Osmá směrnice Rady
ze dne 6. prosince 1979
o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu - Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku
(79/1072/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,
s ohledem na šestou směrnici Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu - Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [1], a zejména čl. 17 odst. 4 uvedené směrnice;
s ohledem na návrh Komise [2],
s ohledem na stanovisko Shromáždění [3],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],
vzhledem k tomu, že podle čl. 17 odst. 4 směrnice 77/388/EHS přijme Rada prováděcí pravidla Společenství upravující vracení daně z přidané hodnoty v souladu s odstavcem 3 uvedeného článku osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku;
vzhledem k tomu, že je třeba zabránit tomu, aby byla osoba povinná k dani usazená v některém členském státě povinna odvést daň, která jí byla fakturována v souvislosti s dodáním zboží nebo poskytnutím služeb v jiném členském státě nebo která byla odvedena za dovoz do jiného členského státu, a tak podléhala dvojímu zdanění;
vzhledem k tomu, že by měly být odstraněny rozdíly mezi předpisy v současnosti platnými v členských státech, které v některých případech způsobují odklon obchodu a narušují hospodářskou soutěž;
vzhledem k tomu, že zavedení pravidel Společenství v této oblasti bude znamenat pokrok k účinné liberalizaci pohybu osob, zboží a služeb, což pomůže dokončit proces hospodářské integrace;
vzhledem k tomu, že tato pravidla nesmí vést k zacházení s osobami povinnými k dani rozdílnému podle členského státu, v němž jsou usazeny;
vzhledem k tomu, že by se mělo zabránit některým formám daňových úniků a vyhýbání se daňovým povinnostem;
vzhledem k tomu, že podle čl. 17 odst. 4 směrnice 77/388/EHS mohou členské státy odmítnout vrácení daně nebo je vázat na splnění zvláštních podmínek, není-li osoba povinná k dani usazena ve Společenství; že je však třeba zabránit, aby tato osoba měla nárok na vrácení daně za podmínek výhodnějších, než jsou podmínky pro osoby povinné k dani usazené ve Společenství.
vzhledem k tomu, že by na počátek měla být stanovena pouze prováděcí pravidla Společenství obsažená v této směrnici; že tato opatření stanovují zejména, že rozhodnutí o žádosti o vrácení daně má být sděleno do šesti měsíců ode dne podání žádosti a že daň by měla být vrácena v téže lhůtě; že po dobu jednoho roku od nejzazšího dne stanoveného pro provedení těchto ustanovení má být Italská republika oprávněna oznamovat rozhodnutí svých příslušných orgánů o žádostech, které předloží osoby povinné k dani neusazené na jejím území, a vracet daň ve lhůtě devíti měsíců, aby bylo tomuto členskému státu umožněno přeměnit svůj stávající systém na systém Společenství;
vzhledem k tomu, že Rada bude muset přijmout další předpisy k doplnění systému Společenství; že dokud tato opatření nevstoupí v platnost, budou členské státy vracet daň z využití služeb a koupě zboží, na které se nevztahuje tato směrnice, způsoby, které samy stanoví v souladu s čl. 17 odst. 4 směrnice 77/388/EHS,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se "osobou povinnou k dani neusazenou v tuzemsku" rozumí osoba povinná k dani ve smyslu čl. 4 odst. 1 směrnice 77/388/EHS, která v době uvedené v první a druhé větě čl. 7 odst. 1 prvního pododstavce nemá v dotyčném státě ani sídlo své hospodářské činnosti, ani stálou provozovnu, z níž uskutečňuje obchodní operace, ani, neexistuje-li toto sídlo nebo provozovna, bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje, a která během téhož období nedodala zboží ani neposkytla služby v tuzemsku, s výjimkou
a) přepravních služeb a vedlejších přepravních služeb, které jsou podle čl. 14 odst. 1 písm. i), článku 15 nebo čl. 16 odst. 1 částí B, C a D směrnice 77/388/EHS osvobozeny od daně;
b) služeb, u kterých podle čl. 21 bodu 1 písm. b) směrnice 77/388/EHS vzniká daňová povinnost pouze příjemci služeb.
Článek 2
Každý členský stát vrátí osobě povinné k dani neusazené v tuzemsku, avšak usazené v jiném členské státě, za níže stanovených podmínek daň z přidané hodnoty, která byla vybrána buď u služeb poskytnutých či movitých věcí dodaných jinými osobami povinnými k dani v tuzemsku, nebo u dovozu zboží do tuzemska, pokud jsou toto zboží a tyto služby použity pro plnění uvedená v čl. 17 odst. 3 písm. a) a b) směrnice 77/388/EHS anebo pro služby uvedené v čl. 1 písm. b) této směrnice.
Článek 3
Aby získala nárok na vrácení daně, musí osoba povinná k dani uvedená v článku 2, která v tuzemsku nedodala žádné zboží ani neposkytla služby,
a) podat příslušným orgánům uvedeným v čl. 9 prvním pododstavci žádost podle vzoru obsaženého v příloze A a přiložit prvopisy faktur nebo dovozních dokladů. Členský stát poskytne žadateli vysvětlivky, které musí obsahovat přinejmenším informace uvedené v příloze C;
b) prokázat potvrzením vydaným příslušnými orgány státu, v němž je usazena, že v tomto státě podléhá dani z přidané hodnoty. Má-li však již příslušný orgán uvedený v čl. 9 prvním pododstavci toto potvrzení, nemusí osoba povinná k dani předkládat nové potvrzení po dobu jednoho roku ode dne vydání prvního potvrzení příslušnými orgány státu, v němž je usazena. Členské státy nevydají potvrzení osobám povinným k dani, které jsou osvobozeny od daně podle čl. 24 odst. 2 směrnice 77/388/EHS;
c) doložit písemným prohlášením, že po dobu uvedenou v první a druhé větě čl. 7 odst. 1 prvního pododstavce nedodala žádné zboží ani neposkytla služby v tuzemsku;
d) zavázat se vrátit jakoukoli neoprávněně získanou částku.
Článek 4
Aby získala nárok na vrácení daně, musí osoba povinná k dani ve smyslu článku 2, která nedodala v tuzemsku žádné zboží ani neposkytla služby kromě služeb uvedených v čl. 1 písm. a) a b):
a) vyhovět požadavkům stanoveným v čl. 3 písm. a), b) a d);
b) doložit písemným prohlášením, že po dobu uvedenou v první a druhé větě čl. 7 odst. 1 prvního pododstavce v tuzemsku nedodala žádné zboží ani neposkytla služby kromě služeb uvedených v čl. 1 písm. a) a b).
Článek 5
Pro účely této směrnice je nárok na vrácení daně vymezen v souladu s článkem 17 směrnice 77/388/EHS, jak je uplatňován v členském státě, v němž se daň vrací.
Tato směrnice se nevztahuje na dodání zboží, které je nebo může být osvobozeno od daně na základě čl. 15 bodu 2 směrnice 77/388/EHS.
Článek 6
Členské státy nesmějí uložit osobám povinným k dani podle článku 2 žádné jiné povinnosti než povinnosti uvedené v článcích 3 a 4, s výjimkou povinnosti ve zvláštních případech doložit, že žádost o vrácení daně je oprávněná.
Článek 7
1. Žádost o vrácení daně podle článků 3 a 4 se musí vztahovat na fakturované pořízení zboží nebo služeb nebo na dovoz uskutečněný v průběhu nejméně tří měsíců a nejvýše jednoho kalendářního roku. Může se však vztahovat i na dobu kratší než tři měsíce, pokud tato doba představuje zbytek kalendářního roku. Žádosti se mohou týkat i faktur a dovozních dokladů, na které se nevztahovaly předchozí žádosti a které se týkají operací uskutečněných během daného kalendářního roku. Předkládají se příslušným orgánům uvedeným v čl. 9 prvním pododstavci ve lhůtě šesti měsíců od konce kalendářního roku, v němž vznikla daňová povinnost.
Pokud se žádost vztahuje na období kratší než jeden rok, avšak delší než tři měsíce, musí se jednat nejméně o částku odpovídající ekvivalentu 200 evropských zúčtovacích jednotek v národní měně; pokud se žádost vztahuje na období kalendářního roku nebo zbytku kalendářního roku, musí se jednat nejméně o částku odpovídající ekvivalentu 25 evropských zúčtovacích jednotek v národní měně.
2. Použije se evropská zúčtovací jednotka vymezená finančním nařízením ze dne 21. prosince 1977 [5] stanovená k 1. lednu roku období uvedeného v první a druhé větě odst. 1 prvního pododstavce. Členské státy mohou částku vyplývající z přepočtu na národní měnu zaokrouhlit dolů nebo nahoru až o 10 %.
3. Příslušné orgány uvedené v čl. 9 prvním pododstavci opatří razítkem každou fakturu nebo dovozní doklad, aby nemohly být použity pro další žádosti, a vrátí je ve lhůtě jednoho měsíce osobě povinné k dani.
4. Rozhodnutí o žádosti o vrácení daně bude oznámeno do šesti měsíců ode dne, kdy byla žádost spolu s veškerými doklady požadovanými touto směrnicí k posouzení žádosti podána příslušnému orgánu uvedenému v odstavci 3. Daň se vrací před koncem uvedené lhůty na žádost žadatele v členském státě, kde o vrácení požádal, nebo v členském státě, v němž je usazen. V posledním uvedeném případě hradí bankovní poplatky za převod žadatel.
Zamítnutí žádosti musí být odůvodněno. Lze se proti němu odvolat k příslušným orgánům dotyčného členského státu formami a ve lhůtách, které jsou stanoveny pro žádosti o vrácení daně předkládané osobou povinnou k dani usazenou v tomto státě.
5. Pokud bylo vrácení daně dosaženo podvodně nebo jiným neoprávněným způsobem, začne příslušný orgán uvedený v odstavci 3 neprodleně vymáhat neoprávněně vyplacené částky a případné pokuty postupem používaným v dotyčném státě, aniž jsou dotčena ustanovení o vzájemné pomoci při vymáhání daně z přidané hodnoty.
V případě podvodné žádosti, za niž podle právních předpisů členského státu nelze uložit správní pokutu, může dotyčný stát na dobu nejvýše dvou let ode dne podání podvodné žádosti odmítnout jakékoli další vracení daně dotyčné osobě povinné k dani. Pokud byla uložena správní pokuta, avšak nebyla zaplacena, může členský stát pozastavit vracení daně dotyčné osobě povinné k dani, dokud pokutu nezaplatí.
Článek 8
Není-li osoba povinná k dani usazena ve Společenství, mohou členské státy vrácení daně odmítnout nebo je vázat na splnění dalších podmínek.
Daň nelze vracet za podmínek výhodnějších, než jsou podmínky pro osoby povinné k dani usazené ve Společenství.
Článek 9
Členské státy vhodným způsobem zveřejní, který orgán je příslušný pro přijímání žádostí uvedených v čl. 3 písm. a) a čl. 4 písm. a).
Potvrzení podle čl. 3 písm. b) a čl. 4 písm. a) prokazující, že dotyčná osoba podléhá dani, musí odpovídat vzoru uvedenému v příloze B.
Článek 10
Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1981. Tato směrnice se vztahuje pouze na žádosti o vrácení daně z přidané hodnoty z pořízení zboží a služeb fakturovaného po tomto dni nebo z dovozů uskutečněných po tomto dni.
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Odchylně od čl. 7 odst. 4 smí Italská republika až do 1. ledna 1982 prodloužit lhůtu stanovenou v uvedeném odstavci ze šesti na devět měsíců.
Článek 12
Do tří let ode dne uvedeného v článku 10 předloží Komise Radě po konzultaci s členskými státy zprávu o používání této směrnice, a zejména článků 3, 4, a 7.
Článek 13
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 6. prosince 1979.