Směrnice Rady
ze dne 30. listopadu 1989
o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání osobních ochranných prostředků zaměstnanci při práci (třetí samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS)
(89/656/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1], předložený po konzultaci s Poradním výborem pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;
vzhledem k tomu, že podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;
vzhledem k tomu, že sdělení Komise o jejím programu v oblasti bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví při práci [4] předpokládá přijetí směrnice o používání osobních ochranných prostředků při práci;
vzhledem k tomu, že Rada v usnesení ze dne 21. prosince 1987 o bezpečnosti, hygieně a ochraně zdraví při práci [5] vzala na vědomí záměr Komise předložit Radě v blízké budoucnosti minimální požadavky týkající se organizace bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci;
vzhledem k tomu, že pro zaručení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců je nezbytné dodržování minimálních požadavků určených k zajištění vyšší úrovně bezpečnosti a ochrany zdraví pro uživatele osobních ochranných prostředků;
vzhledem k tomu, že tato směrnice je samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [6]; že se proto uvedená směrnice vztahuje v plném rozsahu na používání osobních ochranných prostředků zaměstnanci při práci, aniž tím jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice;
vzhledem k tomu, že tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu;
vzhledem k tomu, že prostředky kolektivní ochrany mají přednost před osobními ochrannými prostředky; že je zaměstnavatel povinen zajistit bezpečnostní zařízení a přijmou bezpečnostní opatření;
vzhledem k tomu, že požadavky stanovené touto směrnicí by neměly zahrnovat změny osobních ochranných prostředků, jejichž navrhování a výroba splňují směrnice Společenství týkající se bezpečnosti a ochrany zdraví;
vzhledem k tomu, že by měly být stanoveny popisy, které mohou členské státy použít při stanovení obecných předpisů pro používání osobních ochranných prostředků;
vzhledem k tomu, že na základě rozhodnutí 74/325/EHS [7], naposledy pozměněného aktem o přistoupení z roku 1985, konzultuje Komise při vypracovávání návrhů v této oblasti Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
ODDÍL I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Účel
1. Tato směrnice, která je třetí samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS, stanoví minimální požadavky na osobní ochranné prostředky používané zaměstnanci při práci.
2. Směrnice 89/391/EHS se vztahuje v plném rozsahu na celou oblast uvedenou v odstavci 1, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice.
Článek 2
Definice
1. Pro účely této směrnice se osobními ochrannými prostředky rozumí všechny prostředky určené k nošení nebo držení zaměstnancem na ochranu před jedním nebo více riziky, která by mohla ohrozit jeho bezpečnost nebo zdraví při práci, a všechny doplňky nebo příslušenství určené k tomuto účelu.
2. Definice v odstavci 1 se nevztahuje na
a) běžné pracovní oděvy a uniformy, které nejsou zvlášť určeny k ochraně bezpečnosti a zdraví zaměstnance;
b) prostředky používané pohotovostní a záchrannou službou;
c) osobní ochranné prostředky, které jsou nošeny nebo používány vojenskými, policejními a dalšími složkami, které zajišťují veřejný pořádek;
d) osobní ochranné prostředky pro silniční dopravní prostředky;
e) sportovní potřeby;
f) prostředky určené pro sebeobranu nebo zastrašení;
g) přenosné prostředky pro odhalení a signalizování rizik a škodlivin.
Článek 3
Obecné pravidlo
Osobní ochranné prostředky se používají tehdy, pokud rizika nemohou být vyloučena nebo dostatečně omezena technickými prostředky kolektivní ochrany nebo opatřeními, metodami nebo postupy organizace práce.
ODDÍL II
POVINNOSTI ZAMĚSTNAVATELŮ
Článek 4
Obecná ustanovení
1. Osobní ochranné prostředky musí být v souladu s odpovídajícími předpisy Společenství o jejich navrhování a výrobě s ohledem na bezpečnost a ochranu zdraví.
Všechny osobní ochranné prostředky musí
a) být přiměřené pro vyskytující se rizika a nepůsobit zvýšení rizika;
b) odpovídat stávajícím podmínkám na pracovišti;
c) přihlížet k ergonomickým požadavkům a zdravotnímu stavu zaměstnance;
d) uživateli přesně padnout po nutných úpravách.
2. Pokud přítomnost více než jednoho rizika vyžaduje, aby zaměstnanec používal současně více než jeden osobní ochranný prostředek, musí být tyto prostředky vzájemně slučitelné a musí si udržet účinnost proti dotyčnému riziku nebo rizikům.
3. Podmínky používání osobních ochranných prostředků, zejména doba, po kterou jsou nošeny, se určují na základě závažnosti rizika, četnosti vystavení riziku, vlastností pracoviště každého zaměstnance a výkonu osobního ochranného prostředku.
4. Osobní ochranné prostředky jsou v zásadě určeny k osobnímu použití.
Vyžadují-li okolnosti, aby osobní ochranné prostředky byly používány více než jednou osobou, musí být přijata vhodná opatření pro zajištění, aby toto používání nepůsobilo různým uživatelům zdravotní ani hygienické problémy.
5. Uvnitř podniku nebo závodu musí být zajištěny a k dispozici odpovídající informace o každém osobním ochranném prostředku, vyžadované podle odstavců 1 a 2.
6. Osobní ochranné prostředky poskytuje zaměstnavatel bezplatně a zajišťuje jejich dobré fungování a uspokojivé hygienické podmínky prostřednictvím nezbytné údržby, oprav a nahrazení.
Členské státy však mohou stanovit, v souladu se svými vnitrostátními zvyklostmi, že zaměstnanci jsou požádáni, aby přispěli na náklady na určité osobní ochranné prostředky v případě, že se jejich používání neomezuje na pracoviště.
7. Zaměstnavatel nejprve zaměstnance informuje o rizicích, proti kterým jej osobní ochranné prostředky chrání.
8. Zaměstnavatel pořádá školení o používání osobních ochranných prostředků, a popřípadě také předvádění osobních ochranných prostředků.
9. Osobní ochranné prostředky mohou být používány jen k těm účelům, pro které jsou určeny, kromě zvláštních a výjimečných případů.
Musí být používány v souladu s pokyny.
Tyto pokyny musí být pro zaměstnance srozumitelné.
Článek 5
Hodnocení osobních ochranných prostředků
1. Před výběrem osobních ochranných prostředků musí zaměstnavatel vyhodnotit, zda osobní ochranné prostředky, které zamýšlí použít, splňují požadavky čl. 4 odst. 1 a 2.
Toto vyhodnocení zahrnuje
a) rozbor a vyhodnocení rizik, kterým se nelze vyhnout jiným způsobem;
b) vymezení vlastností, které musí osobní ochranné prostředky mít, aby byly účinné proti rizikům uvedeným v písmenu a), s přihlédnutím ke všem rizikům, která mohou tyto prostředky představovat;
c) srovnání vlastností dostupných osobních ochranných prostředků s vlastnostmi uvedenými v písmenu b).
2. Zhodnocení podle odstavce 1 musí být přezkoumáno, dojde li ke změně některého z jeho kritérií.
Článek 6 [8]
Pravidla používání
1. Aniž jsou dotčeny články 3, 4 a 5, zajistí členské státy, aby byla stanovena obecná pravidla pro používání osobních ochranných prostředků nebo pravidla pro případy a situace, kdy zaměstnavatel musí zajistit osobní ochranné prostředky, s přihlédnutím k právním předpisům Společenství o volném pohybu těchto prostředků.
Tato pravidla musí zejména udávat okolnosti nebo rizikové situace, v nichž, aniž je dotčena přednost daná prostředkům kolektivní ochrany, je použití osobních ochranných prostředků nezbytné.
Přílohy I, II a III, sloužící pro orientaci, obsahují užitečné informace pro vytvoření těchto pravidel.
2. Pokud členské státy přijímají pravidla uvedená v odstavci 1, přihlížejí ke všem významným změnám rizik, kolektivních prostředků ochrany a osobních ochranných prostředků vzniklým v důsledku technického rozvoje.
3. Členské státy konzultují pravidla uvedená v odstavcích 1 a 2 s organizacemi zaměstnavatelů a zaměstnanců.
Článek 7
Informování zaměstnanců
Aniž je dotčen článek 10 směrnice 89/391/EHS, jsou zaměstnanci nebo jejich zástupci informováni o všech opatřeních, která mají být přijata a týkají se ochrany zdraví a bezpečnosti zaměstnanců při používání osobních ochranných prostředků zaměstnanci při práci.
Článek 8
Projednání se zaměstnanci a jejich účast
V souladu s článkem 11 směrnice 89/391/EHS projednávají zaměstnavatelé se zaměstnanci nebo jejich zástupci záležitosti, na které se vztahuje tato směrnice, včetně přílohy, a umožňují jejich účast.
ODDÍL III
RŮZNÁ USTANOVENÍ
Článek 9
Úpravy příloh
Úpravy příloh I, II a III čistě technického rázu v souvislosti s
- přijetím směrnic v oblasti technické harmonizace a normalizace týkajících se osobních ochranných prostředků nebo
- technickým rozvojem, změnami v mezinárodních předpisech či specifikacích nebo poznatcích v oblasti osobních ochranných prostředků,
se přijímají postupem podle článku 17 směrnice 89/391/EHS.
Článek 10
Závěrečná ustanovení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijaly nebo přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
3. Každých pět let předloží členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.
Komise o tom uvědomí Evropský parlament, Radu, Hospodářský a Sociální výbor a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.
4. Komise podává pravidelně Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice s ohledem na odstavce 1 až 3.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 30. listopadu 1989.