Směrnice Rady
ze dne 22. prosince 1986
o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se spotřebitelského úvěru
(87/102/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na návrh Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že existují velké rozdíly mezi právními předpisy členských států v oblasti spotřebitelského úvěru;
vzhledem k tomu, že tyto rozdíly v právních předpisech mohou vést k narušení hospodářské soutěže mezi poskytovateli úvěru uvnitř společného trhu;
vzhledem k tomu, že tyto rozdíly omezují možnosti spotřebitele získat úvěr v jiných členských státech; že ovlivňují rozsah a charakter požadovaného úvěru, a také nákup zboží a služeb;
vzhledem k tomu, že tyto rozdíly následně ovlivňují volný pohyb zboží a služeb, jež mohou spotřebitelé získat na základě úvěru, a tím mají přímý dopad na fungování společného trhu;
vzhledem k tomu, že při rostoucím celkovém rozsahu úvěru poskytovaném ve Společenství spotřebitelům by zřízení společného trhu v oblasti spotřebitelského úvěru prospělo stejnou měrou spotřebitelům, poskytovatelům úvěru, výrobcům, velkoobchodníkům i maloobchodníkům se zbožím i poskytovatelům služeb;
vzhledem k tomu, že programy Evropského hospodářského společenství pro politiku ochrany a informovanosti spotřebitele [4] mimo jiné stanoví, že spotřebitel má být chráněn proti nevýhodným úvěrovým podmínkám a že by se mělo přednostně přikročit k harmonizaci obecných podmínek spotřebitelského úvěru;
vzhledem k tomu, že rozdíly v právních předpisech a v praxi vedou k nerovné ochraně spotřebitele v oblasti spotřebitelského úvěru mezi jednotlivými členskými státy;
vzhledem k tomu, že v posledních letech došlo k mnoha změnám v různých typech úvěru dostupných spotřebitelům a jimi užívaných; že vznikly nové formy úvěru a že se dále vyvíjejí;
vzhledem k tomu, že by spotřebitel měl mít dostatečné informace o podmínkách a nákladech úvěru, jakož i o svých závazcích; že tyto informace by mimo jiné měly obsahovat roční sazbu v procentech za daný úvěr, nebo pokud neexistuje, za celkovou částku, kterou spotřebitel musí za úvěr zaplatit; že do rozhodnutí o způsobu nebo způsobech výpočtu této roční sazby v procentech by členské státy měly nadále uplatňovat dosavadní způsoby nebo praxi výpočtu této sazby, nebo pokud tomu tak nebude, měly by vydat ustanovení pro obeznámení spotřebitele s celkovými náklady úvěru;
vzhledem k tomu, že podmínky úvěru mohou být pro spotřebitele nevýhodné; že lze docílit lepší ochrany spotřebitele přijetím jistých požadavků vztahujících se na všechny formy úvěru;
vzhledem k tomu, že pro charakter jistých smluv o úvěru nebo druhů transakcí by měly být tyto smlouvy nebo transakce částečně nebo zcela vyloučeny z působnosti této směrnice;
vzhledem k tomu, že by členské státy měly mít po konzultaci s Komisí možnost vyloučit z této směrnice jisté formy úvěru nekomerčního charakteru poskytované za zvláštních podmínek;
vzhledem k tomu, že praxe uplatňovaná v některých členských státech u notářsky nebo soudně stvrzených dokumentů je taková, že u těchto dokumentů činí uplatňování některých ustanovení této směrnice zbytečným; že by z tohoto důvodu měly mít členské státy možnost vyjmout takové dokumenty z působnosti uvedených ustanovení;
vzhledem k tomu, že úvěrové smlouvy na velké finanční částky se odlišují od obvyklých smluv o spotřebitelském úvěru; že uplatňování ustanovení této směrnice na smlouvy o velmi malých částkách by mohlo klást zbytečnou administrativní zátěž jak na spotřebitele, tak na poskytovatele úvěru; že by z tohoto důvodu měly být z této směrnice vyloučeny smlouvy přesahující stanovené finanční limity i nedosahující stanovených finančních limitů;
vzhledem k tomu, že poskytování informací o nákladech úvěru v reklamě a v provozních místnostech poskytovatele nebo zprostředkovatele úvěru usnadňuje spotřebiteli srovnávat různé nabídky;
vzhledem k tomu, že ochrana spotřebitele se dále zlepšuje, mají-li smlouvy o úvěru písemnou formu a obsahují-li určité minimální údaje o smluvních podmínkách;
vzhledem k tomu, že by členské státy měly stanovit podmínky, za nichž je možný zpětný přechod držby zboží, zvláště pokud k tomu spotřebitel neudělil souhlas; že by se vyúčtování mezi smluvními stranami mělo po zpětném přechodu držby uskutečnit tak, aby zpětný přechod držby nevedl k bezdůvodnému obohacení;
vzhledem k tomu, že by spotřebiteli mělo být umožněno splnit závazky před uplynutím stanovené lhůty; že by pak spotřebitel měl mít nárok na spravedlivou slevu z celkových nákladů úvěru;
vzhledem k tomu, že postoupení práv věřitele vyplývajících ze smlouvy o úvěru by nemělo zhoršit právní postavení spotřebitele;
vzhledem k tomu, že ty členské státy, které umožňují spotřebitelům používat směnky, dlužní úpisy nebo šeky v souvislosti se smlouvami o úvěru, by měly zajistit vhodnou ochranu spotřebitele při takovém použití uvedených nástrojů;
vzhledem k tomu, že pokud jde o zboží nebo služby, které spotřebitel získal na úvěr, měl by mít, alespoň za okolností níže uvedených, vůči poskytovateli úvěru navíc další práva ke svým běžným smluvním právům vůči tomuto poskytovateli a vůči dodavateli zboží nebo služeb; že výše zmíněné okolnosti jsou dány tehdy, když poskytovatel úvěru a dodavatel zboží nebo služeb mají dřívější smlouvu, na jejímž základě je úvěr nabízen výhradně uvedeným poskytovatelem úvěru zákazníkům tohoto dodavatele, aby od něho mohli získat zboží nebo služby;
vzhledem k tomu, že pojmem ECU se rozumí zúčtovací jednotka podle definice v nařízení Rady (EHS) č. 3180/78 [5] naposledy pozměněném nařízením (EHS) č. 2626/84 [6]; že by členské státy měly mít do určité míry volnost zaokrouhlovat částky v národní měně vzniklé přepočtem částek, jež jsou v této směrnici vyjádřeny v ECU; že by částky uvedené v této směrnici měly být pravidelně zkoumány s ohledem na hospodářský a měnový vývoj ve Společenství a případně revidovány;
vzhledem k tomu, že by členské státy měly přijmout vhodná opatření pro povolování činnosti osob nabízejících úvěr nebo zprostředkování smluv o úvěru, nebo pro kontrolu a sledování činnosti osob nabízejících úvěr nebo zprostředkujících poskytnutí úvěru, nebo opatření umožňující spotřebitelům podávat stížnosti ohledně smluv o úvěru nebo úvěrových podmínek;
vzhledem k tomu, že smlouvy o úvěru by se neměly k újmě spotřebitele odchylovat od prováděcích předpisů k této směrnici nebo od předpisů odpovídajících jejím ustanovením; že by tyto předpisy neměly být obcházeny v důsledku formulace uvedených smluv;
vzhledem k tomu, že pokud tato směrnice stanoví jistý stupeň sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se spotřebitelského úvěru, a také jistý stupeň ochrany spotřebitele, nemělo by být členským státům bráněno v tom, aby si zachovaly nebo přijaly přísnější opatření na ochranu spotřebitele s řádným přihlédnutím ke svým závazkům ze Smlouvy;
vzhledem k tomu, že má Komise předložit Radě nejpozději do 1. ledna 1995 zprávu o provádění této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na smlouvy o úvěru.
2. Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "spotřebitelem" fyzická osoba, která při transakcích, na něž se vztahuje tato směrnice, jedná za účelem, který nelze považovat za její obchodní nebo profesní činnost;
b) "věřitelem" fyzická nebo právnická osoba, která poskytuje při své obchodní nebo profesní činnosti úvěr, nebo skupina takových osob;
c) "smlouvou o úvěru" smlouva, na jejímž základě věřitel poskytuje nebo slibuje poskytnout spotřebiteli úvěr ve formě odložené platby, půjčky nebo jiné podobné finanční služby;
smlouvy o souvislém poskytování služby nebo veřejných služeb, kdy má spotřebitel právo za ně platit po dobu jejich poskytování ve formě splátek, se nepovažují za smlouvy o úvěru pro účely této směrnice;
d) "celkovými náklady úvěru pro spotřebitele" veškeré náklady úvěru včetně úroků a jiných poplatků přímo spojených se smlouvou o úvěru, určené podle předpisů nebo zvyklostí, jež existují v členských státech nebo jež mají členské státy vytvořit;
e) "roční sazbou v procentech" celkové náklady úvěru pro spotřebitele, vyjádřené ve formě ročního procenta částky poskytnutého úvěru a vypočítané způsoby používanými v jednotlivých členských státech.
Článek 2
1. Tato směrnice se nevztahuje na:
a) smlouvy o úvěru nebo přísliby úvěru:
- určené především k získání nebo zachování vlastnických práv k pozemkům nebo k existující či projektované budově,
- určené k obnově nebo rekonstrukci budovy;
b) nájemní smlouvy s výjimkou těch, které stanoví, že vlastnické právo v konečném důsledku připadne nájemci;
c) úvěr poskytnutý nebo daný k dispozici bez placení úroků nebo jakýchkoliv jiných poplatků;
d) smlouvy o úvěru, které nestanoví placení úroku za podmínky, že se spotřebitel zaváže splatit úvěr jednorázově;
e) úvěr ve formě přečerpání běžného účtu poskytnutý úvěrovou institucí nebo finanční institucí, kromě přečerpání účtů úvěrových karet.
Na tyto formy úvěru se však vztahují ustanovení článku 6;
f) smlouvy o úvěru na částky nižší než 200 ECU a vyšší než 20000 ECU;
g) smlouvy o úvěru, podle nichž je spotřebitel povinen splatit poskytnutý úvěr:
- buď ve lhůtě nejdéle tří měsíců,
- nebo nejvýše čtyřmi splátkami ve lhůtě nejdéle dvanácti měsíců.
2. Členský stát může po poradě s Komisí vyloučit z působnosti této směrnice určité formy úvěru, které splňují tyto podmínky:
- jsou poskytovány za sazby nižší, než jsou běžné sazby na trhu, a
- nejsou nabízeny obecně celé veřejnosti.
3. Ustanovení článků 4 a 6 až 12 se nevztahují na smlouvy o úvěru nebo na přísliby úvěru zajištěné hypotékou na nemovitost, pokud takové smlouvy již nejsou vyloučeny z působnosti této směrnice ustanovením odst. 1 písm. a) tohoto článku.
4. Členské státy mohou vyloučit z ustanovení článků 6 až 12 smlouvy o úvěru mající formu notářsky nebo soudně stvrzeného dokumentu.
Článek 3
Aniž jsou dotčena ustanovení směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klamavé reklamy [7] a pravidla a zásady týkající se nekalé reklamy, musí každá reklama nebo každá nabídka, která je vystavená v provozních prostorách, v nichž nějaká osoba nabízí úvěr nebo zprostředkování smlouvy o úvěru, a v které je uvedena úroková míra nebo jakékoliv číselné údaje týkající se nákladů úvěru, také obsahovat údaj o roční sazbě v procentech, a to ve formě názorného příkladu, pokud není možno použít jiných způsobů.
Článek 4
1. Smlouvy o úvěru se uzavírají písemnou formou. Spotřebitel obdrží jeden opis písemné smlouvy.
2. Písemná smlouva musí obsahovat:
a) údaj o roční sazbě v procentech;
b) podmínky, za kterých je možno změnit roční sazbu v procentech.
V případech, kdy není možno uvést roční sazbu v procentech, musí být spotřebiteli poskytnuty přiměřené informace v písemné smlouvě. Tyto informace musí přinejmenším zahrnovat informace stanovené v čl. 6 odst. 1 druhé odrážce.
3. Písemná smlouva musí dále obsahovat ostatní podstatné náležitosti smlouvy.
Příloha k této směrnici obsahuje vzorový seznam podmínek, které mohou členské státy vyžadovat k zařazení do písemné smlouvy jako podstatné.
Článek 5
Odchylně od ustanovení článku 3 a čl. 4 odst. 2 a do přijetí rozhodnutí o zavedení společného způsobu nebo způsobů Společenství pro výpočet roční sazby v procentech musejí ty členské státy, které v době oznámení této směrnice nevyžadují uvedení roční sazby v procentech nebo které nemají zavedený způsob pro její výpočet, alespoň vyžadovat uvádění celkových nákladů úvěru pro spotřebitele.
Článek 6
1. Bez ohledu na vynětí stanovené v čl. 2 odst. 1 písm. e) musí být v případech smlouvy mezi úvěrovou nebo finanční institucí a spotřebitelem o poskytnutí úvěru ve formě přečerpání běžného účtu (kromě účtů kreditních karet) spotřebitel informován při uzavření nebo před uzavřením příslušné smlouvy o:
- případné horní hranici úvěru,
- roční úrokové sazbě a účtovaných poplatcích ode dne uzavření smlouvy, a také o podmínkách, za nichž je možno tuto sazbu a poplatky změnit,
- postupu pro ukončení smlouvy.
Tyto informace musí být potvrzeny písemně.
2. Po dobu trvání smlouvy musí být spotřebitel také informován o každé změně roční úrokové sazby nebo poplatků, jakmile k ní dojde. Tyto informace je možno podat na výpisu z účtu nebo v jakékoliv jiné formě přijatelné pro členské státy.
3. V členských státech, kde jsou přípustná přečerpání účtu s tichým souhlasem, zajistí dotyčné členské státy, aby byl spotřebitel informován o roční úrokové sazbě a o účtovaných poplatcích, a také o všech změnách těchto poplatků v případech, kdy přečerpání účtu trvá déle než tři měsíce.
Článek 7
V případě úvěru poskytnutého na nabytí zboží stanoví členské státy podmínky, za nichž je možný zpětný přechod držby zboží, zvláště když k tomu spotřebitel neudělil souhlas. Zajistí také, aby v případech zpětného přechodu držby zboží na věřitele bylo vyúčtování mezi oběma stranami provedeno tak, aby zpětný přechod držby nevedl k bezdůvodnému obohacení.
Článek 8
Spotřebitel může splnit svůj závazek plynoucí ze smlouvy o úvěru před lhůtou v ní určenou. V tomto případě má spotřebitel v souladu s předpisy stanovenými členskými státy právo na spravedlivé snížení celkových nákladů úvěru.
Článek 9
V případech, kdy jsou práva věřitele plynoucí ze smlouvy o úvěru postoupena třetí osobě, může spotřebitel uplatnit vůči této třetí osobě veškeré námitky a právní prostředky, které měl k dispozici vůči původnímu věřiteli, včetně vzájemného započtení pohledávek, pokud je povoleno v dotyčném členském státě.
Článek 10
Členské státy, které v souvislosti se smlouvami o úvěru dovolují spotřebiteli, aby:
a) platil směnkami včetně dlužních úpisů;
b) poskytoval jistotu pomocí směnek včetně dlužních úpisů a šeků,
zajistí, aby byl spotřebitel při použití těchto nástrojů pro tyto účely vhodným způsobem chráněn.
Článek 11
1. Členské státy zajistí, aby existence smlouvy o úvěru žádným způsobem neovlivnila práva spotřebitele vůči dodavateli zboží nebo služby zakoupené pomocí takové smlouvy v případech, kdy zboží nebo služby nejsou dodány nebo jinak neodpovídají smlouvě o jejich dodávce.
2. V případech, kdy:
a) za účelem nákupu zboží nebo obdržení služeb spotřebitel uzavře smlouvu o úvěru s jinou osobou než jejich dodavatelem a
b) poskytovatel úvěru a dodavatel zboží nebo služeb uzavřeli dřívější smlouvu, na jejímž základě tento poskytovatel úvěru poskytuje úvěr výhradně zákazníkům uvedeného dodavatele za účelem odběru zboží nebo služeb od uvedeného dodavatele, a
c) spotřebitel uvedený pod písmenem a) získá úvěr na základě takovéto dřívější smlouvy a
d) zboží nebo služby spadající pod smlouvu o úvěru nejsou dodány nebo jsou dodány jen zčásti, nebo neodpovídají smlouvě o jejich dodávce a
e) spotřebitel uplatnil svá práva vůči dodavateli, ale nedosáhl uspokojení svých oprávněných nároků,
má spotřebitel právo uplatňovat práva vůči poskytovateli úvěru. Členské státy stanoví rozsah a podmínky pro uplatnění těchto práv.
3. Ustanovení odstavce 2 se nevztahuje na případy, kdy jednotlivá transakce nepřesahuje hodnotu odpovídající 200 ECU.
Článek 12
1. Členské státy:
a) zajistí, aby osoby nabízející úvěr nebo nabízející zprostředkování smluv o úvěru musely získat úřední povolení buď výhradně k této činnosti, nebo jako dodavatelé zboží a služeb, nebo
b) zajistí, aby osoby poskytující úvěr nebo zprostředkující poskytnutí úvěru podléhaly kontrole nebo sledování činnosti určenou institucí nebo úředním orgánem, nebo
c) podpoří zřízení orgánů příslušných k přijímání stížností ohledně smluv o úvěru nebo úvěrových podmínek a k poskytování souvisejících informací nebo rad o těchto smlouvách a podmínkách spotřebitelům.
2. Členské státy mohou stanovit, že povolení uvedené v odst. 1 písm. a) není nutné v případech, kdy osoby nabízející uzavření nebo zprostředkování smluv o úvěru splňují definici uvedenou v článku 1 první směrnice Rady ze dne 12. prosince 1977 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu [8] a mají povolení v souladu s ustanoveními uvedené směrnice.
V případech, kdy osoby poskytující úvěr nebo zprostředkující poskytování úvěru dostaly povolení jak výhradní k provozování této činnosti podle ustanovení odst. 1 písm. a), tak i podle ustanovení uvedené směrnice, ale toto druhé povolení bylo následně zrušeno, příslušný orgán, který vystavil výhradní povolení k poskytování úvěru podle odst. 1 písm. a), musí být o této skutečnosti uvědomen a rozhodne, zda příslušné osoby mohou nadále poskytovat úvěr nebo zprostředkovávat poskytování úvěru, nebo zda výhradní povolení, vydané na základě odst. 1 písm. a), má být odňato.
Článek 13
1. Pro účely této směrnice pojem ECU vymezuje nařízení (EHS) č. 3180/78 ve znění nařízení (EHS) č. 2626/84. Ekvivalent v národní měně se zpočátku vypočítá na základě kurzu platného v den přijetí této směrnice.
Členské státy mohou zaokrouhlit částky v národní měně vyplývající z přepočtu částek v ECU, pokud tato úprava nepřekročí 10 ECU.
2. Každých pět let a poprvé v roce 1995 Rada na návrh Komise přezkoumá a případně upraví částky uvedené v této směrnici s přihlédnutím k hospodářskému a měnovému vývoji ve Společenství.
Článek 14
1. Členské státy zajistí, aby se smlouvy o úvěru neodchylovaly ke škodě spotřebitele od vnitrostátních předpisů provádějících tuto směrnici nebo odpovídajících této směrnici.
2. Členské státy také zajistí, aby ustanovení, která přijmou k provedení této směrnice, nebyla obcházena v důsledku formulace smluv o úvěru, zvláště pak formou rozdělení částky úvěru do několika smluv.
Článek 15
Tato směrnice nebrání členským státům, aby zachovaly nebo přijaly přísnější ustanovení na ochranu spotřebitele v souladu s jejich závazky vyplývajícími ze Smlouvy.
Článek 16
1. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1990 a neprodleně o tom uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 17
Komise předloží nejpozději do 1. ledna 1995 Radě zprávu o uplatňování této směrnice.
Článek 18
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 22. prosince 1986.