Směrnice Rady 96/29/Euratom
ze dne 13. května 1996,
kterou se stanoví základní bezpečnostní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na články 31 a 32 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise vypracovaný po obdržení stanoviska skupiny osob jmenovaných Výborem pro vědu a techniku z vědeckých odborníků členských států,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
vzhledem k tomu, že čl. 2 písm. b) Smlouvy předpokládá vypracování jednotných základních bezpečnostních standardů pro ochranu zdraví obyvatelstva a pracovníků;
vzhledem k tomu, že článek 30 Smlouvy vymezuje "základní standardy" ochrany zdraví obyvatelstva a pracovníků před nebezpečím ionizujícího záření jako
a) nejvyšší přípustné dávky poskytující dostatečnou bezpečnost;
b) nejvyšší přípustný stupeň ozáření a zamoření;
c) základní zásady lékařského dohledu nad pracovníky;
vzhledem k tomu, že článek 33 Smlouvy vyžaduje, aby každý členský stát vydal právní a správní předpisy k dodržování přijatých základních standardů a přijal opatření nezbytná k výuce, vzdělávání a odborné přípravě;
vzhledem k tomu, že ke splnění svých úkolů stanovilo Společenství základní standardy poprvé v roce 1959 podle článku 218 Smlouvy formou směrnic ze dne 2. února 1959, kterými se stanoví základní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření [3]; že tyto směrnice Rady byly revidovány v roce 1962 směrnicí ze dne 5. března 1962 [4], v roce 1966 směrnicí 66/45/Euratom [5], v roce 1976 směrnicí 76/579/Euratom [6], v roce 1979 směrnicí 79/343/Euratom [7], v roce 1980 směrnicí 80/836/Euratom [8] a v roce 1984 směrnicí 84/467/Euratom [9];
vzhledem k tomu, že směrnice týkající se základních standardů byly doplněny směrnicí Rady 84/466/Euratom ze dne 3. září 1984, kterou se stanoví základní opatření radiační ochrany osob podstupujících lékařské vyšetření nebo léčbu [10], rozhodnutím Rady 87/600/Euratom ze dne 14. prosince 1987 o opatřeních Společenství pro na včasnou výměnu informací v případě radiační mimořádné situace [11], nařízením Rady (Euratom) č. 3954/87 ze dne 22. prosince 1987, kterým se stanoví nejvyšší přípustné úrovně radioaktivní kontaminace potravin a krmiv po jaderné havárii nebo jiném případu radiační mimořádné situace [12], směrnicí Rady 89/618/Euratom ze dne 27. listopadu 1989 o informování obyvatelstva o opatřeních na ochranu zdraví, která se mají použít, a o krocích, které je třeba učinit v případě radiační mimořádné situace [13], směrnicí Rady 90/641/Euratom ze dne 4. prosince 1990 o ochraně externích pracovníků vystavených riziku ionizujícího záření v průběhu jejich činností v kontrolovaném pásmu [14], směrnicí Rady 92/3/Euratom ze dne 3. února 1992 o dozoru a kontrole přepravy radioaktivního odpadu mezi členskými státy a do Společenství a ze Společenství [15] a nařízením (Euratom) č. 1493/93 Rady ze dne 8. června 1993 o přepravě radioaktivních látek mezi členskými státy [16];
vzhledem k tomu, že rozvoj vědeckých poznatků v oblasti radiační ochrany vyjádřený zejména v doporučení č. 60 Mezinárodní komise pro radiologickou ochranu ukázal, že je žádoucí zrevidovat základní standardy a zapracovat je do nového právního nástroje;
vzhledem k tomu, že základní standardy mají, pokud jde o rizika spojená s ionizujícím zářením, zvláštní význam pro jiné směrnice upravující jiné typy rizika a že je nezbytné pokračovat v jejich uplatňování ve Společenství jednotným způsobem;
vzhledem k tomu, že je žádoucí v oblasti působnosti základních standardů vzít v úvahu činnosti nebo pracovní činnosti, při nichž může dojít k významnému zvýšení ozáření pracovníků a jednotlivců z obyvatelstva ionizujícím zářením způsobeným umělými nebo přírodními zdroji záření, které není z hlediska radiační ochrany zanedbatelné, stejně jako vzít v úvahu vhodná ochranná opatření v případech zásahu;
vzhledem k tomu, že pro dosažení souladu se základními standardy se vyžaduje, aby členské státy podrobovaly určité činnosti zahrnující rizika vyplývající z ionizujícího záření režimu ohlašování a předchozího povolení nebo tyto činnosti zakázaly;
vzhledem k tomu, že základem systému radiační ochrany by pro určité činnosti měly zůstat zásady odůvodnění ozáření, optimalizace ochrany a limitování dávek; že limitování dávek musí být stanoveno s přihlédnutím ke konkrétní situaci jednotlivých skupin osob vystavených záření, jako jsou pracovníci, učni, studenti a jednotlivci z obyvatelstva;
vzhledem k tomu, že ochrana pracovníků vystavených záření, učňů a studentů vyžaduje zavedení vhodných opatření na pracovištích; že tato opatření mají zahrnovat předběžné hodnocení rizik, klasifikaci pracovišť a pracovníků, monitorování prostorů a pracovních podmínek a lékařský dohled;
vzhledem k tomu, že po členských státech by mělo být vyžadováno vymezení pracovních činností zahrnujících významně zvýšené úrovně ozáření pracovníků nebo jednotlivců z obyvatelstva zdroji přírodního záření, které nejsou z hlediska radiační ochrany zanedbatelné; že by členské státy měly přijmout vhodná ochranná opatření v souvislosti s činnostmi vyhlášenými za důležité;
vzhledem k tomu, že ochrana obyvatelstva vyžaduje za běžných okolností, aby členské státy vytvořily systém inspekcí umožňující vykonávat kontrolu radiační ochrany obyvatelstva v souladu se základními standardy;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly být připraveny na možnost radiační mimořádné situace na svém území a že by měly spolupracovat s ostatními členskými státy a třetími zeměmi za účelem usnadnění připravenosti na takové situace a jejich zvládnutí;
vzhledem k tomu, že směrnice o základních standardech naposledy pozměněné směrnicí 84/467/Euratom by měly být zrušeny s účinností ode dne vstupu této směrnice v platnost,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I
DEFINICE
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí:
Absorbovanou dávkou (D) energie absorbovaná jednotkou hmotnosti,
+++++ TIFF +++++
kde:
+++++ TIFF +++++
- je průměrná energie předaná ionizujícím zářením hmotě v objemovém elementu,
- dm je hmotnost látky obsažené v tomto objemovém elementu.
V této směrnici se výrazem "absorbovaná dávka" rozumí průměrná dávka obdržená tkání nebo orgánem. Jednotkou absorbované dávky je gray (Gy).
Urychlovačem přístroj nebo zařízení, v němž jsou částice vystaveny zrychlení, přičemž vysílají ionizující záření o energii vyšší než 1 megaelektronvolt (MeV).
Havarijním ozářením ozáření osob v důsledku radiační mimořádné situace. Tento výraz nezahrnuje havarijní ozáření zasahujících osob.
Aktivací proces, v jehož průběhu je stabilní nuklid přeměněn na radionuklid ozářením látky, která jej obsahuje, částicemi nebozářením gama o vysoké energii.
Aktivitou (A) aktivita A daného množství radionuklidu v určitém energetickém stavu a v určitou dobu je výsledkem podílu dN:dt, přičemž dN je pravděpodobný počet spontánních jaderných přeměn vycházejících z tohoto energetického stavu v časovém intervalu dt:
A =
dNdt
Jednotkou aktivity je becquerel.
Učněm osoba, které provozovatel poskytuje výcvik nebo odbornou přípravu se záměrem vykonávat určité povolání.
Autorizovanou dozimetrickou službou subjekt odpovědný za kalibraci, odečet nebo výklad hodnot registrovaných osobními dozimetry nebo za měření radioaktivity v lidském těle nebo v biologických vzorcích nebo za hodnocení dávek, jehož kvalifikace pro tento úkol je uznávána příslušnými orgány.
Autorizovaným lékařem lékař odpovědný za lékařský dohled nad pracovníky kategorie A definovanými v článku 21, jehož kvalifikace pro tento úkol je uznávána příslušnými orgány.
Autorizovanými službami pracovního lékařství orgány, které mohou být pověřeny radiační ochranou pracovníků vystavených záření nebo lékařským dohledem nad pracovníky kategorie A, jejichž kvalifikace je pro tento úkol uznávána příslušnými orgány.
Umělými zdroji záření jiné zdroje záření než přírodní zdroje záření.
Povolením písemné povolení udělované příslušnými orgány na žádost nebo na základě vnitrostátního práva k výkonu činností spadajících do oblasti působnosti této směrnice.
Becquerelem (Bq) název jednotky aktivity. Jeden becquerel odpovídá jedné přeměně za sekundu:
1 Bq = 1 s
- 1
Uvolňovacími úrovněmi hodnoty stanovené příslušnými státními orgány vyjádřené jako objemová nebo hmotnostní aktivita nebo celková aktivita, při jejichž dosažení mohou být radioaktivní látky nebo materiál obsahující radioaktivní látky z činností podléhajících ohlašování nebo povolení osvobozeny od povinnosti plnit požadavky této směrnice.
Úvazkem efektivní dávky [E(τ)] součet ekvivalentních dávek vázaných v různých tkáních nebo orgánech [HT(τ)] v důsledku příjmu radioaktivní látky, přičemž každá z nich je násobena příslušným tkáňovým váhovým faktorem wT. Je dán vzorcem:
E
= ∑
w
H
Tτ
V členu E(τ) odpovídá τ počtu let, za která je prováděna integrace. Jednotkou úvazku efektivní dávky je sievert.
Úvazkem ekvivalentní dávky [HT(τ)] časový integrál (t) příkonu ekvivalentní dávky ve tkáni nebo orgánu T jednotlivce v důsledku příjmu radioaktivní látky. Pro příjem radioaktivní látky v okamžiku to je úvazek ekvivalentní dávky dán vzorcem:
+++++ TIFF +++++
kde:
+++++ TIFF +++++
- je příkon ekvivalentní dávky v orgánu nebo tkáni T v okamžiku t,
- τ je doba, v níž proběhne integrace.
V údaji HT(τ) je τ vyjádřena v letech. Není-li hodnota τ uvedena, činí tato doba u dospělých osob padesát let a u dětí odpovídá počtu let zbývajících do 70 let věku. Jednotkou úvazku ekvivalentní dávky je sievert.
Příslušnými orgány všechny orgány určené členským státem.
Kontrolovaným pásmem prostory, ve kterých jsou zavedena zvláštní pravidla pro účely ochrany před ionizujícím zářením nebo jako prevence rozšíření radioaktivní kontaminace a do kterých je regulován přístup.
Zneškodňováním ukládání odpadů na úložiště nebo na určité místo bez úmyslu je znovu použít. Zneškodňování zahrnuje rovněž povolené uvolnění odpadu přímo do životního prostředí a jeho následný rozptyl.
Optimalizačními mezemi omezení pravděpodobných dávek, kterými by daný zdroj mohl působit na jednotlivce, používané ve stadiu plánování radiační ochrany z hlediska optimalizace.
Limity ozáření nejvyšší hodnoty stanovené v hlavě IV pro dávky ozáření pracovníků, učňů a studentů a jednotlivců z obyvatelstva ionizujícím zářením podle této směrnice, které platí pro součet příslušných dávek zevního ozáření za stanovené období a úvazků dávek za období padesáti let (u dětí až do 70 let věku) v důsledku příjmu za toto období.
Efektivní dávkou (E) součet vážených ekvivalentních dávek vnitřního a zevního ozáření všech tkání a tělesných orgánů uvedených v příloze II. Je dána vzorcem:
E = ∑
w
H
= ∑
w
∑
w
D
T, R
kde:
- DT, R je střední dávka záření R absorbovaná orgánem nebo tkání T,
- wR je radiační váhový faktor a
- wT je tkáňový váhový faktor tkáně nebo orgánu T.
Příslušné hodnoty wT awR jsou uvedeny v příloze II. Jednotkou efektivní dávky je sievert (Sv).
Havarijním ozářením zasahujících osob ozáření osob provádějících nezbytná rychlá opatření při poskytování pomoci jiným osobám s cílem zabránit ozáření většího počtu osob nebo zachránit zařízení nebo cenný majetek, během kterého by mohl být překročen jeden z limitů osobní dávky stanovený pro pracovníky vystavené záření. Tomuto ozáření smějí být vystaveni pouze dobrovolní pracovníci.
Ekvivalentní dávkou (HT) dávka absorbovaná tkání nebo orgánem T vážená podle typu a kvality záření R. Je dána vzorcem:
H
= w
D
T, R
kde:
- DT, R je průměrná dávka záření R absorbovaná orgánem nebo tkání T a
- wR je radiační váhový faktor.
Je-li pole ionizujícího záření složeno z druhů nebo energií s různými hodnotami wR, je celková ekvivalentní dávka HT dána vzorcem:
H
= ∑
w
D
T, R
Příslušné hodnoty wR jsou uvedeny v příloze II. Jednotkou ekvivalentní dávky je sievert (Sv).
Pracovníky vystavenými záření osoby samostatně výdělečně činné nebo zaměstnanci vystavení při své práci záření způsobenému činnostmi uvedenými v této směrnici a schopnému vyvolat dávky překračující dávku odpovídající limitu ozáření stanovenému pro jednotlivce z obyvatelstva.
Ozářením proces vystavení ionizujícímu záření.
Grayem (Gy) název jednotky absorbované dávky. Jeden gray se rovná jednomu joulu na kilogram:
1Gy = 1Jkg
- 1
Zdravotní újmou odhad rizika snížení délky a kvality života, která se projeví u obyvatelstva po ozáření ionizujícím zářením. Tato definice zahrnuje poškození způsobená somatickými účinky, rakovinou a vážnými genetickými poruchami.
Příjmem aktivita radionuklidů, které vstoupily do organismu z vnějšího prostředí.
Zásahem lidská činnost směřující k prevenci nebo k odvrácení ozáření osob ze zdrojů, které nejsou součástí činností nebo se vymkly kontrole, a to působením na zdroje, cesty ozáření a samotné osoby.
Zásahovou úrovní hodnota odvrácené ekvivalentní dávky nebo odvrácené efektivní dávky nebo odvozená hodnota, při níž by měla být zvažována zásahová opatření. Hodnota odvrácené dávky nebo odvozená hodnota se týká výlučně cesty ozáření, na kterou se použijí zásahová opatření.
Ionizujícím zářením přenos energie v podobě částic nebo elektromagnetických vln vlnové délky nižší nebo rovnající se 100 nanometrů nebo frekvenci vyšší nebo rovnající se 3 x 1015 hertzů, která je schopna přímo nebo nepřímo vytvářet ionty.
Jednotlivci z obyvatelstva fyzické osoby z obyvatelstva, s výjimkou pracovníků vystavených záření, učňů a studentů v průběhu jejich pracovní doby a fyzických osob vystavených záření v případech uvedených v čl. 6 odst. 4 písm. a), b) a c).
Přírodním zdrojem záření zdroj ionizujícího záření terestrického nebo kosmického původu.
Potenciálním ozářením ozáření, které nelze s jistotou předvídat, avšak pravděpodobnost jeho vzniku lze předem odhadnout.
Činností lidská činnost, při níž se může zvýšit ozáření osob umělými zdroji záření nebo přírodními zdroji záření v případě, že přírodní radionuklidy jsou využívány pro své radioaktivní, štěpné nebo množivé charakteristiky, s výjimkou havarijního ozáření zasahujících osob.
Kvalifikovaným odborníkem osoba s nezbytnými znalostmi a vzděláním k provádění fyzikálních, technických nebo radiochemických zkoušek umožňujících hodnocení dávek a poskytování poradenství k zajištění účinné ochrany osob a řádného provozu ochranných zařízení, přičemž její způsobilost jako kvalifikovaného odborníka je uznávána příslušnými orgány. Kvalifikovaný odborník může být technicky odpovědný za úkoly v oblasti radiační ochrany pracovníků a jednotlivců z obyvatelstva.
Radioaktivní kontaminací znečištění jakéhokoli materiálu, povrchu, prostředí nebo osoby radioaktivní látkou. V konkrétním případě, pokud jde o lidské tělo, zahrnuje jak zevní kontaminaci kůže, tak vnitřní kontaminaci bez ohledu na cestu příjmu.
Radioaktivní látkou jakákoli látka obsahující jeden nebo více radionuklidů, jejíž aktivita nebo hmotnostní aktivita neníz hlediska radiační ochrany zanedbatelná.
Radiační mimořádnou situací situace vyžadující naléhavá opatření na ochranu pracovníků, jednotlivců z obyvatelstva nebo veškerého obyvatelstva nebo jeho části.
Kritickou skupinou obyvatelstva skupina zahrnující fyzické osoby, jejichž ozáření daným zdrojem je přiměřeně homogenní, a charakterizující ty jednotlivce z obyvatelstva, kteří jsou tímto zdrojem nejvíce ozářeni.
Ohlašováním povinnost předložit příslušnému orgánu doklad oznamující záměr vykonávat činnost vedoucí k ozáření nebo související s využíváním jaderné energie nebo jakoukoli jinou činnost spadající do oblasti působnosti této směrnice.
Uzavřeným radionuklidovým zdrojem zdroj, jehož konstrukce za běžných podmínek použití brání jakémukoli rozptylu radioaktivních látek do okolí.
Sievertem (Sv) název jednotky ekvivalentní nebo efektivní dávky. Jeden sievert se rovná jednomu joulu na kilogram:
1Sv = 1Jkg
- 1
Zdrojem přístroj, radioaktivní látka nebo zařízení, které může vysílat ionizující záření, nebo radioaktivní látky.
Sledovaným pásmem pásmo, které podléhá příslušnému dohledu z hlediska ochrany před ionizujícím zářením.
Provozovatelem jakákoli fyzická nebo právnická osoba, která vykonává činnosti nebo pracovní činnosti uvedené v článku 2 a která je podle vnitrostátního práva za uvedené činnosti nebo pracovní činnosti odpovědná.
HLAVA II
OBLAST PŮSOBNOSTI
Článek 2
1. Tato směrnice se vztahuje na všechny činnosti, s nimiž je spojeno riziko vyplývající z ionizujícího záření vysílaného buď umělým zdrojem záření, anebo přírodním zdrojem záření, v případě, že přírodní radionuklidy jsou nebo byly zpracovávány pro své radioaktivní, štěpné nebo množivé charakteristiky, a to zejména
a) při výrobě, zpracování, manipulaci, použití, držení, skladování, přepravě, dovozu do Společenství, vývozu ze Společenství a při zneškodňování radioaktivních látek;
b) při používání jakéhokoli elektrického přístroje vysílajícího ionizující záření, jehož součásti pracují při rozdílu potenciálu vyšším než 5 kV;
c) při jakékoli jiné činnosti určené členským státem.
2. V souladu s hlavou VII se směrnice rovněž vztahuje na pracovní činnosti, které nejsou uvedeny v odstavci 1, ale předpokládají přítomnost přírodních zdrojů záření a vedou k významnému zvýšení ozáření pracovníků nebo jednotlivců z obyvatelstva, které není z hlediska radiační ochrany zanedbatelné.
3. V souladu s hlavou IX se směrnice rovněž vztahuje na jakýkoli zásah v případě radiační mimořádné situace nebo v případě přetrvávajícího ozáření způsobeného pozdními následky radiační mimořádné situace nebo starými zátěžemi vzniklými v důsledku v minulosti vykonávané činnosti nebo pracovní činnosti.
4. Tato směrnice se nevztahuje na ozáření radonem uvnitř budov, ani na ozáření přírodním pozadím, to znamená na radionuklidy obsažené v lidském těle, na kosmické záření běžné na zemském povrchu nebo na terestrické záření způsobené radionuklidy přítomnými v nepoškozené zemské kůře.
HLAVA III
OHLAŠOVÁNÍ A POVOLENÍ ČINNOSTÍ
Článek 3
Ohlašování
1. Nestanoví-li tento článek jinak, vyžaduje každý členský stát, aby činnosti uvedené v čl. 2 odst. 1 byly ohlašovány.
2. Ohlašování se nevyžaduje u činností zahrnujících:
a) radioaktivní látky v množství, které celkově nepřekračuje zprošťovací úrovně uvedené ve druhém sloupci tabulky A v příloze I nebo za výjimečných okolností daných v členském státě jiné hodnoty povolené příslušnými orgány, jež však splňují základní obecná kritéria uvedená v příloze I, nebo
b) radioaktivní látky, jejichž hmotnostní aktivita nepřekračuje hodnoty pro osvobození od této povinnosti uvedené ve třetím sloupci tabulky A v příloze I nebo za výjimečných okolností daných v členském státě jiné hodnoty povolené příslušnými orgány, jež však splňují základní obecná kritéria uvedená v příloze I, nebo
c) zařízení obsahující radioaktivní látky v množstvích nebo koncentracích překračujících hodnoty uvedené v písm. a) a b), jestliže
i) jde o zařízení, jehož typ byl schválen příslušnými orgány členského státu,
ii) má charakteristiky uzavřeného zdroje,
iii) za normálních podmínek používání nevytváří v žádném bodě vzdáleném 0,1 m od svého dostupného povrchu příkon dávky vyšší než 1μSv h-1,
iv) podmínky pro zneškodňování byly stanoveny příslušnými orgány; nebo
d) provoz jakéhokoli elektrického zařízení, na něž se vztahuje tato směrnice, s výjimkou zařízení uvedeného v písmenu e), jestliže:
i) jde o zařízení, jehož typ byl schválen příslušnými orgány členského státu, a
ii) za normálních podmínek používání nevytváří v žádném bodě vzdáleném 0,1 m od svého dostupného povrchu příkon dávky vyšší než 1μSv h-1 nebo
e) používání jakékoli katodové trubice určené k zobrazování nebo jakéhokoli jiného elektrického zařízení pracujícího při rozdílu potenciálu nepřevyšujícím 30 kV za předpokladu, že za normálních podmínek používání nevytváří v žádném bodě vzdáleném 0,1 m od svého dostupného povrchu příkon dávky vyšší než 1μSv h-1 nebo
f) materiály kontaminované radioaktivními látkami povoleně uvolněné, které na základě rozhodnutí příslušného orgánu nepodléhají žádné další regulaci.
Článek 4
Povolení
1. S výjimkami uvedenými v tomto článku vyžaduje každý členský stát, aby bylo předem vydáno povolení pro tyto činnosti:
a) provoz a vyřazování jakéhokoli zařízení jaderného palivového cyklu, včetně provozu a uzavírání uranových dolů;
b) záměrné přidávání radioaktivních látek při přípravě a výrobě léčiv, včetně dovozu a vývozu takových výrobků;
c) záměrné přidávání radioaktivních látek při přípravě a výrobě spotřebních výrobků, včetně dovozu a vývozu takových výrobků;
d) záměrné podávání radioaktivních látek osobám, a pokud jde o radiační ochranu osob, zvířatům pro účely lékařského nebo veterinárního vyšetření, léčby nebo výzkumu;
e) používání rentgenových přístrojů nebo zdrojů záření pro účely průmyslové radiografie nebo zpracování výrobků nebo výzkumu nebo ozáření osob pro účely lékařského vyšetření, včetně používání jiných urychlovačů než elektronových mikroskopů.
2. Předchozí povolení může být vyžadováno i pro jiné činnosti než činnosti uvedené v odstavci 1.
3. Členské státy mohou stanovit, že činnosti nevyžadují povolení, pokud
a) se v jedná o činnosti popsané v odst. 1 písm. a), c) a e), dotyčná činnost nevyžaduje ohlašování, nebo
b) se jedná o případy zahrnující omezené riziko ozáření pro jednotlivce a nevyžadující přezkoumání jednotlivých případů, dotyčná činnost je prováděna v souladu s podmínkami stanovenými vnitrostátními právními předpisy.
Článek 5
Povolení a osvobození od povolení pro zneškodňování, recyklaci nebo opětovné použití radioaktivních látek
1. Pro zneškodňování, recyklaci a opětovné použití radioaktivních látek nebo materiálů obsahujících radioaktivní látky, které vznikly při činnosti podléhající ohlašování nebo povolení, se vyžaduje předchozí povolení.
2. Zneškodňování, recyklace a opětovné použití radioaktivních látek nebo materiálů obsahujících radioaktivní látky mohou být osvobozeny od povinnosti plnit požadavky této směrnice, jestliže jsou v souladu s uvolňovacími úrovněmi stanovenými příslušnými vnitrostátními orgány. Tyto uvolňovací úrovně odpovídají základním kritériím uvedeným v příloze I a berou v úvahu všechna ostatní technická doporučení Společenství.
HLAVA IV
ODŮVODNĚNÍ, OPTIMALIZACE A LIMITOVÁNÍ DÁVEK PŘI ČINNOSTECH
KAPITOLA I
OBECNÉ ZÁSADY
Článek 6
1. Členské státy zajistí, aby byly všechny nové kategorie nebo druhy činností vedoucí k ozáření ionizujícím zářením před svým prvním zavedením nebo prvním povolením odůvodněny z hlediska svých hospodářských, společenských nebo jiných přínosů v porovnání se zdravotní újmou, kterou by mohly způsobit.
2. Odůvodnění existujících kategorií nebo druhů činností může být přehodnoceno, jsou-li získány nové a významné poznatky o jejich účinnosti nebo následcích.
3. Navíc každý členský stát zajistí, aby
a) v souvislosti s optimalizací byla všechna ozáření udržována na co nejnižší rozumně dosažitelné úrovni se zohledněním hospodářských a společenských faktorů;
b) aniž je dotčen článek 12, nepřekročil součet dávek ze všech významných činností limity ozáření stanovené v této hlavě pro pracovníky vystavené záření, učně, studenty a jednotlivce z obyvatelstva.
4. Zásada stanovená v odst. 3 písm. a) se vztahuje na všechna ozáření ionizujícím zářením způsobená činnostmi uvedenými v čl. 2 odst. 1. Zásada stanovená v odst. 3 písm. b) se nevztahuje na žádné z těchto ozáření:
a) ozáření osob za účelem jejich lékařského vyšetření nebo léčby;
b) ozáření osob, které vědomě a dobrovolně poskytují pomoc (mimo rámec pracovních povinností) osobám podstupujícím lékařské vyšetření nebo léčbu;
c) ozáření dobrovolníků, kteří se účastní programů lékařského a biolékařského výzkumu.
5. Členské státy nesmějí povolit záměrné přidávání radioaktivních látek při výrobě potravin, hraček, šperků a kosmetických přípravků, ani dovoz či vývoz takových výrobků.
Článek 7
Optimalizační meze
1. V souvislosti s optimalizací radiační ochrany by měly být v případě potřeby používány optimalizační meze.
2. Optimalizační meze mohou zahrnovat doporučení vypracovaná každým členským státem pro odpovídající postupy pro ozařování jednotlivců podle čl. 6 odst. 4 písm. b) a c).
KAPITOLA II
LIMITY OZÁŘENÍ
Článek 8
Věkový limit pro pracovníky vystavené záření
S výhradou čl. 11 odst. 2 nesmějí být osoby mladší 18 let zařazovány na žádnou práci, která může vést k jejich ozáření v úrovni povolené pro kategorii pracovníků vystavených záření.
Článek 9
Limity ozáření pro pracovníky vystavené záření
1. Limit efektivní dávky pro pracovníky vystavené záření činí 100 "mSv po" dobu pěti po sobě jdoucích let za podmínky, že nejvyšší efektivní dávka nepřekročí 50 mSv v jednotlivém roce. Členské státy mohou stanovit roční dávku.
2. Aniž je dotčen odstavec 1,
a) činí limit ekvivalentní dávky pro oční čočku 150 mSv ročně;
b) činí limit ekvivalentní dávky pro kůži 500 mSv ročně. Tento limit se vztahuje na dávku zprůměrovanou pro libovolný 1 cm2 povrchu bez ohledu na celkovou ozářenou plochu;
c) činí limit ekvivalentní dávky pro ruce, předloktí, nohy a kotníky 500 mSv ročně.
Článek 10
Zvláštní ochrana v průběhu těhotenství a kojení
1. Jakmile těhotná žena uvědomí v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi provozovatele o svém stavu, je nenarozenému dítěti zaručena ochrana, která je srovnatelná s ochranou poskytovanou jednotlivcům z obyvatelstva. Pracovní podmínky těhotné ženy v rámci jejího zaměstnání tedy jsou takové, aby ekvivalentní dávka pro nenarozené dítě byla tak nízká, jak jen lze rozumně dosáhnout, a aby bylo nepravděpodobné, že tato dávka překročí 1 mSv po zbývající dobu těhotenství.
2. Jakmile kojící žena uvědomí provozovatele o svém stavu, nesmí být zařazována na práce zahrnující významné riziko z hlediska vnitřní radioaktivní kontaminace.
Článek 11
Limity ozáření pro učně a studenty
1. Limity ozáření pro učně starší 18 let a pro studenty starší 18 let, kteří jsou v rámci svého studia povinni používat zdroje, jsou stejné jako limity ozáření pro pracovníky vystavené záření stanovené v článku 9.
2. Limit efektivní dávky pro učně ve věku od 16 do 18 let a pro studenty ve věku od 16 do 18 let, kteří jsou v rámci svého studia povinni používat zdroje, činí 6 mSv ročně.
Aniž je dotčen tento limit ozáření,
a) činí limit ekvivalentní dávky pro oční čočku 50 mSv ročně;
b) činí limit ekvivalentní dávky pro kůži 150 mSv ročně. Tento limit se vztahuje na dávku zprůměrovanou pro každý 1 cm2 povrchu bez ohledu na celkovou ozářenou plochu;
c) činí limit ekvivalentní dávky pro ruce, předloktí, nohy a kotníky 150 mSv ročně.
3. Limity ozáření pro učně a studenty, na které se nevztahují ustanovení odstavců 1 a 2, jsou stejné jako limity ozáření pro jednotlivce z obyvatelstva stanovené v článku 13.
Článek 12
Výjimečně povolené ozáření
1. Za výjimečných okolností, s výjimkou radiační mimořádné situace, posuzovaných pro konkrétní případ mohou příslušné orgány, vyžadují-li to některé specifické pracovní postupy, povolit pro určité pracovníky osobní dávky překračující limity ozáření stanovené v článku 9 za podmínky, že tato ozáření jsou časově omezena, smí k nim docházet pouze v určitých pracovních prostorách a v rámci nejvyšších úrovní ozáření definovaných pro takový konkrétní případ příslušnými orgány. Přitom musí být splněny tyto podmínky:
a) výjimečně povolenému ozáření smějí být vystaveni pouze pracovníci kategorie A definovaní v článku 21;
b) učni, studenti, těhotné a kojící ženy jako osoby, které by mohly být vnitřně kontaminovány, jsou z takových ozáření vyloučeni;
c) provozovatel předem přesně odůvodní taková ozáření a důkladně je projedná s dobrovolnými pracovníky, jejich zástupci, autorizovaným lékařem, autorizovanými službami pracovního lékařství nebo kvalifikovaným odborníkem;
d) informace o souvisejících rizicích a o opatřeních, která je třeba učinit v průběhu pracovního postupu, se poskytují příslušným pracovníkům předem;
e) všechny dávky obdržené po tomto ozáření se zaznamenávají odděleně v lékařské dokumentaci uvedené v článku 34 a v osobní dokumentaci uvedené v článku 28.
2. Překročení limitů ozáření v důsledku výjimečně povoleného ozáření není nezbytně důvodem pro to, aby zaměstnavatel pracovníka bez jeho souhlasu vyloučil z jeho obvyklé pracovní činnosti nebo aby jej přeložil na jiné pracoviště.
Článek 13
Limity ozáření pro jednotlivce z obyvatelstva
1. Aniž je dotčen článek 14, jsou limity ozáření pro jednotlivce z obyvatelstva stanoveny v odstavcích 2 a 3.
2. Limit efektivní dávky činí 1 mSv ročně. Avšak za zvláštních okolností může být povolena vyšší efektivní dávka v jednotlivém roce za předpokladu, že průměr za pět po sobě jdoucích let nepřekročí 1 mSv ročně.
3. Aniž je dotčen odstavec 2,
a) činí limit ekvivalentní dávky pro oční čočku 15 mSv ročně;
b) činí limit ekvivalentní dávky pro kůži 50 mSv ročně. Tento limit se vztahuje na dávku zprůměrovanou pro každý 1 cm2 povrchu bez ohledu na ozářenou plochu.
Článek 14
Ozáření veškerého obyvatelstva
Každý členský stát přijme dostatečná opatření k zajištění toho, aby příspěvek činností k ozáření veškerého obyvatelstva byl tak nízký, jak lze se zohledněním hospodářských a společenských faktorů rozumně dosáhnout.
Součet všeho tohoto ozáření se pravidelně hodnotí.
HLAVA V
ODHAD EFEKTIVNÍ DÁVKY
Článek 15
Pro odhad efektivní dávky a ekvivalentní dávky se používají hodnoty a vztahy uvedené v této hlavě. Orgány mohou povolit používání jiných rovnocenných metod.
Článek 16
Aniž je dotčen článek 15,
a) používají se v případě zevního ozáření pro odhad efektivních dávek a ekvivalentních dávek hodnoty a vztahy uvedené v příloze II;
b) lze v případě vnitřního ozáření způsobeného radionuklidem nebo směsí radionuklidů pro odhad efektivních dávek použít hodnoty a vztahy uvedené v přílohách II a III.
HLAVA VI
ZÁKLADNÍ ZÁSADY OCHRANY PRACOVNÍKŮ VYSTAVENÝCH ZÁŘENÍ, UČŇŮ A STUDENTŮ PŘI ČINNOSTECH
Článek 17
Ochrana pracovníků vystavených záření je založena zejména na těchto zásadách:
a) předběžné hodnocení za účelem identifikace charakteru a rozsahu radiologického rizika pro pracovníky vystavené záření a provádění optimalizace radiační ochrany pro všechny pracovní podmínky;
b) klasifikace pracovišť na různá pásma, případně se zřetelem na hodnocení očekávaných ročních dávek a pravděpodobnost a rozsah potenciálního ozáření;
c) klasifikace pracovníků do různých kategorií;
d) zavádění regulačních opatření a monitorování různých pásem a pracovních podmínek, případně včetně osobního monitorování;
e) lékařský dohled.
KAPITOLA I
OPATŘENÍ KE SNÍŽENÍ OZÁŘENÍ
Oddíl 1
Klasifikace a vymezení pásem
Článek 18
Opatření na pracovištích
1. Za účelem radiační ochrany jsou přijímána opatření pro všechna pracoviště, kde existuje možnost ozáření ionizujícím zářením vyšším než 1 mSv ročně nebo ekvivalentní dávkou rovnající se jedné desetině limitů ozáření stanovených v čl. 9 odst. 2 pro oční čočku, kůži a končetiny. Tato opatření musí být přiměřená charakteru zařízení a zdrojů, jakož i rozsahu a charakteru rizik. Rozsah, druh a kvalita ochranných a monitorovacích opatření musí být přiměřené rizikům spojeným s prací zahrnující ozáření ionizujícím zářením.
2. Je nutné rozlišovat kontrolovaná pásma a sledovaná pásma.
3. Příslušné orgány vydají doporučení pro vymezení kontrolovaných pásem a sledovaných pásem podle konkrétní situace.
4. Provozovatel provádí přísnou kontrolu pracovních podmínek v kontrolovaných a sledovaných pásmech.
Článek 19
Požadavky na kontrolovaná pásma
1. Pro kontrolovaná pásma platí následující minimální požadavky:
a) kontrolované pásmo musí být vymezeno a vstupovat do něj mohou pouze osoby, které byly řádně poučeny, přičemž vstup do tohoto pásma se kontroluje v souladu s písemnými předpisy stanovenými provozovatelem. V případě významného rizika šíření radioaktivní kontaminace se přijímají zvláštní opatření zahrnující vstup a výstup osob a zboží;
b) se zohledněním charakteru a rozsahu radiologických rizik v kontrolovaném pásmu je radiologický dohled nad pracovním prostředím organizován v souladu s článkem 24;
c) musí být vyvěšeny tabulky určující typ pásma, charakter zdrojů a rizika s nimi spojená;
d) musí být vypracovány pracovní pokyny přiměřené radiologickému riziku spojenému se zdroji a vykonávanými činnostmi.
2. Za provádění těchto úkolů odpovídá provozovatel po konzultacích s autorizovanými službami pracovního lékařství nebo kvalifikovanými odborníky.
Článek 20
Požadavky na sledovaná pásma
1. Pro sledovaná pásma platí následující požadavky:
a) minimálně, se zohledněním charakteru a rozsahu radiologických rizik ve sledovaném pásmu, musí být organizován radiologický dohled nad pracovním prostředím v souladu s článkem 24;
b) v případě potřeby musí být vyvěšeny tabulky určující typ pásma, charakter zdrojů a rizika s nimi spojená;
c) v případě potřeby musí být vypracovány pracovní pokyny přiměřené radiologickému riziku spojenému se zdroji a vykonávanými činnostmi.
2. Za provádění těchto úkolů odpovídá provozovatel po konzultacích s kvalifikovanými odborníky nebo autorizovanými službami pracovního lékařství.
Oddíl 2
Klasifikace pracovníků vystavených záření, učňů a studentů
Článek 21
Klasifikace pracovníků vystavených záření
Pro účely monitorování a dohledu se rozlišují dvě kategorie pracovníků vystavených záření:
a) kategorie A: pracovníci vystavení záření, kteří mohou obdržet efektivní dávku vyšší než 6 mSv ročně nebo ekvivalentní dávku vyšší než tři desetiny limitu ozáření stanoveného v čl. 9 odst. 2 pro oční čočku, kůži a končetiny;
b) kategorie B: pracovníci vystavení záření, kteří nejsou zařazeni do kategorie A.
Článek 22
Informování a výcvik
1. Členské státy vyžadují, aby provozovatel informoval pracovníky vystavené záření, učně a studenty, kteří jsou v rámci svého studia povinni používat zdroje,
a) o zdravotních rizicích spojených s jejich prací:
- o obecných postupech radiační ochrany a preventivních opatřeních, která musí být činěna, a zejména těch, která odpovídají provozním a pracovním podmínkám vztahujícím se jak k dané činnosti obecně, tak i k jednotlivým pracovištím a pracím, na něž mohou být přiděleni,
- o důležitosti plnění technických, lékařských a administrativních požadavků;
b) v případě žen o významu včasného oznámení těhotenství z důvodu rizik ozáření pro nenarozené dítě a rizika kontaminace kojence v případě vnitřní radioaktivní kontaminace.
2. Členské státy vyžadují, aby provozovatel přijal nezbytná opatření k zajištění odpovídajícího výcviku pracovníků vystavených záření, učňů a studentů v oblasti radiační ochrany.
Oddíl 3
Hodnocení a uplatňování předpisů k radiační ochraně pracovníků vystavených záření
Článek 23
1. Provozovatel odpovídá za hodnocení a uplatňování předpisů k radiační ochraně pracovníků vystavených záření.
2. Členské státy vyžadují, aby provozovatel konzultoval s kvalifikovanými odborníky nebo autorizovanými službami pracovního lékařství zkoušení a kontrolu ochranných pomůcek a měřicích zařízení, zejména
a) zevrubné posuzování projektů jednotlivých zařízení z hlediska radiační ochrany předem;
b) uvádění do provozu nových zdrojů nebo modifikovaných zdrojů z hlediska radiační ochrany;
c) pravidelná kontrola účinnosti ochranných pomůcek a technických postupů;
d) pravidelná kalibrace měřicích přístrojů a pravidelná kontrola jejich řádného provozu a správného používání.
KAPITOLA II
HODNOCENÍ OZÁŘENÍ
Oddíl 1
Monitorování pracoviště
Článek 24
1. Radiologický dohled nad pracovním prostředím uvedený v čl. 19 odst. 1 písm. b) a čl. 20 odst. 1 písm. a) v případě potřeby zahrnuje
a) měření dávkových příkonů od zevního ozáření s uvedením povahy a kvality příslušného záření;
b) měření objemové aktivity vzduchu a plošné aktivity radionuklidů způsobujících kontaminaci s uvedením jejich povahy a fyzikálního a chemického stavu.
2. Výsledky těchto měření se zaznamenávají a v případě potřeby slouží k odhadu osobních dávek podle článku 25.
Oddíl 2
Osobní monitorování
Článek 25
Dohled - Obecná ustanovení
1. Osobní monitorování pracovníků vystavených záření kategorie A se provádí systematicky. Je založeno na osobní dozimetrii prováděné autorizovanou dozimetrickou službou. V případech, kdy by pracovníci kategorie A mohli být významně vnitřně kontaminováni, by měl být zaveden odpovídající systém monitorování; příslušné orgány mohou stanovit obecná doporučení pro identifikaci těchto pracovníků.
2. Monitorování pracovníků kategorie B musí být dostatečné alespoň k prokázání toho, že tito pracovníci jsou důvodně zařazeni do kategorie B. Členské státy mohou vyžadovat, aby pracovníci kategorie B podléhali osobnímu monitorování a v případě nutnosti osobní dozimetrii stanovené autorizovanou dozimetrickou službou.
3. V případě, že je osobní dozimetrie neproveditelná nebo nedostatečná, musí být osobní monitorování založeno na odhadu provedeném buď na základě osobní dozimetrie provedené na jiných pracovnících vystavených záření, anebo na základě výsledků monitorování pracoviště podle článku 24.
Oddíl 3
Monitorování v případě havarijního ozáření nebo havarijního ozáření zasahujících osob
Článek 26
V případě havarijního ozáření musí být posuzovány příslušné dávky a jejich distribuce v těle.
Článek 27
V případě havarijního ozáření zasahujících osob musí být osobní monitorování nebo stanovení osobních dávek prováděno přiměřeně okolnostem.
Oddíl 4
Zaznamenávání a oznamování výsledků
Článek 28
1. Pro každého pracovníka vystaveného záření kategorie A musí být veden záznam o výsledcích osobního monitorování.
2. Pro účely odstavce 1 se o pracovníkovi vystavenému záření uchovávají níže uvedené doklady, a to po celou dobu trvání jeho pracovní činnosti zahrnující ozáření ionizujícím zářením a dále až do doby, kdy osoba dosáhne nebo by dosáhla 75 let věku, v každém případě však alespoň po dobu 30 let po ukončení pracovní činnosti, během které byl pracovník vystaven ionizujícímu záření:
a) záznam o naměřeném nebo odhadnutém ozáření a o osobních dávkách podle článků 12, 25, 26 a 27;
b) v případě ozáření uvedených v článcích 26 a 27 zprávy o okolnostech a přijatých opatřeních;
c) v případě potřeby výsledky monitorování pracoviště použité k odhadu osobních dávek.
3. Ozáření uvedené v článcích 12, 26 a 27 musí být v záznamu o dávkách podle odstavce 1 zaznamenávána odděleně.
Článek 29
1. Výsledky osobního monitorování vyžadovaného podle článků 25, 26 a 27 musí být
a) zpřístupněny příslušným orgánům a provozovatelům;
b) zpřístupněny dotyčnému pracovníkovi v souladu s čl. 38 odst. 2;
c) předkládány autorizovanému lékaři nebo autorizovaným službám pracovního lékařství za účelem hodnocení jejich důsledků pro lidské zdraví podle článku 31.
2. Členské státy stanoví způsoby předávání výsledků osobního monitorování.
3. V případě havarijního ozáření nebo havarijního ozáření zasahujících osob musí být výsledky osobního monitorování postoupeny neprodleně.
KAPITOLA III
LÉKAŘSKÝ DOHLED NAD PRACOVNÍKY VYSTAVENÝMI ZÁŘENÍ
Článek 30
Lékařský dohled nad pracovníky vystavenými záření je založen na zásadách, kterými se obecně řídí pracovní lékařství.
Oddíl 1
Lékařský dohled nad pracovníky kategorie A
Článek 31
Lékařský dohled
1. Bez ohledu na obecnou odpovědnost provozovatele jsou pro lékařský dohled nad pracovníky kategorie A příslušní autorizovaní lékaři nebo autorizované služby pracovního lékařství.
Tento lékařský dohled má umožnit ověření zdravotního stavu monitorovaných pracovníků z hlediska jejich schopnosti plnit svěřené úkoly. Proto musí mít autorizovaný lékař nebo autorizované služby pracovního lékařství přístup ke všem významným informacím, o které požádají, včetně údajů o podmínkách v pracovním prostředí.
2. Lékařský dohled zahrnuje:
a) vstupní lékařskou prohlídku nebo lékařskou prohlídku před zařazením pracovníka do kategorie A.
Cílem této důkladné prohlídky je ověřit schopnost pracovníka zastávat předpokládané pracovní místo jako pracovník kategorie A;
b) pravidelné zdravotní prohlídky.
Zdravotní stav každého pracovníka kategorie A je kontrolován alespoň jednou ročně s cílem ověřit, zda je pracovník i nadále schopen plnit své povinnosti. Povahu těchto prohlídek, které mohou být prováděny tak často, jak to autorizovaný lékař považuje za nutné, závisí na druhu práce a na individuálním zdravotním stavu pracovníka.
3. Autorizovaný lékař nebo autorizované služby pracovního lékařství mohou stanovit, že se má pokračovat v lékařském dohledu i po ukončení pracovní činnosti po tak dlouhou dobu, kterou považují za nezbytnou k zabezpečení zdraví dotyčné osoby.
Článek 32
Lékařská klasifikace
Pro stanovení zdravotní schopnosti pracovníků kategorie A se používá této klasifikace:
a) schopen,
b) schopen za určitých podmínek,
c) neschopen.
Článek 33
Žádný pracovník nesmí být zaměstnáván nebo zařazován jako pracovník kategorie A po jakoukoli dobu na specifickém pracovním místě, je-li podle lékařských nálezů neschopen zastávat takové specifické pracovní místo.
Článek 34
Lékařská dokumentace
1. Pro každého pracovníka kategorie A se zakládá lékařská dokumentace, která je nepřetržitě vedena po dobu, po kterou je pracovník zařazen do této kategorie. Poté se uchovává až do doby, kdy osoba dosáhla nebo by dosáhla 75 let věku, v každém případě však po dobu alespoň 30 let po ukončení pracovní činnosti, během které byl pracovník vystaven ionizujícímu záření.
2. Lékařská dokumentace obsahuje údaje o povaze pracovní činnosti, o výsledcích vstupních lékařských prohlídek nebo lékařských prohlídek před zařazením pracovníka do kategorie A, o výsledcích pravidelných zdravotních prohlídek a záznamy o dávkách stanovené v článku 28.
Oddíl 2
Mimořádný lékařský dohled nad pracovníky vystavenými záření
Článek 35
1. Mimořádný lékařský dohled se vykonává ve všech případech, ve kterých dojde k překročení některého z limitů ozáření stanovených v článku 9.
2. Další podmínky ozáření podléhají souhlasu autorizovaného lékaře nebo autorizovaných služeb pracovního lékařství.
Článek 36
Lékařský dohled uvedený v článcích 30 a 31 prováděný nad pracovníky vystavenými záření je navíc doplněn dalšími opatřeními, která souvisejí s ochranou zdraví jednotlivce vystaveného záření a která autorizovaný lékař nebo autorizované služby pracovního lékařství považují za nezbytná, jako jsou další prohlídky, dekontaminační opatření nebo naléhavá léčebná opatření.
Oddíl 3
Opravné prostředky
Článek 37
Každý členský stát stanoví opravné prostředky proti nálezům a rozhodnutím vydaným podle článků 32, 33 a 35.
KAPITOLA IV
ÚKOLY ČLENSKÝCH STÁTŮ V OBLASTI OCHRANY PRACOVNÍKŮ VYSTAVENÝCH ZÁŘENÍ
Článek 38
1. Každý členský stát vytvoří jeden nebo více systémů inspekcí k dodržování předpisů přijatých v souladu s touto směrnicí k zavedení dohledu a k zásahu v každém případě, kdy je to nutné.
2. Každý členský stát vyžaduje, aby pracovníci měli na vlastní žádost přístup k výsledkům svého osobního monitorování, včetně výsledků měření, na jejichž základě byly odhadnuty dávky, nebo k odhadům jejich dávek provedených na základě monitorování pracoviště.
3. Každý členský stát přijme nezbytná opatření k uznávání způsobilosti
- autorizovaných lékařů,
- autorizovaných služeb pracovního lékařství,
- autorizovaných dozimetrických služeb,
- kvalifikovaných odborníků.
K tomuto účelu zajistí každý členský stát odbornou přípravu těchto specialistů.
4. Každý členský stát vyžaduje, aby útvaru odpovědnému za zajištění radiační ochrany byly dány k dispozici nezbytné prostředky. V zařízeních, ve kterých to příslušné orgány považují za nezbytné, musí být zřízen specializovaný útvar radiační ochrany poskytující specifické poradenství pro toto zařízení, jenž musí být v případě, že se jedná o vnitřní organizační jednotku zařízení, organizačně oddělen od výrobních a provozních útvarů. Tento útvar může být společný pro několik zařízení.
5. Každý členský stát je povinen usnadnit výměnu všech významných informací o dávkách, které pracovník dříve obdržel, mezi příslušnými orgány, autorizovanými lékaři, autorizovanými službami pracovního lékařství, kvalifikovanými odborníky a autorizovanými dozimetrickými službami v rámci Evropského společenství tak, aby mohly být provedeny vstupní lékařské prohlídky nebo lékařské prohlídky pro zařazení jako pracovníka kategorie A podle článku 31 a mohlo být kontrolováno další ozáření pracovníků.
KAPITOLA V
OCHRANA UČŇŮ A STUDENTŮ
Článek 39
1. Podmínky ozáření a ochrana učňů a studentů starších 18 let uvedené v čl. 11 odst. 1 jsou stejné jako podmínky pro pracovníky vystavené záření kategorie A nebo B podle okolností.
2. Podmínky ozáření a ochrana učňů a studentů ve věku od 16 do 18 let uvedené v čl. 11 odst. 2 jsou stejné jako podmínky pro pracovníky vystavené záření kategorie B.
HLAVA VII
VÝZNAMNÉ ZVÝŠENÍ OZÁŘENÍ ZPŮSOBENÉ PŘÍRODNÍMI ZDROJI ZÁŘENÍ
Článek 40
Uplatňování
1. Tato hlava se vztahuje na pracovní činnosti neuvedené v čl. 2 odst. 1, při nichž přítomnost přírodních zdrojů záření vede k významnému zvýšení ozáření pracovníků nebo jednotlivců z obyvatelstva, které není z hlediska radiační ochrany zanedbatelné.
2. Každý členský stát zajistí průzkumem nebo jinými vhodnými prostředky vymezení pracovních činností, kterých by se uvedený stav mohl týkat. Jsou to zejména
a) pracovní činnosti, při kterých jsou pracovníci, a popřípadě jednotlivci z obyvatelstva, ozářeni produkty přeměny thoronu nebo radonu, zářením gama nebo jakýmkoli jiným zářením na pracovištích, jako jsou lázeňská zařízení, jeskyně, doly, podzemní pracoviště a povrchová pracoviště ve vymezených pásmech;
b) pracovní činnosti, které zahrnují používání nebo skladování látek obvykle nepovažovaných za radioaktivní, které však obsahují přírodní radionuklidy vedoucí k významnému zvýšení ozáření pracovníků nebo jednotlivců z obyvatelstva;
c) pracovní činnosti, při kterých vznikají rezidua obvykle nepovažovaná za radioaktivní, která však obsahují přírodní radionuklidy vedoucí k významnému zvýšení ozáření pracovníků nebo jednotlivců z obyvatelstva;
d) letecký provoz.
3. Články 41 a 42 se použijí v rozsahu, v jakém členské státy prohlásí, že ozáření přírodními zdroji záření způsobené pracovními činnostmi vymezenými v souladu s odstavcem 2 tohoto článku vyžaduje zvláštní pozornost a mělo by podléhat kontrole.
Článek 41
Ochrana před ozářením terestrickými zdroji
Členské státy vyžadují v případě každé pracovní činnosti, o které prohlásí, že je tímto ustanovením dotčena, vypracování vhodných opatření k monitorování ozáření a v případě potřeby:
a) k provádění nápravných opatření ke snížení ozáření podle hlavy IX nebo některých jejích ustanovení části;
b) k zavedení opatření radiační ochrany podle hlav III, IV, V, VI a VIII nebo některých jejich ustanovení.
Článek 42
Ochrana leteckých posádek
Každý členský stát přijme nezbytná opatření k tomu, aby provozovatelé letecké dopravy vzali v úvahu možnost ozáření členů leteckých posádek vyšší než 1 mSv ročně v důsledku kosmického záření a aby zejména:
- hodnotili ozáření dotyčných posádek,
- při vypracování plánů práce vzali v úvahu odhad ozáření s cílem snížit další ozáření členů leteckých posádek, kteří obdrželi vyšší dávky,
- informovali dotyčné pracovníky o zdravotním riziku, které je spojeno s jejich prací,
- uplatňovali článek 10 u členek leteckých posádek.
HLAVA VIII
ZAJIŠTĚNÍ RADIAČNÍ OCHRANY OBYVATELSTVA ZA BĚŽNÝCH OKOLNOSTÍ
Článek 43
Základní zásady
Každý členský stát vytvoří podmínky nezbytné k zajištění co nejvyšší ochrany obyvatelstva založené na zásadách stanovených v článku 6 a k uplatňování základních zásad, jimiž se řídí ochrana obyvatelstva.
Článek 44
Podmínky pro povolení činností zahrnujících riziko ionizujícího záření pro obyvatelstvo
Ochranou obyvatelstva za normálních okolností se z hlediska činností vyžadujících předchozí povolení rozumějí všechna opatření a kontroly ke zjištění a vyloučení faktorů, jež by v průběhu jakékoli činnosti vedoucí k ozáření ionizujícím zářením mohly pro obyvatelstvo představovat riziko ozáření, které není z hlediska radiační ochrany zanedbatelné. Tato ochrana zahrnuje následující úkoly:
a) přezkoumání a schvalování, z hlediska radiační ochrany, plánů zařízení zahrnujících riziko ozáření a návrhů na umístění těchto zařízení na daném území;
b) uvedení těchto nových zařízení do provozu až po ověření, zda poskytují dostatečnou ochranu před možností rozšíření ozáření nebo radioaktivní kontaminace za jejich hranici, v případě potřeby s uvážením demografických, meteorologických, geologických, hydrologických a ekologických podmínek;
c) přezkoumání a schvalování plánů pro uvolňování radioaktivních výpustí.
Tyto úkoly jsou plněny v souladu s pravidly stanovenými příslušnými orgány v závislosti na rozsahu rizika spojeného s ozářením.
Článek 45
Odhad dávek u obyvatelstva
Příslušné orgány
a) zajistí, aby odhady dávek způsobených činnostmi uvedenými v článku 44 byly pro veškeré obyvatelstvo a jeho kritické skupiny prováděny tak, aby se co nejvíce přibližovaly skutečnosti všude tam, kde by se takové skupiny mohly vyskytovat;
b) stanoví četnost hodnocení a přijmou všechna nezbytná opatření k identifikaci kritických skupin obyvatelstva se zohledněním všech významných cest přenosu radioaktivních látek;
c) zajistí, aby s uvážením radiologických rizik odhady dávek u obyvatelstva, zahrnovaly:
- hodnocení dávek způsobených zevním ozářením, případně s uvedením druhu daného záření,
- hodnocení příjmu radionuklidů s uvedením jejich charakteru, a v případě potřeby jejich fyzikálního a chemického stavu, a stanovení aktivity a objemové nebo hmotnostní aktivity těchto radionuklidů,
- hodnocení dávek, které by kritické skupiny obyvatelstva mohly obdržet, a specifikaci charakteristik těchto skupin;
d) vyžadují, aby byly uchovávány záznamy vztahující se k měření zevního ozáření, odhadům příjmu radionuklidů a radioaktivní kontaminaci, a výsledky hodnocení dávek obdržených kritickými skupinami a obyvatelstvem.
Článek 46
Inspekce
V oblasti ochrany zdraví obyvatelstva vytvoří každý členský stát systém inspekcí k dodržování předpisů přijatých v souladu s touto směrnicí a k zahájení dohledu v oblasti radiační ochrany.
Článek 47
Odpovědnosti provozovatelů
1. Každý členský stát vyžaduje, aby provozovatel odpovědný za činnosti uvedené v článku 2 dodržoval při jejich výkonu zásady ochrany zdraví obyvatelstva v oblasti radiační ochrany a ve svých zařízeních plnil zejména tyto úkoly:
a) dosažení a udržování optimální úrovně ochrany životního prostředí a obyvatelstva;
b) kontrola účinnosti technických prostředků z hlediska ochrany životního prostředí a obyvatelstva;
c) z hlediska dohledu nad radiační ochranou uvádění do provozu zařízení a zavádění metod pro měření nebo hodnocení ozáření a radioaktivní kontaminace životního prostředí a obyvatelstva;
d) pravidelná kalibrace měřicích přístrojů a pravidelná kontrola jejich řádného provozu a správného používání.
2. Plněním těchto úkolů jsou pověřeni kvalifikovaní odborníci a popřípadě specializovaný útvar radiační ochrany uvedený v čl. 38 odst. 4.
HLAVA IX
ZÁSAHY
Článek 48
Uplatňování
1. Tato hlava se vztahuje na zásahy v případech radiační mimořádné situace nebo v případech přetrvávajícího ozáření způsobeného pozdními následky radiační mimořádné situace nebo starými zátěžemi vzniklými v důsledku v minulosti vykonávané činnosti nebo pracovní činnosti.
2. Provedení a rozsah každého zásahu se posuzují z těchto hledisek:
- zásah se provádí pouze tehdy, jestliže snížení újmy způsobené zářením dostatečně odůvodňuje škodu a náklady, včetně společenských nákladů, spojené se zásahem,
- forma, rozsah a trvání zásahu jsou optimalizovány tak, aby přínos snížení zdravotní újmy byl po odečtení škod spojených se zásahem co největší,
- limity ozáření stanovené v článcích 9 a 13 se nevztahují na zásahy, avšak zásahové úrovně stanovené uplatňováním čl. 50 odst. 2 představují směrné hodnoty pro situace, v nichž je vhodné zásah provést; dále by se v případě dlouhotrvajícího ozáření uvedeného v článku 53 měly limity ozáření stanovené v článku 9 obdobně použít i pro pracovníky podílející se na zásazích.
Oddíl 1
Zásah v případech radiační mimořádné situace
Článek 49
Potenciální ozáření
V případě potřeby členské státy vyžadují:
- aby při činnostech podléhajících režimu ohlašování a povolení podle hlavy III byla brána v úvahu možnost vzniku radiační mimořádné situace,
- aby bylo zhodnoceno časové a prostorové rozdělení radioaktivních látek šířených v případě možné radiační mimořádné situace,
- aby byla zhodnocena odpovídající potenciální ozáření.
Článek 50
Příprava zásahu
1. Každý členský stát zajistí, aby bylo vzato v úvahu, že v souvislosti s činnostmi vykonávanými na jeho území nebo mimo ně mohou vzniknout radiační mimořádné situace a že mohou mít vliv na jeho území.
2. Každý členský stát zajistí, aby pro různé typy radiačních mimořádných situací byly se zohledněním obecných zásad radiační ochrany pro zásah uvedený v čl. 48 odst. 2 a příslušných zásahových úrovní stanovených příslušnými orgány vypracovány vhodné zásahové plány na celostátní nebo místní úrovni, včetně prostoru zařízení, a aby tyto plány byly pravidelně v přiměřeném rozsahu prověřovány.
3. Každý členský stát zajistí, aby byly v případě potřeby přijaty předpisy pro zřízení a odpovídající výcvik speciálních zásahových technických, lékařských a zdravotních jednotek.
4. Každý členský stát usiluje o spolupráci s jinými členskými státy nebo se třetími zeměmi v záležitostech týkajících se možných radiačních mimořádných situací v zařízeních na jejich území, které mohou mít důsledky pro jiné členské státy nebo třetí země, za účelem usnadnění organizace radiační ochrany v těchto státech a zemích.
Článek 51
Provádění zásahů
1. Každý členský zajistí, aby provozovatel odpovědný za danou činnost neprodleně oznámil příslušným orgánům každou radiační mimořádnou situaci, která vznikla na jeho území, a vyžaduje, aby byla přijata všechna nezbytná opatření ke snížení jejích následků.
2. Každý členský stát zajistí, aby v případě radiační mimořádné situace vzniklé na jeho území provedl provozovatel odpovědný za dané činnosti první předběžné zhodnocení okolností a následků takové situace a poskytl svou pomoc při zásazích.
3. Každý členský stát zajistí, aby, vyžaduje-li to situace, byly provedeny zásahy týkající se:
- zdrojů - ke snížení nebo zastavení přímého záření a emise radionuklidů,
- životního prostředí - ke snížení přenosu radioaktivních látek na jednotlivce,
- osob - ke snížení ozáření a zajištění léčebné péče postiženým.
4. V případě radiační mimořádné situace, která vznikla na jeho území nebo mimo ně, vyžaduje každý členský stát:
a) organizování vhodného zásahu se zohledněním skutečných charakteristik situace;
b) zhodnocení a zaznamenání následků radiační mimořádné situace a účinnosti zásahu.
5. V případě radiační mimořádné situace, která vznikne v zařízení na jeho území nebo která by pravděpodobně mohla na jeho území způsobit radiologické následky, naváže každý členský stát vztahy za účelem spolupráce s kterýmkoli jiným členským státem nebo třetí zemí, které by mohly být touto situací dotčeny.
Článek 52
Havarijní ozáření v rámci pracovní činnosti
1. Každý členský stát přijme opatření pro situace, kdy pracovníci nebo příslušníci zásahové jednotky podílející se na různých typech zásahů by mohli být ozářeni dávkami překračujícími limity ozáření stanovené pro pracovníky vystavené záření. K tomuto účelu stanoví úrovně ozáření se zohledněním technických požadavků a zdravotních rizik. Tyto úrovně představují směrné hodnoty. Překročení těchto zvláštních úrovní lze povolit výjimečně v případě záchrany lidských životů a výlučně u dobrovolníků, kteří byli informováni o rizicích spojených se svým zásahem.
2. Každý členský stát vyžaduje radiologické monitorování a lékařský dohled nad speciálními zásahovými jednotkami.
Oddíl 2
Zásah v případech přetrvávajícího ozáření
Článek 53
Pokud členské státy zjistily situaci vedoucí k přetrvávajícímu ozáření vyplývajícímu z následků radiační mimořádné situace nebo v minulosti vykonávané činnosti nebo pracovní činnosti, zajistí v případě potřeby a podle rozsahu rizik ozáření
a) ohraničení dotčeného území;
b) vytvoření systému monitorování ozáření;
c) provedení vhodného zásahu zohledňujícího skutečné charakteristiky situace;
d) ve vyznačeném území regulaci vstupu na pozemky a do budov a regulaci jejich používání.
HLAVA X
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 54
1. Tato směrnice stanoví základní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření s cílem jejich jednotného uplatňování členskými státy. Pokud členský stát zamýšlí přijmout přísnější limity ozáření, než jsou stanoveny touto směrnicí, uvědomí o tom Komisi a ostatní členské státy.
Článek 55
Provedení
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 13. května 2000. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 56
Zrušení
Směrnice ze dne 2. února 1959, směrnice ze dne 5. března 1962, směrnice 66/45/Euratom, směrnice 76/579/Euratom, směrnice 79/343/Euratom, směrnice 80/836/Euratom a směrnice 84/467/Euratom se zrušují s účinností ode dne 13. května 2000.
Článek 57
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 13. května 1996.