SMĚRNICE RADY 2009/156/ES
ze dne 30. listopadu 2009
o veterinárních pravidlech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí
(kodifikované znění)
(Text s významem pro EHP)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Rady 90/426/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních předpisech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí (2) byla několikrát podstatně změněna (3). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by měla být uvedená směrnice kodifikována.
(2)
Koňovití jsou jakožto živá zvířata uvedeni na seznamu produktů v příloze I Smlouvy.
(3)
Pro zajištění racionálního rozvoje produkce koňovitých a tím zvýšení produktivity tohoto odvětví by měla být na úrovni Společenství stanovena pravidla pro přesun koňovitých mezi členskými státy.
(4)
Chov a plemenitba koňovitých, a zejména koní, jsou obvykle zahrnuty v zemědělském sektoru. Pro část zemědělského obyvatelstva představují zdroj příjmu.
(5)
Na podporu obchodu s koňovitými uvnitř Společenství by měly být odstraněny rozdíly mezi veterinárními podmínkami jednotlivých členských států.
(6)
Pro harmonický rozvoj obchodu uvnitř Společenství by měl být stanoven režim Společenství, kterým by se řídil dovoz ze třetích zemí.
(7)
Rovněž by měly být stanoveny podmínky pro přesun evidovaných koňovitých po vnitrostátním území.
(8)
Koňovití, mají-li být předmětem obchodu, by měli splňovat některé veterinární požadavky, aby se zabránilo šíření nákaz. Jako zvláště vhodné se jeví stanovit možnou regionalizaci omezujících opatření.
(9)
Ze stejných důvodů by měly být stanoveny podmínky přepravy s přihlédnutím k dobrým životním podmínkám zvířat stanoveným v nařízení Rady (ES) č. 1/2005 ze dne 22. prosince 2004 o ochraně zvířat během přepravy a souvisejících činností (4).
(10)
K zajištění toho, aby byly stanovené požadavky splněny, by mělo být upraveno vydávání veterinárního osvědčení, které doprovází koňovité až na místo jejich určení, úředním veterinárním lékařem.
(11)
Organizace kontrol a opatření následující po kontrolách, které má provádět členský stát určení, a ochranná opatření, která mají být zavedena, byly stanoveny ve směrnici Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu (5).
(12)
Komise by měla být oprávněna provádět kontroly. Tyto kontroly by měly být prováděny ve spolupráci s příslušnými vnitrostátními orgány.
(13)
Vytvoření právní úpravy Společenství pro dovoz ze třetích zemí vyžaduje sestavení seznamu třetích zemí nebo jejich částí, ze kterých mohou být koňovití dováženi.
(14)
Výběr těchto zemí by měl být založen na obecných kritériích, jako jsou zdravotní stav zvířat, organizace a pravomoci veterinární správy a platné veterinární předpisy.
(15)
Navíc by neměl být povolen dovoz koňovitých ze zemí s výskytem nákaz zvířat, které představují nebezpečí pro hospodářská zvířata ve Společenství, nebo ze zemí prostých těchto nákaz po příliš krátkou dobu. To platí i pro dovoz ze třetích zemí, ve kterých se provádí očkování proti těmto nákazám.
(16)
Obecné podmínky dovozu ze třetích zemí by měly být doplněny zvláštními podmínkami stanovenými na základě nákazové situace v každé z nich. Odborná povaha a rozdílnost kritérií, na kterých tyto zvláštní podmínky závisejí, vyžadují pro své vymezení pružný a rychlý postup Společenství, při kterém Komise a členské státy úzce spolupracují.
(17)
Předložení společného standardizovaného formuláře osvědčení při dovozu koňovitých představuje účinný prostředek ověření používání pravidel Společenství. Tato pravidla mohou obsahovat zvláštní ustanovení, která se mohou lišit podle dotyčné třetí země, což by mělo být bráno v úvahu při vytváření vzorových formulářů.
(18)
Je třeba pověřit veterinární znalce Komise a členských států jmenované Komisí, aby ověřovali dodržování požadavků této směrnice, zejména ve třetích zemích.
(19)
Kontroly prováděné při dovozu by se měly zaměřovat na původ a zdravotní stav koňovitých.
(20)
Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (6).
(21)
Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení zmíněných směrnic ve vnitrostátním právu uvedených v části B přílohy V,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Tato směrnice stanoví veterinární předpisy pro přesun živých koňovitých mezi členskými státy a pro dovoz koňovitých ze třetích zemí.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„hospodářstvím“ zemědělské nebo výcvikové zařízení, stáj nebo obecně jakékoliv prostory nebo zařízení, ve kterých se koňovití obvykle drží nebo chovají pro jakékoliv účely;
b)
„koňovitými“ volně žijící nebo domácí zvířata druhů rodu Equus (včetně koňů, zeber a oslů) nebo potomci křížení těchto druhů;
c)
„evidovanými koňovitými“ koňovití evidovaní podle směrnice Rady 90/427/EHS ze dne 26. června 1990 o zootechnických a genealogických podmínkách pro obchod s koňovitými uvnitř Společenství (7) a identifikovaní pomocí identifikačního dokladu vydaného:
i)
chovatelským úřadem nebo jiným příslušným orgánem země původu zvířete, který vede plemennou knihu nebo evidenci pro dané plemeno zvířat, nebo
ii)
některým mezinárodním sdružením nebo organizací, která se zabývá závodními nebo dostihovými koňmi;
d)
„jatečnými koňovitými“ koňovití určení k porážce na jatkách, a to buď přímo po přepravě, nebo po tranzitu přes schválené sběrné středisko uvedené v článku 7;
e)
„plemennými a užitkovými koňovitými“ koňovití jiní než uvedení v písmenech c) a d);
f)
„členským státem nebo třetí zemí prostou moru koní“ členský stát nebo třetí země, kde nebyl zjištěn žádný klinický, sérologický (u neočkovaných koňovitých) ani epizootologický důkaz moru koní na dotyčném území v posledních dvou letech a kde nebylo provedeno očkování proti této nákaze během posledních dvanácti měsíců;
g)
„chorobami povinnými hlášením“ nákazy uvedené v příloze I;
h)
„úředním veterinárním lékařem“ veterinární lékař určený příslušným ústředním orgánem členského státu nebo třetí země;
i)
„dočasným vstupem“ status evidovaného koňovitého pocházejícího ze třetí země, kterému byl povolen vstup na území Společenství na dobu kratší než 90 dnů, stanovenou postupem podle čl. 21 odst. 2 v závislosti na nákazové situaci v zemi původu.
KAPITOLA II
PRAVIDLA PRO PŘESUN KOŇOVITÝCH MEZI ČLENSKÝMI STÁTY
Článek 3
Členské státy povolí přesun evidovaných koňovitých na svém území nebo odeslání koňovitých do jiného členského státu pouze v případě, že jsou splněny podmínky stanovené v článcích 4 a 5.
Příslušné orgány členských států určení však mohou udělit obecnou nebo omezenou výjimku pro přesun koňovitých, kteří:
-
jsou využíváni k jízdě nebo k vodění pro sportovní nebo rekreační účely na cestách nacházejících se v blízkosti vnitřních hranic Společenství,
-
se zúčastňují kulturních nebo podobných událostí nebo činností organizovaných oprávněnými místními institucemi nacházejícími se v blízkosti vnitřních hranic Společenství,
-
jsou určeni výhradně pro dočasnou pastvu nebo práci v blízkosti vnitřních hranic Společenství.
Členské státy, které tyto možnosti využijí, sdělí Komisi rozsah udělených výjimek.
Článek 4
1. Koňovití nesmějí při prohlídce vykazovat žádný klinický příznak nákazy. Prohlídka musí být provedena během 48 hodin před jejich naložením. V případě evidovaných koňovitých je však tato prohlídka, aniž je dotčen článek 6, vyžadována pouze pro obchod uvnitř Společenství.
2. Aniž jsou dotčeny požadavky odstavce 5, jež se týkají chorob povinných hlášením, musí být úřední veterinární lékař v době prohlídky přesvědčen o tom, že neexistují žádné důvody - zejména na základě prohlášení majitele nebo chovatele - pro učinění závěru, že dotyční koňovití byli ve styku s koňovitými postiženými nákazou během patnácti dnů bezprostředně předcházejících prohlídce.
3. Koňovití nesmějí být určeni k utracení v rámci národního programu eradikace nákazy.
4. Koňovití musí být identifikováni takto:
a)
evidovaní koňovití pomocí identifikačního dokladu podle směrnice 90/427/EHS, který musí potvrzovat zejména soulad s odstavci 5 a 6 tohoto článku a s článkem 5 této směrnice.
Úřední veterinární lékař pozastaví platnost tohoto identifikačního dokladu pro účely přesunu po dobu karantény podle odstavce 5 tohoto článku nebo článku 5 této směrnice. Po porážce evidovaného koně je identifikační doklad vrácen orgánu, který jej vydal. Prováděcí pravidla k tomuto písmenu se přijímají postupem podle čl. 21 odst. 2;
b)
plemenní a užitkoví koňovití identifikační metodou stanovenou postupem podle čl. 21 odst. 2.
5. Vedle požadavků stanovených v článku 5 nesmějí koňovití pocházet z hospodářství, které podléhá některé z následujících karantén:
a)
pokud nebyla všechna zvířata druhů vnímavých k nákaze, která jsou umístěna v hospodářství, poražena nebo utracena, musí doba karantény pro hospodářství původu trvat alespoň:
i)
šest měsíců ode dne posledního skutečného nebo možného styku s nakaženým zvířetem v případě koňovitých podezřelých z hřebčí nákazy. V případě hřebce však karanténa platí až do jeho kastrace,
ii)
šest měsíců ode dne porážky nebo utracení koňovitých postižených danou nákazou v případě vozhřivky nebo encefalomyelitidy koní,
iii)
do dne, kdy po zneškodnění nakažených zvířat vykázala zbývající zvířata negativní reakci při dvou vyšetřeních testem podle Cogginse provedených v rozmezí tří měsíců v případě nakažlivé chudokrevnosti koní,
iv)
šest měsíců v případě vezikulární stomatitidy,
v)
jeden měsíc od posledního zaznamenaného případu v případě vztekliny,
vi)
15 dnů od posledního zaznamenaného případu v případě sněti slezinné;
b)
pokud nebyla všechna zvířata druhů vnímavých k nákaze, která jsou umístěna v hospodářství, poražena nebo utracena a prostory dezinfikovány, trvá karanténa 30 dnů počínaje dnem zneškodnění zvířat a provedení dezinfekce prostor, s výjimkou sněti slezinné, kdy karanténa trvá patnáct dnů.
Příslušné orgány mohou udělit výjimky z těchto karantén hipodromům a závodištím, přičemž povahu každé udělené výjimky sdělí Komisi.
6. Jestliže členský stát vypracuje nebo vypracoval dobrovolný nebo povinný program tlumení nákazy, vůči níž jsou koňovití vnímaví, může jej předložit Komisi do šesti měsíců od 4. července 1990 v případě Belgie, Dánska, Německa, Irska, Řecka, Španělska, Francie, Itálie, Lucemburska, Nizozemska, Portugalska a Spojeného království, od 1. ledna 1995 v případě Rakouska, Finska a Švédska, od 1. května 2004 v případě České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska a od 1. ledna 2007 v případě Bulharska a Rumunska s tím, že uvede zejména:
a)
rozšíření nákazy na svém území;
b)
zdůvodnění programu z hlediska významu nákazy, nákladů spojených s programem a hospodářských přínosů programu;
c)
zeměpisnou oblast, ve které bude program proveden;
d)
různé statusy pro jednotlivá zařízení, normy, kterých musí být dosaženo u každého druhu, a vyšetřovací postupy, které budou použity;
e)
postupy pro kontrolu programu;
f)
důsledky ztráty statusu z jakéhokoli důvodu pro hospodářství;
g)
opatření, která mají být provedena v případě pozitivních výsledků vyšetření provedených podle programu;
h)
nediskriminační povahu obchodu na území dotyčného členského státu s ohledem na obchod uvnitř Společenství.
Komise posoudí programy předložené členskými státy. Podle potřeby je schválí postupem podle čl. 21 odst. 2. Týmž postupem lze určit doplňkové obecné nebo zvláštní záruky, které mohou být v obchodu uvnitř Společenství požadovány. Tyto záruky nesmějí být přísnější než záruky, které členský stát vyžaduje na vlastním území.
Programy předložené členskými státy mohou být změněny nebo doplněny postupem podle čl. 21 odst. 3. Týmž postupem mohou být schváleny změny nebo doplnění programů dříve schválených a záruk vymezených v souladu s druhým pododstavcem tohoto odstavce.
Článek 5
1. Členský stát, který není prostý moru koní, může odesílat koňovité z té části svého území, která je považována za infikovanou ve smyslu odstavce 2, pouze za podmínek stanovených v odstavci 5.
2. Část území členského státu se považuje za infikovanou morem koní, jestliže:
a)
v minulých dvou letech byl klinicky, sérologicky (u neočkovaných zvířat), případně epizootologicky prokázán výskyt moru koní, nebo
b)
v posledních dvanácti měsících bylo provedeno očkování proti moru koní.
Část území považovaná za infikovanou morem koní zahrnuje alespoň:
a)
ochranné pásmo o poloměru alespoň 100 km kolem každého ohniska nákazy;
b)
pásmo dozoru přesahující o nejméně 50 km ochranné pásmo, v němž nebylo v posledních dvanácti měsících prováděno očkování.
3. Pravidla a opatření pro tlumení moru koní vztahující se k územím a pásmům uvedeným v odstavci 2 a odpovídající odchylky jsou blíže uvedeny ve směrnici Rady 92/35/EHS ze dne 29. dubna 1992, kterou se stanoví pravidla a opatření pro tlumení moru koní (8).
4. Všichni očkovaní koňovití nalézající se v ochranném pásmu musí být evidováni a označeni v souladu s čl. 6 odst. 1 písm. d) směrnice 92/35/EHS.
Identifikační doklad, případně veterinární osvědčení, musí obsahovat jasný odkaz na toto očkování.
5. Členský stát může odesílat z území uvedeného v odst. 2 druhém pododstavci pouze koňovité, kteří splňují tyto podmínky:
a)
musí být odesíláni, s ohledem na aktivitu vektorového hmyzu, pouze během určitých ročních období stanovených postupem podle čl. 21 odst. 3;
b)
nesmějí v den prohlídky uvedené v čl. 4 odst. 1 vykazovat žádné klinické příznaky moru koní;
c)
musí podstoupit vyšetření na mor koní popsané v příloze IV, a to dvakrát v rozmezí 21 až 30 dnů, přičemž druhé vyšetření musí být provedeno během deseti dnů před odesláním:
i)
buď s negativními výsledky, jestliže nebyli očkováni proti moru koní,
ii)
nebo bez zjištění zvýšeného množství protilátek, jestliže byli očkováni proti moru koní; toto očkování nesmí proběhnout během předcházejících dvou měsíců.
Postupem podle čl. 21 odst. 2 a na základě stanoviska Evropského úřadu pro bezpečnost potravin mohou být uznány jiné kontrolní metody;
d)
musí být drženi v karanténní stanici po dobu nejméně 40 dnů před odesláním;
e)
během období v karanténě a během přepravy z karanténní stanice do místa odeslání musí být chráněni proti vektorovému hmyzu.
Článek 6
Členské státy, které uplatňují alternativní systém kontroly poskytující záruky rovnocenné těm, jež jsou stanoveny v čl. 4 odst. 5, pokud se týká přesunu koňovitých na jejich území, mohou na základě vzájemnosti udělit další výjimky z čl. 4 odst. 1 druhé věty a čl. 8 odst. 1 písm. b).
Členské státy je oznámí Komisi.
Článek 7
1. Koňovití musí být dopraveni z hospodářství původu na místo určení co možná nejrychleji a buď přímo, nebo přes schválené sběrné středisko zvířat ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. o) směrnice Rady 64/432/EHS ze dne 26. června 1964 o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství (9), a to ve vozidlech nebo kontejnerech, které jsou pravidelně čištěny a dezinfikovány dezinfekčním prostředkem v odstupech, které stanoví odesílající členský stát. Vozidla musí být vybavena tak, aby z nich v průběhu přepravy nemohly vytékat nebo vypadávat exkrementy, podestýlka nebo krmivo koňovitých. Aniž je dotčeno nařízení (ES) č. 1/2005, musí být přeprava prováděna tak, aby bylo účinně chráněno zdraví a dobré životní podmínky koňovitých.
2. Členský stát určení může udělit obecnou nebo omezenou odchylku od některého z požadavků čl. 4 odst. 5 pro jakékoliv zvíře, které nese zvláštní označení vyjadřující, že je určeno k porážce, za předpokladu, že ve veterinárním osvědčení podle přílohy III je tato odchylka uvedena.
V případě udělení této odchylky musí být jateční koňovití dopraveni přímo do určených jatek a musí být poraženi během pěti dnů po příjezdu na jatky.
3. Úřední veterinární lékař zaznamená v evidenci identifikační číslo nebo číslo identifikačního dokladu poraženého koňovitého zvířete a zašle příslušnému orgánu místa odeslání na jeho žádost potvrzení o tom, že zvíře bylo poraženo.
Článek 8
1. Členské státy zajistí, aby:
a)
evidovaní koňovití, kteří opouštějí svá hospodářství, byli doprovázeni identifikačním dokladem stanoveným v čl. 4 odst. 4 písm. a), a pokud jsou určeni pro obchod uvnitř Společenství, též s potvrzením o zdravotním stavu uvedeným v příloze II;
b)
plemenní, užitkoví a jateční koňovití byli během přepravy doprovázeni veterinárním osvědčením, které odpovídá příloze III.
2. Veterinární osvědčení nebo v případě evidovaných koňovitých potvrzení o zdravotním stavu musí být, aniž je dotčen článek 6, vypracováno během 48 hodin před naložením nebo nejpozději poslední pracovní den před naložením, a to alespoň v jednom z úředních jazyků členských států odeslání a určení. Doba platnosti veterinárních osvědčení nebo potvrzení o zdravotním stavu je deset dnů. Veterinární osvědčení nebo potvrzení o zdravotním stavu sestává pouze z jednoho listu.
3. Pro přesun mezi členskými státy mohou být koňovití jiní než evidovaní namísto jednotlivých veterinárních osvědčení uvedených v odst. 1 písm. b) pokryti pouze jedním veterinárním osvědčením na zásilku.
Článek 9
Použijí se pravidla stanovená směrnicí 90/425/EHS, především pokud jde o kontroly původu, o organizaci kontrol v zemi určení, o další postup strany země určení v návaznosti na tyto kontroly a o ochranná opatření, která mají být učiněna.
Článek 10
Veterinární znalci Komise mohou v rozsahu nutném k zajištění jednotného uplatňování této směrnice a ve spolupráci s příslušnými vnitrostátními orgány provádět kontroly na místě. Komise sdělí členským státům závěry těchto kontrol.
Členské státy, na jejichž území se kontrola provádí, poskytují znalcům veškerou pomoc nutnou ke splnění jejich úkolu.
Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijímají postupem podle čl. 21 odst. 2.
KAPITOLA III
PRAVIDLA PRO DOVOZ KOŇOVITÝCH ZE TŘETÍCH ZEMÍ
Článek 11
Koňovití dovážení do Společenství musí splňovat podmínky stanovené v článcích 12 až 16.
Článek 12
1. Dovoz koňovitých do Společenství se povolí jen ze třetích zemí uvedených na seznamu sestaveném nebo změněném postupem podle čl. 21 odst. 2.
Při zohlednění nákazové situace a záruk poskytnutých pro koňovité třetí zemí může být postupem podle čl. 21 odst. 2 rozhodnuto, že povolení poskytnuté podle prvního pododstavce tohoto odstavce se použije na celé území třetí země nebo pouze na jeho část.
Za tímto účelem a na základě příslušných mezinárodních norem se přihlédne k tomu, jak třetí země tyto normy, zejména zásadu regionalizace, používá a provádí na svém vlastním území a ve vztahu ke svým veterinárním požadavkům pro dovoz z ostatních třetích zemí a ze Společenství.
2. Při sestavování nebo změně seznamu stanoveného v odstavci 1 se bere ohled zejména na:
a)
nákazový status koňovitých a jiných domácích zvířat a volně žijících živočichů ve třetí zemi, se zvláštním zřetelem k exotickým nákazám zvířat, a na všechna obecná zdravotní hlediska a situaci životního prostředí ve třetí zemi, které by mohly představovat riziko pro nákazový status a životní prostředí ve Společenství;
b)
právní předpisy třetí země související se zdravím a dobrými životními podmínkami zvířat;
c)
organizaci příslušného veterinárního orgánu a jeho kontrolních útvarů, pravomoci těchto útvarů, dohled, jemuž podléhají, a prostředky, jimiž disponují, včetně personálu a laboratorních kapacit, pro účinné uplatňování vnitrostátních právních předpisů;
d)
záruky, které může příslušný veterinární orgán třetí země poskytnout z hlediska dodržování příslušných veterinárních podmínek použitelných ve Společenství nebo rovnocenných podmínek;
e)
to, zda je třetí země členem Světové organizace pro zdraví zvířat (OIE), a na pravidelnost a rychlost informací poskytovaných třetí zemí o výskytu nákaz zvířat na jejím území, zejména nákaz uvedených na seznamu OIE a v příloze I;
f)
záruky poskytnuté třetí zemí, že bude přímo informovat Komisi a členské státy:
i)
o potvrzení výskytu nákaz koňovitých uvedených v příloze I, a to během 24 hodin, a o všech změnách přístupu k očkování proti těmto nákazám,
ii)
v přiměřené lhůtě o veškerých navrhovaných změnách vnitrostátních hygienických předpisů týkajících se koňovitých, zejména jejich dovozu,
iii)
pravidelně o nákazovém statusu ohledně koňovitých na svém území;
g)
jakékoli zkušenosti z předchozího dovozu živých koňovitých z dané třetí země a na výsledky jakýchkoli provedených dovozních kontrol;
h)
výsledky kontrol nebo auditů Společenství provedených v dané třetí zemi, zejména na výsledky posouzení příslušných orgánů, nebo požádá-li o to Komise, na zprávu předloženou příslušnými orgány o kontrolách, které provedly;
i)
pravidla předcházení a tlumení nákaz zvířat platná v dané třetí zemi a jejich provádění, včetně předpisů o dovozu koňovitých z ostatních třetích zemí.
3. Komise zajistí, aby byly aktualizované verze sestaveného nebo změněného seznamu, jak je stanoveno v odstavci 1, dostupné veřejnosti.
Tento seznam lze kombinovat s ostatními seznamy sestavenými pro účely zdraví zvířat a veřejného zdraví a může rovněž obsahovat vzory veterinárních osvědčení.
4. Postupem podle čl. 21 odst. 2 se pro každou třetí zemi nebo skupinu třetích zemí stanoví zvláštní dovozní podmínky s ohledem na nákazovou situaci koňovitých v dotyčné třetí zemi nebo zemích.
5. Postupem podle čl. 21 odst. 2 mohou být přijata prováděcí pravidla k odstavcům 1 až 4, včetně kritérií pro zařazení třetích zemí nebo částí třetích zemí na seznam podle odstavce 1.
Článek 13
1. Koňovití musí pocházet ze třetích zemí:
a)
prostých moru koní;
b)
dva roky prostých venezuelské encefalomyelitidy koní (VEE);
c)
šest měsíců prostých hřebčí nákazy a vozhřivky.
2. Postupem podle čl. 21 odst. 2 může být rozhodnuto:
a)
že se odstavec 1 tohoto článku použije pouze na část území třetí země.
V případě, že se požadavky na mor koní uplatňují na základě regionalizace, musí být přinejmenším splněna opatření stanovená v čl. 5 odst. 2 a 5;
b)
požadovat doplňkové záruky pro nákazy, které jsou ve Společenství exotické.
Článek 14
Přede dnem naložení k přepravě do členského státu určení musí koňovití zůstat bez přerušení na území nebo části území třetí země nebo, v případě regionalizace, v části území definované podle čl. 13 odst. 2 písm. a) po dobu, která bude určena v rozhodnutích přijatých podle článku 15.
Koňovití musí pocházet z hospodářství, které je pod veterinárním dozorem.
Článek 15
Dovoz koňovitých z území třetí země nebo z jeho části definované v souladu s čl. 13 odst. 2 písm. a), které je na seznamu sestaveném v souladu s čl. 12 odst. 1, je povolen pouze tehdy, pokud koňovití kromě požadavků článku 13:
a)
splňují veterinární požadavky přijaté s ohledem na dané druhy, kategorie koňovitých a typy dovozu postupem podle čl. 21 odst. 2 pro dovoz koňovitých z dané země.
Příslušným základem pro stanovení těchto veterinárních požadavků jsou normy stanovené v článcích 4 a 5 a
b)
v případě, že třetí země není prostá vezikulární stomatitidy nebo virové arteritidy po dobu alespoň šesti měsíců, koňovití splňují tyto požadavky:
i)
pocházejí z hospodářství, které je prosté vezikulární stomatitidy po dobu alespoň šesti měsíců, a vykázat před odesláním negativní reakci v sérologickém testu,
ii)
v případě virové arteritidy vykazují samci koňovitých, aniž je dotčen čl. 19 písm. b), negativní reakci v sérologickém testu nebo vyšetření na izolaci viru nebo jiném vyšetření uznaném postupem podle čl. 21 odst. 2 a zaručujícím nepřítomnost viru.
Postupem podle čl. 21 odst. 2 a na základě stanoviska Evropského úřadu pro bezpečnost potravin mohou být vymezeny kategorie samců koňovitých, na které se tento požadavek vztahuje.
Článek 16
1. Koňovití musí být identifikováni v souladu s čl. 4 odst. 4 a doprovázeni veterinárním osvědčením vystaveným úředním veterinárním lékařem vyvážející třetí země. Toto veterinární osvědčení musí:
a)
být vydáno v den nakládky zvířat k odeslání do členského státu určení nebo, v případě evidovaných koní, v poslední pracovní den před naložením;
b)
být vyhotoveno alespoň v jednom z úředních jazyků členského státu určení a v jednom z úředních jazyků členského státu, ve kterém se provádí kontrola dovozu;
c)
doprovázet zvířata v prvopise;
d)
potvrzovat, že zvířata splňují požadavky této směrnice a požadavky stanovené podle této směrnice s ohledem na dovoz ze třetích zemí;
e)
sestávat z jednoho listu;
f)
být vystaveno na jednoho příjemce nebo, v případě jatečných zvířat, na zásilku, za předpokladu, že zvířata jsou řádně označena a identifikována.
Členské státy uvědomí Komisi, zda využily této možnosti.
2. Veterinární osvědčení se vyhotovuje na formuláři, který odpovídá vzoru stanovenému postupem podle čl. 21 odst. 2.
Článek 17
1. Jateční koňovití musí být neprodleně po vstupu do členského státu určení dáni na jatky, a to buď přímo, nebo po tranzitu přes schválené sběrné středisko uvedené v článku 7, a musí být v souladu s veterinárními požadavky poraženi ve lhůtě určené v rozhodnutích, která budou přijata podle článku 15.
2. Aniž jsou dotčeny zvláštní podmínky, které mohou být přijaty postupem podle čl. 21 odst. 2, může příslušný orgán členského státu určení na základě zdravotního stavu zvířat určit jatky, do kterých musí být takoví koňovití dopraveni.
Článek 18
Veterinární znalci členských států a Komise provádějí kontroly na místě za účelem ověření, zda jsou ustanovení této směrnice, a zejména čl. 12 odst. 2, skutečně uplatňována.
Jestliže se při kontrolách prováděných podle tohoto článku zjistí závažné skutečnosti proti schválenému hospodářství, Komise neprodleně vyrozumí členské státy a ihned přijme rozhodnutí, kterým schválení prozatímně pozastaví. Konečné rozhodnutí se přijme postupem podle čl. 21 odst. 3.
Znalce z členských států pověřené kontrolami jmenuje Komise na návrh členských států.
Kontroly jsou prováděny jménem Společenství, které hradí náklady s nimi spojené.
Četnost a průběh kontrol se stanoví postupem podle čl. 21 odst. 2.
Článek 19
Postupem podle čl. 21 odst. 2:
a)
může být rozhodnuto, že dovoz z některé třetí země nebo z části třetí země má být omezen na určité druhy nebo kategorie koňovitých;
b)
aniž je dotčen článek 15, stanoví se zvláštní podmínky pro dočasný vstup na území Společenství evidovaných koňovitých nebo koňovitých určených pro zvláštní využití nebo pro jejich opětovný vstup na území Společenství poté, co byli dočasně vyvezeni;
c)
určí se podmínky pro změnu dočasného vstupu na trvalý;
d)
může být určena referenční laboratoř Společenství pro jednu nebo více nákaz koňovitých uvedených v příloze I a stanoveny funkce, úkoly a postupy týkající se spolupráce s laboratořemi příslušnými pro diagnostiku nákaz koňovitých v členských státech.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 20
Přílohy I až IV se mění postupem podle čl. 21 odst. 3.
Článek 21
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat, zřízený článkem 58 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (10).
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je patnáct dní.
Článek 22
Směrnice 90/426/EHS ve znění aktů uvedených v části A přílohy V se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení zmíněných směrnic ve vnitrostátním právu uvedených v části B přílohy V.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze VI.
Článek 23
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 24
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 30. listopadu 2009.