Nařízení Rady (EHS) č. 1192/69
ze dne 26. června 1969
o společných pravidlech normalizace účtů železničních podniků
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 75 a 94 této smlouvy,
s ohledem na rozhodnutí Rady ze dne 13. května 1965 [1] o harmonizaci některých ustanovení o hospodářské soutěži v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že jedním z cílů společné dopravní politiky je odstranění rozdílů vznikajících tím, že orgány veřejné moci ukládají železničním podnikům finanční břemena nebo jim poskytují výhody, což způsobuje podstatné narušení podmínek hospodářské soutěže;
vzhledem k tomu, že je proto vhodné učinit kroky, které zajistí odstranění důsledků takových finančních břemen nebo výhod, s cílem dosáhnout rovného zacházení se všemi druhy dopravy; že pro některé skupiny finančních břemen nebo výhod mohou tyto kroky spočívat v jejich brzkém odstranění; že s ohledem na ostatní skupiny finančních břemen nebo výhod musí být tyto kroky prováděny jako součást postupu normalizace účtů železničních podniků, přičemž charakteristickým znakem této normalizace je finanční vyrovnání důsledků těchto finančních břemen nebo výhod;
vzhledem k tomu, že konečné řešení, pokud jde o některé skupiny finančních břemen nebo výhod, které mají být zahrnuty do normalizace, bude muset být provedeno společně s postupnou harmonizací pravidel upravujících finanční vztahy mezi železničními podniky a státy, jak je stanoveno v článku 8 rozhodnutí Rady ze dne 13. května 1965 o harmonizaci některých ustanovení o hospodářské soutěži v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách; že je proto vhodné pro tyto skupiny finančních břemen nebo výhod ponechat až do konečného řešení každému státu právo rozhodnout v každém jednotlivém případě, zda se má normalizace uskutečnit; že kladného v případě rozhodnutí by normalizace měla být provedena v souladu se společnými pravidly stanovenými v tomto nařízení, zejména pokud jde o způsoby výpočtu výše finančního vyrovnání;
vzhledem k tomu, že dříve než lze v rámci normalizace účtů provést finanční vyrovnání plynoucí z normalizace, je nutné určit finanční břemena nesená nebo výhody požívané železničními podniky porovnáním jejich postavení s postavením v situaci, kdy by byly provozovány za stejných podmínek jako podniky provozující ostatní druhy dopravy;
vzhledem k tomu, že pro toto určení musí být definovány případy, na které by měla být uplatněna normalizace; že by měly být zahrnuty všechny skutečnosti v členských státech kromě jednak závazků veřejných služeb ve smyslu nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 ze dne 26. června 1969 o postupu členských států ohledně závazků vyplývajících z pojmu veřejné služby v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách [4] a jednak rozdílů v oblasti nákladů infrastruktury a daňového zatížení podle pravidel upravujících tyto tři druhy dopravy - rozdílů, které budou v patřičné době zrušeny na základě opatření navržených s ohledem na zpoplatnění infrastruktury a v souvislosti s úpravou obecných a specifických daňových systémů v dopravě;
vzhledem k tomu, že každý případ normalizace je jedinečný, a je proto vhodné stanovit oblast působnosti každého případu a stanovit zásady výpočtu pro použití k určení finančního břemene uloženého nebo výhod poskytnutých železničním podnikům;
vzhledem k tomu, že za účelem určení výše takových břemen nebo výhod je nezbytné porovnat systém použitelný pro železniční podniky se systémem použitelným pro soukromé podniky provozující ostatní druhy dopravy;
vzhledem k tomu, že finanční břemena nesená železničními podniky jsou obvykle větší než výhody, které požívají, a navíc tyto podniky mohou snadno poskytovat účetní údaje nutné k určení výše těchto břemen nebo výhod; že je proto vhodné ponechat podnikům v této záležitosti právo iniciativy, přičemž je na příslušných orgánech členských států, aby v souladu s podmínkami stanovenými v tomto nařízení a před stanovením výše vyrovnání prošetřily údaje, na kterých podniky zakládají své žádosti; že je žádoucí stanovit lhůtu, v níž tyto orgány musí rozhodnout;
vzhledem k tomu, že vyplacení vyrovnání je vázáno na přípravu rozpočtu státu nebo příslušných orgánů i rozpočtů železničních podniků, a je proto vhodné stanovit zvláštní opatření zajišťující vyplacení vyrovnání na základě odhadů a následné vyrovnání nedoplatků nebo přeplatků;
vzhledem k tomu, že kvůli jasnosti a v zájmu vhodného zveřejnění normalizace účtů je žádoucí stanovit, aby se výše vyrovnání poskytnutých na základě normalizace účtů uváděly v tabulce přiložené k roční účetní závěrce železničních podniků;
vzhledem k tomu, že je žádoucí zajistit, aby členské státy poskytly dopravním podnikům vhodné prostředky, které by jim umožnily uplatnit své zájmy ve vztahu k jednotlivým rozhodnutím učiněným členskými státy při provádění tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že Komise musí být schopna získat od členských států všechny užitečné informace o uplatňování tohoto nařízení;
vzhledem k tomu, že vyrovnání podle tohoto nařízení mají členské státy poskytovat se společnými postupy stanovenými tímto nařízením, a měla by proto být vyloučena z postupu informování předem podle čl. 93 odst. 3 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství;
vzhledem k tomu, že pro provádění společné dopravní politiky je nutné okamžité uplatňování tohoto nařízení na šest vnitrostátních železničních podniků; že z důvodů povahy ostatních železničních podniků, zejména pokud jde o podmínky hospodářské soutěže v dopravě a z důvodů potřeby provádět uvedenou společnou dopravní politiku po etapách, může být zkoumání podmínek pro rozšiřování působnosti tohoto nařízení na ostatní železniční podniky odloženo o několik let;
vzhledem k tomu, že postup normalizace neosvobozuje členské státy od vlastní odpovědnosti v co největší míře odstraňovat příčiny narušování hospodářské soutěže; že však takovými kroky nesmějí právně nebo ve skutečnosti vyvolat zhoršování situace zaměstnanců železničních podniků nebo brzdit či zpomalit zlepšování jejich životních a pracovních podmínek,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
ODDÍL I
Definice a oblast působnosti
Článek 1
1. Účty železničních podniků jsou normalizovány v souladu se společnými pravidly stanovenými v tomto nařízení.
2. Finanční vyrovnání vyplývající z normalizace účtů stanovené v odstavci 1 se provádějí se společnými postupy stanovenými v tomto nařízení od 1. ledna 1971.
Článek 2
1. Normalizace účtů železničních podniků ve smyslu tohoto nařízení spočívá:
a) v určení finančních břemen nesených nebo výhod požívaných železničními podniky v důsledku právních nebo správních předpisů porovnáním jejich postavení s postavením v situaci, kdy by byly provozovány za stejných podmínek jako podniky provozující ostatní druhy dopravy;
b) ve finančních vyrovnáních břemen nebo výhod prokázaných na základě určení podle písmene a).
2. Za finanční břemeno se pro účely tohoto nařízení nepovažuje finanční břemeno plynoucí z právních nebo správních předpisů, které vyjadřuje výsledky jednání sociálních partnerů.
3. Normalizace účtů ve smyslu tohoto nařízení se nevztahuje na závazky veřejných služeb uložené členskými státy a zahrnuté do nařízení (EHS) č. 1191/69.
Článek 3
1. Toto nařízení se vztahuje na tyto železniční podniky:
- Société nationale des chemins de fer belges (SNCB.(National Maatschappij der Belgische Spoorwegen (NMBS),
- Deutsche Bundesbahn (DB),
- Société nationale des chemins de fer français (SNCF),
- Azienda autonoma delle Ferrovie dello Stato (FS),
- Société nationale des chemins de fer luxembourgeois (CFL),
- Naamloze Vennootschap Nederlandse Spoorwegen (NS).
2. Komise předloží nejpozději do 1. ledna 1973 Radě opatření, která považuje za nezbytná pro rozšíření působnosti tohoto nařízení na ostatní podniky provozující dopravu po železnici.
Článek 4
1. Normalizace účtů ve smyslu tohoto nařízení se použije na tyto skupiny finančních břemen nebo výhod:
a) platby, které jsou pro železniční podniky povinné, ale které jsou v ostatním hospodářství, včetně ostatních druhů dopravy, neseny státem (skupina I);
b) výdaje sociální povahy vynaložené železničními podniky na rodinné přídavky jiné než výdaje, které by nesly, pokud by platily příspěvky za stejných podmínek jako podniky provozující ostatní druhy dopravy (skupina II);
c) platby na starobní důchody a ostatní důchody nesené železničními podniky za podmínek odlišných od podmínek použitelných pro podniky provozující ostatní druhy dopravy (skupina III);
d) náklady na zařízení železničních přejezdů nesené železničními podniky (skupina IV).
2. Nejpozději do 1. ledna 1971 se odstraní tyto skupiny finančních břemen nebo výhod existující v době vstupu tohoto nařízení v platnost:
a) povinnost přijímat více zaměstnanců, než je pro podnik potřebné (skupina V);
b) nárůsty mezd a platů uložené vládou členského státu se zpětnou působností kromě případů, kdy jsou tyto nárůsty uskutečňovány za výlučným účelem uvést mzdy a platy placené železničními podniky do souladu se mzdami a platy placenými u jiných druhů dopravy (skupina VI);
c) přesunutí obnovy a údržby na pozdější dobu uložené příslušnými orgány (skupina VII).
3. Nejpozději do 1. ledna 1973 se zruší tato skupina finančních břemen nebo výhod existující v době vstupu tohoto nařízení v platnost:
finanční břemena vztahující se na rekonstrukci nebo náhradu v důsledku válečných škod, která nese železniční podnik, ale která by měl převzít stát (skupina VIII);
kapitálové a úrokové zatížení z půjček poskytnutých v rámci této skupiny podléhá normalizaci účtů ve smyslu tohoto nařízení do skončení finančního závazku.
4. Tyto skupiny finančních břemen nebo výhod existující v době vstupu tohoto nařízení v platnost mohou být předmětem normalizace účtů ve smyslu tohoto nařízení:
a) povinnost zaměstnávat více zaměstnanců, než je pro podnik potřebné (skupina IX);
b) opatření ve prospěch zaměstnanců jako uznání určitých služeb jejich zemi uložená železničním podnikům státem za podmínek odlišných od podmínek použitelných pro podniky provozující ostatní druhy dopravy (skupina X);
c) platby zaměstnancům uložené železničním podnikům, a nikoliv podnikům provozujícím ostatní druhy dopravy (skupina XI);
d) výdaje sociální povahy vynakládané železničními podniky zejména na lékařskou péči a odlišné od výdajů,které by nesly, kdyby měly stejné podmínky jako podniky provozující ostatní druhy dopravy (skupina XII);
e) finanční břemena připadající na železniční podniky v důsledku toho, že po nich stát požaduje, aby udržovaly dílny nebo jiná zařízení v provozu za okolností neslučitelných s provozem podniku na obchodním základě (skupina XIII);
f) podmínky uložené s ohledem na zadávání veřejných zakázek na stavební práce a dodávky (skupina XIV).
Tato skupina finančních břemen nebo výhod může být rovněž předmětem normalizace účtů ve smyslu tohoto nařízení:
finanční břemena nesená v důsledku chybějící normalizace v minulosti (skupina XV).
Konečné řešení, pokud jde o skupiny IX až XV, přijme Rada nejpozději do přijetí opatření k provedení článku 8 rozhodnutí Rady ze dne 13. května 1965 o harmonizaci některých ustanovení o hospodářské soutěži v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách. Mezitím se členské státy pokusí odstranit příčiny těchto finančních břemen nebo výhod.
ODDÍL II
Společná pravidla pro normalizaci a vyrovnání
Článek 5
1. Finanční břemena nebo výhody železničních podniků, které jsou nebo mohou být předmětem normalizace účtů, se určují v souladu s přílohami, které jsou nedílnou součástí tohoto nařízení.
2. Pokud se pro jakoukoliv skupinu, která má být normalizována, podmínky použitelné pro železniční podniky mají porovnat s podmínkami použitelnými u jiných druhů dopravy, provádí se porovnání pouze se soukromými podniky.
Článek 6
1. Hrubá výše vyrovnání se určí pro jednotlivé skupiny normalizace použitím zásad pro výpočet uvedených v příloze pro danou skupinu.
Čistá výše vyrovnání se získá pouze jediným započtením každé položky objevující se vícekrát ve výpočtu hrubé výše vyrovnání pro různé skupiny.
2. Pokud výpočet provedený v souladu s přílohami pro jednotlivé skupiny normalizace prokáže finanční břemeno nesené železničním podnikem, má tento podnik nárok na finanční vyrovnání od orgánů veřejné moci ve výši tohoto finančního břemene.
Pokud tento výpočet prokáže výhodu požívanou železničním podnikem, musí tento železniční podnik zaplatit orgánům veřejné moci finanční vyrovnání ve výši této výhody.
Článek 7
1. Železniční podniky podávají každý rok příslušným orgánům žádost o normalizaci na základě tohoto nařízení.
2. Žádost obsahuje
a) údaje o následujícím rozpočtovém roce vypočtené na základě právních nebo správních předpisů platných v době podání žádosti a
b) údaje potřebné pro úpravu částek vyplacených předběžně za rozpočtový rok, pro který jsou známy konečné výsledky.
3. Tato žádost musí být podána včas, aby orgány veřejné moci mohly učinit nezbytná rozpočtová opatření, a musí obsahovat veškerá odůvodnění, zejména o:
a) finančních břemenech nebo výhodách jednotlivých skupin normalizace;
b) metodách výpočtu použitých pro některé zohledněné skupiny;
c) hrubých a čistých výších podle čl. 6 odst. 1 pro jednotlivé skupiny. Odhady podle odst. 2 písm. a) se vypočítají na základě údajů za poslední rozpočtový rok, pro který jsou známy konečné výsledky, přičemž se bere ohled na všechny změny, které případně nastaly v rámci jednotlivých skupin normalizace do doby podání žádosti.
Článek 8
1. Příslušné orgány členských států prošetří údaje, na kterých je žádost daného železničního podniku založena.
2. Příslušné orgány členských států poté, co danému podniku poskytnou příležitost podat připomínky, mohou
- upravit výši vyrovnání a změnit ostatní položky v žádosti, pokud nebyla dodržena ustanovení tohoto nařízení,
- zahrnout do žádosti jiná finanční břemena nebo výhody plynoucí z některé skupiny uvedené v článku 4.
3. Příslušné orgány určí v souladu s tímto nařízením odhadovanou výši vyrovnání pro následující rozpočtový rok a konečnou výši vyrovnání za poslední předcházející rozpočtový rok, pro který jsou známy konečné výsledky. Jejich rozhodnutí obsahuje podrobnosti o výpočtu těchto částek.
4. Příslušné orgány oznámí železničnímu podniku své rozhodnutí nejpozději do šesti měsíců od obdržení žádosti.
Pokud příslušné orgány v této lhůtě nepřijmou rozhodnutí, považuje se žádost podniku za předběžně přijatou.
Článek 9
Členské státy zaplatí odhadovanou výši vyrovnání určenou na základě článku 8 v průběhu rozpočtového roku, pro který byl odhad proveden.
V průběhu tohoto rozpočtového roku členské státy zaplatí nebo vyberou zůstatek vyrovnání vzniklý na základě rozdílu mezi konečnou výší vyrovnání za poslední předcházející rozpočtový rok, pro který jsou známy konečné výsledky, a již zaplacenými odhadovanými částkami.
Článek 10
1. Výše vyrovnání vyplacených ve vztahu k jednotlivým skupinám normalizace se uvádí v tabulce připojené k roční účetní závěrce železničního podniku.
V tabulce se odděleně uvádějí výše vyrovnání obdržených na základě odhadu a výše vyrovnání obdržených nebo vyplacených jako vyrovnání nedoplatku nebo přeplatku podle článku 9.
V tabulce se rovněž uvádí výše vyrovnání poskytnutých podle nařízení (EHS) č. 1191/69 s ohledem na jednotlivé závazky veřejné služby.
2. Celková výše vyrovnání obdržených na základě normalizace účtů a vyrovnávaní obdržených na základě závazků veřejných služeb se podle platných pravidel daného členského státu zaznamenává buď do obchodní bilance, nebo do výkazu ztrát a zisků daného železničního podniku.
Článek 11
Rozhodnutí příslušných orgánů členských států přijatá na základě tohoto nařízení uvádějí odůvodnění a úředně se zveřejňují.
Článek 12
Členské státy zajistí, aby železničním podnikům jako takovým byla dána příležitost vhodnými způsobem uplatnit své zájmy, pokud jde o rozhodnutí přijatá na základě tohoto nařízení.
ODDÍL III
Závěrečná ustanovení
Článek 13
1. Komise může členské státy požádat o poskytnutí všech užitečných informací týkajících se uplatňování tohoto nařízení. Komise může konzultovat zúčastněné členské státy, kdykoliv to pokládá za nezbytné.
2. Vyrovnání vyplacená na základě tohoto nařízení jsou vyloučena z postupu informování předem stanoveného v čl. 93 odst. 3 Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství.
Členské státy neprodleně sdělí Komisi podrobnosti o částkách skutečně vyplacených jako vyrovnání za každou skupinu finančních břemen nebo výhod zmíněnou v tomto nařízení.
Článek 14
1. Členské státy přijmou v dostatečném předstihu po konzultaci s Komisí právní a správní předpisy nezbytné pro provedení tohoto nařízení.
2. Pokud o to členský stát požádá nebo pokud to Komise pokládá za účelné, projedná Komise se zúčastněnými členskými státy opatření navrhovaná podle odstavce 1.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Lucemburku dne 26. června 1969.