SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2008/121/ES
ze dne 14. ledna 2009
o názvech textilií (přepracované znění)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/74/ES ze dne 16. prosince 1996 o názvech textilií (3) byla několikrát podstatně změněna (4). Vzhledem k novým změnám by měla být z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti přepracována.
(2)
Pokud by se předpisy členských států, které se týkají názvů, složení a označování textilních výrobků, v jednotlivých členských státech lišily, vytvářelo by to překážky řádnému fungování vnitřního trhu.
(3)
Tyto překážky mohou být odstraněny, pokud bude uvádění textilních výrobků na trh na úrovni Společenství podléhat jednotným pravidlům. Je proto nutné harmonizovat názvy textilních vláken a údaje na etiketách, označeních a v průvodních dokladech textilních výrobků v různých stadiích jejich výroby, zpracování a distribuce.
(4)
Úprava by měla zahrnout rovněž některé výrobky, které nejsou vyrobeny výlučně z textilních materiálů, ale obsahují textilie, jež tvoří podstatnou část výrobku nebo na které výrobce, zpracovatel nebo obchodník zvlášť upozorňuje.
(5)
Tolerance týkající se „cizích vláken“, která již byla stanovena pro čisté výrobky, by se měla uplatňovat rovněž pro směsi.
(6)
Má-li být dosaženo cílů vnitrostátních předpisů v této oblasti, mělo by být označování povinné.
(7)
V případech, kdy je v době výroby technicky obtížné určit materiálové složení výrobku, lze na etiketě uvést vlákna, která byla v této době známa, pokud představují určitý procentní podíl na hotovém výrobku.
(8)
Pro zabránění rozdílům při uplatňování předpisů ve Společenství je třeba stanovit přesné způsoby označování některých textilních výrobků složených ze dvou nebo více složek a rovněž určit složky textilních výrobků, které není třeba při označování a při analýzách brát v úvahu.
(9)
Textilní výrobky, u kterých se vyžaduje pouze označování společnou etiketou, a textilní výrobky prodávané v metráži nebo odstřizích by měly být nabízeny k prodeji takovým způsobem, aby se spotřebitel mohl plně seznámit s údaji uvedenými na společném obalu nebo na návinu. Je věcí členských států rozhodovat o opatřeních, která musí být k tomuto účelu přijata.
(10)
Používání popisů nebo názvů, které se těší zvláštní vážnosti mezi uživateli a zákazníky, by mělo podléhat určitým podmínkám.
(11)
Je nutné stanovit metody odběru vzorků a analýzy textilií s cílem předejít možným námitkám proti používaným metodám. Prozatímní zachování vnitrostátních metod, které jsou v současné době platné, však není pro uplatňování jednotných pravidel překážkou.
(12)
Příloha V, která stanoví smluvní přirážky pro přepočet suché hmotnosti každého druhu vlákna zjištěného při analýze pro stanovení obsahu vláken v textilních výrobcích, uvádí v položkách 1, 2 a 3 dvě různé smluvní přirážky pro přepočet u směsí česaných nebo mykaných vláken obsahujících vlnu a/nebo zvířecí chlupy. Laboratoře nemohou vždy odhalit, zda je výrobek zhotoven z česaných nebo mykaných vláken, a v důsledku toho mohou vznikat rozporné výsledky při uplatňování tohoto ustanovení při zkouškách shody textilních výrobků prováděných ve Společenství. Laboratoře by proto měly být oprávněny uplatňovat ve sporných případech jedinou smluvní přirážku.
(13)
Není vhodné samostatnou směrnicí o textilních výrobcích harmonizovat všechna ustanovení použitelná pro tyto výrobky.
(14)
Přílohy III a IV by s ohledem na mimořádnou povahu položek, které obsahují, měly zahrnovat také jiné výrobky nepodléhající povinnému označování etiketami, zejména výrobky „na jedno použití“ nebo výrobky, u kterých je vyžadováno pouze označení společnou etiketou.
(15)
Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (5).
(16)
Zejména je třeba zmocnit Komisi k přizpůsobení příloh I a V technickému pokroku a ke stanovení nových kvantitativních metod analýzy dvousložkových a třísložkových směsí. Jelikož tato opatření mají obecný význam a jejich účelem je změnit jiné než podstatné prvky této směrnice včetně jejím doplněním, musí být přijata regulativním postupem s kontrolou stanoveným v článku 5a rozhodnutí 1999/468/ES.
(17)
Ustanovení nově zařazená do této směrnice se týkají pouze postupu projednávání ve výborech. Nemusí tudíž být členskými státy provedena.
(18)
Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení zmíněných směrnic ve vnitrostátním právu uvedených v části B přílohy VI,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Textilní výrobky mohou být uváděny na trh v rámci Společenství buď před svým průmyslovým zpracováním, nebo během něj, nebo v jakémkoliv stadiu distribuce, pouze pokud jsou v souladu s touto směrnicí.
2. Tato směrnice se nevztahuje na textilní výrobky, které
a)
jsou určeny pro vývoz do třetích zemí;
b)
přicházejí do členských států pod celní kontrolou za účelem tranzitu;
c)
jsou dováženy ze třetích zemí v rámci režimu aktivního zušlechťovacího styku;
d)
jsou předávány domáckým pracovníkům nebo nezávislým podnikům, které dodané materiály dále zpracovávají bez převodu vlastnického práva k těmto výrobkům.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„textilními výrobky“ surové, částečně nebo zcela opracované, rozpracované nebo zpracované, předupravené nebo zhotovené výrobky, které jsou složeny výhradně z textilních vláken, bez ohledu na použitý postup směsování nebo spojování;
b)
„textilním vláknem“
i)
útvar charakterizovaný svou ohebností, jemností a vysokým poměrem délky k maximálnímu příčnému rozměru, což jej činí vhodným pro textilní použití,
ii)
ohebné pásky nebo dutinky se zřejmou šířkou nejvýše 5 mm, včetně pásků řezaných z širších pásů nebo fólií vyrobených z látek používaných pro výrobu vláken uvedených v položkách 19 až 47 v příloze I a vhodných pro textilní použití; „zřejmou šířkou“ se rozumí šířka pásku nebo šířka dutinky ve složeném, zploštělém, slisovaném nebo zkrouceném stavu nebo v případě, že šířka není jednotná, průměrná šířka.
2. K níže uvedeným výrobkům se přistupuje jako k textilním výrobkům a vztahuje se na ně tato směrnice:
a)
výrobky, u nichž tvoří textilní vlákna nejméně 80 % celkové hmotnosti;
b)
potahy nábytku, deštníků a slunečníků, u nichž tvoří textilní složky nejméně 80 % celkové hmotnosti; obdobně textilní složky vícevrstvých podlahových krytin, matrací a výrobků pro táboření, oteplovací vložky do obuvi, rukavic, palčáků a rukavic bez prstů za předpokladu, že tyto části nebo vložky tvoří nejméně 80 % hmotnosti celého výrobku;
c)
textilie, které jsou obsaženy v jiných výrobcích a tvoří jejich neoddělitelnou součást, pokud je uvedeno jejich materiálové složení.
Článek 3
1. Názvy a popisy vláken ve smyslu článku 2 jsou uvedeny v příloze I.
2. Použití názvů uvedených v tabulce v příloze I je vyhrazeno pro vlákna, jejichž podstata je specifikována ve stejné položce dané tabulky.
3. Žádný z těchto názvů nelze používat v žádném jazyce pro jiné vlákno, a to ani samostatně, ani jako přídavné jméno, ani jako základ slova.
4. Výraz „hedvábí“ nelze používat pro označování tvaru nebo zvláštního provedení nekonečných textilních vláken.
Článek 4
1. Žádný textilní výrobek nesmí být označen jako „100 %“, „čistý“ nebo „pouze z“, pokud není složen pouze z jednoho druhu vláken; nesmí být použit ani obdobný výraz.
2. Textilní výrobek může obsahovat až 2 % hmotnostní cizích vláken za předpokladu, že toto množství je opodstatněné technickými důvody a nepřidává se v rámci obvyklé praxe. Tato tolerance se zvyšuje na 5 % v případě textilních výrobků, které prošly procesem mykání.
Článek 5
1. Vlněný výrobek může být označen jedním z výrazů uvedených v příloze II za předpokladu, že je složen výhradně z vláken, která nebyla dříve součástí hotového výrobku, nebyla vystavena žádnému spřádacímu nebo zplsťovacímu procesu než takovému, který je vyžadován při výrobě tohoto výrobku, a nebyla poškozena zpracováním nebo používáním.
2. Odchylně od odstavce 1 se mohou k popisu vlny obsažené ve směsi vláken použít výrazy uvedené v příloze II, pokud
a)
veškerá vlněná vlákna obsažená v této směsi vyhovují požadavkům stanoveným v odstavci 1;
b)
obsah těchto vlněných vláken tvoří nejméně 25 % celkové hmotnosti této směsi;
c)
v případě mykané směsi se vlněná vlákna mísí pouze s jedním dalším vláknem.
V případech uvedených v tomto odstavci se uvede úplné materiálové složení směsi v procentech.
3. Tolerance opodstatněná technickými důvody ve spojitosti s výrobou činí maximálně 0,3 % vlákenných příměsí v případě výrobků uvedených v odstavcích 1 a 2, včetně vlněných výrobků, které prošly procesem mykání.
Článek 6
1. Textilní výrobek složený ze dvou nebo více druhů vláken, z nichž jeden druh tvoří nejméně 85 % celkové hmotnosti, se označí
a)
buď názvem druhu tohoto vlákna, po němž následuje údaj o jeho hmotnostním podílu v procentech,
b)
nebo názvem druhu tohoto vlákna, po němž následuje výraz „minimálně 85 %“,
c)
nebo úplným údajem o materiálovém složení výrobku v procentech.
2. Textilní výrobek, který se skládá ze dvou nebo více druhů vláken, z nichž žádný druh nedosahuje 85 % celkové hmotnosti, se označí názvem a procentním hmotnostním podílem alespoň dvou hlavních druhů vláken, za nimi se uvedou názvy dalších druhů vláken, která jsou obsažena ve výrobku, v sestupném pořadí podle jejich hmotnostního podílu, s doplněním nebo bez doplnění jejich hmotnostního podílu v procentech. Avšak
a)
druhy vláken, které tvoří méně než 10 % celkové hmotnosti výrobku, lze společně označit výrazem „jiná vlákna“, za kterým se uvede jejich celkový hmotnostní podíl v procentech;
b)
pokud se uvede název druhu vlákna, které tvoří méně než 10 % celkové hmotnosti výrobku, musí být uvedeno úplné materiálové složení daného výrobku v procentech.
3. Výrobky, které mají čistě bavlněnou osnovu a čistě lněný útek, kde procentní podíl lnu činí nejméně 40 % celkové hmotnosti nešlichtované tkaniny, mohou být označeny názvem „směs bavlna - len“, který musí být doplněn specifikací materiálového složení „čistě bavlněná osnova - čistě lněný útek“.
4. U výrobků, jejichž materiálové složení je v době výroby obtížné určit, je možné použít výrazy „směs vláken“ nebo „nespecifikované složení textilie“.
5. U textilních výrobků určených pro konečného spotřebitele se u procentních údajů o materiálovém složení uvedených v odstavcích 1 až 4
a)
toleruje množství cizích vláken do výše 2 % celkové hmotnosti výrobku, pokud je toto množství opodstatněné technickými důvody a nepřidává se v rámci obvyklé praxe; tato tolerance se zvyšuje na 5 % u výrobků, které prošly procesem mykání, aniž je dotčena tolerance uvedená v čl. 5 odst. 3;
b)
připouští výrobní tolerance 3 % mezi procentním podílem vláken uvedeným na etiketě a procentním podílem zjištěným analýzou ve vztahu k celkové hmotnosti vláken; tato tolerance se vztahuje rovněž na vlákna, která jsou v souladu s odstavcem 2 uváděna v sestupném pořadí podle hmotnosti bez údaje o procentním podílu. Tato tolerance se rovněž uplatní pro účely čl. 5 odst. 2 písm. b).
Při analýze se tyto tolerance počítají samostatně. Celková hmotnost braná v úvahu při výpočtu tolerance podle písmene b) je hmotnost vláken v hotovém výrobku po odečtení hmotnosti případných cizích vláken zjištěných při uplatnění tolerance podle písmene a).
Kumulování tolerancí uvedených pod písmeny a) a b) se připouští pouze v případě, kdy se zjistí, že případná cizí vlákna zjištěná při analýze podléhající toleranci podle písmene a) mají stejnou chemickou podstatu jako jeden nebo více druhů vláken uvedených na etiketě.
U speciálních textilních výrobků, kde výrobní technologie vyžaduje tolerance vyšší než ty, které jsou uvedeny v písmenech a) a b), mohou být při kontrole shody výrobku podle čl. 13 odst. 1 povoleny vyšší tolerance pouze ve výjimečných případech, a pokud výrobce podá náležité odůvodnění. Členské státy o tom neprodleně uvědomí Komisi.
Článek 7
Aniž jsou dotčeny tolerance stanovené v čl. 4 odst. 2, v čl. 5 odst. 3 a v čl. 6 odst. 5, není v údajích o materiálovém složení směsí vláken v procentech podle článků 4 a 6 nutné uvádět viditelná a izolovatelná vlákna, která jsou určena pouze pro dekorativní účely a nepřesáhnou 7 % celkové hmotnosti hotového výrobku. Totéž platí pro vlákna, která se přidávají do výrobku pro docílení antistatického efektu (např. kovová vlákna) a jejichž množství nepřekročí 2 % hmotnosti hotového výrobku. U výrobků uvedených v čl. 6 odst. 3 se tyto procentní podíly nezapočítávají do hmotnosti tkaniny, ale samostatně do hmotnosti osnovy a hmotnosti útku.
Článek 8
1. Textilní výrobky ve smyslu této směrnice se opatří etiketou nebo jiným označením vždy, když jsou uváděny na trh pro výrobní nebo obchodní účely. Toto označení etiketami nebo jiné označení může být nahrazeno či doplněno průvodními obchodními doklady, pokud tyto výrobky nejsou určeny k prodeji konečnému spotřebiteli nebo jsou dodávány na zakázku státu anebo jiné právnické osoby veřejného práva nebo - v těch členských státech, kde tento pojem není znám, - obdobného subjektu.
2. V obchodních dokladech musí být zřetelně uvedeny názvy, popisy a další údaje týkající se obsahu textilních vláken uvedené v článcích 3 až 6 a v přílohách I a II. Tento požadavek vylučuje zejména používání zkratek v kupních smlouvách, fakturách a dodacích listech. Mohou se však použít operační kódy, pokud jsou vysvětleny v dokladu, ve kterém jsou použity.
3. Jsou-li textilní výrobky nabízeny k prodeji nebo prodávány spotřebiteli, musí být názvy, popisy a další údaje týkající se obsahu textilních vláken a uvedené v článcích 3 až 6 a v přílohách I a II uvedeny zřetelně, čitelně a jednotným písmem, zejména pak v katalozích a prospektech, na obalech, etiketách a jiném označení.
Údaje a informace jiné než ty, které stanoví tato směrnice, musí být zřetelně odděleny. To však neplatí pro ochrannou známku nebo firmu, které mohou být uvedeny bezprostředně před údaji stanovenými v této směrnici nebo za nimi.
Pokud je však textilní výrobek nabízen k prodeji nebo prodáván konečnému spotřebiteli, jak je uvedeno v prvním pododstavci, a uvádí-li se ochranná známka nebo firma, která obsahuje buď samostatně, nebo jako přídavné jméno, nebo jako základ slova některý z názvů uvedených v příloze I nebo výraz, který by s nimi mohl být zaměněn, musí ochranná známka nebo firma bezprostředně předcházet názvům, popisům a dalším údajům týkajícím se obsahu textilních vláken uvedeným v článcích 3 až 6 a v přílohách I a II nebo je následovat a musí být uveden zřetelným, čitelným a jednotným písmem.
4. Členské státy mohou vyžadovat, aby byly textilní výrobky v případě, že jsou nabízeny k prodeji nebo prodávány konečnému spotřebiteli na jejich území, opatřeny etiketami a dalšími označeními požadovanými tímto článkem také v jejich národních jazycích.
U cívek, návinů, přadének, klubek nebo jiných malých jednotek šicích, látacích a vyšívacích nití mohou členské státy využít možnosti stanovené v prvním pododstavci pouze u společných etiket na obalech nebo u vystavovaného zboží. Aniž jsou dotčeny případy uvedené v položce 18 přílohy IV, mohou být jednotlivé položky označeny v kterémkoli jazyce Společenství.
5. Členské státy nesmějí zakázat používání popisů nebo údajů jiných než těch, které jsou uvedeny v článcích 3, 4 a 5, a vztahujících se k charakteristikám výrobků, pokud jsou tyto popisy nebo údaje v souladu s jejich korektními obchodními zvyklostmi.
Článek 9
1. Každý textilní výrobek složený ze dvou nebo více částí, z nichž každá obsahuje rozdílné druhy vláken, musí být označen etiketou, na níž je uveden obsah vláken v každé části. Toto označení není povinné pro části, které tvoří méně než 30 % celkové hmotnosti výrobku, s výjimkou hlavních podšívek.
2. Pokud dva nebo více textilních výrobků tvoří obvykle jednu jednotku a jsou složeny ze stejných druhů vláken, mohou být označeny pouze jednou etiketou.
3. Aniž je dotčen článek 12,
a)
uvádí se materiálové složení následujících korzetářských výrobků tak, že se stanoví buď složení výrobku jako celku, nebo složení dále uvedených částí, a to souhrnně nebo jednotlivě:
i)
u podprsenek: vnitřní a vnější textilie košíčků a zadního dílu,
ii)
u bokovek (podvazkové pásy a podvazkové kalhotky): přední, zadní a postranní výztužné díly,
iii)
u korzetů: vnější a vnitřní textilie košíčků, přední a zadní výztužné díly a boční díly.
Materiálové složení korzetářských výrobků, které nejsou uvedeny v prvním pododstavci, se uvede buď pro celý výrobek, nebo souhrnně nebo jednotlivě pro jednotlivé části těchto výrobků; toto označování není povinné pro části, které představují méně než 10 % celkové hmotnosti výrobku.
Označení různých částí uvedených korzetářských výrobků musí být provedeno tak, aby konečný spotřebitel snadno porozuměl, ke které části výrobku se údaje na etiketě vztahují;
b)
uvádí se materiálové složení textilních výrobků s leptaným tiskem souhrnně pro celý výrobek a může být uvedeno samostatně složení základní textilie a složení textilie s vyleptanými místy. Tyto součásti musí být jmenovitě vyznačeny;
c)
uvádí se materiálové složení vyšívaných textilních výrobků souhrnně pro celý výrobek a může být uvedeno samostatně složení základní textilie a vyšívacích nití; tyto součásti musí být jmenovitě vyznačeny. Pokud tvoří vyšívané části méně než 10 % povrchu výrobku, stačí uvést složení základní textilie;
d)
uvádí se materiálové složení jádrových nití, kde jsou jádro a obal tvořeny různými vlákny a které jsou jako takové nabízeny k prodeji konečnému spotřebiteli, souhrnně pro celý výrobek a může být uvedeno samostatně složení jádra a obalu. Tyto součásti musí být jmenovitě vyznačeny;
e)
uvádí se materiálové složení sametových, plyšových a obdobných textilních výrobků souhrnně pro celý výrobek; pokud je u výrobku zřetelně rozlišena základní textilie a užitná vrstva je tvořena jinými vlákny, může být složení těchto dvou částí uvedeno samostatně, což musí být jmenovitě vyznačeno;
f)
u podlahových krytin a koberců, u nichž jsou podklad a užitná vrstva tvořeny odlišnými vlákny, lze uvést pouze materiálové složení užitné vrstvy, což musí být jmenovitě vyznačeno.
Článek 10
1. Odchylně od článků 8 a 9
a)
nesmějí členské státy u textilních výrobků uvedených v příloze III, které jsou v jednom ze stadií uvedených v čl. 2 odst. 1 písm. a), vyžadovat označování etiketou ani označení s uvedením názvu nebo materiálového složení. Články 8 a 9 se však použijí, pokud jsou takové výrobky označeny etiketou nebo jiným označením s uvedením názvu nebo materiálového složení anebo ochranné známky nebo firmy, které obsahují buď samostatně, nebo jako přídavné jméno, nebo jako základ slova buď jeden z názvů uvedených v příloze I, nebo název, který by s ním mohl být zaměněn;
b)
pokud jsou textilní výrobky uvedené v příloze IV stejného typu a materiálového složení, mohou být nabízeny k prodeji společně se společnou etiketou obsahující údaje o materiálovém složení stanovené touto směrnicí;
c)
údaje o materiálovém složení textilních výrobků prodávaných v metráži se označují pouze na kusu nebo na návinu, který je nabízen k prodeji.
2. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby výrobky uvedené v odst. 1 písm. b) a c) byly nabízeny k prodeji tak, aby se konečný spotřebitel mohl plně seznámit s materiálovým složením těchto výrobků.
Článek 11
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby informace poskytované při uvádění textilních výrobků na trh nemohly být zaměněny s názvy a údaji stanovenými touto směrnicí.
Článek 12
Pro účely uplatňování čl. 8 odst. 1 a dalších ustanovení této směrnice, která se týkají označování textilních výrobků, se při zjišťování procentních podílů vláken uvedených v článcích 4, 5 a 6 nezapočítávají tyto složky:
a)
u všech textilních výrobků: netextilní části, lemy, etikety a štítky, bordury a prýmky, pokud netvoří nedílnou součást výrobku, knoflíky a spony potažené textilním materiálem, doplňky, ozdoby, nepružné stuhy, pružné nitě a pásky zapracované do specifických a určených míst výrobku a, vzhledem k podmínkám stanoveným v článku 7, viditelná a izolovatelná vlákna výhradně dekorativní povahy a vlákna antistatická;
b)
u podlahových krytin a koberců: všechny části, které netvoří užitný povrch;
c)
u potahových textilií: vazné a výplňkové osnovní a útkové nitě, které netvoří součást užitného povrchu;
d)
u závěsů a záclon: vazné a výplňkové osnovní a útkové nitě, které netvoří součást líce textilie;
e)
u ostatních textilních výrobků: základní nebo podkladové plošné textilie, výztužné vložky a tuženky, mezipodšívky a podkladová plátna, šicí a spojovací nitě, pokud nenahrazují osnovní nebo útkové nitě ve tkanině, náplně, pokud nemají izolační funkci, a s výhradou čl. 9 odst. 1 podšívky.
Pro účely tohoto písmene se
i)
základní nebo podkladové materiály textilních výrobků, které slouží jako podklad užitného povrchu, zejména u přikrývek a oboulícních textilií, a rubová strana u sametů, plyšů a obdobných výrobků nepovažují za odstranitelné podkladové textilie,
ii)
„výztužnými vložkami a tuženkami“ rozumějí nitě nebo materiály zapracované do specifických a určených míst textilního výrobku za účelem jejich zpevnění nebo zvýšení tuhosti nebo tloušťky;
f)
mastné látky, pojiva, plnidla, šlichtovací a preparační prostředky, impregnační materiály, pomocné prostředky pro barvení a tisk a další textilní pomocné přípravky. Pokud neexistují předpisy Společenství, přijmou členské státy veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby tyto složky nebyly zastoupeny v množstvích, která by mohla uvést spotřebitele v omyl.
Článek 13
1. Kontrola, zda materiálové složení textilních výrobků odpovídá informacím poskytovaným podle této směrnice, se provádí za použití metod analýzy stanovených ve směrnicích uvedených v odstavci 2.
Za tímto účelem se vypočtou procentní podíly vláken uvedené v článcích 4, 5 a 6 na základě suché hmotnosti každého druhu vlákna upravené pomocí příslušné smluvní přirážky uvedené v příloze V poté, co byly odstraněny položky uvedené v článku 12.
2. Metody odběru vzorků a analýzy, které musí být používány v členských státech ke stanovení materiálového složení výrobků, na které se vztahuje tato směrnice, se stanoví v samostatných směrnicích.
Článek 14
1. Žádný členský stát nesmí z důvodů, které se týkají názvů nebo údajů o materiálovém složení, zakazovat nebo bránit uvádění textilních výrobků, které jsou v souladu s touto směrnicí, na trh.
2. Tato směrnice nebrání uplatnění předpisů platných v každém členském státě a týkajících se ochrany průmyslového a obchodního vlastnictví, označení provenience, známek původu a potírání nekalé soutěže.
Článek 15
1. Komise přijímá doplňky k příloze I a doplňky a změny přílohy V, které jsou nezbytné k přizpůsobení uvedených příloh technickému pokroku.
2. Komise stanoví nové metody kvantitativní analýzy dvousložkových a třísložkových směsí jiné než metody uvedené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 96/73/ES ze dne 16. prosince 1996 o některých metodách kvantitativní analýzy dvousložkových směsí textilních vláken (6) a ve směrnici Rady 73/44/EHS ze dne 26. února 1973 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kvantitativní analýzy třísložkových směsí textilních vláken (7).
3. Opatření uvedená v odstavci 1 a 2, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky této směrnice včetně jejím doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou uvedeným v čl. 16 odst. 2.
Článek 16
1. Komisi je nápomocen Výbor pro směrnice o názvech a označování textilií etiketami, zřízený směrnicí 96/73/ES.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1 až 4 a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Článek 17
Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 18
Směrnice 96/74/ES ve znění aktů uvedených v části A přílohy VI se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených směrnic ve vnitrostátním právu stanovených v části B přílohy VI.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze VII.
Článek 19
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 20
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 14. ledna 2009.