Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/106/ES
ze dne 19. prosince 2001,
kterou se mění směrnice Rady 95/21/ES o uplatňování mezinárodních norem pro bezpečnost lodí, zabránění znečištění a životní a pracovní podmínky na lodích, které využívají přístavy Společenství a plují ve výsostných vodách členských států (státní přístavní inspekce)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4] a s přihlédnutím ke společnému textu schválenému dohodovacím výborem dne 13. listopadu 2001,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Směrnice Rady 95/21/ES [5] zřizuje systém státní přístavní inspekce v Evropském společenství, založený na jednotných postupech inspekce a zadržení.
(2) Je nutno zohlednit změny, k nimž došlo v úmluvách, protokolech, předpisech a rezolucích Mezinárodní námořní organizace (dále jen "IMO"
(3) Rozumí se, že v této směrnici nic nevede k přenesení funkcí států vlajky na státy přístavu, včetně funkcí uznaných subjektů, které jednají v zastoupení států vlajky.
(4) Některé lodě představují svým špatným stavem, vlajkou a svou minulostí zjevné riziko pro námořní bezpečnost a mořské prostředí; mezi nimi zejména lodě plující pod vlajkou státu uvedeného na černé listině, každoročně vydávané Pařížským memorandem jako "velmi vysoce rizikový" nebo "vysoce rizikový". Proto by jim měl být odpírán přístup do přístavů Společenství, není-li možno prokázat, že mohou být provozovány ve výsostných vodách Společenství bezpečně. Je nezbytné přijmout pokyny, které stanoví postupy použitelné v případě uložení a zrušení takového odepření přístupu. V zájmu průhlednosti by měl být zveřejňován seznam lodí, kterým byl přístup do přístavů Společenství odepřen.
(5) Zvlášť závažné riziko nehod nebo znečištění představují lodě s vysokým cílovým faktorem, což zdůvodňuje nutnost jejich časté inspekce v přístavech Společenství, do kterých směřují.
(6) Kategorie lodí uvedené v příloze V směrnice Rady 95/21/ES rovněž představují vysoké riziko nehod nebo znečištění, jakmile dosáhnou určitého stáří. Dosažení jednotného přístupu ve Společenství brání široká pravomoc inspekčního orgánu při výběru lodí, které mají být podrobeny rozšířené inspekci. Proto je nezbytné učinit inspekci těchto lodí povinnou. Zejména vzhledem k nebezpečí vážného znečištění způsobovaného ropnými tankery a ke skutečnosti, že velká většina nedostatků vedoucích k zadržení se týká lodí starších než 15 let, by se měl režim rozšířené inspekce uplatňovat na ropné tankery od dosažení stáří 15 let.
(7) Obsah rozšířených inspekcí, pro které byly stanoveny pokyny, se může značně lišit podle uvážení inspekčního orgánu. Proto by tyto pokyny měly být povinné, aby bylo dosaženo ve Společenství jednotného přístupu. Mělo by však být upraveno udělení výjimky pro případ, kdy provedení inspekce těchto lodí, zejména vzhledem ke stavu nákladních nádrží nebo k provozním omezením týkajícím se činností nakládky a vykládky, je nemožné nebo by představovalo nadměrná rizika pro bezpečnost lodě, její posádky, inspektora nebo bezpečnosti přístavního areálu.
(8) Členské státy by měly být oprávněny pořádat povinné inspekce účelně, aby tak bylo dosaženo nejvyšší hodnoty přidané rozšířeným inspekčním režimem, s přihlédnutím k různým provozním podmínkám a k využití spolupráce mezi přístavy a členskými státy, při dodržování celkových kvantitativních inspekčních cílů.
(9) Protože nábor a výcvik kvalifikovaných inspektorů vyžaduje určitý čas, mělo by být členským státům povoleno vybudovat svou inspekční službu postupně; vzhledem k vlastnostem přístavu Rotterdam, zejména k objemu jeho provozu, by mělo být přijato ustanovení o možnosti mírného prodloužení lhůty pro nábor a výcvik inspektorů pro tento přístav.
(10) Konstrukční závady lodě mohou zvyšovat riziko nehod na moři. V případě lodě přepravující hromadný náklad ropných látek mohou takové nehody mít pro životní prostředí katastrofální následky. Inspekční orgán by měl provést vizuální prohlídku přístupných částí lodě, aby odhalil každou vážnou korozi a přijal jakákoli nezbytná následná opatření, zejména ve vztahu ke klasifikačním společnostem, které jsou odpovědné za kvalitu lodních konstrukcí.
(11) Rozšířená inspekce založená na povinném ověřování některých aspektů lodě vyžaduje značný rozsah času a organizace. Úkol připravit inspekci by měl být usnadněn, což zvýší její účinnost. Proto by měl velitel nebo provozovatel kterékoli lodi vplouvající do přístavu Společenství hlásit některé údaje provozní povahy.
(12) Rostoucí význam státní přístavní inspekce v boji proti nestandardním praktikám vyplývá z celkového zvýšení úkolů inspektora. Proto by mělo být vyvíjeno zvláštní úsilí k předcházení zbytečným inspekcím a ke zkvalitnění informací inspektorů o obsahu inspekcí provedených v předchozích přístavech. V důsledku toho by zpráva o inspekci vypracovaná inspektorem po provedení inspekce, podrobné inspekce nebo rozšířené inspekce měla uvést, které části lodi již byly podrobeny inspekci. Inspektor v následujícím přístavu tak bude moci v případě potřeby rozhodnout, že neprovede inspekci dané části lodi, jestliže během předchozí inspekce na ní nebyla zjištěna žádná závada.
(13) V oblasti lodních zařízení došlo k podstatnému technickém pokroku, který umožňuje automatické zaznamenávání údajů o plavbě (pomocí zařízení pro záznam údajů o plavbě - systém VDR - nebo "černých skřínek") za účelem usnadnění vyšetřování po nehodě. Vzhledem k významu těchto zařízení pro námořní bezpečnost a souběžně s úsilím, které v této věci vyvíjí IMO, by tato zařízení měla být povinná po uplynutí nejvýše pětileté lhůty od vstupu této směrnice v platnost pro nákladní lodě postavené před 1. červencem 2002, které připlouvají do přístavů Společenství, a jejich nepřítomnost nebo nefunkčnost by měla být důvodem k zadržení.
(14) Výsledek inspekce by měl být sdělen správě státu vlajky lodi podrobené inspekci nebo dané klasifikační společnosti za účelem zajištění účinnějšího sledování vývoje, případně i zhoršení stavu lodi, a přijetí nezbytných nápravných opatření, pokud ještě zbývá čas.
(15) Nezáměrné znečištění ropnými látkami může způsobit značné škody na životním prostředí a hospodářství dané oblasti. Proto je nutné ověřit, zda jsou ropné tankery směřující do přístavů Evropského společenství proti takovým rizikům náležitě pojištěny.
(16) Transparentnost informací o lodích podrobených inspekci a zadržených je klíčovým prvkem každé politiky sledující odrazení od používání nevyhovujících lodí. V této souvislosti je nezbytné zahrnout totožnost nájemce lodi do seznamu zveřejněných informací. Veřejnosti mají být poskytovány také úplnější a jasnější informace o inspekcích a zadrženích lodí provedených v přístavech Společenství. To se týká zejména informací o rozsáhlejších inspekcích provedených na lodích orgány státu přístavu i klasifikačními společnostmi, jakož i vysvětlení opatření přijatých dotyčnými orgány státu přístavu nebo klasifikačními společnostmi po vydání příkazu k zadržení podle této směrnice.
(17) Je důležité sledovat uplatňování této směrnice za účelem předcházení riziku odlišných úrovní bezpečnosti a narušování hospodářské soutěže mezi přístavy a regiony Společenství. Komise by proto měla mít podrobnější informace zejména o pohybech lodí v přístavu, aby mohla provádět podrobné zkoumání podmínek, za nichž se tato směrnice používá. Tyto informace mají být poskytovány Komisi dostatečně často, aby jí bylo umožněno rychleji zasahovat vždy při zjištění závady při uplatňování této směrnice.
(18) Opatření nezbytná pro provádění směrnice Rady 95/21/ES by měla být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6],
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 95/21/ES se mění takto:
1. Název se nahrazuje tímto:
"Směrnice Rady 95/21/ES ze dne 19. června 1995 o státní přístavní inspekci"
.
2. V článku 2 se body 1 a 2 nahrazují tímto:
"1. "úmluvami" rozumějí:
- Mezinárodní úmluva o nákladové značce z roku 1966 (LL 66),
- Mezinárodní úmluva o bezpečnosti lidského života na moři z roku 1974 (SOLAS 74),
- Mezinárodní úmluva o zabránění znečišťování z lodí z roku 1973, pozměněná protokolem z roku 1978 k této úmluvě (MARPOL 73/78),
- Mezinárodní úmluva o normách výcviku, kvalifikace a strážní služby námořníků z roku 1978 (STCW 78),
- Úmluva o mezinárodních pravidlech pro zabránění srážkám na moři z roku 1972 (COLREG 72),
- Mezinárodní úmluva o vyměřování lodí z roku 1969 (ITC 69),
- Úmluva o minimálních normách pro obchodní lodě z roku 1976 (MOP č. 147) a
- Mezinárodní úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za škodu způsobenou znečištěním ropnými látkami z roku 1992 (CLC 92),
spolu s protokoly a změnami těchto úmluv a se souvisejícími předpisy závazné povahy, ve znění platném k 19. prosinci 2001.
2. "Pařížským memorandem" rozumí Pařížské memorandum o porozumění o státní přístavní inspekci podepsané v Paříži dne 26. ledna 1982, ve znění platném k 19. prosinci 2001."
3. Článek 4 se nahrazuje tímto:
"Článek 4
Inspekční orgán
Členské státy udržují vhodné vnitrostátní orgány námořní správy s potřebným počtem pracovníků, zejména kvalifikovaných inspektorů (dále jen "příslušné orgány"), pro provádění inspekcí lodí a přijmou veškerá vhodná opatření, aby zajistily, že jejich příslušné orgány vykonávají své úkoly tak, jak stanoví tato směrnice."
4. V článku 5 se odstavce 1, 2 a 3 nahrazují tímto:
"1. Příslušný orgán každého členského státu vykoná ročně celkový počet inspekcí lodí uvedených v čl. 7 odst. 2, který odpovídá nejméně 25 % průměrného ročního počtu jednotlivých lodí, které vplují do jeho přístavů, vypočteného na základě tří posledních kalendářních let, za které je dostupná statistika.
2. a) S výhradou článku 7a příslušný orgán zajišťuje, aby každá loď nepodléhající rozšířené inspekci s cílovým faktorem v informačním systému Sirenac vyšším než 50 byla podrobena inspekci podle článku 6, pokud od poslední inspekce provedené v přístavu oblasti, na kterou se vztahuje Pařížské memorandum, uplynula doba delší než jeden měsíc.
b) Při výběru jiných lodí k provedení inspekce určují příslušné orgány pořadí takto:
- jako první jsou vybrány k provedení inspekce lodě uvedené v příloze I části I, bez ohledu na jejich cílový faktor,
- lodě uvedené v příloze I části II se vybírají v sestupném pořadí v závislosti na pořadí podle rozsahu hodnoty jejich cílového faktoru uvedené v informačním systému Sirenac.
3. Členské státy se zdrží inspekce lodí, jejichž inspekci vykonal během předchozích šesti měsíců již některý členský stát, pokud
- loď není uvedena v příloze I,
- při předchozí inspekci nebyly hlášeny žádné závady,
- neexistuje žádný zřejmý důvod pro provedení inspekce,
- odst. 2 písm. a) se na danou loď nevztahuje."
5. Článek 7 se nahrazuje tímto:
"Článek 7
Povinná rozšířená inspekce určitých lodí
1. Loď patřící do některé z kategorií uvedených v příloze V oddílu A podléhá rozšířené inspekci po uplynutí 12 měsíců od poslední inspekce provedené v přístavu smluvního státu Pařížského memoranda.
2. Je-li taková loď vybrána k provedení inspekce podle čl. 5 odst. 2 písm. b), provede se rozšířená inspekce. Inspekce podle článku 6 však může být provedena v době mezi dvěma rozšířenými inspekcemi.
3. a) Provozovatel nebo velitel lodě, na kterou se vztahuje odstavec 1, hlásí všechny informace uvedené v příloze V oddílu B příslušnému orgánu členského státu každého přístavu navštíveného po uplynutí 12 měsíců od poslední rozšířené inspekce. Tyto informace se poskytují alespoň tři dny před očekávaným příjezdem lodě do přístavu nebo před opuštěním předchozího přístavu, jestliže se očekává, že plavba bude trvat méně než tři dny.
b) Každá loď, která nedodrží písmeno a), podléhá rozšířené inspekci v přístavu určení.
4. S výhradou článku 7a zajistí členské státy provedení rozšířené inspekce lodi, na kterou se vztahuje odstavec 3 a která má cílový faktor 7 nebo vyšší, v prvním přístavu navštíveném po uplynutí 12 měsíců od poslední rozšířené inspekce.
V případech, kdy členské státy nejsou s to včas zvýšit svou kapacitu k provádění všech požadovaných dodatečných inspekcí, zejména kvůli problémům spojeným s náborem a výcvikem inspektorů, dovoluje se jim, aby do 1. ledna 2003 postupně vybudovaly svou inspekční službu. Pro přístav Rotterdam může být tato lhůta prodloužena o šest měsíců. Každé takové prodloužení sdělí Komise členským státům a Evropskému parlamentu.
5. Rozšířená inspekce se provádí postupem podle přílohy V oddílu C.
6. Existuje-li riziko, že změna nebo návrh změny Pařížského memoranda může oslabit rozsah povinnosti provádět rozšířené inspekce podle tohoto článku, předloží Komise neprodleně výboru zřízenému článkem 18 návrh opatření za účelem opětovného zavedení hodnot cílového faktoru odpovídajících cílům této směrnice."
6. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 7a
Postup v případě, že u některých lodí nelze inspekci provést
1. V případech, kdy členský stát z provozních důvodů není s to provést inspekci lodě s cílovým faktorem vyšším než 50 uvedenou v čl. 5 odst. 2 písm. a) nebo povinnou rozšířenou inspekci uvedenou v čl. 7 odst. 4, neprodleně informuje systém Sirenac, že se inspekce neuskutečnila.
2. Tyto případy se oznamují Komisi každých šest měsíců spolu s důvody neprovedení inspekce daných lodí.
3. Případy takového neprovedení inspekce nesmějí během žádného kalendářního roku překročit 5 % průměrného ročního počtu jednotlivých lodí přicházejících v úvahu pro inspekci, uvedených v odstavci 1 a zastavujících v přístavech členského státu, vypočteného za tři poslední kalendářní roky, za které je dostupná statistika.
4. Lodi uvedené v odstavci 1 podléhají inspekci stanovené v čl. 5 odst. 2 písm. a) nebo povinné rozšířené inspekci uvedené v čl. 7 odst. 4 v následujícím přístavu Společenství.
5. Podíl 5 %, uvedený v odstavci 3 bude do 22. července 2008 postupem podle článku 19 změněn, bude-li to považováno za vhodné na základě hodnocení Komise."
7. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 7b
Opatření k odepření přístupu některým lodím
1. Členský stát zajistí, aby lodi patřící do některé kategorie přílohy XI oddílu A byl odepřen přístup do jeho přístavů, s výjimkou situací uvedených v čl. 11 odst. 6, pokud tato loď
buď
- pluje pod vlajkou státu uvedeného na černé listině zveřejněné ve výroční zprávě Pařížského memoranda a
- byla během předchozích 24 měsíců v přístavu signatářského státu Pařížského memoranda zadržena vícekrát než dvakrát,
nebo
- pluje pod vlajkou státu, který je na černé listině zveřejněné ve výroční zprávě Pařížského memoranda označen za "velmi vysoce rizikový" nebo "vysoce rizikový", a
- byla během předchozích 36 měsíců zadržena v přístavu signatářského státu Pařížského memoranda vícekrát než jednou.
Odepření přístupu nabývá účinnosti ihned po vydání povolení pro tuto loď k opuštění přístavu, v němž byla zadržena podruhé nebo potřetí.
2. Pro účely odstavce 1 členské státy dodržují postupy stanovené v příloze XI oddílu B.
3. Informace týkající se lodí, kterým byl na základě tohoto článku odepřen přístup do přístavů Společenství, zveřejňuje Komise každých šest měsíců."
8. Článek 8 se nahrazuje tímto:
"Článek 8
Zpráva veliteli lodě o inspekci
Po skončení inspekce, podrobné inspekce nebo rozšířené inspekce vypracuje inspektor zprávu podle přílohy IX. Kopie této zprávy o inspekci předá veliteli lodě."
9. V článku 9
a) se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Příslušný orgán se přesvědčí, že každá závada potvrzená nebo zjištěná inspekcí podle čl. 5 odst. 2 a článku 7 je nebo bude odstraněna v souladu s úmluvami.";
b) odstavec 3 se nahrazuje tímto:
"3. Při posuzování, zda by loď měla být zadržena, uplatňuje inspektor kritéria stanovená v příloze VI. V tomto ohledu je loď zadržena, není-li vybavena fungujícím zařízením automatického zaznamenávání údajů o plavbě, je-li jeho použití podle přílohy XII povinné. Není-li tuto závadu možné odstranit bezprostředně v přístavu zadržení, může příslušný orgán lodi povolit, aby pokračovala v plavbě do nejbližšího vhodného přístavu, kde bude závada bezprostředně odstraněna, nebo požadovat odstranění této závady ve lhůtě nejvýše 30 dnů. Pro tento účel se použijí postupy uvedené v článku 11.";
c) odstavec 5 se nahrazuje tímto:
"5. Vedou-li inspekce podle čl. 5 odst. 2 a článku 7 k zadržení, uvědomí příslušný orgán neprodleně písemně správu státu, pod jehož vlajkou je loď oprávněna plout (dále jen "správa vlajky"), nebo není-li to možné, konzula, nebo v jeho nepřítomnosti nejbližšího diplomatického zástupce státu o všech okolnostech, za kterých byl zásah považován za nezbytný, včetně podání zprávy o inspekci. Dále, je-li to nezbytné, jsou informováni rovněž určení lodní inspektoři nebo uznané subjekty příslušné pro vydávání lodních osvědčení nebo osvědčení vydávaných v zastoupení státu vlajky podle mezinárodních úmluv."
10. V článku 10 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
"1. Majitel nebo provozovatel lodi nebo jeho zástupce v členském státě má právo odvolat se proti rozhodnutí o zadržení nebo proti odepření přístupu, které vydal příslušný orgán. Odvolání nemá na zadržení nebo odepření přístupu odkladný účinek."
11. V článku 14 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Členské státy uplatňují předpisy o výměně informací a spolupráci mezi jejich příslušným orgánem a příslušnými orgány všech ostatních členských států a udržují zřízené operativní spojení mezi svým příslušným orgánem, Komisí a informačním systémem Sirenac zřízeným v Saint-Malo ve Francii.
Za účelem provádění inspekcí uvedených v čl. 5 odst. 2 a v článku 7 konzultují inspektoři veřejné i soukromé databáze týkající se inspekcí lodí, přístupné prostřednictvím informačního systému EQUASIS."
12. V článku 15 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
"2. Informace uvedené v příloze VIII částech I a II a informace o změnách, pozastavení a odnětí klasifikační třídy uvedené v čl. 15 odst. 3 směrnice 94/57/ES musejí být dostupné v systému Sirenac. Jsou zveřejňovány prostřednictvím informačního systému EQUASIS co nejdříve po ukončení inspekce nebo po zrušení zadržení."
13. V článku 15 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"5. Tímto článkem nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy o odpovědnosti."
14. V článku 16 se vkládá nový odstavec, který zní:
"2a. V případě zadržení plavidla kvůli závadám nebo chybějícím platným osvědčením stanoveným v článku 9 a v příloze VI nese všechny náklady týkající se zadržení v přístavu majitel nebo provozovatel lodě."
15. Články 17 a 18 se nahrazují tímto:
"Článek 17
Údaje k dohledu nad prováděním
Členské státy poskytují Komisi informace uvedené v příloze X ve lhůtách stanovených v uvedené příloze.
Článek 18
Regulativní výbor
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 12 směrnice 93/75/EHS.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád."
16. V článku 19 se návětí a písmeno a) nahrazují tímto:
"Tato směrnice může být změněna, aniž by byla rozšířena její oblast působnosti, postupem podle čl. 18 odst. 2 s cílem
a) upravit povinnosti, které jsou uvedeny v článku 5 (kromě čísla 25 % uvedeného v odstavci 1 zmíněného článku) a v článcích 6, 7, 7a, 7b, 8, 15 a 17 a v přílohách, na které uvedené články odkazují, na základě zkušeností získaných při provádění této směrnice a s ohledem na vývoj Pařížského memoranda;".
17. Vkládá se nový článek, který zní:
"Článek 19a
Sankce
Členské státy stanoví systém sankcí za porušení vnitrostátních právních předpisů přijatých na základě této směrnice a přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění uplatňování těchto sankcí. Takto stanovené sankce musejí být účinné, přiměřené a odrazující."
18. V článku 20 se doplňuje nový odstavec, který zní:
"4. Dále Komise pravidelně informuje Evropský parlament a Radu o pokroku při provádění této směrnice v členských státech."
19. V příloze I se část II nahrazuje zněním uvedeným v příloze I této směrnice.
20. V příloze II se
a) bod 10 nahrazuje těmito body:
"10. Doklad o minimálním bezpečném obsazení lodě posádkou;
10a. Osvědčení vydaná v souladu s úmluvou STCW.";
b) doplňuje nový bod, který zní:
"35. Osvědčení o pojištění nebo jakákoli jiná finanční záruka za občanskoprávní odpovědnost za škodu způsobenou znečištěním ropnými látkami (Mezinárodní úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za škodu způsobenou znečištěním ropnými látkami z roku 1992)."
21. V příloze III bodu 1 se slova "II-8 a II-11" nahrazují slovy "a II-8".
22. Příloha V se nahrazuje zněním přílohy II této směrnice.
23. Příloha VI se mění takto:
a) v bodu 2 (
"Použitelnost hlavních kritérií"
) se doplňuje nová položka, která zní:
"14. v případě nehody poskytovat co nejvíce informací.";
b) v bodu 3.1 se slova "Chybějící platná osvědčení" nahrazují slovy: "Chybějící platná osvědčení a doklady";
c) v bodu 3.2 se doplňují nové položky, které znějí:
"15. Neprovádění programu rozšířených inspekcí podle úmluvy SOLAS 74 kapitoly XI pravidla 2.
16. Nepřítomnost nebo nefunkčnost zařízení pro automatické zaznamenávání údajů o plavbě, je-li jeho používání povinné.";
d) v bodu 3.6 se doplňuje nový bod, který zní:
"5. Složka zpráv o prohlídkách chybí nebo neodpovídá pravidlu 13G odst. 3 písm. b) úmluvy MARPOL."
24. Příloha VIII se nahrazuje zněním přílohy III této směrnice.
25. Doplňují se přílohy IX, X, XI a XII, jejichž znění je obsaženo v příloze IV této směrnice.
Článek 2
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 22. července 2003. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Tato opatření přijatá členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Komise vyhodnotí uplatňování této směrnice nejpozději do 22. července 2006. Přezkum zahrne mimo jiné i počet inspektorů státní přístavní inspekce v každém členském státě a počet provedených inspekcí, včetně povinných rozšířených inspekcí. Závěry tohoto hodnocení sdělí Komise Evropskému parlamentu a Radě a na jeho základě rozhodne, zda je nutné navrhnout změnu této směrnice nebo další právní předpisy v této oblasti.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 19. prosince 2001.