ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 30. března 2004
o režimu státní podpory prováděném Itálií, který se týká naléhavých opatření na podporu zaměstnanosti
(oznámeno pod číslem dokumentu K(2004) 930)
(Pouze italské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2004/800/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 88 odst. 2 písm. a) této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté co byly zúčastněné strany vyzvány k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. ŘÍZENÍ
(1)
V dopise ze dne 12. února 2003 (jenž je zaevidován jako příchozí dopis č. A/31217 ze 14. února 2003) italské orgány oznámily v souladu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES režim podpory zavádějící naléhavá opatření na podporu zaměstnanosti. Toto opatření vstoupilo v platnost ještě předtím, než jej Komise schválila, a tudíž bylo evidováno jako nezákonné pomocné opatření pod číslem NN 7/03.
(2)
V dopise z 12. března 2003 Komise požádala o další informace. Poté, co Komise přijala žádost o prodloužení lhůty, italské orgány dodaly další informace v dopise s datem 20. května 2003.
(3)
V dopise s datem 16. října 2003 Komise informovala Itálii, že se rozhodla zahájit řízení ve smyslu čl. 88 odst. 2 Smlouvy ohledně režimu podpory. Rozhodnutí Komise zahájit řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (2). Komise vyzvala ostatní zúčastněné strany, aby podaly své připomínky k tomuto opatření, ale žádné takovéto připomínky neobdržela.
(4)
Itálie podala své připomínky v dopise s datem 22. prosince 2003. Komise požádala o další informace v dopise s datem 19. ledna 2004, na který italské orgány odpověděly dopisem z 11. února 2004.
2. POPIS PODPORY
(5)
Cílem režimu podpory je zachovat pracovní místa v podnicích s finančními potížemi, které podléhají zvláštnímu správnímu řízení (amministrazione straordinaria) a které mají více než 1 000 zaměstnanců.
(6)
Tato podpora má právní základ ve výnosu č. 23 ze 14. února 2003, který byl změněn na zákon č. 81 ze dne 17. dubna 2003.
(7)
Podpora je poskytována subjektům, které podniky s výše uvedenými charakteristikami odkoupí (podniky s nejméně 1 000 zaměstnanci, které mají finanční potíže a jsou ve zvláštní správě).
(8)
Subjekt, který takový podnik odkoupí, získává nárok na finanční podporu, vztahující se na personál odkupovaného podniku, a to až do maximálního počtu 550 zaměstnanců. Za každého převedeného zaměstnance obdrží kupující subjekt:
-
měsíční příspěvek ve výši 50 % zvláštní kompenzace, na kterou by měl zaměstnanec nárok v případě propuštění v rámci optimalizačního programu mobility pracovních sil (tzv. collocamento in mobilità);
-
snížení příspěvků na sociální pojištění, které musí zaměstnavatel platit v prvních 18 měsících; toto se bude vztahovat na pracovníky, kteří v nové firmě procházejí rekvalifikačním programem.
Výhody, včetně výše uvedených, jsou stejné jako ty, které plynou na základě zákona č. 223/1991 zaměstnavatelům, kteří zaměstnají pracovníky propuštěné v rámci optimalizačního programu mobility pracovních sil, tedy pracovníky, jejichž zaměstnanecký poměr byl ukončen z důvodu strukturální krize a kteří splňují stanovené požadavky.
Na základě oznámeného režimu se takové výhody poskytují pro maximální počet 550 zaměstnanců kupujícím subjektům, které se zaváží zaměstnat pracovníky koupeného podniku nebo pracovníky, na které se nevztahuje optimalizační program mobility pracovních sil.
Zmíněné výhody jsou poskytovány maximálně pro 550 zaměstnanců, převedených do jiného podniku, za předpokladu, že jsou splněny dvě podmínky: (i) převedení zaměstnanců musí být zastřešeno kolektivní smlouvou uzavřenou s Ministerstvem práce do 30. dubna 2003 a (ii) kupující i kupovaná firma nesmí mít stejného vlastníka a nesmí mezi nimi existovat žádný vztah spojení nebo kontroly.
(9)
Režim podpory se vztahuje na transakce, u nichž bylo převedení pracovníků schváleno formou kolektivní smlouvy uzavřené s Ministerstvem práce do 30. dubna 2003. Na rok 2003 byl pro tyto účely vyčleněn rozpočet ve výši 9,5 miliónů eur.
3. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(10)
Komise přijala rozhodnutí zahájit formální vyšetřování podle čl. 88 odst. 2, neboť došla k názoru, že toto opatření má charakter státní podpory, jak ji definuje článek 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Na toto opatření se tedy vztahuje zákaz státní podpory a mohlo by být považováno za slučitelné s principy společného trhu pouze tehdy, kdyby splňovalo některou z výjimek stanovených ve Smlouvě.
(11)
Vzhledem ke skutečnosti, že cílem tohoto opatření je zachovat pracovní příležitosti, a že zahrnuje rovněž odkup podniků, které mají potíže, Komise zvažovala, zda by tato podpora nebyla přijatelná podle obecných zásad Společenství pro poskytování státní podpory pro záchranu a restrukturalizaci podniků, které mají potíže („obecné zásady Společenství pro poskytování státní podpory pro záchranu a restrukturalizaci“) (3), nebo podle nařízení Komise (ES) č. 2204/2002 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory zaměstnanosti („nařízení ES č. 2204/2002“) (4) a nebo podle obecných zásad pro státní regionální podporu (5). Komise vyjádřila pochybnosti o slučitelnosti podpory s principy společného trhu podle kteréhokoli z výše uvedených předpisů.
(12)
Komise měla pochybnosti, zda toto opatření představuje režim podpory všeobecné skupině příjemců, nebo zda se naopak jedná o opatření zaměřené pouze na úzkou skupinu velmi konkrétně vymezených příjemců podpory (tento výnos byl přijat 14. února 2003, a termínem pro koupi podniku a obdržení souhlasu ministerstva pro převedení zaměstnanců byl stanoven 30. duben 2003).
(13)
Komise kromě toho prohlásila, že pokud Itálie zamýšlela toto opatření jako jednotlivý případ restrukturalizační pomoci jedné firmě, která se dostala do potíží, měla jej jako takové i oznámit. Pak by bylo nutno upřesnit, zda firma, která se dostala do potíží, skutečně tuto podporu obdržela. Součástí takového oznámení by navíc musel být restrukturalizační plán, který by měl podnik opět učinit životaschopným, za splnění všech podmínek vytýčených ve výše uvedených obecných zásadách pro poskytování státní podpory pro záchranu a restrukturalizaci.
4. PŘIPOMÍNKY PODANÉ ITÁLIÍ
(14)
Itálie zaslala své připomínky v dopise s datem 22. prosince 2003. Italské orgány prohlásily, že za celou dobu fungování režimu podpory byla v souladu s přijatým režimem prodána pouze jedna firma, jmenovitě Ocean SpA, adresou Verolanuova, Brescia, kterou koupila společnost Brandt Italia SpA. Podle italských orgánů získala Brandt Italia firmu Ocean SpA za tržní cenu a nebyla v rámci tohoto režimu žádným způsobem přímo ekonomicky zvýhodněna.
(15)
Italské orgány rovněž prohlásily:
-
že zkoumané opatření nebylo uplatněno v konkrétních oblastech a netýká se konkrétních příjemců podpory;
-
že pokud ho Komise nepovažuje za všeobecné opatření, měla by dojít k závěru, že toto opatření nemá vliv na hospodářskou soutěž, neboť jeho cílem je revitalizovat výrobní činnost v podnicích, které se dostaly do potíží a zachovat pracovní místa;
-
že tento režim podpory je v souladu se obecnými zásadami pro poskytování státní podpory pro záchranu a restrukturalizaci, neboť nezvyšuje výrobní kapacitu, ale je zaměřen na obnovení ekonomické a finanční životaschopnosti podniků a zachování pracovních míst.
(16)
V dopise s datem 11. února 2004 Itálie naznačila, že v rámci tohoto režimu poskytla společnosti Brandt Italia v této době částku 3 197 982,20 eur, a že poskytování finanční podpory začalo v březnu 2003.
5. POSOUZENÍ PODPORY
5.1. Existence podpory
(17)
Aby bylo možno adekvátně posoudit, zda opatření představuje podporu spadající pod čl. 87 odst. 1 Smlouvy, je třeba určit, zda zvýhodňuje jen určité podniky, zda je poskytována ze státních zdrojů, zda narušuje hospodářskou soutěž a zda může ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(18)
První podmínkou pro použití čl. 87 odst. 1 je, že opatření zvýhodňuje určité podniky. Je tudíž nutno se přesvědčit, zda díky opatření získávají příjemci ekonomickou výhodu, kterou by za normálních tržních podmínek neměli, nebo zda je toto opatření zprošťuje finančních povinností, které by za normálních okolností museli zahrnout do svých rozpočtů, a zda je tato výhoda poskytována jen určitým podnikům.
Zkoumaný režim spočívá v udělování příspěvků a úlev od sociálního pojištění těm subjektům, které odkoupí podniky s finančními potížemi a ve zvláštní správě a které mají 1 000 a více zaměstnanců. To představuje ekonomickou výhodu pro kupující subjekt, který obdrží nevratný příspěvek na každého převedeného pracovníka a navíc nemusí po dobu 18 měsíců platit za tyto zaměstnance sociální pojištění.
Komise bere v potaz skutečnost, že opatření může představovat ekonomickou výhodu rovněž pro podnik ve zvláštní správě. Výběr oprávněného příjemce podpory bude záviset na řadě faktorů, které italské orgány podrobně neobjasnily: zda z podniku, který má finanční potíže, vznikne koncern, zda je koupě provedena pomocí převzetí aktiv či akciového podílu, zda je kupující subjekt jasně oddělen od společnosti s finančními potížemi, způsob stanovení kupní ceny atd.
Komise se domnívá, že uvedený režim přináší ekonomickou výhodu konkrétní skupině příjemců podpory, konkrétně:
-
subjektu kupujícímu podnik, který má finanční problémy, je ve zvláštní správě, má alespoň 1 000 zaměstnanců, a kde kupující subjekt do 30. dubna 2003 uzavřel kolektivní smlouvu s Ministerstvem práce, která schvaluje převedení zaměstnanců a/nebo
-
prodávané firmě, která má finanční potíže, je ve zvláštní správě a má alespoň 1 000 zaměstnanců.
Komise je tudíž toho názoru, že toto opatření není opatřením všeobecným, ale naopak přináší ekonomickou výhodu konkrétním podnikům tím, že jim snižuje náklady a posiluje jejich finanční pozici v porovnání s konkurencí, která z těchto opatření těžit nemůže. Tento poznatek potvrzuje fakt, že opatření bylo uplatněno pouze v jednom případě.
(19)
Druhou podmínkou pro uplatnění čl. 87 odst. 1 je, že podpora musí být poskytována ze státních prostředků. Použití státních prostředků je v tomto případě dáno skutečností, že opatření je financováno nevratnou půjčkou z veřejného fondu a prominutím části sociálního pojištění ze strany státu.
(20)
Třetí a čtvrtá podmínka pro uplatnění čl. 87 odst. 1 Smlouvy spočívají v tom, že opatření nesmí narušit či hrozit narušením hospodářské soutěže a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Zkoumaný režim hrozí narušením hospodářské soutěže, neboť posiluje finanční postavení některých podniků na úkor jejich konkurence. Nebezpečí narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu je zvláště velké v případech, kdy příjemci podpory konkurují výrobkům z jiných členských států, a to i když podniky-příjemci své výrobky nevyvážejí. Přestože totiž nevyvážejí vlastní výrobky, představuje poskytovaná podpora ekonomickou výhodu na domácím trhu, neboť podniky z jiných členských států mají menší možnost uspět na tomto trhu se svými výrobky (6).
(21)
Na zkoumané opatření se tudíž vztahuje všeobecný zákaz podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy, a lze jej považovat za slučitelné s principy společného trhu pouze tehdy, pokud splňuje některou z výjimek uvedených ve Smlouvě.
5.2. Oprávněnost poskytované podpory
(22)
Vzhledem k tomu, že opatření představuje státní podporu, Komise s politováním konstatuje, že italské orgány nesplnily svou povinnost vyplývající z čl. 88 odst. 3 Smlouvy a uvedly opatření v platnost ještě předtím, než jej Komise schválila.
5.3. Posouzení slučitelnosti podpory
(23)
Poté, co Komise dospěla k závěru, že opatření představuje státní podporu spadající pod čl. 87 odst. 1 Smlouvy, zvážila, zda by mohla být slučitelná s principy společného trhu podle čl. 87 odst. 2 a 3.
(24)
Komise zastává názor, že podpora nesplňuje kritéria pro vynětí podle čl. 87 odst. 2 Smlouvy, neboť se nejedná o podporu sociální povahy podle čl. 87 odst. 2 písm. a) ani o podporu určenou k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi podle čl. 87 odst. 2 písm. b), a nespadá ani pod čl. 87 odst. 2 písm. c). Výjimky uvedené v čl. 87 odst. 3 písm. b) a d) samozřejmě také nelze použít.
(25)
S odkazem na čl. 87 odst. 3 písm. a) a c), Komise definovala svou politiku ohledně určitých kategorií podpor, které jsou z předpisů a obecných zásad vyňaty. Cílem zkoumané podpory je záchrana pracovních míst a prodej podniků, které se dostaly do potíží a může tedy spadat do působnosti kteréhokoli ze tří uvedených aktů sekundární legislativy. Komise tudíž prozkoumala slučitelnost poskytované podpory z pohledu obecných zásad pro poskytování státní podpory pro záchranu a restrukturalizaci, vycházejících z nařízení (ES) č. 2204/2002, a konečně z pohledu obecných zásad pro státní regionální podporu. V každém z těchto případů se však potvrdily pochybnosti Komise o slučitelnosti tohoto režimu podpory se zásadami společného trhu.
5.4. Posouzení podle obecných zásad o pomoci a restrukturalizaci
(26)
Oznámený režim se vztahuje na prodej podniků, které mají finanční potíže. Italské orgány tudíž argumentují tím, že by měl být posuzován podle obecných zásad pro poskytování státní podpory pro záchranu a restrukturalizaci. Komise zvážila, zda je možno režim podpory podle těchto obecných zásad posuzovat. Obecné zásady pro poskytování státní podpory pro záchranu a restrukturalizaci dovolují:
-
podpory pro záchranu a restrukturalizaci, které budou Komisi individuálně oznámeny; podpora se vztahuje na všechny typy podniků, bez ohledu na jejich velikost;
-
režimy podpory pro záchranu a restrukturalizaci pouze pro malé a střední podniky.
Italské orgány oznámily zavedení režimu podpory pro všechny typy podniků, bez ohledu na jejich velikost. Avšak vzhledem k tomu, že je tento režim zaměřen na prodej podniků s více než 1 000 zaměstnanci, je zjevné, že se bude vesměs jednat o velké podniky (7). Ve své současné podobě tedy tento režim nelze považovat za slučitelný s principy společného trhu, na základě obecných zásad pro poskytování státní podpory pro záchranu a restrukturalizaci.
(27)
Vyšetřování bylo zahájeno na základě rozhodnutí, v němž Komise tvrdí, že pokud Itálie považovala toto opatření za individuální restrukturalizační podporu jednomu podniku, který se dostal do potíží, pak jej měla jako takové i oznámit. Pak by bylo nutno upřesnit, zda byl podnik v nesnázích skutečným příjemcem podpory. Takovéto oznámení by muselo být podloženo restrukturalizačním plánem, směřujícím k obnovení životaschopnosti podniku, a muselo by splnit všechny podmínky uvedené v obecných zásadách pro poskytování státní podpory pro záchranu a restrukturalizaci.
(28)
Italské orgány naznačily, že ve skutečnosti došlo v průběhu celého režimu k prodeji pouze jednoho podniku. Přesto stále popisovaly opatření jako režim podpory a neposkytly Komisi žádné informace, na jejichž základě by mohla kvalifikovat toto opatření coby individuální oznámení o restrukturalizační pomoci jednotlivé firmě v nesnázích. Komise tudíž nemůže posuzovat případ prodeje společnosti Ocean SpA firmě Brandt Italia SpA individuálně.
5.5. Posouzení podle nařízení ES č. 2204/2002
(29)
Cílem oznámeného režimu podpory bylo zachovat pracovní místa. Kromě obecných zásad pro poskytování státní podpory pro záchranu a restrukturalizaci italské orgány rovněž odkazovaly na nařízení ES č. 2204/2002. V tomto ohledu italské orgány soudí, že:
-
oznámené opatření by mělo být považováno za „obecné opatření na podporu zaměstnanosti, které nenarušuje nebo nemůže narušit hospodářskou soutěž zvýhodněním určitých podniků nebo určitých odvětví výroby“ (bod odůvodnění č. 6 nařízení ES č. 2204/2002), neboť je všeobecné a abstraktní a vztahuje se na všechny podniky s více než 1 000 zaměstnanci, které jsou ve zvláštní správě a prodávají se;
-
režim přináší stejné výhody jako režim zaměřený na mobilitu propuštěných pracovních sil (Cassa integrazione, guadagni straordinari), který nikdy nebyl považován za státní podporu;
-
pokud by opatření mělo být vnímáno jako státní podpora, muselo by být definováno jako režim na podporu vytváření pracovních míst. Čl. 4 odst. 4 písm. c) nařízení ES č. 2204/2002 výslovně stanoví, že „na nově vytvořených pracovních místech mohou být zaměstnáni jen noví pracovníci, kteří buď nikdy nebyli zaměstnáni nebo své předchozí zaměstnání ztratili nebo je ztrácejí“. Zkoumané opatření se týká posledního z těchto případů.
(30)
Pokud jde o první bod, Komise se domnívá, že toto opatření není opatřením všeobecným z důvodů uvedených v tomto rozhodnutí v části týkající se existence podpory.
(31)
Co se týká druhého bodu, opatření nijak nemění režimy propouštění pracovníků, například zvláštní fond pro případy propouštění pracovníků (Cassa integrazione straordinaria) nebo program mobility propuštěných pracovníků. Je to dočasné opatření, vytvořené pro specifickou situaci, a vztahuje se pouze na transakce prováděné během jednoho tříměsíčního období. Zkoumané opatření tedy nemůže být považováno za ekvivalentní všeobecným programům na propouštění pracovníků, jako je např. zvláštní fond pro případy propouštění pracovníků nebo program mobility propuštěných pracovníků, které Komise nikdy neposuzovala podle pravidel státní podpory.
(32)
Pokud jde o třetí bod, Komise by chtěla upozornit na skutečnost, že podle nařízení ES č. 2204/2002 je podpora směřující k vytvoření nových pracovních míst v neasistovaných oblastech možná pouze tehdy, pokud je poskytována malým a středním podnikům. Oznamovaný režim platí pro celý stát a vztahuje se na všechny podniky, nehledě na velikost. Opatření spočívá v prodeji podniků s více než 1 000 zaměstnanci, lze se tedy domnívat, že se bude jednat převážně o velké podniky.
(33)
Ve světle těchto skutečností nelze oznámené opatření považovat za slučitelné s principy společného trhu podle nařízení ES č. 2204/2002.
5.6. Posouzení podle obecných zásad pro státní regionální podporu
(34)
Komise rovněž zvážila, zda lze režim posuzovat podle obecných zásad pro státní regionální podporu (8). Pokud budou splněny určené požadavky, tyto obecné zásady umožňují schválit podporu směřující k udržení pracovních míst, i když tato spadá pod kategorii provozní podpory. Je rovněž možno povolit podporu ve formě investic do fixního kapitálu, spočívající v nákupu podniku, který byl zavřen nebo který by musel být zavřen, kdyby jej jiný subjekt neodkoupil.
(35)
Režim však nespadá pod obecné zásady pro státní regionální podporu, neboť jej lze uplatnit kdekoli v Itálii. Kromě toho je dosud jen jeden známý případ uplatnění tohoto režimu, a sice v případě společnosti ve Verolanuově, Brescia, tedy v oblasti, na kterou se nevztahují výjimky uvedené v čl. 87 odst. 3 písm. a) a c). Oznámené opatření tudíž nelze považovat za slučitelné s principy společného trhu na základě obecných zásad pro státní regionální podporu.
(36)
V neposlední řadě je oznámené opatření neslučitelné s principy společného trhu, neboť neobsahuje žádný mechanismus, který by bránil současnému čerpání podpory z více zdrojů.
6. ZÁVĚR
(37)
Komise zjistila, že zkoumané opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy. Uvedením tohoto opatření v účinnost Itálie porušila čl. 88 odst. 3 Smlouvy. Na základě výše uvedené analýzy Komise zjistila, že poskytovaná podpora není slučitelná se zásadami společného trhu ve světle obecných zásad pro poskytování státní podpory pro záchranu a restrukturalizaci, nařízení ES č. 2204/2002 a obecných zásad pro státní regionální podporu.
(38)
Toto rozhodnutí se týká režimu podpory a jednotlivých případů, v nichž byl tento režim uplatněn, a je třeba se jím s okamžitou platností řídit, což se týká zvláště odejmutí veškeré již poskytnuté podpory, která není slučitelná. Toto rozhodnutí nezohledňuje možnost, že individuální podpory poskytnuté v rámci tohoto režimu, mohou být s ohledem na své charakteristiky v budoucnosti považovány na základě rozhodnutí Komise za zcela či částečně slučitelné.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytovaná v nutných případech v oblasti zaměstnanosti, kterou Itálie uvedla v platnost výnosem č. 23 ze dne 14. února 2003, který byl změněn na zákon č. 81 ze dne 17. dubna 2003, je neslučitelná se zásadami společného trhu.
Článek 2
Itálii se tímto ukládá za povinnost zrušit režim podpory uvedený v článku 1, pokud je tento režim stále v platnosti.
Článek 3
1. Itálie přijme veškerá nutná opatření za účelem odejmutí podpory poskytnuté v rámci režimu podpory uvedeném v článku 1, která již byla protiprávně určitým subjektům poskytnuta.
2. Itálie zastaví vyplácení všech zbylých plateb, s platností ode dne přijetí tohoto rozhodnutí.
3. Odejmutí již poskytnuté podpory je třeba provést neodkladně a v souladu s postupy národního práva, pokud tyto umožňují okamžitý a účinný výkon rozhodnutí.
4. Odejmutá podpora musí zahrnovat rovněž úrok, počítaný ode dne, kdy byla příjemci podpora poskytnuta, až do dne odejmutí podpory.
5. Výpočet úroku bude vycházet z referenční úrokové míry, používané pro výpočet stejných příspěvků, jako jsou poskytovány v případě regionálních podpor, ode dne, kdy byla podpora příjemci poskytnuta.
6. Úroková míra podle odstavce 5 bude platit pro celé období uvedené v odstavci 4.
Článek 4
Itálie uvědomí Komisi do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí, jaká opatření přijala za účelem dosažení souladu s tímto rozhodnutím, a to vyplněním přiloženého dotazníku.
Článek 5
Rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 30. března 2004.