Směrnice Rady 1999/37/ES
ze dne 29. dubna 1999
o registračních dokladech vozidel
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 75 odst. 1 písm. d) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 189c Smlouvy [3],
(1) vzhledem k tomu, že Společenství přijalo určitý počet opatření k vytvoření vnitřního trhu zahrnujícího prostoru bez vnitřních hranic, v němž je v souladu se Smlouvou zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
(2) vzhledem k tomu, že všechny členské státy vyžadují, aby řidič vozidla registrovaného v jiném členském státě byl držitelem osvědčení o registraci vztahujícího se k dotyčnému vozidlu, aby se toto vozidlo mohlo účastnit provozu na pozemních komunikacích na jejich území;
(3) vzhledem k tomu, že harmonizace formy a obsahu osvědčení o registraci v jiném členském státě usnadní jeho srozumitelnost a tím napomůže volnému pohybu vozidel registrovaných v určitém členském státě na pozemních komunikacích ostatních členských států;
(4) vzhledem k tomu, že obsah osvědčení o registraci musí umožňovat kontrolu, že držitel řidičského průkazu vydaného podle směrnice Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech [4] řídí výlučně vozidla skupin, pro které má oprávnění; že tato kontrola pomůže zlepšit bezpečnost provozu na pozemních komunikacích;
(5) vzhledem k tomu, že jako předpoklad pro registraci vozidla, které bylo předtím registrováno v jiném členském státě, vyžadují všechny členské státy doklad osvědčující tuto registraci a technické vlastnosti vozidel;
(6) vzhledem k tomu, že harmonizace osvědčení o registraci usnadní znovuuvedení do provozu vozidel, která byla předtím registrována v jiném členském státě, a přispěje k řádnému fungování vnitřního trhu;
(7) vzhledem k tomu, že členské státy používají osvědčení o registraci sestávající buď z jediné části, nebo ze dvou oddělených částí, a že je v současné době vhodné umožnit existenci obou systémů;
(8) vzhledem k tomu, že mezi členskými státy zůstávají rozdíly týkající se výkladu náležitostí obsažených v osvědčení o registraci; že je v zájmu řádného fungování vnitřního trhu a volného pohybu a kontrol s tím souvisejících proto vhodné určit oprávnění, podle kterého osoby uvedené v osvědčení mohou používat vozidlo, pro které bylo osvědčení o registraci vydáno;
(9) vzhledem k tomu, že v zájmu usnadnění těchto kontrol zejména k boji proti podvodům a nedovolenému obchodu s odcizenými vozidly je vhodné zavést úzkou spolupráci mezi členskými státy založenou na účinném systému výměny informací;
(10) vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit zjednodušený postup pro úpravu technických hledisek obsažených v přílohách I a II,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na doklady vydávané členskými státy při registraci vozidel.
Není jí dotčeno právo členských států používat pro dočasnou registraci vozidel doklady, které nemusí v každém ohledu vyhovovat požadavkům této směrnice.
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
a) "vozidlem" rozumí každé vozidlo vymezené v článku 2 směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [5] a v článku 1 směrnice Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [6];
b) "registrací" rozumí správní povolení pro uvedení vozidla do provozu na pozemních komunikacích, které zahrnuje identifikaci vozidla a vydání pořadového čísla vozidlu, zvaného registrační značka;
c) "osvědčením o registraci" rozumí doklad osvědčující, že vozidlo je registrováno v členském státě;
d) "držitelem osvědčení o registraci" rozumí osoba, na jejíž jméno je vozidlo registrováno.
Článek 3
1. Členské státy vydávají osvědčení o registraci na vozidla podléhající registraci podle jejich vnitrostátních právních předpisů. Osvědčení sestává buď z jediné části podle přílohy I, nebo ze dvou částí podle příloh I a II.
Členské státy mohou oprávnit subjekty, které k tomuto účelu určí, zejména výrobce, aby vyplňovaly technické části osvědčení o registraci.
2. Pokud je vydáváno nové osvědčení o registraci pro vozidlo registrované před provedením této směrnice, použijí členské státy vzor osvědčení podle této směrnice a mohou omezit náležitosti uvedené v tomto vzoru na ty, pro které jsou požadované údaje k dispozici.
3. Údaje uvedené v souladu s přílohami I a II v osvědčení o registraci se vyjadřují harmonizovanými kódy Společenství uvedenými v těchto přílohách.
Článek 4
Pro účely této směrnice uznává každý členský stát osvědčení o registraci vydané kterýmkoli jiným členským státem pro identifikaci vozidla v mezinárodní dopravě nebo pro novou registraci vozidla v jiném členském státě.
Článek 5
1. Pro účely identifikace vozidla v provozu na pozemních komunikacích mohou členské státy požadovat, aby řidič měl u sebe část I osvědčení o registraci.
2. S ohledem na novou registraci vozidla dříve registrovaného v jiném členském státě mohou příslušné orgány v každém případě požadovat předložení části I předchozího osvědčení o registraci a předložení části II, pokud byla vydána. Tyto orgány odejmou předanou část nebo části předchozího osvědčení o registraci a ponechají si ji na dobu nejméně šesti měsíců. Do dvou měsíců musí uvědomit orgány členských států, které osvědčení vydaly, o jeho odejmutí. Osvědčení, které odejmuly, vrátí těmto orgánům na jejich žádost do šesti měsíců od odejmutí osvědčení.
Pokud osvědčení o registraci sestává z částí I a II a část II chybí, mohou příslušné orgány v členském státě, kde je vyžadována nová registrace, ve výjimečných případech rozhodnout o nové registraci vozidla, ale jen po obdržení písemného nebo elektronického potvrzení od příslušných orgánů členského státu, kde bylo vozidlo předtím registrováno, že žadatel je oprávněn k nové registraci vozidla v jiném členském státě.
Článek 6
Veškeré změny nezbytné v zájmu přizpůsobení příloh této směrnice technickému pokroku jsou přijímány postupem podle článku 7.
Článek 7
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, je Komisi nápomocen výbor zřízený podle článku 8 směrnice Rady 96/96/ES ze dne 20. prosince 1996 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se technických prohlídek motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [7], (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl. 148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.
b) Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata. Rada se usnese kvalifikovanou většinou.
Pokud se Rada neusnese ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jí byl návrh předán, přijme navrhovaná opatření Komise.
Článek 8
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. června 2004. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Komise sdělí členským státům všechny vzory osvědčení o registraci používané vnitrostátními správními orgány.
Článek 9
Členské státy si jsou při provádění této směrnice vzájemně nápomocny. Mohou si vyměňovat informace na dvoustranné nebo mnohostranné úrovni, aby zejména před každou registrací vozidla v případě potřeby mohly zkontrolovat právní postavení vozidla v členském státě, ve kterém bylo předtím registrováno. Tato kontrola může zahrnovat zejména použití elektronické sítě.
Článek 10
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
V Lucemburku dne 29. dubna 1999.