NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 1236/2005
ze dne 27. června 2005
o obchodování s některým zbožím, které by mohlo být použito pro trest smrti, mučení nebo jiné kruté, nelidské či ponižující zacházení nebo trestání
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle článku 6 Smlouvy o Evropské unii tvoří dodržování lidských práv a základních svobod jednu ze zásad, které jsou společné členským státům. Vzhledem k tomu se Společenství v roce 1995 rozhodlo, že dodržování lidských práv a základních svobod bude tvořit základní prvek jeho vztahů se třetími zeměmi. Bylo rozhodnuto, že se do každé nové obchodní dohody, dohody o spolupráci nebo dohody o přidružení obecné povahy, kterou uzavře se třetími zeměmi, bude vložena odpovídající doložka.
(2)
Článek 5 Všeobecné deklarace lidských práv, článek 7 Mezinárodního paktu o občanských a politických právech a článek 3 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod stanoví bezvýhradný, všeobecný zákaz mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání. Další akty, zejména deklarace Organizace spojených národů proti mučení (1) a Úmluva Organizace spojených národů proti mučení a jinému krutému, nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestání z roku 1984, zavazují státy, aby zabraňovaly mučení.
(3)
Podle čl. 2 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie (2) nesmí být nikdo odsouzen k trestu smrti ani popraven. Dne 29. června 1998 schválila Rada „Obecné zásady politiky EU vůči třetím zemím v otázce trestu smrti“ a rozhodla, že Evropská unie bude usilovat o všeobecné zrušení trestu smrti.
(4)
Článek 4 uvedené listiny stanoví, že nikdo nesmí být mučen ani podroben nelidskému či ponižujícímu zacházení anebo trestu. Dne 9. dubna 2001 Rada schválila „Obecné zásady politiky EU vůči třetím zemím v otázce mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání“. Tyto obecné zásady se odvolávají na přijetí Kodexu chování EU pro vývoz zbraní v roce 1998 a na pokračující práci na zavedení kontroly vývozu polovojenského zařízení na celém území EU jako příklady opatření, jak v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky účinně pracovat na prevenci mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání. Uvedené obecné zásady rovněž stanoví, že je třeba naléhat na třetí země, aby bránily užívání, výrobě a prodeji zařízení, které je určeno k mučení nebo jinému krutému, nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestání, a bránily zneužívání jakéhokoli dalšího zařízení k těmto účelům. Zdůrazňují také myšlenku, že zákaz krutého, nelidského či ponižujícího trestání představuje jasná omezení pro používání trestu smrti. V souladu s těmito dokumenty tudíž nesmí být trest smrti za žádných okolností považován za zákonný trest.
(5)
V své rezoluci o mučení a jiném krutém, nelidském či ponižujícím zacházení nebo trestání, přijaté dne 25. dubna 2001 a podporované členskými státy EU, vyzvala Komise OSN pro lidská práva členy Organizace spojených národů, aby přijali vhodná opatření včetně legislativních k zabránění a zákazu mimo jiné vývozu zařízení, které je zvlášť určeno k mučení nebo jinému krutému, nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestání. Tato výzva byla potvrzena rezolucemi přijatými dne 16. dubna 2002, 23. dubna 2003, 19. dubna 2004 a 19. dubna 2005.
(6)
Dne 3. října 2001 přijal Evropský parlament usnesení (3) o druhé výroční zprávě Rady podle operativního ustanovení 8 Kodexu chování Evropské unie pro vývoz zbraní vyzývající Komisi, aby pohotově reagovala a zavedla vhodný nástroj Společenství zakazující propagaci, obchod a vývoz policejního a bezpečnostního zařízení, jehož použití je nutně kruté, nelidské či ponižující, a zajistila, aby nástroj Společenství zastavil převody policejního a bezpečnostního zařízení, jehož účinky na zdraví nejsou plně známy, nebo takového zařízení, jehož praktické využívání prokázalo vážné riziko zneužití nebo náhodného poranění.
(7)
Proto je vhodné stanovit pravidla Společenství pro obchod se třetími zeměmi se zbožím, které by bylo možné použít pro účely trestu smrti, a zboží, které by bylo možné použít za účelem mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání. Tato pravidla působí jako nástroj podpory úcty k lidskému životu a k základním lidským právům, a slouží tak k ochraně veřejné mravnosti. Tato pravidla by měla zajistit, aby hospodářské subjekty Společenství neměly žádný prospěch z obchodu, který podporuje nebo jinak usnadňuje provádění politik v oblasti trestu smrti nebo mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání, které nejsou slučitelné s odpovídajícími obecnými zásadami EU, Listinou základních práv Evropské unie a s mezinárodními úmluvami a smlouvami.
(8)
Pro účely tohoto nařízení se považuje za vhodné použít definice mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání uvedené v Úmluvě OSN proti mučení a jinému krutému, nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestání z roku 1984 a v rezoluci Valného shromáždění OSN 3452 (XXX). Tyto definice by měly být vykládány s ohledem na judikaturu o výkladu odpovídajících pojmů v Evropské úmluvě o lidských právech a v odpovídajících aktech přijatých EU nebo jejími členskými státy.
(9)
Je nezbytné zakázat vývoz a dovoz zařízení, které nemá jiné praktické využití než pro účely trestu smrti nebo pro účely mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání.
(10)
Je rovněž nutné zavést kontroly vývozu některého zboží, které by mohlo být použito nejen pro účely mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání, ale také pro legitimní účely. Tyto kontroly by se měly vztahovat na zboží, které se používá v prvé řadě za účelem vynucování práva, a neukáží-li se nepřiměřené, i na jakékoli další zařízení nebo výrobek, který by mohl být zneužit pro účely mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání, s přihlédnutím k jeho konstrukci a technickým vlastnostem.
(11)
Pokud jde o zařízení určená pro vynucování práva, je třeba poznamenat, že článek 3 Kodexu chování pro příslušníky donucovacích orgánů (4) stanoví, že příslušníci donucovacích orgánů smějí používat síly, jen když je to nezbytně nutné, a v míře potřebné pro výkon svých povinností. Základní zásady pro použití síly a střelných zbraní příslušníky donucovacích orgánů, přijaté osmým kongresem OSN o prevenci trestné činnosti a zacházení s pachateli z roku 1990, stanoví, že by příslušníci donucovacích orgánů měli při výkonu svých povinností co nejvíce používat neagresivní prostředky, a teprve poté se uchýlit k užití síly a střelných zbraní.
(12)
Z tohoto hlediska obhajují uvedené základní zásady vývoj nesmrtonosných paralyzujících zbraní pro užívání ve vhodných situacích a současně připouštějí, že užívání těchto zbraní by mělo být pečlivě kontrolováno. V této souvislosti byla některá zařízení tradičně používaná policií pro účely sebeobrany a zvládání nepokojů upravena tak, že je lze použít pro aplikaci elektrických šoků a podávání chemických látek ke zneškodnění osob. Určité skutečnosti naznačují, že v několika zemích jsou tyto zbraně používány pro účely mučení nebo jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání.
(13)
Uvedené základní zásady zdůrazňují, že by příslušníci donucovacích orgánů měli být vybaveni prostředky sebeobrany. Toto nařízení by se proto nemělo vztahovat na obchod s tradičním zařízením určeným pro sebeobranu, jako jsou například štíty.
(14)
Toto nařízení by se také mělo vztahovat na obchodování s některými zvláštními chemickými látkami používanými k paralyzaci osob.
(15)
Pokud jde o okovy, spojené řetězy, pouta a želízka, je třeba poznamenat, že článek 33 Standardních minimálních pravidel OSN pro zacházení s vězni (5) stanoví, že omezovací nástroje nesmějí být nikdy používány k trestání. Řetězů a želez se navíc nesmí používat jako omezovacích prostředků. Je třeba rovněž uvést, že Standardní minimální pravidla OSN pro zacházení s vězni stanoví, že omezovací nástroje nesmějí být nikdy použity pro účely trestání a že tyto omezovací nástroje mohou být použity pouze jako preventivní opatření zabraňující útěku při převozu, ze zdravotních důvodů na základě pokynů lékaře, nebo jestliže selžou jiné metody sloužící k zajištění toho, aby vězeň nezranil sebe nebo ostatní nebo aby nepoškodil majetek.
(16)
Vzhledem k tomu, že některé členské státy už vývoz a dovoz takového zboží zakázaly, je vhodné dát členským státům právo zakázat vývoz a dovoz okovů, spojených řetězů a přenosných zařízení pro aplikování elektrických šoků jiných než pásů vydávajících elektrické šoky. Členské státy by rovněž měly být zmocněny k tomu, aby, pokud chtějí, uplatnily kontrolu vývozu i na pouta s celkovým rozměrem, včetně řetězu, přesahujícím v uzamčeném stavu 240 mm.
(17)
Toto nařízení je třeba vykládat tak, že neovlivňuje stávající pravidla vývozu slzných plynů a látek určených pro zvládání nepokojů (6), střelných zbraní, chemických zbraní a jedovatých chemických látek.
(18)
Je vhodné stanovit zvláštní výjimky z kontroly vývozu, aby se nenarušilo fungování policejních sil členských států a provádění mírových operací a operací na řešení krizí a aby byl s výhradou pozdějšího přezkumu umožněn tranzit zahraničního zboží.
(19)
Obecné zásady politiky EU vůči třetím zemím v oblasti mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání mimo jiné stanoví, aby vedoucí misí ve třetích zemích do svých pravidelných zpráv zahrnuli rozbor výskytu mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání ve státě jejich působení a opatření přijatá k jejich potlačování. Je vhodné, aby příslušné orgány braly při rozhodování o žádostech o povolení tyto a podobné zprávy příslušných mezinárodních organizací a organizací občanské společnosti v úvahu. Tyto zprávy by měly také popisovat veškeré zařízení používané ve třetích zemích pro účely trestu smrti nebo pro účely mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání.
(20)
Aby se přispělo ke zrušení trestu smrti ve třetích zemích a aby se zabránilo mučení a jinému krutému, nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestání, považuje se za nutné zakázat poskytování třetím zemím technické pomoci v oblasti zboží, které nemá jiné praktické využití než pro účely trestu smrti nebo pro účely mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání.
(21)
Opatření tohoto nařízení mají za účel zabránit trestu smrti a mučení a jinému krutému, nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestání ve třetích zemích. Zahrnují omezení kladená na obchodování se třetími zeměmi se zbožím, které by bylo možné použít pro účely trestu smrti nebo mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání. Nepovažuje se za nutné zavádět podobné kontroly transakcí v rámci Společenství, protože v členských státech trest smrti neexistuje a členské státy přijmou vhodná opatření, aby zakázaly mučení a jiné kruté, nelidské či ponižující zacházení nebo trestání a bránily mu.
(22)
Uvedené obecné zásady stanoví, že pro splnění cíle spočívajícího v přijetí účinných opatření proti mučení a jinému krutému, nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestání by měla být přijata opatření zabraňující používání, výrobě a prodeji zařízení, které je určeno k mučení a jinému krutému, nelidskému nebo ponižujícímu zacházení nebo trestání. Je na členských státech, aby uplatňovaly a vymáhaly potřebná omezení používání a výroby takového zařízení.
(23)
S přihlédnutím k novým údajům a technickému vývoji by měly být seznamy zboží, na které se toto nařízení vztahuje, stále revidovány a měl by být upraven zvláštní postup pro provádění změn těchto seznamů.
(24)
Komise a členské státy by se měly navzájem informovat o opatřeních přijatých podle tohoto nařízení a o jiných důležitých informacích, které mají v souvislosti s tímto nařízením k dispozici.
(25)
Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (7).
(26)
Členské státy by měly stanovit pravidla o sankcích za porušení tohoto nařízení a zajistit jejich uplatňování. Stanovené sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.
(27)
Nic v tomto nařízení neomezuje pravomoci na základě nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. září 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (8), a prováděcích pravidel k němu stanovených v nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 (9).
(28)
Toto nařízení dodržuje základní práva a ctí zásady uznávané zejména Listinou základních práv Evropské unie,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
Předmět, oblast působnosti a definice
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví pravidla Společenství pro obchod se třetími zeměmi se zbožím, které by mohlo být použito pro účely výkonu trestu smrti nebo pro účely mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání, a pro poskytování související technické pomoci.
2. Toto nařízení se nevztahuje na poskytování související technické pomoci, pokud toto poskytování zahrnuje překračování hranic fyzickými osobami.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„mučením“ jednání, jímž je člověku úmyslně působena silná bolest nebo tělesné či duševní utrpení pro takové účely jako získat od něj nebo od třetí osoby informace nebo přiznání, potrestat jej za jednání, jehož se dopustil on nebo třetí osoba nebo z něhož jsou podezřelí, nebo s cílem zastrašit nebo přinutit jej nebo třetí osobu nebo z jakéhokoli jiného důvodu založeného na jakékoli diskriminaci, jsou-li taková bolest nebo utrpení působeny veřejným činitelem nebo jinou osobou jednající z úředního pověření, anebo z jejich podnětu či s jejich výslovným nebo tichým souhlasem. Tento pojem však nezahrnuje bolest nebo utrpení, které vznikají pouze v důsledku zákonných trestů, jsou od těchto trestů neoddělitelné nebo jsou k těmto trestům průvodní;
b)
„jiným krutým, nelidským či ponižujícím zacházením nebo trestáním“ jednání, jímž je člověku úmyslně působena značná bolest nebo tělesné či duševní utrpení, jsou-li tato bolest nebo utrpení působeny veřejným činitelem nebo jinou osobou jednající z úředního pověření, anebo z jejich podnětu či s jejich výslovným nebo tichým souhlasem. Tento pojem však nezahrnuje bolest nebo utrpení, které vznikají pouze v důsledku zákonných trestů, jsou od těchto trestů neoddělitelné nebo jsou k těmto trestům průvodní;
c)
„donucovacím orgánem“ orgán v třetí zemi příslušný pro předcházení, odhalování, vyšetřování a stíhání trestných činů a jejich trestání včetně například policie, státního zastupitelství, soudů, státních nebo soukromých vězeňských orgánů a případně složek státní bezpečnosti a vojenských orgánů;
d)
„vývozem“ odeslání zboží z celního území Společenství, včetně odeslání zboží, u nějž se vyžaduje celní prohlášení, a odeslání zboží poté, co bylo uskladněno ve svobodném pásmu s kontrolním režimem I nebo ve svobodném skladu ve smyslu nařízení (EHS) č. 2913/92;
e)
„dovozem“ vstup zboží na celní území Společenství, včetně dočasného uskladnění, umístění do svobodného pásma nebo svobodného skladu, propuštění do režimu s podmíněným osvobozením od cla a propuštění do volného oběhu ve smyslu nařízení (EHS) č. 2913/92;
f)
„technickou pomocí“ technická podpora týkající se oprav, vývoje, výroby, zkoušek, údržby, nebo jakékoli jiné technické služby a může mít například podobu pokynů, rad, školení, předávání pracovních vědomostí či dovedností nebo poradenských služeb. Technická pomoc zahrnuje i verbální formu pomoci a pomoc poskytovanou elektronickými prostředky;
g)
„muzeem“ nezisková stálá instituce ve službách společnosti a jejího vývoje, která je otevřena veřejnosti a získává, uchovává, zkoumá, sděluje a vystavuje hmotné důkazy o lidech a jejich prostředí za účelem studia, vzdělávání a zábavy;
h)
„příslušným orgánem“ orgán jednoho z členských států uvedený v příloze I, který má podle čl. 8 odst. 1 právo rozhodnout o žádosti o udělení povolení;
i)
„žadatelem“:
1.
v případě vývozu uvedeného v článcích 3 nebo 5 fyzická či právnická osoba, která je smluvní stranou smlouvy s příjemcem v zemi, do níž má být zboží vyvezeno, a která je oprávněna rozhodnout o odeslání zboží, na něž se vztahuje toto nařízení, z celního území Společenství v okamžiku přijetí celního prohlášení. Nebyla-li uzavřena smlouva o vývozu nebo nejedná-li tato osoba svým jménem, je rozhodující, kdo je oprávněn rozhodnout o odeslání zboží z celního území;
2.
pokud v případě takového vývozu náleží právo nakládat s daným zbožím v souladu se smlouvou, na níž je vývoz založen, osobě usazené mimo Společenství, smluvní strana usazená ve Společenství;
3.
v případě poskytování technické pomoci uvedené v článku 3 fyzická nebo právnická osoba, která má službu poskytnout; a
4.
v případě dovozu a poskytování technické pomoci uvedených v článku 4 muzeum, které bude zařízení vystavovat.
KAPITOLA II
Zboží, které nemá jiné praktické využití než pro účely trestu smrti, mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání
Článek 3
Zákaz vývozu
1. Veškerý vývoz zařízení, které nemá žádné jiné praktické využití než pro účely trestu smrti, mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání, uvedeného v příloze II je zakázán, bez ohledu na jeho původ.
Úplatné i neúplatné poskytování technické pomoci vztahující se ke zboží uvedenému v příloze II z celního prostoru Společenství jakékoli osobě, subjektu nebo orgánu ve třetí zemi je zakázáno.
2. Odchylně od odstavce 1 může příslušný orgán povolit vývoz zboží uvedeného v příloze II a poskytnutí související technické pomoci, pokud se prokáže, že se toto zboží ve třetí zemi, do které má být vyvezeno, použije výhradně pro účely veřejného vystavení v muzeu z důvodu jeho historického významu.
Článek 4
Zákaz dovozu
1. Veškerý dovoz zboží uvedeného v příloze II je zakázán, bez ohledu na jeho původ.
Osobám, subjektům nebo orgánům na celním území Společenství je zakázáno přijímat úplatnou i bezúplatnou technickou pomoc související se zbožím uvedeným v příloze II poskytovanou ze třetí země jakoukoliv osobou, subjektem nebo orgánem.
2. Odchylně od odstavce 1 může příslušný orgán povolit dovoz zboží uvedeného v příloze II a poskytnutí související technické pomoci, pokud se prokáže, že se toto zboží v členském státě určení použije výhradně pro účely veřejného vystavení v muzeu z důvodu jeho historického významu.
KAPITOLA III
Zboží, které by mohlo být použito za účelem mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání
Článek 5
Požadavek vývozního povolení
1. Pro každý vývoz zboží, které je možné použít za účelem mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání, uvedeného v příloze III je nutné požádat o povolení bez ohledu na jeho původ. Pro zboží, které se přes celní území Společenství pouze prováží, totiž zboží, kterému není přiděleno jiné celně schválené určení než režim vnějšího tranzitu podle článku 91 nařízení (EHS) č. 2913/92, včetně skladování zboží jiného než zboží Společenství ve svobodném pásmu s kontrolním režimem I nebo ve svobodném skladu, se však povolení nevyžaduje.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na vývoz do těch oblastí členských států, které jsou uvedeny v příloze IV a současně nejsou součástí celního území Společenství, za předpokladu, že zboží používá donucovací orgán jak v zemi nebo na území určení, tak i na metropolitním území členského státu, k němuž dotyčné území náleží. Celní nebo jiné příslušné orgány mají právo prověřovat, zda je tato podmínka splněna, a mohou rozhodnout, že se vývoz neuskuteční, dokud není prověřování ukončeno.
3. Odstavec 1 se nevztahuje na vývoz do třetích zemí za předpokladu, že zboží používají vojenští nebo civilní pracovníci členského státu, kteří se účastní operace EU nebo OSN, jejímž cílem je udržení míru nebo řešení krize v dotyčné třetí zemi, nebo operace založené na dohodách mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti obrany. Celní a jiné příslušné orgány mají právo prověřovat, zda je tato podmínka splněna. Vývoz se neuskuteční, dokud není prověřování ukončeno.
Článek 6
Kritéria pro udělení vývozního povolení
1. Rozhodnutí o žádostech o vývozní povolení pro zboží uvedené v příloze III přijímá příslušný orgán na základě individuálního posouzení, přičemž bere v úvahu všechny důležité okolnosti, zejména to, zda nebyla v předchozích třech letech v jiném členském státě zamítnuta žádost o povolení v podstatě stejného vývozu.
2. Příslušný orgán neudělí povolení, pokud jsou oprávněné důvody se domnívat, že by zboží uvedené v příloze III mohlo být použito k mučení nebo jinému krutému, nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestání, včetně soudem nařízených tělesných trestů, vykonávanému donucovacím orgánem nebo kteroukoli fyzickou nebo právnickou osobou ve třetí zemi.
Příslušný orgán přihlíží k:
-
dostupným rozsudkům mezinárodních soudů,
-
zjištění příslušných orgánů OSN, Rady Evropy a Evropské unie a zprávy Evropského výboru Rady Evropy pro zabránění mučení, nelidskému či ponižujícímu zacházení a trestání a zvláštního zpravodaje OSN pro mučení a jiné kruté, nelidské či ponižující zacházení nebo trestání.
Je možné zohlednit i další důležité informace, včetně dostupných vnitrostátních rozsudků, zpráv nebo jiných informací připravených organizacemi občanské společnosti a informací o omezeních vývozu zboží uvedeného v přílohách II a III uplatňovaných zemí určení.
Článek 7
Vnitrostátní opatření
1. Bez ohledu na články 5 a 6 může členský stát přijmout nebo zachovat zákaz vývozu a dovozu okovů, spojených řetězů a přenosných zařízení pro aplikaci elektrických šoků.
2. Členský stát může uložit povinnost povolení k vývozu pout, která mají v uzamčeném stavu celkovou velikost včetně řetězu, měřeno od vnějšího okraje jednoho pouta k vnějšímu okraji pouta druhého, větší než 240 mm. Daný členský stát na taková pouta uplatňuje kapitoly III a IV.
3. Členské státy oznamují veškerá opatření přijatá podle odstavců 1 a 2 Komisi. Stávající opatření oznámí do 30. července 2006. Následná opatření se oznamují před svým vstupem v platnost.
KAPITOLA IV
Postupy pro udělování povolení
Článek 8
Žádosti o povolení
1. Vývozní a dovozní povolení a povolení poskytnutí technické pomoci uděluje pouze příslušný orgán uvedený v příloze I členského státu, v němž je žadatel usazen.
2. Žadatelé poskytnou příslušnému orgánu veškeré důležité informace o činnostech, pro které je povolení požadováno.
Článek 9
Povolení
1. Vývozní a dovozní povolení se vystavuje na tiskopise, který se shoduje se vzorem uvedeným v příloze V, a je platné na území celého Společenství. Doba platnosti povolení činí od tří do dvanácti měsíců s možností prodloužení až o dvanáct měsíců.
2. Povolení je možné vystavit elektronicky. Konkrétní postupy budou stanoveny na vnitrostátní úrovni. Členské státy, které této možnosti využijí, o tom uvědomí Komisi.
3. Vývozní a dovozní povolení podléhá veškerým požadavkům a podmínkám, které příslušný orgán považuje za přiměřené.
4. Příslušné orgány, které jednají v souladu s tímto nařízením, mohou udělení vývozního povolení odmítnout a mohou zrušit, pozastavit, změnit nebo odvolat vývozní povolení, které již bylo uděleno.
Článek 10
Celní formality
1. Při plnění celních formalit je vývozce nebo dovozce povinen předložit řádně vyplněný tiskopis uvedený v příloze V jako důkaz, že pro daný vývoz nebo dovoz získal nutné povolení. Není-li tiskopis vyplněn v úředním jazyce členského státu, ve kterém jsou celní formality plněny, může být po vývozci nebo dovozci požadováno, aby zajistil překlad do tohoto úředního jazyka.
2. Je-li na zboží uvedené v přílohách II nebo III učiněno celní prohlášení a potvrdí-li se, že pro zamýšlený vývoz nebo dovoz nebylo vydáno povolení podle tohoto nařízení, zadrží celní orgány deklarované zboží a upozorní na možnost požádat o povolení podle tohoto nařízení. Jestliže žádost o povolení není podána do šesti měsíců po zadržení nebo jestliže příslušný orgán tuto žádost zamítne, celní orgány se zadrženým zbožím naloží v souladu s platnými vnitrostátními předpisy.
Článek 11
Požadavek na oznamování a konzultace
1. Orgány členských států uvedené v příloze I oznámí všem ostatním orgánům členských států a Komisi, uvedeným v téže příloze, přijmou-li rozhodnutí, kterým zamítnou žádost o povolení podle tohoto nařízení, a zruší-li povolení, které udělily. Toto oznámení provedou ve lhůtě 30 pracovních dnů ode dne rozhodnutí.
2. Příslušný orgán konzultuje orgán nebo orgány, které během předchozích tří let zamítly žádost o vývozní nebo dovozní povolení nebo povolení poskytnutí technické pomoci na základě tohoto nařízení, obdrží-li žádost týkající se dovozu, vývozu nebo poskytnutí technické pomoci týkající se téže transakce, která byla uvedena v dotyčné dřívější žádosti, a domnívá-li se, že by povolení mělo být přesto uděleno.
3. Pokud se po těchto konzultacích příslušný orgán rozhodne povolení udělit, uvědomí o tomto rozhodnutí okamžitě všechny orgány uvedené v příloze I, vysvětlí důvody svého rozhodnutí a případně předloží všechny podpůrné informace.
4. Odmítnutí udělit povolení, pokud je založeno na vnitrostátním zákazu v souladu s čl. 7 odst. 1, není rozhodnutím zamítajícím žádost ve smyslu odstavce 1.
KAPITOLA V
Obecná a závěrečná ustanovení
Článek 12
Změna příloh
1. Komise je oprávněna měnit přílohu I. Změny údajů týkajících se příslušných orgánů členských států jsou prováděny na základě informací dodaných členskými státy.
2. Komise je oprávněna měnit přílohy II, III, IV a V postupem podle čl. 15 odst. 2.
Článek 13
Výměna informací mezi orgány členských států a Komisí
1. Aniž je dotčen článek 11, informují se Komise a členské státy na požádání navzájem o opatřeních přijatých na základě tohoto nařízení a poskytují si navzájem veškeré důležité informace, které mají v souvislosti s tímto nařízením k dispozici, zejména informace o udělených a odmítnutých povoleních.
2. Důležité informace o udělených a odmítnutých povoleních zahrnují přinejmenším typ rozhodnutí, důvody pro rozhodnutí nebo jejich shrnutí, jména příjemců, a nejsou-li totožná, také jména konečných uživatelů a název dotyčného zboží.
3. Členské státy vypracují každý rok, pokud možno ve spolupráci s Komisí, veřejnou zprávu o činnosti, která obsahuje informace o počtu obdržených žádostí, o zboží a zemích, kterých se tyto žádosti týkaly, a o rozhodnutích, která v případě těchto žádostí přijaly. Tato zpráva neobsahuje informace, jejichž vyzrazení členský stát považuje za neslučitelné se svými základními bezpečnostními zájmy.
4. S výjimkou poskytování informací uvedených v odstavci 2 orgánům ostatních členských států a Komisi se tento článek nedotýká platných vnitrostátních pravidel týkajících se utajení a profesního tajemství.
5. Odmítnutí udělit povolení, pokud je založeno na vnitrostátním zákazu v souladu s čl. 7 odst. 1, není odmítnutím povolení ve smyslu odstavců 1, 2 a 3 tohoto článku.
Článek 14
Použití informací
Aniž je dotčeno nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (10) a vnitrostátní právní předpisy týkající se přístupu veřejnosti k dokumentům, smějí být informace získané podle tohoto nařízení použity pouze pro účel, pro který byly vyžádány.
Článek 15
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Výbor pro společná pravidla pro vývoz výrobků, zřízený čl. 4 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2603/69 (11).
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
3. Výbor přijme svůj jednací řád.
Článek 16
Provedení
Výbor uvedený v článku 15 projednává otázky týkající se provádění tohoto nařízení, které mu přednese jeho předseda z vlastního podnětu nebo na návrh zástupce členského státu.
Článek 17
Sankce
1. Členské státy stanoví pravidla pro sankce za porušení tohoto nařízení a přijmou veškerá nezbytná opatření pro zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
2. Členské státy oznámí tato pravidla Komisi do 29. srpna 2006 a neprodleně jí oznámí veškeré jejich následné změny.
Článek 18
Územní působnost
1. Toto nařízení se vztahuje na:
-
celní území Společenství, jak je vymezeno v nařízení (EHS) č. 2913/92,
-
španělská území Ceutu a Melillu,
-
německé území Helgoland.
2. Pro účely tohoto nařízení se Ceuta, Helgoland a Melilla považují za součást celního území Společenství.
Článek 19
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 30. července 2006.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Lucemburku dne 27. června 2005.