Směrnice Rady
ze dne 29. července 1991
o řidičských průkazech
(91/439/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že pro účely společné dopravní politiky a jako příspěvek ke zlepšení bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích, jakož i ulehčení pohybu osob, které se usazují v jiném státě než v tom, ve kterém vykonali zkoušku k získání řidičského oprávnění, je třeba, aby existoval řidičský průkaz podle vzoru Společenství, který by členské státy vzájemně uznávaly bez povinnosti výměny průkazů;
vzhledem k tomu, že první krok v tomto směru byl učiněn první směrnicí Rady 80/1263/EHS ze dne 4. prosince 1980 o zavedení řidičského průkazu Společenství [4], kterou se zavedl řidičský průkaz podle vzoru Společenství, vzájemné uznávání řidičských průkazů jednotlivých členských států ostatními členskými státy a výměna řidičských průkazů pro držitele, kteří přemisťují své obvyklé bydliště nebo místo zaměstnání z jednoho členského státu do druhého; že je třeba pokračovat v dosaženém pokroku;
vzhledem k tomu, že je třeba upravit vzor řidičského průkazu zavedený směrnicí 80/1263/EHS tak, aby mimo jiné odrážel sblížení skupin a podskupin vozidel, a aby usnadnil orientaci v řidičských průkazech uvnitř i vně Společenství;
vzhledem k tomu, že z důvodu bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích je třeba stanovit minimální požadavky pro vydávání řidičských průkazů;
vzhledem k tomu, že článek 3 směrnice 80/1263/EHS stanoví, že konečná ustanovení, kterými bude obecně zavedena skupina vozidel uvedených v tomto článku, mají být přijata bez možnosti odchýlení, stejně jako podmínky platnosti řidičských průkazů;
vzhledem k tomu, že je třeba umožnit další dělení zmíněných skupin vozidel, aby se podporoval postupný přístup k řízení těchto vozidel v zájmu bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích, a aby byla vzata v úvahu situace v jednotlivých členských státech;
vzhledem k tomu, že je třeba přijmout zvláštní ustanovení, která usnadní tělesně postiženým osobám přístup k řízení motorových vozidel;
vzhledem k tomu, že článek 10 směrnice 80/1263/EHS stanoví další sbližování norem pro zkoušky k získání řidičského oprávnění a pro vydávání řidičských průkazů; že za tímto účelem je třeba definovat znalosti, dovednosti a chování při řízení motorových vozidel a vypracovat zkoušky k získání řidičského oprávnění založené na těchto požadavcích; že je třeba znovu definovat minimální požadavky na tělesné a duševní schopnosti potřebné k řízení takových vozidel;
vzhledem k tomu, že ustanovení článku 8 směrnice 80/1263/EHS, zvláště povinnost výměny řidičského průkazu nejpozději do jednoho roku od změny obvyklého bydliště, představují překážku pro volný pohyb osob; že toto je nepřijatelné vzhledem k pokroku, který byl učiněn směrem k evropské integraci;
vzhledem k tomu, že z důvodů bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích by navíc měly mít členské státy možnost uplatňovat vnitrostátní předpisy při odnímání, pozastavování a rušení řidičských průkazů týkající se všech držitelů řidičských průkazů, kteří mají obvyklé bydliště na jejich území,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Členské státy zavedou národní řidičský průkaz podle vzoru Společenství obsaženého v příloze I v souladu s touto směrnicí.
2. Řidičské průkazy vydané členskými státy se vzájemně uznávají.
3. Jestliže si držitel platného národního řidičského průkazu zřídí obvyklé bydliště v jiném členském státě než v tom, který průkaz vydal, může hostitelský členský stát uplatňovat na držitele průkazu své vnitrostátní předpisy o době platnosti průkazu, lékařských prohlídkách, daňové předpisy a může do průkazu zaznamenat jakékoli údaje nezbytné pro správní účely.
Článek 2
1. Znak na první straně řidičských průkazů podle vzoru Společenství obsahuje rozlišovací značku členského státu, který průkaz vydal.
2. Členské státy učiní všechny nezbytné kroky k zamezení padělání řidičských průkazů.
3. Se souhlasem Komise mohou členské státy provést na vzoru vyobrazenému v příloze I úpravy nezbytné k počítačovému zpracování řidičských průkazů.
Článek 3
1. Řidičský průkaz podle článku 1 opravňuje k řízení vozidel těchto skupin:
Skupina A
- motocykly s postranním vozíkem nebo bez něj;
Skupina B
- motorová vozidla s maximální přípustnou hmotností 3500 kilogramů a nejvíce osmi sedadly kromě sedadla řidiče; motorová vozidla v této skupině mohou mít ještě přívěs s maximální přípustnou hmotností do 750 kilogramů;
- soupravy tažného vozidla skupiny B a přívěsu, s maximální přípustnou hmotností soupravy vozidel do 3500 kilogramů a s maximální přípustnou hmotností přívěsu, která nepřesahuje nezatíženou hmotnost tažného vozidla;
Skupina B + E
- soupravy vozidel skládající se z tažného vozidla skupiny B a přívěsu, pokud tyto soupravy nespadají do skupiny B;
Skupina C
- motorová vozidla, která nepatří do skupiny D, s maximální přípustnou hmotností nad 3500 kilogramů; motorová vozidla v této skupině mohou být doplněna přívěsem s maximální přípustnou hmotností do 750 kilogramů;
Skupina C + E
- soupravy vozidel skládající se z tažného vozidla skupiny C a přívěsu, který má maximální přípustnou hmotnost nad 750 kilogramů;
Skupina D
- motorová vozidla užívaná pro přepravu osob s více než osmi sedadly kromě sedadla řidiče; motorová vozidla v této skupině mohou být doplněna o přívěs s maximální přípustnou hmotností do 750 kilogramů;
Skupina D + E
- soupravy vozidel skládající se z tažného vozidla skupiny D a přívěsu, který má maximální přípustnou hmotnost nad 750 kilogramů.
2. V rámci skupin A, B, B + E, C, C + E, D a D + E může být vydán zvláštní řidičský průkaz pro řízení vozidel těchto podskupin:
Podskupina A1
- lehké motocykly se zdvihovým objemem válců do 125 cm3 a s výkonem motoru do 11 kW;
Podskupina B1
- tříkolová a čtyřkolová vozidla s vlastním pohonem;
Podskupina C1
- motorová vozidla, která nespadají do skupiny D, jejichž maximální přípustná hmotnost se pohybuje mezi 3500 kilogramy a 7500 kilogramy; motorová vozidla v této podskupině mohou být doplněna o přívěs s maximální přípustnou hmotností do 750 kilogramů;
Podskupina C1 + E
- soupravy vozidel skládající se z tažného vozidla v podskupině C1 a přívěsu, který má maximální přípustnou hmotnost nad 750 kilogramů, pokud maximální přípustná hmotnost této soupravy je do 12000 kilogramů a maximální přípustná hmotnost přívěsu nepřesahuje nezatíženou hmotnost tažného vozidla;
Podskupina D1
- motorová vozidla používaná k přepravě osob s více než osmi a nejvýše šestnácti sedadly kromě sedadla řidiče; motorová vozidla v této podskupině mohou být doplněna o přívěs s maximální přípustnou hmotností do 750 kilogramů;
Podskupina D1 + E
- soupravy vozidel skládající se z tažného vozidla v podskupině D1 a přívěsu, který má maximální přípustnou hmotnost nad 750 kilogramů, pokud
- maximální přípustná hmotnost této soupravy je do 12000 kilogramů a maximální přípustná hmotnost přívěsu nepřesahuje nezatíženou hmotnost tažného vozidla a
- přívěs není používán pro přepravu osob.
3. Pro účely tohoto článku se
- "vozidlem s vlastním pohonem" rozumí jakékoli vozidlo s vlastním pohonem pohybující se po komunikaci jiné než kolejové vozidlo;
- "tříkolovým vozidlem" a "čtyřkolovým vozidlem" rozumí jakékoli tříkolové nebo čtyřkolové vozidlo skupiny B, jehož maximální přípustná rychlost přesahuje 50 km/h nebo které má zážehový spalovací motor, jehož zdvihový objem válců je větší než 50 cm3, nebo má jakýkoli motor se stejným výkonem. Nezatížená hmotnost nesmí přesáhnout 550 kilogramů. U vozidel s elektrickým pohonem se do nezatížené hmotnosti nepočítá hmotnost baterie.
Členské státy mohou stanovit nižší normy týkající se nezatížené hmotnosti a přidat další, například pro nejvyšší zdvihový objem válců nebo výkon;
- "motocyklem" rozumí jakékoli dvoukolové vozidlo s maximální přípustnou rychlostí nad 50 km/h nebo vybavené spalovacím motorem se zdvihovým objemem válců větším než 50 cm3; to platí i pro motocykl s postranním vozíkem;
- "motorovým vozidlem" rozumí jakékoli vozidlo s vlastním pohonem obvykle používané pro přepravu cestujících nebo nákladu po silnici nebo pro tažení vozidel používaných pro přepravu cestujících nebo nákladu po silnici, kromě motocyklů. Tento pojem zahrnuje trolejbusy, tj. vozidla připojená k elektrickému vodiči, ale nejezdící po kolejích. Nezahrnuje zemědělské nebo lesnické traktory;
- "zemědělským nebo lesnickým traktorem" rozumí jakékoliv kolové nebo pásové vozidlo s vlastním pohonem s nejméně dvěma nápravami, jehož hlavní funkce spočívá v tažné síle, a které je speciálně navrženo, aby tahalo, tlačilo, vozilo nebo pracovalo s určitým nářadím, stroji nebo přívěsy používanými při zemědělských nebo lesních pracích, a jehož použití pro přepravu cestujících nebo nákladu po silnici nebo pro tažení vozidel používaných pro přepravu cestujících nebo nákladu po silnici je pouze druhořadé.
4. Po konzultaci Komise mohou členské státy snížit hranici rychlostí uvedených v odst. 3 druhé a třetí odrážce; tato skutečnost musí být vyznačena v řidičském průkazu.
5. U podskupiny A1 mohou členské státy stanovit další omezující pravidla.
6. Se souhlasem Komise mohou členské státy vyjmout z působnosti tohoto článku určité zvláštní typy vozidel poháněných silou, například speciální vozidla pro postižené.
Článek 4
1. V řidičském průkazu musí být uvedeno, za jakých podmínek je řidič oprávněn řídit.
2. Pokud je z důvodu tělesného postižení řidič oprávněn řídit pouze určité typy vozidel nebo vozidla upravená, skládají se praktické zkoušky uvedené v článku 7 v takovém vozidle.
Článek 5
1. Vydávání řidičských průkazů se řídí těmito podmínkami:
a) průkazy pro skupiny C a D lze vydat pouze řidičům, kteří jsou již oprávněni řídit vozidla skupiny B;
b) průkazy pro skupiny B + E, C + E, D + E lze vydat pouze řidičům, kteří jsou již oprávněni řídit vozidla skupiny B (pro B + E), C (pro C + E) nebo D (pro D + E).
2. Platnost řidičských průkazů je stanovena takto:
a) průkazy vydané pro skupinu C + E nebo D + E platí pro soupravy vozidel skupiny B + E;
b) průkazy vydané pro skupinu C + E platí pro skupinu D + E, pokud jsou jejich držitelé oprávněni řídit vozidla skupiny D.
3. Pro řízení vozidel na svém území mohou členské země stanovit,
a) že se na tříkolová a čtyřkolová vozidla s vlastním pohonem vztahují průkazy pro skupinu A nebo A1;
b) že se na lehké motocykly vztahují průkazy pro skupinu B.
4. Po konzultaci Komise mohou členské státy na svém území povolit řízení
a) vozidel skupiny D1 (nejvýše se 16 sedadly kromě sedadla řidiče a s maximální přípustnou hmotností do 3500 kilogramů, do které není zahrnuto jakékoli speciální zařízení pro přepravu postižených osob) řidičům starším 21 let, kteří jsou držiteli řidičského oprávnění skupiny B, které získali nejméně před dvěma lety, pokud jsou vozidla používána neziskovými organizacemi k sociálním účelům a pokud řidič poskytuje své služby jako dobrovolník;
b) vozidel s maximální přípustnou hmotností nad 3500 kilogramů řidičům starším 21 let, kteří jsou držiteli řidičského oprávnění skupiny B, které získali nejméně před dvěma lety, pokud jsou tato vozidla hlavně používána v zaparkovaném stavu k rekreaci nebo výuce, pokud jsou používána neziskovými organizacemi pro sociální účely a pokud jsou upravena tak, že nemohou být použita buď pro přepravu více než devíti osob nebo přepravu jakéhokoli nákladu kromě nákladu naprosto nezbytného pro tyto účely.
Článek 6
1. Minimální věk pro vydání řidičského průkazu je následující:
a) 16 let
- pro podskupinu A1,
- pro podskupinu B1;
b) 18 let
- pro skupinu A; avšak řídit motocykly s výkonem motoru nad 25 kW nebo s poměrem výkonu motoru a hmotnosti nad 0,16 kW/kg (nebo motocykly s postranním vozíkem s poměrem výkonu motoru a hmotnosti nad 0,16 kW/kg) je možné pouze po nejméně dvouleté praxi na motocyklech s nižšími technickými podmínkami ve skupině A; od požadavku praxe může být upuštěno, pokud je žadateli alespoň 21 let a pokud složí zvláštní zkoušky dovedností a chování,
- pro skupiny B, B + E,
- pro skupiny C, C + E a podskupiny C1, C1 + E, aniž jsou dotčena ustanovení o řízení těchto vozidel stanovená nařízením Rady (EHS) č. 3820/85 ze dne 20. prosince 1985 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě [5];
c) 21 let
- pro skupiny D a D + E a podskupiny D1, D1 + E, aniž jsou dotčena ustanovení o řízení takových vozidel stanovená nařízením (EHS) č. 3820/85.
2. Členské státy mohou snížit hranici minimálního věku pro skupiny A, B a B + E a vydávat tyto řidičské průkazy od 17 let, kromě ustanovení pro skupinu A stanovených v poslední větě odst. 1 písm. b) první odrážky.
3. Členské státy mohou odmítnout uznat na svém území platnost řidičských průkazů vydaných řidičům mladším 18 let.
Článek 7
1. Řidičské průkazy mohou být vydány pouze žadatelům,
a) kteří vykonali zkoušku k získání řidičského oprávnění a kteří jsou zdravotně způsobilí v souladu s přílohami II a III;
b) kteří mají obvyklé bydliště na území členského státu, který řidičský průkaz vydal, nebo kteří mohou doložit, že už tam alespoň šest měsíců studují.
2. Aniž jsou dotčeny předpisy, které přijme v tomto směru Rada, zachovává si každý členský stát právo stanovit podle svých kritérií dobu platnosti řidičských průkazů, které vydává.
3. Se souhlasem Komise se mohou členské státy odchýlit od přílohy III, je-li toto v souladu s vývojem lékařské vědy a se zásadami stanovenými v uvedenépříloze.
4. Po konzultaci s Komisí mohou členské státy uplatňovat na vydávání řidičských průkazů své vnitrostátní předpisy týkající se jiných podmínek než těch, které byly stanoveny touto směrnicí, aniž by byly dotčeny vnitrostátní trestní a policejní předpisy.
5. Nikdo nesmí být držitelem řidičských průkazů více než jednoho členského státu.
Článek 8
1. Pokud si držitel platného řidičského průkazu vydaného jedním členským státem zřídí obvyklé bydliště v jiném členském státě, může požádat, aby mu byl vyměněn jeho řidičský průkaz za průkaz se stejnou platností; je na členském státu, který výměnu provádí, aby v případě potřeby zkontroloval, zda je předkládaný řidičský průkaz stále platný.
2. S výhradou zachování zásady teritoriality trestních a policejních předpisů může členský stát, ve kterém má držitel řidičského průkazu obvyklé bydliště, uplatňovat své vnitrostátní předpisy týkající se omezení, pozastavení, odnětí nebo zrušení řidičského oprávnění na držitele řidičského průkazu vydaného jiným členským státem a v případě nutnosti vyměnit za tímto účelem řidičský průkaz.
3. Členský stát, který provádí výměnu, vrátí starý průkaz orgánům členského státu, který průkaz vydal, a uvede důvody výměny.
4. Každý členský stát může odmítnout uznat platnost jakéhokoli řidičského průkazu vydaného jiným členským státem osobě, na kterou se na území prvého členského státu vztahuje některé z opatření podle odstavce 2.
Každý členský stát může rovněž odmítnout vydat řidičský průkaz žadateli, na kterého se vztahuje takové opatření v jiném členském státě.
5. Náhrada za řidičský průkaz, který byl například ztracen nebo odcizen, může být získána od příslušných orgánů státu, ve kterém má držitel obvyklé bydliště; tyto orgány vydají náhradní průkaz na základě údajů, které mají k dispozici, nebo na základě dokladů poskytnutých příslušnými orgány členského státu, který vydal původní průkaz.
6. Pokud členský stát vymění řidičský průkaz vydaný třetí zemí za řidičský průkaz podle vzoru Společenství, musí být tato výměna v novém průkazu zaznamenána, stejně jako následné prodloužení platnosti nebo náhrada průkazu.
Tato výměna může být provedena pouze tehdy, jestliže byl řidičský průkaz vydaný třetí zemí vrácen příslušným orgánům členského státu, který výměnu provádí. Pokud se držitel tohoto průkazu přestěhuje do jiného členského státu, nemusí tento stát použít čl. 1 odst. 2.
Článek 9
Pro účely této směrnice se "obvyklým bydlištěm" rozumí místo, kde se určitá osoba obvykle zdržuje, tj. nejméně 185 dní v kalendářním roce z důvodů osobních a profesních vazeb nebo v případě osob bez profesních vazeb z důvodu osobních vazeb vyplývajících z úzkých vztahů mezi touto osobou a místem, kde bydlí.
Za obvyklé bydliště osoby, jejíž profesní vazby jsou jinde než osobní vazby a která tedy střídavě pobývá na různých místech ve dvou nebo více členských státech, se však považuje místo jejích osobních vazeb, pokud se tam pravidelně vrací. Tato poslední podmínka se nepožaduje, pokud osoba pobývá v některém členském státě, aby zde vykonávala časově omezený úkol. Navštěvování vysoké školy nebo školy neznamená přesun obvyklého bydliště.
Článek 10
Se souhlasem Komise stanoví členské státy, které skupiny řidičských oprávnění vydaných před zavedením této směrnice odpovídají novým skupinám definovaným v článku 3.
Se souhlasem Komise mohou členské státy učinit takové úpravy ve svých předpisech, které jsou nezbytné pro provedení čl. 8 odst. 4, 5 a 6.
Článek 11
Pět let po uvedení této směrnice v účinnost přezkoumá Rada na základě návrhu Komise vnitrostátní předpisy, které se týkají podskupin, které budou stanoveny v souladu s článkem 3, s cílem tyto podskupiny případně sladit nebo vypustit.
Článek 12
1. Po konzultaci s Komisí přijmou členské státy před 1. červencem 1994 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1996.
2. Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejichúředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
3. Členské státy si jsou nápomocny při provádění této směrnice a v případě potřeby si vymění informace o řidičských průkazech, které zaregistrovaly.
Článek 13
Směrnice 80/1263/EHS se zrušuje od 1. července 1996.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 29. července 1991.