SMĚRNICE RADY 2006/69/ES
ze dne 24. července 2006,
kterou se mění směrnice 77/388/EHS, pokud jde o některá opatření, která mají zjednodušit postup vyměřování daně z přidané hodnoty a napomoci zabránit daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem, a kterou se zrušují některá rozhodnutí o udělení odchylek
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 93 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
S cílem zabránit daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem a zjednodušit postup vyměřování daně z přidané hodnoty byly jednotlivým členským státům za různých podmínek Radou uděleny některé odchylky týkající se obdobných problémů, a to v souladu s čl. 27 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu - Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (3). Řešení uvedených problémů by mělo být zpřístupněno všem členským státům prostřednictvím jejich začlenění do této směrnice. Tato opatření by měla být přiměřená a měla by se omezovat pouze na řešení dotyčného problému. S ohledem na to, že se potřeby členských států různí, měla by být nově začleněná ustanovení omezena pouze na rozšíření možnosti volby přijmout daná pravidla pro všechny členské státy, pokud taková potřeba vyvstane.
(2)
Členské státy by měly mít možnost podniknout kroky pro zajištění toho, aby opatření stanovená směrnicí 77/388/EHS, jež se vztahují na osoby povinné k dani a na převod podniků za předpokladu pokračování činnosti, nebyla zneužívána k daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem.
(3)
Členské státy by měly mít možnost zasáhnout, pokud jde o hodnotu dodání zboží, poskytnutí služeb a pořízení zboží za určitých omezených okolností, aby zajistily, že na základě uplatnění statusu propojených stran s cílem získat daňová zvýhodnění nedojde k daňové ztrátě.
(4)
Členské státy by měly mít možnost zahrnout do základu daně plnění, které zahrnuje zpracování investičního zlata poskytnutého zákazníkem, také hodnotu tohoto investičního zlata, pokud zlato v důsledku zpracování status investičního zlata ztrácí.
(5)
Mělo by se zdůraznit, že některé služby, jež mají povahu investičního majetku, mohou být zahrnuty do režimu, jenž v případě investičního majetku umožňuje opravu odpočtů po dobu jeho životnosti v závislosti na jeho skutečném využívání.
(6)
Členské státy by měly mít v určitých případech možnost určit za osobu povinnou odvést daň z přidané hodnoty příjemce plnění. To by mělo členským státům napomoci zjednodušit pravidla a zabránit daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem v určených odvětvích a pro určité druhy plnění.
(7)
Směrnice 77/388/EHS by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(8)
Členské státy by tedy neměly mít možnost nadále využívat individuální odchylky, které jim byly uděleny některými rozhodnutími Rady přijatými podle čl. 27 odst. 1 směrnice 77/388/EHS a na které se vztahují ustanovení této směrnice. Dotyčná rozhodnutí by měla být výslovně zrušena. Tato směrnice by se neměla dotýkat opatření uplatňovaných členskými státy podle čl. 27 odst. 5 směrnice 77/388/EHS ani odchylek, které byly uděleny podle čl. 27 odst. 1 směrnice 77/388/EHS a které nebyly touto směrnicí zrušeny.
(9)
Uplatňování některých ustanovení této směrnice by mělo být volitelné a tato ustanovení by měla členským státům umožňovat jednat do určité míry podle vlastního uvážení. Z důvodů průhlednosti by se členské státy měly případně prostřednictvím Poradního výboru pro daň z přidané hodnoty zřízeného podle článku 29 směrnice 77/388/EHS navzájem informovat o vnitrostátních právních předpisech přijatých podle uvedených ustanovení. Poskytování těchto informací by nemělo být nutné v případě vnitrostátních opatření přijatých na základě rozhodnutí, jež se touto směrnicí zrušuje nebo jež pozbývá platnosti ke dni vstupu této směrnice v platnost, které členský stát nadále uplatňuje na základě této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 77/388/EHS se mění takto:
1.
V čl. 4 odst. 4 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
„Členský stát využívající možnost volby uvedenou v druhém pododstavci může přijmout veškerá opatření potřebná k zabránění daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem na základě použití tohoto ustanovení.“
2.
V čl. 5 odst. 8 se druhá věta nahrazuje tímto:
„Je-li to vhodné, mohou členské státy v případech, kdy příjemce není osobou plně povinnou k dani, přijmout opatření nezbytná k tomu, aby zabránily narušení hospodářské soutěže. Mohou rovněž přijmout veškerá opatření potřebná k zabránění daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem na základě použití tohoto ustanovení.“
3.
Článek 11 část A se mění takto:
a)
v odst. 1 písm. d) se zrušuje druhý pododstavec;
b)
doplňují se nové odstavce, které znějí:
„5. Členské státy mají možnost volby zahrnout do základu daně při dodání zboží a poskytnutí služeb hodnotu investičního zlata osvobozeného ve smyslu článku 26b, které poskytl zákazník za účelem použití jako základu pro zpracování a které v důsledku toho ztrácí svůj status investičního zlata osvobozeného od DPH při dodání takového zboží a poskytnutí takových služeb. Hodnota, která se použije, je obvyklá cena investičního zlata v okamžiku, kdy je toto zboží dodáno a služby poskytnuty.
6. Za účelem zabránění daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem mohou členské státy přijmout opatření k zajištění toho, aby základem daně při dodání zboží nebo poskytnutí služeb byla obvyklá cena. Tato možnost volby se použije pouze při dodání zboží a poskytnutí služeb zahrnujících rodinné nebo jiné úzké osobní vazby, vazby spojené s vedením podniků a vlastnické, členské, finanční nebo právní vazby, jak je vymezují členské státy. Pro tyto účely lze za právní vazby považovat i vztah mezi zaměstnavatelem a zaměstnancem, rodinou zaměstnance nebo jinými osobami se zaměstnancem úzce spojenými.
Možnost volby uvedenou v prvním pododstavci lze využít pouze za některé z těchto okolností:
a)
je-li protiplnění nižší než obvyklá cena a příjemce dodání nebo poskytnutí není oprávněn k plnému odpočtu podle článku 17;
b)
je-li protiplnění nižší než obvyklá cena a dodavatel či poskytovatel není oprávněn k plnému odpočtu podle článku 17 a na dodání nebo poskytnutí se vztahuje osvobození podle článku 13 nebo čl. 28 odst. 3 písm. b);
c)
je-li protiplnění vyšší než obvyklá cena a dodavatel či poskytovatel není oprávněn k plnému odpočtu podle článku 17.
Členské státy mohou omezit kategorie dodavatelů či poskytovatelů nebo příjemců, na něž se vztahují opatření podle prvního a druhého pododstavce.
Členské státy informují výbor zřízený v souladu s článkem 29 o všech nových vnitrostátních opatřeních přijatých podle tohoto odstavce.
7. Pro účely této směrnice se ‚obvyklou cenou‘ rozumí celá částka, kterou by za účelem získání dotyčného zboží nebo dotyčných služeb v daném okamžiku musel zákazník nacházející se na stejném obchodním stupni, na němž se toto plnění uskutečňuje, zaplatit v podmínkách volné hospodářské soutěže nezávislému dodavateli nebo poskytovateli na území členského státu, v němž je uvedené plnění předmětem daně.
Nelze-li srovnatelné dodání zboží nebo poskytnutí služeb zjistit, považuje se za ‚obvyklou cenu‘ v případě zboží částka, jež není nižší než kupní cena zboží nebo podobného zboží, a nelze-li kupní cenu určit, nákladová cena stanovená k okamžiku dodání; v případě služeb se za ‚obvyklou cenu‘ považuje částka, jež není nižší než výše celkových nákladů osoby povinné k dani, která službu poskytuje.“
4.
Ustanovení čl. 17 odst. 4 ve znění obsaženém v čl. 28f odst. 1 se mění takto:
a)
v písm. a) druhém pododstavci se slova „čl. 21 odst. 1 písm. a) a c)“ nahrazují slovy „čl. 21 odst. 1 písm. a), c) nebo f) nebo čl. 21 odst. 2 písm. c)“;
b)
v písm. b) druhém pododstavci se slova „čl. 21 odst. 1 písm. a)“ nahrazují slovy „čl. 21 odst. 1 písm. a) nebo f) nebo čl. 21 odst. 2 písm. c)“.
5.
V čl. 18 odst. 1 písm. d) ve znění obsaženém v čl. 28f odst. 2 se slova „čl. 21 odst.1“ nahrazují slovy „čl. 21 odst. 1 nebo čl. 21 odst. 2 písm. c)“.
6.
V čl. 20 odst. 4 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
„Členské státy rovněž mohou odstavce 2 a 3 uplatnit na služby, které mají povahu podobnou povaze obvykle přisuzované investičnímu majetku.“
7.
V čl. 21 odst. 2 ve znění obsaženém v článku 28g se doplňuje nové písmeno, které zní:
„c)
mohou členské státy stanovit, že osobou povinnou odvést daň je osoba povinná k dani, jíž je dodáno zboží nebo poskytnuty služby, v případě těchto dodání zboží nebo poskytnutí služeb:
i)
poskytnutí stavebních služeb, včetně služeb opravárenských, úklidových, údržbářských, spočívajících v přestavbě a demoličních, týkajících se nemovitého majetku, jakož i předání stavebních prací považované za dodání zboží podle čl. 5 odst. 5,
ii)
poskytnutí pracovníků pro činnosti, na něž se vztahuje bod i),
iii)
dodání nemovitého majetku podle čl. 13 části B písm. g) a h), pokud si dodavatel zvolil možnost zdanění dodání podle části C písm. b) uvedeného článku,
iv)
dodání použitého materiálu, včetně takového, který bez úprav nelze opětovně použít, šrotu, průmyslového a neprůmyslového odpadu, recyklovatelného odpadu, částečně zpracovaného odpadu a některých druhů zboží a poskytnutí některých služeb, podle výčtu uvedeného v příloze M,
v)
dodání zboží poskytovaného jako záruka jednou osobou povinnou k dani jiné takové osobě při realizaci této záruky,
vi)
dodání zboží po postoupení výhrady vlastnictví nabyvateli a výkon tohoto práva nabyvatelem,
vii)
dodání nemovitého majetku prodávaného dlužníkem z rozhodnutí soudu při povinném prodeji.
Pro účely tohoto písmene mohou členské státy stanovit, že osoba povinná k dani, která rovněž vykonává činnosti nebo plnění, jež nejsou považovány za zdanitelná dodání zboží nebo poskytnutí služeb v souladu s článkem 2, je považována za osobu povinnou k dani při dodání zboží nebo poskytnutí služeb, které obdrží podle prvního pododstavce. Veřejnoprávní subjekt nepovinný k dani může být považován za osobu povinnou k dani ve vztahu k přijatému dodání nebo poskytnutí podle bodů v), vi) a vii).
Pro účely tohoto písmene mohou členské státy vymezit, pro která dodání zboží a poskytnutí služeb a pro které kategorie dodavatelů či poskytovatelů nebo příjemců se tato opatření uplatní. Mohou také omezit použití tohoto opatření na některá dodání zboží a poskytnutí služeb uvedená v příloze M.
Členské státy informují výbor zřízený v souladu s článkem 29 o všech nových vnitrostátních opatřeních přijatých podle tohoto písmene.“
8.
Doplňuje se příloha M, jejíž znění je uvedeno v příloze I této směrnice.
Článek 2
Rozhodnutí uvedená v příloze II této směrnice se zrušují s účinkem od 1. ledna 2008.
Článek 3
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
Předpisy nezbytné pro dosažení souladu s čl. 1 odst. 3, pokud jde o nový čl. 11 část A odst. 7 směrnice 77/388/EHS, a s čl. 1 odst. 4, pokud jde o odkaz v čl. 17 odst. 4 písm a) a b) ve znění uvedeném v čl. 28f odst. 1 směrnice 77/388/EHS na čl. 21 odst. 1 písm. f) uvedené směrnice, budou používat nejpozději od 1. ledna 2008.
Přijímají-li členské státy předpisy podle této směrnice, neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů, které musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 4
Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 24. července 2006.