SMĚRNICE RADY 96/50/ES
ze dne 23. července 1996
o harmonizaci podmínek pro získání národních osvědčení vůdců plavidel pro přepravu zboží a cestujících na vnitrozemských vodních cestách ve Společenství
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise1,
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru 2,
v souladu s postupem podle článku 189c Smlouvy3,
vzhledem k tomu, že by měly být zavedeny společné předpisy o řízení plavidel pro plavbu po vnitrozemských vodních cestách; že prvním krokem k tomuto cíli bylo přijetí směrnice Rady 91/672/EHS ze dne 19. prosince 1991 o vzájemném uznávání národních osvědčení vůdců plavidel pro přepravu zboží a cestujících po vnitrozemských vodních cestách4;
vzhledem k tomu, že kvůli rozdílům mezi vnitrostátními právními předpisy vztahujícími se k podmínkám pro získání osvědčení vůdce plavidla pro vnitrozemskou plavbu a kvůli potřebě zpřísnění bezpečnostních opatření v odvětví vnitrozemské plavby by měla za účelem předcházení narušení hospodářské soutěže být přijata pravidla Společenství, pokud jde o vydávání těchto osvědčení;
vzhledem k tomu, že k zajištění nutné jednotnosti a transparentnosti by Společenství mělo stanovit jednotný vzor národního osvědčení vůdce plavidla, vzájemně uznávaného členskými státy bez povinnosti jeho výměny, přičemž odpovědnost při jeho udělování by v souladu se zásadou subsidiarity spočívala na členských státech;
vzhledem k tomu, že vnitrostátní splavné vodní cesty nespojené se sítí splavných vodních cest jiného členského státu nejsou předmětem mezinárodní hospodářské soutěže a není proto nutné stanovit povinnost dodržovat na těchto vodních cestách společné předpisy pro získání osvědčení vůdce plavidla stanovené touto směrnicí;
vzhledem k tomu, že hlavním cílem těchto společných předpisů musí být zlepšení bezpečnosti plavby a ochrana lidského života; že se proto jeví jako nezbytné, aby tato opatření stanovila minimální požadavky, kterým musí žadatel vyhovět pro získání osvědčení vůdce plavidla pro vnitrozemskou plavbu;
vzhledem k tomu, že dané požadavky musí brát v úvahu alespoň věk požadovaný k řízení plavidla, tělesné a duševní schopnosti žadatelů, jejich odbornou zkušenost a znalost určitých oborů týkajících se řízení plavidla; že v zájmu bezpečnosti plavidla a osob na palubě mohou členské státy stanovit další požadavky, zejména pokud jde o znalosti určitých místních poměrů; že pro vedení lodi za pomoci radaru nebo vedení plavidla s cestujícími jsou nezbytné další odborné znalosti;
vzhledem k tomu, že je nezbytné upravit vhodné postupy pro úpravy příloh této směrnice; že je proto účelné, aby při úpravě těchto příloh byl Komisi nápomocen výbor zřízený podle článku 7 směrnice 91/672/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy, které vydávají osvědčení vůdce plavidla pro přepravu nákladu a cestujících po vnitrozemských vodních cestách (dále jen "osvědčení"), je vydávají podle vzoru Společenství popsaného v příloze I v souladu s touto směrnicí.
2. Členské státy přijmou veškeré účelné předpisy k vyloučení nebezpečí padělání osvědčení.
3. Osvědčení vydává příslušný orgán členského státu v souladu s touto směrnicí. Bere ohled na zvláštní charakteristiky vodních cest a osvědčení podle článku 1 směrnice 91/672/EHS, zejména
- osvědčení vůdce plavidla platné pro všechny vodní cesty v členských státech kromě vodních cest, na které se vztahuje nařízení o vydávání povolení k plavbě na Rýnu (skupina A),
- osvědčení vůdce plavidla platné pro všechny vodní cesty v členských státech kromě vodních cest námořního charakteru uvedených v příloze II směrnice 91/672/EHS a kromě vodních cest, na které se vztahuje nařízení o vydávání povolení k plavbě na Rýnu (skupina B).
4. Osvědčení skupiny A nebo skupiny B vydaná členskými státy v souladu s touto směrnicí platí pro všechny vodní cesty skupiny A nebo skupiny B ve Společenství.
5. Aniž je dotčen čl. 8 odst. 2, platí oprávnění k plavbě na Rýně vydané v souladu s revidovanou úmluvou o plavbě na Rýně na všech vodních cestách Společenství.
6. Národní osvědčení vůdců plavidel vzájemně uznávaná podle směrnice 91/672/EHS a uvedená v příloze I této směrnice, vydaná nejpozději 18 měsíců po vstupu této směrnice v platnost, zůstávají v platnosti bez povinnosti výměny.
Článek 2
Pro účely této směrnice se:
a) "příslušným orgánem" rozumí orgán určený členským státem pro vydávání osvědčení po ověření, že žadatel splňuje požadavky;
1) "vůdcem plavidla" rozumí osoba na palubě plavidla, která má potřebné schopnosti a způsobilost pro vedení plavidla na vodních cestách členských států a která odpovídá za řízení plavidla;
b) "členem posádky plavidla" rozumí osoba pravidelně se účastnící vedení plavidla při vnitrozemské plavbě, včetně obsluhy kormidla.
Článek 3
1. Tato směrnice se vztahuje na všechny vůdce plavidel pro plavbu po vnitrozemských vodních cestách: nákladní lodě s vlastním strojním pohonem, vlečné remorkéry, tlačné remorkéry, nákladní čluny, tlačené sestavy nebo bočně svázané sestavy plavidel, určené pro přepravu nákladu nebo cestujících, kromě
- vůdců plavidel určených k přepravě nákladu, jejichž délka nepřesahuje 20 metrů,
- vůdců plavidel určených k přepravě cestujících a přepravujících nejvíce 12 osob kromě posádky.
2. Členský stát může po konzultaci s Komisí vyjmout z působnosti této směrnice vůdce plavidel provozovaných výhradně na vnitrostátních vodních cestách nespojených se sítí splavných vodních cest jiného členského státu a vydávat jim národní osvědčení vůdce plavidla, přičemž podmínky pro jejich získání se mohou lišit od podmínek stanovených v této směrnici. Platnost těchto národních osvědčení je v takovém případě omezena na tyto vodní cesty.
Článek 4
1. K získání osvědčení musí žadatel splnit minimální požadavky stanovené v článcích 5 až 8. V osvědčení se uvádí, zda má vůdce plavidla oprávnění skupiny A nebo skupiny B.
2. Osvědčení vydaná členskými státy splňující minimální požadavky uvedené v odstavci 1 se vzájemně uznávají.
Článek 5
Žadatel musí k získání osvědčení dosáhnout nejméně věku 21 roků. Nicméně členské státy mohou nadále vydávat osvědčení osobám ve věku 18 roků nebo starším. Uznání členským státem osvědčení skupiny A nebo skupiny B, které bylo vydáno jiným členským státem, může podléhat stejné podmínce minimálního věku, jaká je požadována v daném členském státě pro vydání osvědčení pro danou skupinu.
Článek 6
1. Žadatel poskytne důkaz tělesné a duševní schopnosti tím, že podstoupí zdravotní prohlídku provedenou lékařem uznaným příslušným orgánem. Prohlídka zahrnuje zejména zrakovou a sluchovou ostrost, barevné vidění, hybnost horních a dolních končetin a neuropsychický a kardiovaskulární stav žadatele.
2. Při dosažení věku 65 let musí držitel osvědčení do tří měsíců a následně každý rok podstoupit prohlídku podle odstavce 1; příslušný orgán v osvědčení potvrdí, že vůdce plavidla splnil tuto povinnost.
Článek 7
1. Žadatel musí doložit, že má nejméně čtyřletou odbornou praxi jako člen posádky plavidla pro plavbu po vnitrozemských vodních cestách.
2. Aby byla odborná praxe uznána, musí být potvrzena příslušným orgánem členského státu a zapsána do osobního služebního záznamu. Odbornou praxi lze získat na kterékoliv vodní cestě členského státu. V případě vodních cest, část jejichž toku je na území Společenství, jako je Dunaj, Labe a Odra, se bere v úvahu odborná praxe získaná na všech úsecích těchto vodních toků.
3. Nejkratší doba trvání odborné praxe podle odstavce 1 může být zkrácena nejvýše o tři roky,
a) pokud má žadatel diplom uznaný příslušným orgánem, který potvrzuje specializovaný výcvik ve vnitrozemské plavbě včetně plavební praxe; zkrácení nesmí přesáhnout dobu trvání specializovaného výcviku; nebo
b) pokud může žadatel doložit odbornou praxi získanou na námořním plavidle jako člen palubní posádky; pro získání nejvyššího zkrácení o tři roky musí žadatel doložit nejméně čtyřletou praxi v námořní plavbě.
4. Nejkratší doba trvání odborné praxe podle odstavce 1 může být zkrácena nejvýše o tři roky, pokud žadatel složil praktickou zkoušku v řízení plavidla; v takovém případě osvědčení zahrnuje pouze plavidla s podobnými plavebními charakteristikami, jaké mají plavidla, na kterých se podrobil praktické zkoušce.
Článek 8
1. Žadatel musí mít složenou zkoušku z odborných znalostí; zkouška musí přinejmenším zahrnovat obecné obory uvedené v kapitole A přílohy II.
2. S výhradou konzultace s Komisí může členský stát požadovat, aby vůdce plavidla splnil další požadavky na znalosti místních poměrů pro plavbu na určitých vodních cestách, kromě vodních cest námořního charakteru uvedených v příloze II směrnice 91/672/EHS.
Se stejnou výhradou může členský stát požadovat, aby vůdce osobní lodi měl v určitých vymezených oblastech dopravy podrobnější odborné znalosti zvláštních opatření týkajících se bezpečnosti cestujících, zejména pro případ nehody, požáru nebo ztroskotání plavidla.
Článek 9
1. K získání oprávnění k vedení plavidla za pomoci radaru musí být vůdce plavidla držitelem zvláštního osvědčení vydaného příslušným orgánem na důkaz složení zkoušky zahrnující odbornou znalost oborů podle kapitoly B přílohy II.
Členské státy uznávají osvědčení vydaná podle nařízení o vydávání osvědčení pro vedení plavidla na Rýně za pomoci radaru.
2. Žadatel splňující podmínky stanovené v odstavci 1 má způsobilost k vedení plavidla za pomoci radaru, která je ověřena příslušným orgánem formou dodatku k osvědčení.
Článek 10
K vedení plavidla přepravujícího cestující na vodních cestách členských států musí mít vůdce plavidla nebo jiný člen posádky plavidla zvláštní osvědčení vydané příslušným orgánem na důkaz složení odborné zkoušky z oborů podle kapitoly C přílohy II.
Článek 11
Komise může postupem podle článku 12 učinit nezbytné kroky týkající se přizpůsobení vzoru osvědčení vůdce plavidla v příloze I s ohledem na vývoj nezbytných odborných poznatků požadovaných pro vydání osvědčení a stanovených v příloze II.
Článek 12
1. Při uplatňování článku 11 je Komisi nápomocen výbor zřízený článkem 7 směrnice 91/672/EHS.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl. 148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme opatření, která mají okamžitou účinnost;
b) Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit účinnost opatření, o kterých rozhodla. Rada může kvalifikovanou většinou ve stejné lhůtě přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 13
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 18 měsíců od vstupu této směrnice v platnost. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu stanoví členský stát.
2. Členské státy sdělí Komisi neprodleně znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Členské státy si jsou v případě potřeby vzájemně nápomocny při uplatňování této směrnice.
Článek 14
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 15
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 23. července 1996.