Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/11/es
ze dne 23. března 1994
o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se označování materiálů používaných v hlavních částech obuvi prodávané spotřebiteli
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 189b Smlouvy,
vzhledem k tomu, že v některých členských státech existují předpisy o označování obuvi, jejichž záměrem je chránit a informovat veřejnost a rovněž zajišťovat oprávněné zájmy průmyslu;
vzhledem k tomu, že nejednotnost takových předpisů vytváří nebezpečí vzniku překážek obchodu v rámci Společenství, a tím narušení funkce vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že jednotlivé prvky společného systému označování obuvi by měly být přesně definovány, aby se zabránilo problémům vyplývajícím z rozdílnosti systémů;
vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 9. listopadu 1989 o politice ochrany spotřebitele [3] vyzývá k úsilí o zlepšení informovanosti spotřebitele o výrobcích;
vzhledem k tomu, že je v zájmu jak spotřebitelů, tak obuvnického průmyslu, aby byl zaveden systém, který pomocí přesných údajů o povaze materiálů používaných v hlavních částech obuvi sníží nebezpečí klamání;
vzhledem k tomu, že v usnesení Rady ze dne 5. dubna 1993 o budoucích opatřeních týkajících se označování výrobků v zájmu spotřebitele [4] se označování považuje za jeden z důležitých prostředků pro dosažení lepší informovanosti a průhlednosti pro spotřebitele a pro zajištění harmonického fungování vnitřní trhu;
vzhledem k tomu, že harmonizace vnitrostátních právních předpisů je vhodnou cestou k odstranění překážek volného obchodu; že tohoto cíle nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států; že tato směrnice stanoví pouze ty požadavky, které jsou nezbytné pro volný pohyb výrobků, na něž se vztahuje,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na označování materiálů použitých v hlavních částech obuvi prodávané spotřebiteli.
Pro účely této směrnice se "obuví" rozumějí všechny výrobky s připevněnými podešvemi, které jsou určeny k ochraně nebo pokrytí nohy, včetně částí uvedených v příloze I a dodávaných na trh samostatně.
Nevyčerpávající seznam výrobků, na které se vztahuje tato směrnice, je uveden v příloze II.
Tato směrnice se nevztahuje na
- použitou, obnošenou obuv,
- ochrannou obuv, na kterou se vztahuje směrnice 89/686/EHS [5],
- obuv, na kterou se vztahuje směrnice 76/769/EHS [6],
- obuv, která má povahu hračky.
2. Označení musí informovat o složení obuvi způsobem uvedeným v článku 4.
i) Označení musí informovat o třech částech obuvi, které jsou definovány v příloze I - jedná se o
a) vrch,
b) podšívku a stélku a
c) podešev.
ii) Složení obuvi musí být uvedeno způsobem předepsaným v článku 4 buď formou piktogramů, nebo písemných údajů, které pro specifické materiály stanoví příloha I.
iii) V případě vrchu musí být zatřídění materiálů prováděno na základě čl. 4 odst. 1 a přílohy I, přičemž se nebere v úvahu příslušenství nebo ztužení, jako jsou chrániče kotníků, obruby, ozdoby, přezky, poutka, kroužky nebo podobné vybavení.
iv) V případě podešve je v souladu s článkem 4 zatřídění založeno na objemu materiálů, které jsou v podešvi obsaženy.
Článek 2
1. Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření k zajištění toho, aby veškerá obuv uváděná na trh vyhovovala požadavkům této směrnice na označování, aniž jsou dotčeny jiné příslušné předpisy Společenství.
2. Pokud je na trh uváděna obuv, která není v souladu s předpisy týkajícími se požadavků na označování, přijme příslušný členský stát odpovídající opatření podle svých vnitrostátních právních předpisů.
Článek 3
Aniž jsou dotčeny jiné právní předpisy Společenství, nesmějí členské státy zakazovat nebo bránit uvádění obuvi, která splňuje požadavky této směrnice na označování, na trh uplatňováním neharmonizovaných vnitrostátních předpisů upravujících označování některých druhů obuvi nebo obuvi všeobecně.
Článek 4
1. Označení musí poskytovat informace o materiálu, určeném v souladu s přílohou I, který tvoří nejméně 80 % plochy vrchu, podšívky a stélky obuvi a nejméně 80 % objemu podešve. Jestliže žádný z materiálů nedosahuje nejméně 80 %, měla by být uvedena informace o dvou hlavních materiálech použitých ve složení obuvi.
2. Informace musí být uvedena na obuvi. Výrobce nebo jeho pověřený zástupce usazený ve Společenství může zvolit buď piktogramy, nebo písemné údaje alespoň v tom jazyce nebo jazycích, které mohou být v souladu se Smlouvou stanoveny členským státem, v němž dochází ke spotřebě, jak je uvedeno a znázorněno v příloze I. Členské státy ve svých vnitrostátních předpisech zajistí, aby spotřebitelé byli náležitě informováni o významu těchto piktogramů a aby tyto předpisy nevytvářely překážky obchodu.
3. Pro účely této směrnice se "označením" rozumí připojení požadované informace alespoň k jednomu kusu obuvi z páru obuvi. Toto označení může být provedeno natisknutím, nalepením, vyražením nebo připevněním štítku.
4. Označení musí být viditelné, dobře připevněné a přístupné; rozměry piktogramů musí být dostatečně velké, aby informace v nich obsažené byly snadno srozumitelné. Označení nesmí uvádět spotřebitele v omyl.
5. Výrobce nebo jeho pověřený zástupce usazený ve Společenství odpovídá za připojení označení a za správnost informací v něm obsažených. Není-li výrobce ani jeho pověřený zástupce usazen ve Společenství, připadá tato povinnost osobě, která je odpovědná za první uvedení obuvi na trh ve Společenství. Maloobchodník zodpovídá za to, že na obuvi, kterou prodává, je uvedeno vhodné označení předepsané touto směrnicí.
Článek 5
Podle potřeby mohou být k informacím požadovaným touto směrnicí připojeny dodatečné textové informace. V souladu s článkem 3 však členské státy nesmějí zakazovat nebo bránit uvádění obuvi, která splňuje požadavky této směrnice, na trh.
Článek 6
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 23. září 1995. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy použijí předpisy uvedené v odstavci 1 ode dne 23. března 1996. Zásoby zboží fakturovaného nebo dodaného maloobchodníkovi před tímto datem nebudou podléhat těmto předpisům do 23. září 1997.
3. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
4. Do tří let od provedení této směrnice předloží Komise Radě hodnotící zprávu, která přihlédne ke všem obtížím, na které hospodářské subjekty narazí při provádění ustanovení této směrnice, a která bude v případě potřeby obsahovat vhodné návrhy pro přezkoumání.
Článek 7
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 23. března 1994.