Směrnice Rady
ze dne 4. června 1974
o dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb pro samostatně výdělečné činnosti a zprostředkovatelské činnosti v obchodě s toxickými látkami a jejich distribuci
(74/557/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 54 odst. 2 a 3, čl. 63 odst. 2 a 3 této smlouvy,
s ohledem na Obecný program pro odstranění omezení svobody usazování [1], a zejména na hlavu IV A a C uvedeného programu,
s ohledem na Obecný program pro odstranění omezení volného pohybu služeb [2], a zejména na hlavu V C uvedeného programu,
s ohledem na směrnici Rady 64/223/EHS ze dne 25. února 1964 o dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb pro činnosti ve velkoobchodě [3],
s ohledem na směrnici Rady 64/224/EHS ze dne 25. února 1964 o dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb pro činnosti zprostředkovatelů v obchodě, průmyslu a řemeslech [4],
s ohledem na směrnici Rady 68/363/EHS ze dne 15. října 1968 o dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb pro samostatně výdělečné činnosti v maloobchodě [5],
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [6],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [7],
vzhledem k tomu, že obecné programy předpokládají odstranění veškeré diskriminace na základě státní příslušnosti v oblasti svobody usazování a volného pohybu služeb
- v oblasti velkoobchodu a činností zprostředkovatelů v průmyslu, obchodě a řemeslech před skončením druhého roku druhé etapy,
- v oblasti maloobchodu po skončení druhého roku druhé etapy přechodného období a před skončením druhé etapy;
vzhledem k tomu, že se směrnice 64/223/EHS, 64/224/EHS a 68/363/EHS nevztahují na oblast toxických látek, která je z důvodů zvláštních otázek souvisejících s ochranou veřejného zdraví upravena právními a správními předpisy členských států;
vzhledem k tomu, že směrnice 64/223/EHS a 68/363/EHS se rovněž nevztahují na činnosti s patogenními původci ve velkoobchodě a v maloobchodě; že kromě patogenních původců vymezených jako humánní a veterinární léčiva podle směrnice Rady 65/65/EHS ze dne 26. ledna 1965 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se hromadně vyráběných léčivých přípravků [8], ve znění směrnice 66/454/EHS [9], tvoří předmět zmíněných činností pouze patogenní původci označovaní jako "biologické pesticidy pro použití v zemědělství"; že z tohoto důvodu odstranění omezení volného pohybu služeb a svobody usazování v oblasti patogenních původců může být zaměřeno na obchod s těmito pesticidy a jejich distribuci;
vzhledem k tomu, že se ukázalo jako žádoucí a výhodné přijmout v rámci Společenství opatření pro právní úpravu oblastí uvedených ve dvou předchozích bodech s ohledem na nebezpečné účinky, které mohou mít toxické látky na zdraví lidí, zvířat a rostlin přímo nebo prostřednictvím okolního prostředí;
vzhledem k tomu, že činnosti zprostředkovatelů v obchodě, průmyslu a řemeslech jsou předmětem směrnic 64/224/EHS a 68/363/EHS; že činnosti zprostředkovatelů v oblasti toxických látek a patogenních činitelů jsou vyňaty z oblasti působnosti těchto směrnic; že cílem této směrnice je rovněž liberalizace činností zprostředkovatelů; že je vhodné podle této směrnice "obchodem a distribucí" rozumět činnosti zprostředkovatelů ve stejné oblasti;
vzhledem k tomu, že v souladu s Obecným programem pro odstranění omezení svobody usazování musí být odstraněna omezení nároku na vstup do profesních sdružení, pokud profesní činnosti zúčastněné osoby zahrnují uplatnění tohoto nároku;
vzhledem k tomu, že postavení osob v pracovním poměru, které doprovázejí osobu poskytující služby nebo které jednají na její účet, upravují předpisy přijaté k provedení článků 48 a 49 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že byly nebo budou přijaty zvláštní směrnice vztahující se na všechny samostatně výdělečné činnosti, které obsahují ustanovení o pohybu a pobytu oprávněných osob, a je-li to nezbytné, rovněž směrnice o koordinaci záruk na ochranu zájmů společníků a třetích osob požadovaných členskými státy od společností;
vzhledem k tomu, že v některých členských státech jsou obchod, distribuce a odborné používání toxických látek upraveny předpisy o přístupu k činnosti a že jiné státy takové předpisy popřípadě přijmou; že přechodná opatření k usnadnění přístupu k profesi a jejího výkonu státním příslušníkům jiného členského státu budou předmětem zvláštní směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Členské státy odstraní ve prospěch fyzických osob a společností zmíněných v hlavě I obecných programů pro odstranění omezení svobody usazování a volného pohybu služeb (dále jen "oprávněné osoby") omezení uvedená v hlavě III těchto programů, která se týkají práva přístupu k činnostem uvedeným v článku 2 a jejich výkonu.
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje na samostatně výdělečné činnosti v obchodě a distribuci toxických látek (látek a přípravků) a biologických pesticidů pro použití v zemědělství, které byly vyňaty z oblasti působnosti směrnice 64/223/EHS na základě čl. 2 odst. 1, směrnice 64/224/EHS na základě čl. 4 odst. 1 páté odrážky a směrnice 68/363/EHS na základě čl. 2 odst. 1.
2. Na látky uvedené v odstavci 1 se z důvodu nebezpečných účinků, které mohou mít na zdraví lidí, zvířat a rostlin, vztahují v souladu s právními předpisy členských států zvláštní ustanovení; dotyčné látky jsou vyjmenovány na seznamu, který tvoří přílohu. Členský stát sdělí jakoukoli změnu tohoto seznamu Komisi, která o ní uvědomí ostatní členské státy.
3. Tato směrnice se nevztahuje na činnosti v obchodě s léčivy a jejich distribuci, které jsou vymezeny ve směrnici 65/65/EHS, a na obchodní činnosti ambulantních obchodníků nebo podomních prodejců.
Článek 3
1. Omezení týkající se činností vyjmenovaných v článku 2 se odstraní bez ohledu na označení osob, které vykonávají některou z těchto činností.
2. Obvyklá označení používaná v současné době v členských státech pro určení osob vykonávajících činnosti zprostředkovatelů v obchodě jsou uvedena v článku 3 směrnice 64/224/EHS.
Článek 4
1. Členské státy odstraní omezení, která zejména
a) brání oprávněným osobám působit v hostitelském členském státě nebo v něm poskytovat služby za stejných podmínek a se stejnými právy jako jeho státní příslušníci;
b) vyplývají z administrativních postupů, v jejichž důsledku se na oprávněnou osobu použije zacházení, které je ve srovnání se zacházením se státními příslušníky tohoto státu diskriminační.
2. Mezi omezení, která mají být odstraněna, patří zvláště omezení obsažená v předpisech, které oprávněným osobám zakazují nebo omezují svobodu usazování a volný pohyb služeb:
a) v Belgii:
povinnost být držitelem carte profesionelle (článek 1 zákona ze dne 19 února 1965
b) ve Francii:
- povinnost být držitelem carte d'identité d'étranger commerçant (décret-loi ze dne 12. listopadu 1938, décret ze dne 2. února 1939, zákon ze dne 8. října 1940, zákon ze dne 10. dubna 1954, décret č. 59-852 ze dne 9. července 1959);
- nemožnost využití práva na obnovu obchodních nájmů (décret ze dne 30. září 1953, článek 38),
c) v Lucembursku:
omezená platnost povolení udělovaných cizím státním příslušníkům (článek 21 zákona ze dne 2. června 1962).
Článek 5
1. Členské státy dohlížejí, aby oprávněné osoby měly nárok stát se členy profesních sdružení za stejných podmínek a se stejnými právy a povinnostmi jako jejich vlastní státní příslušníci.
2. Nárok na členství je v případě usazení spojen s možností být volen nebo jmenován na vedoucí místa v profesních sdruženích. Tato vedoucí místa však mohou být vyhrazena státním příslušníkům hostitelského členského státu, pokud se dotyčná organizace v souladu s právními nebo správními předpisy účastní na výkonu veřejné moci.
3. V Lucemburském velkovévodství nárok na členství v Chambre de commerce nebo Chambre des métiers neposkytuje oprávněným osobám právo účastnit se voleb do jejich správních orgánů.
Článek 6
Členské státy neposkytnou svým státním příslušníkům, kteří přicházejí do jiného členského státu za účelem výkonu některé z činností uvedených v článku 2, žádnou podporu, která by mohla narušit podmínky práva usazování.
Článek 7
1. Pokud hostitelský členský stát požaduje od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 2 důkaz bezúhonnosti a důkaz, že neprodělali úpadek, anebo jeden z těchto důkazů, přijme tento stát jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům ostatních členských států výpis ze soudního rejstříku nebo rovnocenný doklad prokazující splnění těchto požadavků vydaný příslušným soudním nebo správním orgánem země původu nebo předchozího usazení.
2. Pokud hostitelský členský stát požaduje od svých státních příslušníků pro přístup k některé z činností uvedených v článku 2 splnění určitých podmínek bezúhonnosti, které nemohou být prokázány dokladem uvedeným v odstavci 1, přijme jako dostatečný důkaz ve vztahu ke státním příslušníkům ostatních členských států potvrzení o splnění těchto podmínek vydané příslušným soudním nebo správním orgánem země původu nebo předchozího usazení. Toto potvrzení se musí týkat konkrétních skutečností pokládaných hostitelskou zemí za významné.
3. Nevydává-li země původu nebo předchozího usazení doklad uvedený v odstavci 1 nebo potvrzení uvedené v odstavci 2 prokazující bezúhonnost nebo neprodělání úpadku, mohou být nahrazeny místopřísežným prohlášením nebo ve státech, které takové prohlášení neupravují, čestným prohlášením učiněným dotyčnou osobou před příslušným soudním nebo správním orgánem nebo před notářem v zemi původu nebo předchozího usazení; tento orgán nebo notář vydá potvrzení o místopřísežném prohlášení nebo čestném prohlášení. Prohlášení o neprodělání úpadku lze učinit rovněž před příslušným profesním nebo stavovským sdružením dané země.
4. Doklady vydané v souladu s odstavci 1 a 2 nesmějí být při předložení starší tří měsíců.
5. Členské státy určí ve lhůtě stanovené v článku 8 orgány a sdružení příslušné vydávat doklady uvedené v odstavcích 1 a 2 a neprodleně o nich uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
6. Je-li v hostitelském členském státě nutné prokazovat finanční způsobilost, považuje tento stát potvrzení vydaná bankami země původu nebo předchozího usazení za rovnocenná potvrzením vydaným na jeho území.
Článek 8
Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí ve lhůtě šesti měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
V Lucemburku dne 4. června 1974.