia Részlegére, a 729/70/EGK rendelet 5. cikk (2) bekezdés c) pontja rendelkezéseinek megfelelően foglalkoznak.
VII. CÍM
Általános rendelkezések
43. cikk
Hacsak e rendelet másképpen nem rendelkezik, a Szerződés 92., 93. és 94. cikkeit kell alkalmazni az 1. cikk (2) bekezdésében említett termékek termelésére és kereskedelmére.
44. cikk
(1) A tagállamok és a Bizottság közlik egymással a rendelet alkalmazásához szükséges információkat. A közlendő adatokat a 45. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően határozzák meg. Az ilyen információk közlésére és terjesztésére vonatkozó szabályok ugyanennek az eljárásnak az alapján kerülnek alkalmazásra.
(2) Az (1) bekezdésben említett adatok legalább a megművelt területekre és a betakarított, értékesített vagy a 23. cikk szerint nem értékesített termés mennyiségeire vonatkozó információt tartalmazzák.
Ezeket az információkat az alábbiaknak kell összegyűjteniük:
- tagjaik esetében a termelői szervezetek, a 11. és 19. cikkek sérelme nélkül,
- a tagállamok illetékes szolgálatai azoknak a termelőknek az esetében, akik nem tartoznak az ebben a rendeletben meghatározott kollektív struktúrák egyikébe sem. A szóban forgó tagállam ennek a feladatnak a részben vagy egészben történő elvégzésére megbízhat egy vagy több termelői szervezetet.
(3) A tagállamok megtesznek minden szükséges intézkedést a (2) bekezdésben említett adatok összegyűjtése, azok pontossága, statisztikai feldolgozása és a Bizottság felé történő rendszeres közlése biztosítása érdekében. Szankciókat határoznak meg az indokolatlan késések vagy a szóban forgó feladatok megfelelő végrehajtásának rendszeres elhanyagolása esetére. A tagállamok értesítik a Bizottságot ezekről az intézkedésekről.
(4) A Bizottság a legalkalmasabb eszközökkel rendszeresen közli a tagállamokkal az (1) bekezdésben említett adatokat és az ilyen adatokból levont következtetéseket. Az alkalmazásra szolgáló szabályokat a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
45. cikk
A Friss Gyümölcs és Zöldség Irányítóbizottságát (a továbbiakban "a bizottság") hozzák létre, amely a tagállamok képviselőiből áll és amelynek elnöke a Bizottság képviselője.
46. cikk
(1) Ahol utalás történik az ebben a cikkben megállapított eljárásra, az elnök a saját kezdeményezése alapján vagy valamely tagállam képviselőjének kérésére az ügyet a Bizottság elé terjeszti.
(2) A Bizottság képviselője előterjeszt a bizottság részére egy előzetes tervet a szükséges intézkedésekről. A bizottság véleményt nyilvánít az előzetes tervről egy adott határidőn belül, amelyet az elnök az ügy sürgősségétől függően határozhat meg. A véleményt a Szerződés 148. cikkének (2) bekezdésében meghatározott többségi határozattal hozzák meg azon döntések esetében, amelyeket a Tanács a Bizottság előterjesztése alapján fogad el. A tagállamok képviselőinek szavazatait a bizottságban az abban a cikkben meghatározott módon súlyozzák. Az elnök nem szavaz.
(3) a) A Bizottság elfogadja az intézkedéseket, amelyek azonnal érvénybe lépnek.
b) Ha azonban ezek az intézkedések a bizottság véleménye szerint nem megfelelőek, akkor a Bizottság haladéktalanul értesíti a Tanácsot ezekről az intézkedésekről. Ez esetben a Bizottság elhalaszthatja az általa hozott intézkedések alkalmazását az értesítést követő legfeljebb egy hónapra.
A Tanács egy hónapon belül minősített többséggel eljárva eltérő döntést hozhat.
47. cikk
A bizottság bármely egyéb kérdést tárgyalhat, amelyet az elnök saját kezdeményezésére, vagy egy tagállam képviselőjének kérésére előterjeszt.
48. cikk
E rendelet alkalmazásának részletes szabályai, beleértve a pénzügyi és nem pénzügyi adminisztratív szankciókat, az ágazat sajátos követelményeinek figyelembevételével, a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően kerülnek elfogadásra.
49. cikk
E rendeletet a Szerződés 39. és 110. cikkeiben kikötött célok egyidejűfigyelembevételével kell alkalmazni.
50. cikk
A tagállamok megtesznek minden szükséges intézkedést a rendelet rendelkezései megssértésének megbüntetésére, valamint bármilyen csalás megelőzésére ésmegbüntetésére.
51. cikk
A tagállamok által a rendelet alkalmazására vagy alkalmazása során elfogadott törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket azok elfogadásától számított egy hónapon belül közlik a Bizottsággal. Az említett rendelkezések bármilyen módosítása esetén ugyanez alkalmazandó.
52. cikk
(1) A közösségi kivonási támogatással és a működési alap közösségi finanszírozásával, a 17. és az 53., 54. és 55. cikkben említett különleges intézkedésekkel, és a 40. cikk (1) bekezdése alkalmazásában a Bizottság részére a tagállamok által biztosított szakértők által végzett ellenőrzésekkel kapcsolatos költségek a 729/70/EGK rendelet 1. cikk (2) bekezdésének b) pontja értelmében az agrárpiac stabilizálását szolgáló beavatkozásoknak minősülnek.
(2) A tagállamok által a 14. cikk és a 15. cikk (6) bekezdésének második albekezdése szerint biztosított támogatások a 4256/88/EGK rendelet [18] 2. cikk (1) bekezdése értelmében közös intézkedésnek minősülnek. Ezt a 2328/91/EGK rendelet [19] 31. cikk (1) bekezdésében említett éves becsült kiadások fedezik.
Az ebben a bekezdésben meghatározott támogatásra a 2328/91/EGK rendelet 1. cikk (3) bekezdését kell alkalmazni.
A támogatást a 4253/88/EGK rendelet 21. cikkének megfelelően fizetik ki. Az egyenleg vagy a visszatérítés kifizetése a fenti cikk (4) bekezdésében meghatározott rendelkezések mellett az alábbiakon alapul:
a) a tagállamnak a naptári év során felmerült kiadásairól szóló nyilatkozata, és
b) a vonatkozó naptári év során alkalmazott intézkedésekről szóló jelentés, a 4253/88/EGK rendelet 25. cikk (4) bekezdésének alapján kidolgozva,
és a Bizottságnak a következő év július 1-je előtt benyújtandó.
(3) A Bizottság a 4253/88/EGK rendelet [20] 29. cikkében említett bizottsággal való konzultáció után fogadja el az e cikk (2) bekezdésében foglaltak végrehajtására vonatkozó szabályokat.
(4) A VI. cím rendelkezéseit a 4045/89/EGK rendelet [21] alkalmazásának sérelme nélkül kell alkalmazni.
53. cikk
A termelői szervezetek bármely olyan jogosultsága, amelyet az 1035/72/EGK rendelet 14. cikkének és IIa. címének alkalmazása révén nyertek e rendelet hatályba lépése előtt, érvényének lejártáig fennmarad.
54. cikk
(1) A Közösség 50 %-os mértékben hozzájárul azoknak az intézkedéseknek a finanszírozásához, amelyek a héjas gyümölcsök fogyasztásának és használatának Közösségen belüli fejlesztését és növelését szolgálják.
(2) Az (1) bekezdésben említett intézkedések célja:
- a termékek minőségének javítása, különösen piaci tanulmányok készítésével és újabb felhasználási módok keresésével, beleértve a termelés megfelelő hozzáillesztését a fentiekhez,
- új csomagolási eljárások kidolgozása,
- értékesítési tanácsok terjesztése az ágazat különböző gazdasági résztvevői között,
- vásárok és egyéb kereskedelmi események szervezése és az azokon való részvétel.
(3) A Bizottság a 46. cikkben foglalt eljárást követően meghatározza a (2) bekezdésben említett intézkedéseket, vagy új intézkedéseket hoz.
55. cikk
Az 1997/1998-as, az 1998/1999-es és az 1999/2000-es gazdasági években betakarított mogyorótermés esetében 15 ECU/100 kg támogatást kapnak azok az 1035/72/EGK rendelet vagy e rendelet értelmében elismert termelői szervezetek, amelyek 1997-ben az 1035/72/EGK rendelet 14d. cikk értelmében minőségfejlesztési tervet, vagy e rendelet értelmében működési programot nyújtanak be.
56. cikk
2000. december 31-ig a Bizottság jelentést küld a Tanácsnak e rendelet működéséről, bármilyen más esetlegesen szükséges előterjesztéssel együtt.
57. cikk
Amennyiben intézkedések szükségesek a korábbi intézkedések és az e rendelet által létrehozott intézkedések közötti átmenet elősegítésére, ezeket az intézkedéseket a 46. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően ke elfogadni.
58. cikk
(1) Ez a rendelet az Európai Közösség Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.
Ezt a rendeletet 1997. január 1-jétől kell alkalmazni. A IV. cím a II. mellékletben említett összes termék esetében csak az 1997/1998-as gazdasági év kezdetétől alkalmazandó.
(2) Az 1035/72/EGK, 3285/83/EGK, 1319/85/EGK, 2240/88/EGK, 1121/89/EGK és az 1198/90/EGK rendelet hatályát veszti e rendelet megfelelő rendelkezései alkalmazásának időpontjától.
A hatályon kívül helyezett rendeletekre történő hivatkozásokat az erre a rendeletre történő hivatkozásokként kell érteni és a VI. melléklet korrelációs táblázatával együtt kell olvasni.
Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.
Kelt Luxembourgban, 1996. október 28-án.