ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 5. července 2005
o podpoře poskytované Itálií ve prospěch odvětví živočišné výroby a odvětví olivového oleje v souladu s články 4 a 5 zákona č. 290/99, čl. 15 pododstavcem 16 zákona č. 67/88 a zákonem č. 252/91
(oznámeno pod číslem K(2004) 4769)
(Pouze italské znění je závazné)
(2007/655/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 88 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými ustanoveními (1) a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. ŘÍZENÍ
(1)
Dopisem ze dne 6. srpna 1998, zaevidovaným dne 12. srpna 1998, Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii sdělilo Komisi v souladu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy ES návrh zákona o prodloužení lhůt v zemědělství. Tento zákon byl zaevidován jako podpora číslo N 490/1998.
(2)
Dopisem ze dne 30. listopadu 1998, zaevidovaným dne 4. prosince 1998, italské orgány odpověděly na žádost Komise o informace ze dne 1. října 1998.
(3)
Dopisem ze dne 13. září 1999 Komise požádala italské orgány o zaslání informací, o které žádala dopisem ze dne 28. ledna 1999 a které jí dosud nebyly doručeny. V tomtéž dopise Komise vyzvala italské orgány, aby potvrdily tiskové zprávy, podle nichž byl návrh zákona převzat Parlamentem do zákona č. 290 ze dne 17. srpna 1999, zveřejněného v Úředním věstníku Italské republiky č. 195 ze dne 20. srpna 1999.
(4)
Dopisem ze dne 25. října 1999, zaevidovaným dne 5. listopadu 1999, italské orgány potvrdily, že návrh zákona byl přejat do zákona č. 290/99. Tento dopis obsahoval přílohu se zněním přijatého zákona a kromě toho ještě část informací požadovaných Komisí dopisem ze dne 28. ledna 1999.
(5)
Na základě uvedených informací byl režim podpor zapsán do registru neoznámených podpor pod číslem NN 155/99.
(6)
Dopisem ze dne 24. února 2000 (2) Komise informovala Itálii o svém rozhodnutí zahájit v souvislosti s články 4 a 5 zákona č. 290/99, čl. 15 pododstavcem 16 zákona č. 67/88 ze dne 11. března 1988 (rozpočtový zákon na rok 1988) a zákonem č. 252/91 ze dne 8. srpna 1991 řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy ES. V tomto dopise Komise kromě toho informovala Itálii o tom, že nemá námitky proti ostatním článkům (články 1, 2, 3, 6, 7 a 8) zákona č. 290/99, neboť nepředstavují podporu podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy ES.
(7)
Stejným dopisem Komise vyzvala Itálii, aby v souladu s čl. 10 odst. 2 a 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999 (3) poskytla do jednoho měsíce od doručení tohoto dopisu všechny dokumenty, informace a prvky nezbytné pro účely posouzení slučitelnosti opatření, o která se jedná.
(8)
Rozhodnutí Komise zahájit uvedené řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek.
(9)
Dopisem ze dne 23. března 2000 italské orgány požádaly o prodloužení lhůty stanovené Komisí pro poskytnutí informací požadovaných při zahájení řízení o 30 dnů.
(10)
Dopisem ze dne 18. května 2000 italské orgány poskytly Komisi své připomínky k zahájení řízení.
(11)
Dopisem ze dne 13. října 2000 italské orgány zaslaly informace požadované Komisí v dopise ze dne 17. července 2000.
(12)
Dopisem ze dne 31. ledna 2001 italské orgány požádaly o prodloužení lhůty stanovené Komisí pro poskytnutí informací požadovaných v dopise ze dne 13. prosince 2000.
(13)
Dopisem ze dne 12. července 2001 italské orgány zaslaly požadované informace.
(14)
Komise kromě toho obdržela připomínky třetích stran dopisem ze dne 30. června 2000. Komise zaslala tyto připomínky Itálii, která měla možnost vyjádřit svůj názor. Italské orgány nezaslaly k tomuto dopisu žádné zvláštní připomínky.
(15)
Dne 12. března 2002, s ohledem na rozdílnost a chybějící vazbu mezi podpůrnými opatřeními stanovenými článkem 4 zákona č. 290/99 a podpůrnými opatřeními stanovenými článkem 5 téhož zákona a čl. 15 pododstavcem 16 zákona č. 67/88 a zákonem č. 252/91, Komise rozhodla rozdělit věc na dva samostatné případy, a to C/7A/2000 a C/7B/2000 týkající se příslušně článku 4 zákona č. 290/99 a článku 5 zákona č. 290/99, čl. 15 pododstavce 16 zákona č. 67/88 a zákona č. 252/91.
(16)
Dopisem ze dne 5. dubna 2002 (5) Komise informovala Itálii o tom, že přijala konečné zamítavé rozhodnutí ve věci podpůrných opatření stanovených článkem 4 zákona č. 290/99. Stejným dopisem Komise Itálii dále informovala o tom, že příslušné rozhodnutí se netýká operací se zemědělskými, provozními a melioračními úvěry splatnými do 31. března 1998, pro které stanovil článek 4 zákona č. 290/99 prodloužení lhůty, ani na ně nemá vliv. Analogicky, příslušné rozhodnutí se netýkalo článku 5 zákona č. 290/99, ani čl. 15 pododstavce 16 zákona č. 67/88 a zákona č. 252/91, čili právního základu pro poskytnutí podpor uvedených v článku 5 zákona č. 290/99, které jsou přezkoumávány v rámci státní podpory č. C/7B/2000.
(17)
Další informace zaslaly italské orgány dopisem ze dne 27. února 2003, zaevidovaným dne 28. února 2003, který obsahoval informace požadované Komisí v jejím dopise ze dne 8. května 2002.
(18)
V návaznosti na výsledek zasedání úředníků Komise a italských orgánů, které se uskutečnilo dne 24. března 2004, a v návaznosti na různé neformální rozhovory na stejné téma, italské orgány požádaly dopisem ze dne 20. května 2004, zaevidovaným dne 14. června 2004, o další prodloužení lhůty pro poskytnutí informací, které jsou ještě zapotřebí pro účely přezkoumání případu.
(19)
Dopisem ze dne 29. října 2004, zaevidovaným dne 3. listopadu 2004, zaslaly italské orgány další informace. V tomtéž dopise uvedly, že budou požadovat, aby finanční údaje, provedené zákroky a účetní zprávy dotčených společností byly zachovány v tajnosti.
(20)
Dopisem ze dne 24. listopadu 2004, zaevidovaným dne 3. listopadu 2004, zaslaly italské orgány další informace. Kromě toho upřesnily, že doposud nebyla podána žádná žádost o zachování důvěrnosti informací.
(21)
Další informace byly zaslány dopisem ze dne 4. dubna 2005, zaevidovaným dne 7. dubna 2005.
II. POPIS PODPORY
II.1 Oblast působnosti tohoto rozhodnutí
(22)
Zákon č. 290/99 stanoví prodloužení lhůt pro různé operace v zemědělství. Tento zákon je rozdělen do osmi článků. Ve svém rozhodnutí ze dne 24. února 2000 se Komise rozhodla nevznést námitky proti článkům 1, 2, 3, 6, 7 a 8 tohoto zákona, neboť nepředstavují podporu podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy ES. Rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 se naopak týkalo článků 4 a 5 téhož zákona, jakož i čl. 15 pododstavce 16 zákona č. 67/88 a zákona č. 252/91, které tvoří právní základ pro poskytnutí podpor uvedených v článku 5 zákona č. 290/99.
(23)
Konečné zamítavé rozhodnutí o článku 4 zákona č. 290/99 přijala Komise dne 5. dubna 2002. Toto rozhodnutí se týká čl. 15 odst. 16 zákona č. 67/88, zákona č. 252/91, článku 4 (pouze pro operace se zemědělskými, provozními a melioračními úvěry splatnými do 31. března 1998) a článku 5 zákona č. 290/99.
II.2 Souvislosti
(24)
Podle zaslaných informací trpělo odvětví živočišné výroby v Itálii na konci 80. let nadměrnou roztříštěností produkce, která vedla k existenci zastaralých struktur nevhodných pro kvalitní produkci. Za účelem modernizace celého systému stanovil zákon č. 87/90, následně ve znění zákona č. 252/91, podpory na integrované projekty, tedy projekty, které spojovaly více podniků formou shlukování. Projekty byly zařazeny do programu schváleného CIPE (Ministerský výbor pro hospodářské plánování), za předpokladu, že musely být financovány pouze projekty realizované skupinou podniků, které jsou mezi sebou propojeny a jsou schopny zaručit dokončení celého projektu. To znamenalo také, že každá společnost, která se projektu účastnila, byla zodpovědná za dokončení celého projektu, čímž byl zaručen (formou doložky) společný a nerozdílný závazek všech sdružených společností. Po všech společnostech byla kromě toho požadována podstatná finanční účast na projektech prostřednictvím nové kapitalizace a v případě družstev také formou desetileté půjčky. Záruky požadované státem (záruka za celý projekt a kapitalizace společnosti) nutné pro poskytnutí podpory představovaly pro dotčené společnosti značné finanční omezení.
(25)
Vzhledem k tomu, že zdroje vyhrazené na dokončení integrovaných projektů nestačily pokrýt globální finanční potřeby odvětví, byly na financování těchto integrovaných projektů použity dodatečné zdroje stanovené zákonem č. 67/88. Příslušné zákroky byly provedeny v rámci globálního programu racionalizace a restrukturalizace odvětví hovězího masa, který byl v Itálii, na rozdíl od ostatních evropských zemí, zahájen až začátkem 90. let. Ostatní země Evropské unie, jako Francie, zahájily programy restrukturalizace a racionalizace svých jatek již v 70. letech (6). Vysoký počet jatek v Itálii a jejich neadekvátní rozmístění na vnitrostátním území vyžadovaly drastickou reorganizaci odvětví, kterou bylo podle italských orgánů možné provést pouze se silnou veřejnou podporou a na základě programu zaměřeného na modernizaci celého odvětví. Pokud měly italské firmy přežít, bylo nutné, aby zrychlily proces technologických inovací a organizační restrukturalizace podle dvou linií:
a)
racionalizace způsobů chovu prostřednictvím přijetí metod technologického vylepšení zaměřených na dosažení standardizované produkce za konkurenční ceny;
b)
diverzifikace produkce s vysokou úrovní kvality a racionalizace výrobků konstantní a homogenní kvality.
Úkol provést zákon č. 67/88 byl svěřen skupině odborníků, která byla pověřena tím, aby sestavila urgentní program akcí, definovala strategický přístup a rozhodla, zda prezentované projekty mohou být schváleny k financování.
Vzhledem k závažnosti krize odvětví hovězího masa byly předpokládané akce programu zaměřeny hlavně na toto odvětví a v menší míře na odvětví vepřového a skopového masa.
II.3 Opatření
(26)
Zákon č. 67/88, který stanovuje úvěrové výhody uvedené v článku 5 zákona č. 290/99, obsahuje ustanovení o tvorbě ročního a víceletého rozpočtu státu a je italským rozpočtovým zákonem na rok 1988. Článek 15 pododstavec 16 tohoto zákona stanoví, že zemědělská družstva a jejich konsorcia mohou získat půjčky nejvýše do částky 700 miliard ITL na vybudování, restrukturalizaci a rozšíření svých jatek (7). Zákon kromě toho stanoví, že do výše 100 miliard ITL v roce 1988 a 50 miliard ITL v roce 1989 lze tyto půjčky použít na konsolidaci dluhu existujícího v souvislosti s výše uvedenými strukturami a závody. Pro tyto půjčky se poskytuje příspěvek na úroky v maximální výši 10 procentních bodů. Ustanovení příslušného pododstavce platí také pro financování projektů souvisejících s konsolidací a rozvojem zemědělských družstev a jejich konsorcií zabývajících se produkcí mléka a masa. Komise nebyla o tomto zákoně nikdy informována v souladu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy.
(27)
Článek 5 ohlášeného zákona stanoví případy, ve kterých úvěrové výhody pro půjčky uzavřené v souladu s čl. 1 pododstavcem 16 zákona č. 67/88 zůstávají v platnosti i tehdy, jestliže nebyly splněny některé podmínky stanovené na začátku. Přesněji, článek 5 pododstavec 2 stanoví, že úvěrové výhody pro půjčky uzavřené v souladu s uvedeným čl. 15 pododstavcem 16 na společná opatření k rozvoji a ke konsolidaci dluhu zůstávají v platnosti i v případě dílčí realizace integrovaného projektu schváleného podle článku 1 zákona č. 87/90, nahrazeného článkem 1 zákona č. 252/91, za podmínky, že byl dokončen integrovaný projekt příjemce půjčky. Článek 5 pododstavec 3 stanoví, že úvěrové výhody týkající se půjček uzavřených pouze za účelem konsolidace dluhu zůstávají v platnosti i v případě, že integrovaný projekt nebyl zčásti nebo vůbec realizován, za podmínky, že příjemce půjčky prezentuje vlastní investiční projekt, na jehož realizaci se použije část poskytnuté půjčky. Pododstavec 4 dále stanoví, že podniky sdružené za účelem realizace integrovaného projektu rozvoje národního významu v odvětví živočišné výroby, které již byly schváleny k financování v souladu s článkem 1 zákona č. 87/90, nahrazeným článkem 1 zákona č. 252/91, si udrží právo na preferenční financování i jeho účel i v případě, že původní integrovaný projekt není dokončen, za podmínky, že dokončí svou část projektu.
(28)
Článek 4 stanoví opatření, která mají usnadnit operace se zemědělskými úvěry. Především prodlužuje až na dvanáct měsíců lhůty splátek operací se zemědělskými, provozními a melioračními úvěry splatnými do 31. března 1998. Příjemci jsou zemědělské podniky se zaměřením zejména na pěstování oliv v regionech Puglia, Kalábrie a Sicílie, vedené zemědělci-vlastníky a zemědělci, kteří provozují zemědělskou činnost jako hlavní, a také družstva zabývající se pěstováním oliv, která jsou postižena vážnou krizí trhu s olivami a olivovým olejem. Táž opatření se stejnými pravidly a postupy se uplatňují také ve prospěch zemědělských podniků a družstev zabývajících se pěstováním oliv v ostatních regionech s pěstováním oliv, které byly postiženy vážnou krizí trhu s olivami a olivovým olejem. Článek definuje zemědělské podniky a družstva zabývající se pěstováním oliv jako zaměřené zejména na pěstování oliv, pokud získávají z uvedené produkce alespoň padesát procent své hrubé produkce k prodeji.
(29)
Dne 3. dubna 2002 (8) přijala Komise konečné záporné rozhodnutí ve věci podpor stanovených článkem 4 zákona č. 290/99. Toto rozhodnutí, jak jasně vyplývá z jeho znění, se netýkalo operací se zemědělskými, provozními a melioračními úvěry splatnými do 31. března 1998, pro které stanovil článek 4 zákona č. 290/99 prodloužení lhůty, ani na ně nemělo vliv. Tyto operace je tedy nutné ještě posoudit.
(30)
Další zákon uvedený v článku 5 jako právní základ pro poskytnutí různých forem podpory je zákon č. 252/91, kterým se mění zákon č. 87/90 o naléhavých opatřeních pro zootechniku. Napomáhá různým mimořádným opatřením v zootechnice realizovaným formou integrovaných projektů národního významu a schvaluje příslušné prostředky. Zákon dále prosazuje založení akciové společnosti se základním kapitálem upsaným ve výši alespoň 51 procent ministerstvem pro zemědělskou a lesní politiku pověřeným prováděním následujících úkolů:
a)
poskytovat záruky pro úvěrové operace;
b)
realizovat půjčky určené pro uvěrové investiční operace;
c)
poskytovat financování pro opatření, která se týkají obnovy a likvidace společnosti;
d)
získávat podíly ve společnostech založených za účelem realizace speciálních projektů.
II.4 Příjemci
(31)
Zemědělci z odvětví živočišné výroby působící v produkci, zpracování a uvádění masných produktů na trh.
II.5 Rozpočet
(32)
Celkový aktuální rozpočet určený na realizaci integrovaných projektů činí:
Zákon č. 252/91: ITL 97 015 515 581 (ca 50 mil. EUR),
Zákon č. 67/88 (půjčky na rozvoj): ITL 6 349 660 726 (ca 3,280 mil. EUR),
Zákon č. 67/88 (konsolidační půjčky): ITL 1 968 222 804 (ca 1,016 mil. EUR).
III. ODŮVODNĚNÍ ROZHODNUTÍ ZAHÁJIT ŘÍZENÍ
(33)
Článek 5 zákona č. 290/99 definuje podmínky, za nichž úvěrové výhody pro půjčky uzavřené v rámci specifických právních předpisů zůstávají v platnosti i v případě, že nebyly splněny na začátku stanovené podmínky. V okamžiku, kdy se Komise rozhodla zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES, nebyly k dispozici informace o zákonech, na které odkazuje článek 5 a které s posouzením uvedeného článku úzce souvisejí. Italské orgány zaslaly znění těchto dvou zákonů (zákon č. 252/91 a zákon č. 67/88) Komisi na její výslovnou žádost. Nicméně když se Komise rozhodla zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES, italské orgány ještě nedodaly další informace nebo doplňující údaje o příslušných zákonech nebo podpůrných opatřeních, které tyto zákony obsahují. Komise nebyla tedy schopna stanovit, zda článek 5 zákona č. 290/99 odkazuje na podporu v souladu s čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, neboť italské orgány neposkytly přesné informace o této záležitosti. Nicméně vzhledem k tomu, že opatření umožňovalo určitým zemědělským podnikům nadále požívat specifických podpor i v případech, kdy tyto podniky nebyly schopny splnit všechny závazky stanovené na začátku pro způsobilost pro takové výhody, zdálo se, že toto opatření zvýhodňuje tyto podniky proti všem ostatním, které ve stejné situaci prokázaly, že jsou schopny splnit všechny závazky přijaté na začátku. Opatření stanovené článkem 5 vyvolalo tedy přinejmenším domněnku podpory, kterou bylo vzhledem k chybějícím informacím ze strany italských orgánů možné objasnit pouze zahájením řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES.
(34)
Kromě toho nemohl být článek 5 zákona č. 290/99 posouzen bez přihlédnutí k právním předpisům, které tvořily právní základ pro poskytnutí specifických výhod (úvěrové výhody a financování) a na které odkazuje: tedy čl. 15 pododstavec 16 zákona č. 67/88 a zákon č. 252/91. Italské orgány zaslaly znění těchto nástrojů Komisi na její výslovnou žádost. Oba tyto právní předpisy stanoví jasně státní podpory v souladu s čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Přesněji, čl. 15 pododstavec 16 zákona č. 67/88 stanoví poskytnutí zvýhodněných půjček zemědělským družstvům a konsorciím, kterým lze poskytnout úrokové příspěvky až do výše 10 %. Tato úleva tudíž zbaví podporované zemědělské podniky břemene, které představuje platba plné úrokové sazby platné na trhu v okamžiku, kdy byla půjčka poskytnuta, a kterou by naopak musel platit jakýkoli jiný zemědělský podnik, kterému nebyla přiznána stejná výhoda. Úleva, o kterou se jedná, by se v tomto případě rovnala rozdílu mezi tržní úrokovou sazbou (9) platnou v okamžiku poskytnutí půjčky a (nižší) úrokovou sazbou, kterou podporovaný subjekt díky veřejnému příspěvku skutečně zaplatil. Naproti tomu zákon č. 252/91 povoluje uvolnění veřejných finančních prostředků pro realizaci různých typů projektů v odvětví živočišné výroby, a zvýhodňuje tak příjemce těchto prostředků proti ostatním zemědělským podnikům, které musí realizovat podobné projekty pouze na základě svých vlastních finančních zdrojů. Samozřejmě se tedy zdálo, že uvedená dvě opatření spadají do oblasti působnosti čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(35)
V okamžiku zahájení řízení nebyla Komise schopna určit legitimitu těchto podpůrných opatření. Přes opakované konkrétní žádosti v tomto ohledu (10) italské orgány skutečně Komisi neobjasnily, zda tyto právní předpisy byly ohlášeny v souladu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES a tudíž zda opatření, která obsahovaly, byla součástí existujících režimů podpory posouzených Komisí podle článků 87, 88 a 89 Smlouvy o ES, nebo zda nebyly Komisi nikdy ohlášeny.
(36)
Z věcného hlediska měla Komise pochybnosti o slučitelnosti některých aspektů režimů podpory stanovených uvedenými právními předpisy se společným trhem. Na základě tehdy dostupných informací získaných z analýzy textů zaslaných Komisi mohla některá z opatření obsažených v čl. 15 pododstavci 16 zákona č. 67/88 a v zákoně č. 252/91 skutečně představovat provozní podporu. Bez přesnějších a podrobnějších informací schopných vyvrátit tento prozatímní přístup nemohla Komise zaujmout vůči těmto podporám jiný než negativní postoj.
(37)
Pokud jde o článek 4 zákona č. 290/99, Komise ve svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy vyzvala Itálii, aby poskytla všechny dostupné informace o podmínkách (úrokové sazby, případné záruky …), za kterých byly původně poskytnuty půjčky, pro které článek 4 zákona č. 290/99 stanovil prodloužení lhůt, a o celkové výši poskytnutých půjček, a aby uvedla, zda příslušná podpora spadá do již existujícího režimu podpory (a pokud ano, aby upřesnila do jakého). Vzhledem k tomu, že konečné rozhodnutí o článku 4 zákona č. 290/99 se netýkalo operací se zemědělskými, provozními a melioračními úvěry splatnými do 31. března 1998, pro které stanovil článek 4 zákona č. 290/99 prodloužení lhůty, ani na ně nemělo vliv, bylo nutné tyto půjčky ještě přezkoumat, aby se ověřilo, zda příslušné podpory byly poskytnuty za tržních podmínek (v takovém případě by bylo nutné takové podmínky stanovit), nebo zda patří do již existujících režimů podpory schválených Komisí (v takovém případě by bylo rovněž nutné takové režimy stanovit).
IV. INFORMACE, KTERÉ ITÁLIE POSKYTLA PO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(38)
Po zahájení řízení a v reakci na konkrétní požadavky Komise dodaly italské orgány podrobné informace dopisem ze dne 18. května 2000, dopisem ze dne 13. října 2000, dopisem ze dne 5. července 2001, dopisem ze dne 27. února 2003 a dopisem ze dne 29. října 2004 zaevidovaným dne 3. listopadu 2004. Informace poskytnuté v těchto dopisech je třeba číst jako celek, neboť italské orgány v důsledku důkladného šetření revidovaly některé původně poskytnuté údaje, zejména pokud jde o souhrnné finanční údaje. Zaslané informace jsou proto shrnuty v části III.3, kde je uveden odkaz na příslušný dopis.
V. PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN
(39)
Komise obdržela pouze jeden dopis od třetí strany. Tento dopis ze dne 30. června 2000 poslala společnost CONAZO ze svého postavení vedoucí společnosti ve skupině podniků, které využily finanční prostředky poskytnuté italskými orgány na základě zákonů č. 252/91 a č. 67/88, které byly předmětem řízení Komise.
(40)
Společnost CONAZO vyjádřila ve svém dopise zejména svůj údiv nad tím, že Komise při zahájení řízení výslovně prohlásila, že nebyla informována o existenci zákona č. 252/91 a zákona č. 67/88 a tedy ani o skutečnosti, že italské orgány poskytovaly podporu na základě uvedených zákonů.
(41)
Podle tohoto družstva nebylo možné, aby Komise nevěděla o drastickém programu reorganizace odvětví živočišné výroby a porážek, který italské orgány zahájily v roce 1986. V tomto dopise společnost CONAZO odkazuje na rozsáhlý program restrukturalizace dvou uvedených odvětví navržený italským Ministerským výborem pro hospodářské plánování (CIPE) v roce 1991. Tato společnost kromě toho připomíná, že drastické iniciativy uskutečněné v odvětví porážek vedly k výraznému snížení počtu jatek, který klesl z více než 8 500 jatek v 80. letech na současné 3 000.
VI. POSOUZENÍ
(42)
Podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem.
(43)
Články 87 a 88 Smlouvy se vztahují na produkci a obchod s výrobky, v jejichž prospěch se italské orgány rozhodly poskytnout podporu. Článek 40 nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem (11) skutečně stanoví, že pokud toto nařízení nestanoví jinak, použijí se na produkci produktů odvětví hovězího a telecího masa a na obchod s těmito produkty články 87, 88 a 89 Smlouvy. Podobné ustanovení obsahuje článek 21 nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 ze dne 29. října 1975 o společné organizaci trhu s vepřovým masem (12) a článek 23 nařízení Rady (ES) č. 2529/2001 ze dne 19. prosince 2001 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem (13).
VI.1 Existence podpory
(44)
Článek 5 zákona č. 290/99 stanoví případy, ve kterých úvěrové výhody pro půjčky uzavřené v souladu s určitými právními předpisy zůstávají v platnosti i tehdy, pokud nebyly splněny na začátku stanovené podmínky. Vzhledem k tomu, že opatření umožňovalo určitým zemědělským podnikům nadále požívat specifických podpor i v případech, kdy tyto podniky nebyly schopny splnit všechny závazky stanovené na začátku pro způsobilost pro takové výhody, zdálo se, že toto opatření zvýhodňuje tyto podniky proti všem ostatním, které ve stejné situaci prokázaly, že jsou schopny splnit všechny závazky přijaté na začátku.
(45)
Tento článek nelze kromě toho posoudit bez přihlédnutí k právním předpisům, které tvoří právní základ pro poskytnutí specifických výhod (úvěrové výhody a financování) a na které odkazuje: tedy čl. 15 pododstavec 16 zákona č. 67/88 a zákon č. 252/91. Jak je již popsáno v odstavcích 37 a 39 výše, oba tyto právní předpisy stanovují jasně státní podpory podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Přesněji, čl. 15 pododstavec 16 zákona č. 67/88 stanoví poskytnutí zvýhodněných půjček zemědělským družstvům a konsorciím, kterým lze poskytnout úrokové příspěvky až do výše 10 %. Což znamená, že stát tedy zbaví podporované zemědělské podniky břemene, které představuje platba plné úrokové sazby platné na trhu v okamžiku, kdy byla půjčka poskytnuta, a kterou by naopak musel platit jakýkoli jiný zemědělský podnik, kterému nebyla přiznána stejná výhoda. Úleva se v tomto případě rovná rozdílu mezi tržní úrokovou sazbou platnou v okamžiku poskytnutí půjčky a úrokovou sazbou, kterou podporované subjekty díky veřejnému příspěvku skutečně zaplatily.
(46)
Zákon č. 252/91 autorizuje uvolnění veřejných finančních prostředků pro realizaci různých typů projektů v odvětví živočišné výroby, a zvýhodňuje tak příjemce těchto prostředků proti ostatním zemědělským podnikům, které musí realizovat podobné projekty pouze na základě svých vlastních finančních zdrojů. Podle judikatury Soudního dvora zlepšení konkurenčního postavení podniku v důsledku finanční podpory státu vede ke zkreslení konkurence vůči ostatním konkurenčním podnikům, které takovou podporu nedostávají. Kromě toho existuje v odvětví živočišné výroby (14) rozsáhlý obchod uvnitř Společenství, a opatření tedy může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(47)
Komise proto dospěla k závěru, že na opatření, o které se jedná, se vztahuje zákaz uvedený v čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
VI.1.a) Slučitelnost podpory
(48)
Po zákazu uvedeném v čl. 87 odst. 1 následují výjimky stanovené v čl. 87 odst. 2 a 3.
(49)
Výjimky stanovené v čl. 87 odst. 2 jsou zjevně neaplikovatelné pro charakter předmětných podpor a jejich cílů. Itálie ostatně netvrdila, že lze čl. 87 odst. 2 uplatnit.
(50)
Článek 87 odst. 3 upřesňuje okolnosti, za kterých lze státní podporu považovat za slučitelnou se společným trhem. Slučitelnost se společným trhem musí být posouzena z hlediska Společenství a nikoli z hlediska jednoho členského státu.
(51)
Článek 87 odst. 3 písm. a) je zjevně nepoužitelný, protože podpora není určena k napomáhání hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností.
(52)
Pokud jde o čl. 87 odst. 3 písm. b), není příslušná podpora určená jako pomoc k uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství Itálie.
(53)
Podpora není určena na pomoc k dosažení cílů uvedených v čl. 87 odst. 3 písm. d), ani k tomu není vhodná.
(54)
V souladu s čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy podpora, která má usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, může být považována za slučitelnou se společným trhem, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Ohlášený režim podpor musí být tedy posouzen ve světle tohoto článku a konkrétních ustanovení aplikovatelných na příslušný případ.
(55)
Všechny integrované projekty, které využily podpory stanovené zákonem č. 67/88 a zákonem č. 252/91, byly schváleny před 31. prosincem 1992 (15). Příslušné finanční závazky byly schváleny před stejným datem. Dotčené podpory nebyly nikdy ohlášeny Komisi, a jsou proto nezákonné podle čl. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 659/1999. Podle bodu 23.3 Pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětví zemědělství (16) musí být nezákonná podpora podle čl. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 659/1999 posouzena podle pravidel a pokynů platných k datu, kdy byla tato podpora poskytnuta.
(56)
Podle italských orgánů byly všechny poskytnuté podpory spojeny s investicemi uskutečněnými v rámci pěti schválených integrovaných projektů (17). Investice byly realizovány jak na úrovni primární produkce (zootechnika), tak na úrovni zpracování a obchodu se zemědělskými produkty.
(57)
Investice považované za způsobilé pro podporu se týkaly v podstatě: technologické a hygienické modernizace, posílení jatek, likvidace a využití vedlejších produktů, linek na zpracování a balení masa, úprav prostor a zařízení pro lepší prezentaci výrobků, nákupu výrobních struktur a zpracovatelských zařízení a zařízení uvádějících produkty na trh za účelem zlepšení technologie produkce, nákupu zařízení zaměřených na podporu rozvoje procesů jakosti. Při posuzování globálních projektů byly vzaty v úvahu také investice do nehmotných aktiv, jako je uvádění výrobků na trh a patenty, avšak takové investice nebyly nikdy financovány.
(58)
Následující typy výdajů nebyly považovány za způsobilé pro podporu:
-
propagační a reklamní aktivity,
-
nehmotné investice, jako jsou obchodní značky,
-
náklady na navržení a výstavbu,
-
právní, administrativní a daňové náklady.
VI.1.a) 1. Investice spojené se zpracováním zemědělských produktů a jejich uváděním na trh
(59)
V okamžiku, kdy byly projekty a příslušné závazky schvalovány, Komise považovala za slučitelné se společným trhem všechny investice, u kterých míra podpory nepřesáhla maximální míru podpory běžně připuštěnou Komisí pro dané odvětví, neboli 55 % (75 % v regionech cíle 1) v případě projektů, které jsou v souladu s odvětvovými programy nebo s obecnými kritérii stanovenými v nařízení (EHS) č. 866/90 (18), a 35 % (50 % v regionech cíle 1) pro všechny ostatní projekty za podmínky, že nebyly vyloučeny kritérii pro výběr stanovenými v příloze k rozhodnutí Komise ze dne 7. června 1990 o investicích, které by mohly být financovány v rámci nařízení (EHS) č. 866/90 a č. 867/90, použitých s nezbytnými úpravami při aplikaci článku 87 Smlouvy.
(60)
Je tudíž nutné zjistit, zda investice, pro které byla využita podpora, skutečně odpovídaly požadavkům nařízení (EHS) č. 866/90 a také odvětvovým omezením stanoveným v rozhodnutí Komise ze dne 7. června 1990. Bod 2.10 přílohy uvedeného rozhodnutí, které se týká výslovně odvětví masa a vajec, definuje prioritní investice neboli ty investice, které Komise velmi vítá, neboť se má za to, že tyto investice napomáhají rozvoji konkrétního odvětví více než ostatní.
(61)
Pokud jde o prioritní investice, Komise zaujímá příznivý postoj ke tvorbě zařízení na porcování souvisejících s jatkami, zejména ve výrobních oblastech, kde zařízení tohoto typu neexistují. Na druhou stranu tentýž bod vylučuje všechny investice, které vedou ke zvýšení kapacity porážky vepřů, skotu, ovcí nebo domácí drůbeže, pokud podnik nebo jiný podnik nepřestane používat jinou strukturu se srovnatelnou kapacitou nebo, v případě vepřů, skotu, ovcí a domácí drůbeže s výjimkou kuřat, pokud úroveň produkce regionu ukazuje na snížení výrobní kapacity.
(62)
Jak italské orgány uvedly, pouze některé z investic, které uskutečnily, se týkaly výstavby porcovacích zařízení. Jelikož italské orgány nebyly schopny upřesnit podíl investic určených na porcovací zařízení, je nutné zjistit, zda příslušné investice patří mezi typ investic výslovně vyloučených v bodě 2.10, čili zda tyto investice vedly ke zvýšení kapacity jatek, jestliže podnik sám nebo jiný podnik nepřestal používat strukturu se srovnatelnou kapacitou (19).
(63)
V dopise ze dne 12. července 2001 italské orgány zdůraznily, že investice do odvětví porážky, zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh byly realizovány v rámci sedmi projektů. Předložily údaje, které prokazují, že u všech závodů, které se projektu účastnily, je ex post kapacita jatek celkově nižší o 30 ks/hod než kapacita ex ante. Požadavek bodu 2.10 přílohy k rozhodnutí 90/342/EHS je tedy dodržen.
(64)
Míra podpory, vyjádřená jako hrubý grantový ekvivalent podpory, podle metody popsané v Pokynech pro regionální státní podporu (20) a včetně všech forem veřejné podpory poskytnuté v souladu se zákony č. 252/91 a č. 67/88 (zákon č. 290/1999 neměnil míru podpory, objem podpory ani její příjemce uvedené v zákonech č. 252/91 a č. 67/88) nepřesahovala sazbu 75 % podpory (pro investice realizované v regionech cíle I) a sazbu 55 % podpory schválenou v daný okamžik v případě investic souvisejících se zpracováním zemědělských produktů a jejich uváděním na trh v oblastech nacházejících se mimo cíl I. Bez ohledu na geografické rozmístění investic tedy všechny zkoumané investice odpovídaly maximální míře podpory povolené tehdy platnými právními předpisy Společenství, jak je uvedeno v tabulce 1:
Tabulka 1
Investice do odvětví zpracování a uvádění produktů na trh
Způsobilé náklady (ITL)
Celkový příspěvek (ITL)
%
CONAZO
Investice do znevýhodněných oblastí
4 972 623 097
3 729 467 323
75,00 %
Investice do ostatních oblastí
48 753 248 149
26 480 183 539
54,31 %
FIORUCCI
Investice
39 831 488 798
14 170 000 000
35,57 %
GUARDAMIGLIO
Investice
15 296 548 104
5 477 000 000
35,81 %
INALCA
Investice
139 597 581 320
42 502 000 000
30,45 %
PRUNOTTO
Investice
4 243 327 136
1 930 000 000
45,48 %
CAMALLEVAMENTI
Investice
4 667 623 201
2 567 192 000
55,00 %
C.L.S.M.
Investice
6 067 000 000
3 260 533 100
53,74 %
(65)
V souladu s článkem 11 nařízení (EHS) č. 866/90 jsou dotčená opatření zaměřena na racionalizaci a rozvoj přípravy, konzervace, úpravy a zpracování zemědělských produktů nebo recyklace vedlejších produktů nebo zbytků z výroby, na zlepšení uvádění na trh, včetně zlepšení transparentnosti tvorby cen, na využívání nových technik zpracování, včetně vývoje nových produktů a vedlejších produktů, nebo na otevření nových trhů a také na investice do inovací a na zlepšení kvality produktů.
(66)
Způsobilé výdaje se v souladu s čl. 11 odst. 3 nařízení (EHS) č. 866/90 omezují na:
-
nabytí nemovitého majetku, s výjimkou koupě pozemků,
-
pořízení nových strojů a vybavení, včetně informačních programů a softwaru,
-
obecné výdaje, zejména na honoráře architektů, inženýrů, poradců, výdaje na studie proveditelnosti až do výše 12 % výše uvedených výdajů.
(67)
Jak bude objasněno níže (viz body 80-98), potřeby obnovení finanční rovnováhy byly vyloučeny ze způsobilých výdajů, které byly vypočteny pouze na základě výdajů přímo souvisejících s investicemi a s náklady způsobilými pro podporu. Program CIPE byl kromě toho zaměřen výslovně na zajištění koherence a souladu s pravidly OCM.
(68)
Na základě výše uvedených úvah je podpora poskytnutá italskými orgány za účelem realizace investic plánovaných v rámci výše popsaných integrovaných projektů slučitelná se společným trhem podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES. Nicméně to platí pouze pro podporu poskytnutou v souvislosti se skutečnou realizací investic, s vyloučením případných podpor poskytnutých na obnovu finanční rovnováhy dotčených společností a s vyloučením podpor souvisejících s konsolidačními půjčkami, které budou posouzeny v následujících bodech.
VI.1.a) 2. Investice do podniků
(69)
Jak již bylo objasněno, dotčený režim stanovil také podpory ve prospěch investic na úrovni primární produkce, které realizují skupiny společností v souladu se základní motivací celého projektu.
(70)
Podpora byla poskytnuta společnostem CONAZO, GEA a Val di Cesola (21). Způsobilé výdaje a celková výše získané podpory jsou uvedeny v tabulce 2:
Tabulka 2
Investice do odvětví výroby
Způsobilé náklady celkem ITL
Celkový příspěvek ITL
%
CONAZO
7 652 930 000
2 678 525 500
35,00 %
G E A
2 368 708 000
558 831 181
23,59 %
Val di Cesola
553 923 850
278 830 197
50,34 %
(71)
V době schválení různých projektů a následného poskytnutí příslušných zdrojů byla podpora na investice do podniků posuzována podle ustanovení nařízení Rady (ES) č. 2328/91 o zlepšení efektivity zemědělských struktur (22). Nařízení, které zavedlo systém dílčího financování zaměřeného na zlepšení efektivity zemědělských podniků, bylo uplatněno na jednotlivé podniky. Nařízením byl zaveden rámec pro společné akce, který opravňoval nebo zavazoval členské státy k uskutečnění určitého počtu režimů podpor, které byly částečně financovány na úrovni Společenství. Nařízením byl zároveň zaveden rámec pro poskytování určitých typů národních podpor ze strany členských států. Článek 35 nařízení (EHS) č. 2328/91 definoval podmínky, za nichž byly členské státy oprávněny poskytnout státní podporu za účelem dosažení cílů tohoto nařízení. Přesněji, článek 35 uváděl, že nařízení „se nedotýká práva členských států přijímat v oblasti působnosti tohoto nařízení, s výjimkou oblasti upravené článkem 2, články 6 až 9, článkem 11, čl. 12 odst. 2, 3 a 4 a článkem 17, dodatečná podpůrná opatření, pro která platí podmínky nebo způsob poskytování odchylující se od tohoto nařízení nebo jejichž částky přesahují maximální částky tohoto nařízení, pokud jsou tato opatření v souladu s články 92, 93 a 94 Smlouvy.“ Odstavec 2 článku 35 stanovil, že „s výjimkou čl. 92 odst. 2 Smlouvy se ustanovení článků 92, 93 a 94 nepoužijí na podpůrná opatření upravená článkem 2, články 6 a 9, článkem 11, čl. 12 odst. 2, 3 a 4 a článkem 17.“
(72)
Typy podpor, které byly členské státy oprávněny poskytovat, byly tedy jasně definovány v ustanoveních článku 35, který omezoval oblast působnosti intervence členských států s ohledem na čistě státní podporu. Členské státy musely prakticky ohlásit Komisi jakékoli rozhodnutí poskytnout podporu na iniciativy spadající do působnosti nařízení buď v rámci postupu stanoveného v samotném nařízení pro poskytování spolufinancování ze strany Společenství nebo v rámci článků 87 a 88 Smlouvy s ohledem na státní podporu. Italské orgány neinformovaly Komisi o dotčené podpoře v rámci postupu stanoveného v nařízení (EHS) č. 2328/91, aby získaly spolufinancování ze strany Společenství nebo poskytly podporu v souladu s ustanoveními čl. 12 odst. 2, 3 a 4 tohoto nařízení. Tato podpora musí být tedy posuzována na základě článků 87, 88 a 89 Smlouvy v mezích a za podmínek, které toto nařízení stanoví.
(73)
Článek 12 nařízení (EHS) č. 2328/91 vymezuje typy investic, které byly členské státy oprávněny financovat výhradně z vlastních zdrojů. Jak je uvedeno v článku 35, články 87, 88 a 89 se nevztahují na odstavce 2, 3 a 4 článku 12. Dotčená podpora může být tedy posuzována na základě odst. 1 a 5 čl. 12 nařízení (EHS) č. 2328/91.
(74)
Podpory stanovené v čl. 12 odst. 1 jsou dodatečná podpůrná opatření, která mohou členské státy za pevně stanovených podmínek poskytovat navíc kromě systému podpor spolufinancovaných ze strany Společenství, které jsou poskytovány podle nařízení (EHS) č. 2328/91. Takovou dodatečnou podporu lze poskytovat pouze podnikům, které splňují všechny podmínky stanovené v nařízení (články 5-9) pro způsobilost pro podporu ze strany Společenství, a pouze za účelem integrace dříve schválených spolufinancovaných podpor. Podpory, o které se jedná, se vymykají oblasti působnosti tohoto odstavce, neboť ten se vztahuje pouze na podpory určené k integraci předem schválených spolufinancovaných podpor.
(75)
Článek 12 odst. 5 vymezil typy podpor na investice, na které se nevztahují zákazy a omezení stanovené v ostatních ustanoveních článku a které mohly být v zásadě schváleny:
-
podpůrná opatření na nákup pozemků,
-
zvýhodněné provozní úvěry maximálně na dobu hospodářského roku,
-
podpůrná opatření na nákup plemenných samců,
-
záruky za uzavřené půjčky, včetně úroků,
-
podpůrná opatření týkající se ochrany a zlepšení životního prostředí, pokud nevedou ke zvýšení produkce,
-
opatření na investice zaměřené na zlepšení hygienických podmínek chovu a na dodržování právních předpisů Společenství o dobrých životních podmínkách zvířat nebo vnitrostátních předpisů, pokud jsou přísnější než předpisy Společenství, jestliže uvedené investice nezpůsobí zvýšení produkce. Podpory na tyto investice musely být poskytnuty v souladu s ustanoveními článků 87 a 88 (tehdy 92 a 93) Smlouvy.
(76)
Italské orgány prohlásily dopisem ze dne 13. října 2000, že podpora podle zákona č. 252/91 na investice do primární produkce byla poskytnuta pouze pro tři projekty. Dotčené investice byly zaměřeny na restrukturalizaci a zlepšení reprodukčních center za účelem snížení výrobních nákladů, zlepšení kvality a zlepšení hygieny a životních podmínek zvířat. Celkově investice umožnily zlepšit ventilaci prostorů, snížit hustotu osazení stájí, zlepšit osvětlení, distribuci vody atd. Italské orgány ujistily, že podpora byly poskytnuta na dokončení investic, které šly nad rámec běžných pravidel pro hygienu a životní podmínky zvířat stanovených ve směrnici 91/629/EHS (23) a směrnici 91/630/EHS (24). V dopise ze dne 24. listopadu zaevidovaném dne 3. prosince 2004 dodaly seznam investic, aby prokázaly, že investice měly zlepšit hygienu a životní podmínky zvířat a že přesahovaly tehdy platné předpisy o hygieně a životních podmínkách zvířat. Každý financovaný projekt byl předmětem kontrol ze strany inspekční komise ministerstva a příslušného regionu, aby se ověřilo, zda bylo dosaženo cílů projektů.
(77)
Maximální míra podpory stanovená nařízením (35 % a 75 % ve znevýhodněných oblastech), včetně všech veřejných zdrojů podpor převedených do dotčených investic, nebyla překročena.
(78)
Italské orgány kromě toho ujistily, že v důsledku dokončení investic se nezvýšil celkový počet zvířat a že všechny investice byly uskutečněny v souladu s článkem 6 nařízení (EHS) č. 2328/91.
(79)
Jak bude upřesněno v části VI.1 a) 3, způsobilé výdaje nezahrnují takzvané potřeby obnovení finanční rovnováhy, ani půjčky na konsolidaci dluhu.
(80)
Vzhledem k výše uvedenému jsou podpory poskytnuté italskými orgány určené pro výše uvedené investice do primární produkce slučitelné se společným trhem podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES.
VI.1.a) 3. Podpory na obnovení finanční rovnováhy společnosti a na konsolidaci dluhu
(81)
Jak bylo připomenuto v předchozí části, čl. 5 pododstavec 2 zákona č. 290/99 stanoví, že úvěrové výhody týkající se půjček uzavřených podle čl. 15 pododstavce 16 zákona č. 67/88 na společný rozvoj a konsolidaci dluhu zůstávají v platnosti i v případě dílčí realizace integrovaného projektu schváleného podle článku 1 zákona č. 87/90, nahrazeného článkem 1 zákona č. 252/91, za podmínky, že byl dokončen integrovaný projekt příjemce půjčky. Článek 5 pododstavec 3 stanoví, že úvěrové výhody týkající se půjček uzavřených podle uvedeného zákona pouze za účelem konsolidace dluhu zůstávají v platnosti i v případě, že integrovaný projekt nebyl zčásti nebo vůbec realizován, za podmínky, že příjemce půjčky prezentuje vlastní investiční projekt, na jehož realizaci se použije část poskytnuté půjčky.
(82)
Úvěrové výhody uvedené v článku 5 zákona č. 290/99, které byly předmětem původního posouzení Komise, jsou stanoveny zákonem č. 67/88. Článek 15 pododstavec 16 uvedeného zákona, vůči kterému se Komise rozhodla zahájit řízení, stanoví, že družstva a jejich konsorcia mohou uzavírat půjčky v celkové maximální výši 700 miliard ITL na výstavbu, restrukturalizaci a rozšíření jatek. Zákon kromě toho stanoví, že do výše 100 miliard ITL v roce 1988 a 50 miliard ITL v roce 1989 lze tyto půjčky použít na konsolidaci dluhu existujícího v souvislosti s výše uvedenými strukturami a závody.
(83)
Jak článek 5 zákona č. 290/99, tak čl. 15 pododstavec 16 zákona č. 67/88 nabízejí tedy možnost využít vyhrazené prostředky také za účelem konsolidace dluhu.
(84)
Kromě toho podle informací, které poskytly samy italské orgány ve svém dopise reagujícím na zahájení řízení ze strany Komise (25), v rámci zákona č. 252/91 vzal stát v úvahu také takzvané „potřeby obnovy finanční rovnováhy“. Podle italských orgánů provedení projektu vyžadovalo velký finanční závazek, jak z hlediska skutečné realizace „rozvojového projektu“, tak z hlediska obnovení rovnováhy finančního závazku, který z něho vyplývá (26). Potřeby „obnovy finanční rovnováhy“ byly považovány za doplňující prvek, pokud jde o investice, neboť byly úzce spojeny s finanční částkou vyvolanou uvedenými investicemi.
(85)
Z výše uvedeného vyplývá, že část finančních prostředků, které italské orgány poskytly společnostem na příslušné projekty, měla ve skutečnosti těmto společnostem umožnit uhradit finanční břemeno vyplývající z dotčených investic, ale nebyla s těmito investicemi úzce spojena.
(86)
Komise vždy vyjadřovala pochybnosti o slučitelnosti podpor na konsolidaci dluhu stanovených zákonem č. 67/88 a podpor zaměřených na obnovu finanční rovnováhy poskytovaných zákonem č. 252/91 se společným trhem. Italské orgány ve svém dopise ze dne 18. května 2000, kde reagují na zahájení řízení, tvrdily, že obě tyto podpory byly poskytnuty v souvislosti s investicemi uskutečněnými v rámci zamýšlených integrovaných projektů. Ve skutečnosti italské orgány uvedly, že samotný zákon č. 67/88 spojoval uznání konsolidace dluhu se skutečným dokončením investičních projektů. Podle jejich mínění měla konsolidační půjčka jednoduše zajistit družstvu likviditu a v tomto ohledu plnila stejnou roli jako subvence. Taková půjčka byla finanční operací vždy spojenou s investičním projektem.
(87)
I přes tato tvrzení Komise vyjádřila pochybnosti o uvedených podporách a uvedla, že na rozdíl od toho, co tvrdily italské orgány, se na základě zaslaného popisu a znění zákonů zdá, že podpory měly napomoci příjemcům těchto podpor z jejich finančních těžkostí, aniž by byly vázány na skutečné dokončení investic. Ve stejném dopise, ve kterém Komise vyjadřovala své výhrady, vyzvala také italské orgány, aby upřesnily, zda dotčené podpory byly v souladu s případnými ustanoveními aplikovatelnými v okamžiku poskytnutí podpor.
(88)
Ve své odpovědi na uvedený dopis (27) italské orgány prohlásily, že pokud jde o obnovu finanční rovnováhy, zamýšlená finanční opatření vzala v úvahu celkovou finanční potřebu každého integrovaného projektu. Tato celková finanční potřeba spočívala ve skutečných investicích a ve finanční rovnováze, která nesměla překročit 50 % celkové finanční potřeby. Obnova finanční rovnováhy tudíž zaručovala úhradu finančních nákladů spojených s uskutečněnými investicemi.
(89)
Následně po vyjádřeních Komise k tomuto konkrétnímu bodu provedly italské orgány ve svém dopise ze dne 29. října 2004 zaevidovaném dne 3. listopadu 2004 oddělení potřeb obnovy finanční rovnováhy od způsobilých výdajů. Potřeby obnovy finanční rovnováhy, které byly původně zahrnuty mezi způsobilé výdaje související s investicemi, byly tedy odečteny. To znamená, že způsobilé výdaje zvažované pro přidělení finančních prostředků jsou pouze ty, které jsou přímo vázány na dokončení investic financovaných za výše uvedených podmínek. Obnova finanční rovnováhy ve skutečnosti nikdy nevedla k dodatečnému převodu finančních zdrojů státu ve prospěch společností, které zahájily integrované projekty, ale byla na začátku připočítána ke způsobilým výdajům.
(90)
Podle nového výpočtu (který vylučuje potřeby obnovy finanční rovnováhy ze způsobilých výdajů) je míra podpory dvěma družstvům, která ji přijala (CONAZO a Consorzio latterie sociali mantovane), stále omezena na 35 % pro primární výrobu, nižší než 55 % pro odvětví zpracování a uvádění produktů na trh v normálních oblastech a je omezena na 75 % ve znevýhodněných oblastech, jak je vidět v následující tabulce:
Tabulka 3
Obnovení finanční rovnováhy
Způsobilé náklady ITL
Veřejný příspěvek (zákon č. 252/91)
%
CONAZO
Výroba
7 652 930 000
2 678 525 500
35,00
Zpracování ve znevýhodněných oblastech
4 972 623 097
3 729 467 323
75,00
Zpracování
48 753 248 149
20 700 797 658
42,46
CONAZO Celkem
61 378 801 246
27 108 790 481
44,16
Consorzio Latterie Sociali Mantovane
Zpracování ve znevýhodněných oblastech
6 067 000 000
3 260 533 100
53,74
(91)
Pokud jde o konsolidaci dluhu, italské orgány upřesnily, že takzvané financování konsolidace dluhu mělo financovat jak takzvané „rozvojové půjčky“, čili půjčky vázané na dokončení integrovaných projektů, u kterých se zdroje vyhrazené zákonem č. 252/91 ukázaly jako nedostatečné, tak „konsolidační půjčky“ zaměřené na financování předchozích investic.
(92)
„Rozvojové půjčky“ jsou poskytovány v rámci integrovaných projektů financovaných zákonem č. 252/91 a za týchž podmínek. Tyto půjčky byly poskytnuty společnostem CONAZO, GEA a Val di Cesola. Hrubý grantový ekvivalent těchto půjček byl zahrnut do celkové míry podpory, zatímco maximální grantový ekvivalent vyplývá ze souhrnu podpor ve formě subvencí podle zákona č. 252/91 a ve formě rozvojových půjček podle zákona č. 67/88. Celkové míry podpor byly v souladu s mírami tehdy schválenými Komisí (jak je uvedeno výše v tabulce 2).
(93)
Naproti tomu „konsolidační půjčky“, které se týkají pouze společnosti CONAZO, se vážou na dříve uskutečněné investice a mají snížit náklady financování sjednaného v souvislosti s předchozími investicemi. Jsou poskytovány za podmínek stanovených v dopise Komise ze dne 7. března 1989 (28), to znamená, že:
-
podpora (například úhrada splatných úroků) musí být určena k odlehčení finančních nákladů již existujících půjček, které byly uzavřeny za účelem financování investic,
-
kumulovaný grantový ekvivalent případných již dříve existujících podpor poskytnutých v době uzavření půjček a nové podpory nesmí být vyšší než sazby obecně připuštěné Komisí pro investice na úrovni primární výroby: 35 % nebo 75 % ve znevýhodněných oblastech ve smyslu nařízení 75/268/EHS; pro investice na úrovni zpracování nebo uvádění výrobků na trh: 55 % (75 % v oblastech cíle 1),
-
nové podpory musí být poskytnuty po úpravě sazeb pro nové půjčky, která byla provedena v důsledku změn ceny peněz - výše podpory musí být nižší nebo rovna úpravě sazeb nových půjček - nebo přiznány zemědělským podnikům, které představují záruky výnosnosti, zejména v případech, kdy finanční náklady vyplývající z již existujících půjček jsou takové, že ohrožují existenci zemědělských podniků, s rizikem případného úpadku.
(94)
Ve zkoumaném případě italské orgány dopisem ze dne 12. července 2001 a dopisem ze dne 29 října 2004 a zaevidovaným dne 3. listopadu 2004 upřesnily, že půjčky na konsolidaci dluhu byly poskytnuty pouze jedné společnosti (CONAZO) která neměla finanční potíže. Podpora poskytnutá na konsolidaci dluhu ji měla zbavit dluhů, které na sebe vzala kvůli uskutečnění předchozí investice, aby družstvu umožnila provést nové investice pro modernizaci odvětví živočišné výroby. Konsolidační půjčky byly poskytnuty na financování projektů uskutečněných v letech 1986 až 1993, které se týkaly budování jatek, výstavby budov, nákupu vybavení a reprodukčního centra za celkem 12 396 406 733 ITL (ca 6 mil. EUR). Hrubý grantový ekvivalent tohoto příspěvku s ohledem na celkové způsobilé výdaje činí asi 9 % (1 198 351 597 ITL) a nepřesahuje tedy míru podpory povolenou Komisí, jak je specifikováno výše.
(95)
Podpora byla poskytnuta, aby pomohla družstvu čelit těžkostem plynoucím z velmi vysokých úrokových sazeb, v rozmezí od 17,80 % v roce 1986 do 14,75 % v roce 1993. Přestože dotyčné družstvo mělo solidní hospodářské postavení, vysoké úrokové sazby požadované bankami vážně ohrožovaly jeho finanční situaci. Družstvo navíc uskutečnilo nové investice v rámci integrovaných projektů financovaných podle zákona č. 252/91. Aby se družstvo mohlo na těchto projektech dále podílet, muselo splňovat podmínku sine qua non, že část celkové finanční potřeby, která není pokryta státním příspěvkem, zajistí podniky, které jsou příjemci podpory, dvěmi způsoby:
a)
navýšením kapitálu zaplaceným společníky podniku nebo prostřednictvím desetileté půjčky za tržní sazby na pokrytí podílu ve výši alespoň 20 %;
b)
prostřednictvím záruky, která by pokryla celý projekt. K záruce musela být navíc připojena klauzule o společné a nerozdílné odpovědnosti, na základě které měl každý účastník integrovaného projektu odpovědnost vůči ostatním společníkům v případě, že by část projektu nebo celý projekt nebyly realizovány.
(96)
Podle italských orgánů by kumulace nových finančních závazků se starými (vyplývajícími ze starých úrokových sazeb pro dokončení předchozích investic) měla závažné důsledky i pro finančně zdravé společnosti, jakou byla ta, které se opatření týká. Kromě toho „konsolidační půjčky“ byly vždy vázány na plán rozvoje společnosti, který potvrzoval její finanční situaci, uskutečněné a zamýšlené investice a také dodržování podmínek uvedených v bodě 94.
(97)
Investice, pro které byly poskytnuty půjčky na konsolidaci dluhu, jsou jiné než investice financované podle zákona č. 252/91 a jsou na nich zcela nezávislé a veřejný příspěvek na konsolidaci dluhu (za výše uvedených podmínek) nemá vliv na míru podpory investic financovaných podle zákona č. 252/91.
(98)
Italské orgány dále zdůraznily, že nebyl nikdy uplatněn pododstavec 3 článku 5 zákona č. 290/99 (který stanoví, že úvěrové výhody týkající se půjček uzavřených podle zákona č. 67/88 pouze za účelem konsolidace dluhu zůstávají v platnosti i v případě, že integrovaný projekt nebyl, zčásti nebo vůbec, realizován, za podmínky, že příjemce půjčky prezentuje vlastní investiční projekt, na jehož realizaci se použije část poskytnuté půjčky). Nikdy nebyla poskytnuta žádná podpora (formou půjček na konsolidaci dluhu) na investice, které nebyly zcela zrealizovány.
(99)
Na základě informací poskytnutých italskými orgány může tedy Komise učinit závěr, že:
-
půjčky na konsolidaci dluhu poskytnuté podle zákona č. 67/88 jsou slučitelné s pravidly o státní podpoře aplikovatelnými v okamžiku, kdy byla podpora poskytnuta,
-
finanční zdroje poskytnuté podle zákona č. 67/88 jako rozvojové půjčky byly zahrnuty do celkového finančního rámce každého projektu a byly posouzeny podle pravidel o státní podpoře aplikovatelných na investice do primární výroby a do odvětví zpracování a uvádění výrobků na trh (viz kapitoly VI.1a) a VI.1 a) 2),
-
potřeby obnovy finanční rovnováhy neměly nikdy za následek přesun finančních zdrojů a jejich výše byla odečtena od způsobilých výdajů.
VI.2.d) Ohledně půjček uvedených v článku 4 zákona č. 290/99
(100)
Italské orgány ve svém dopise ze dne 27. února 2003 jasně uvedly, že opatření stanovené v článku 4 zákona č. 290/99 nebylo nikdy uplatněno, neboť nebylo možné určit úvěrové operace, které zákon zamýšlel financovat (tj. operace se zemědělskými, provozními a melioračními úvěry splatnými do 31. března 1998). Takové úvěrové operace ve skutečnosti neexistovaly, a proto nebyla poskytnuta žádná státní podpora podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy v rámci článku 4 zákona č. 290/99 a s ním souvisejících opatření.
VI.3 FINAGRA
VI.3.1 Existence podpory
(101)
Jak bylo zmíněno v předchozím odstavci, zákon č. 252/91 předpokládá také založení finanční holdingové společnosti soukromého práva s upsaným a splaceným kapitálem ve výši 70,114 milionů ITL. Hlavním akcionářem je ministerstvo pro zemědělskou a lesní politiku, které má ve společnosti podíl ve výši 92,79 %. Zbývajících 7,21 % patří různým úvěrovým institucím.
(102)
Úkoly společnosti jsou následující: pomoc při přípravě hospodářských/finančních programů restrukturalizace a rozvoje, poskytování záruk za úvěrové operace, půjčky prostřednictvím obrácení se na trh, nabývání a převod podílů ve společnostech, družstvech, konsorciích, orgánech a asociacích a poskytování financování.
(103)
Legislativním nařízením č. 1 ze dne 9. ledna 1999, „Riordino degli enti e delle società di promozione e istituzione della società Sviluppo Italia S.p.A“ (Reorganizace subjektů a společností na podporu a zřízení společnosti Sviluppo Italia S.p.A), byla FINAGRA začleněna do Sviluppo Italia S.p.A (29).
(104)
Italské orgány opakovaně prohlašovaly, že operace společnosti FINAGRA neobsahovaly nikdy prvky státní podpory a že FINAGRA fungovala vždy za běžných podmínek tržního hospodářství v souladu se sdělením Komise o použití článků 92 a 93 (nyní články 87-89) Smlouvy o ES na podniky veřejného sektoru (30).
(105)
Aby italské orgány prokázaly, že Finagra působila vždy v normálních podmínkách tržního hospodářství, předložily na žádost Komise podrobnosti o všech dvanácti operacích (v podnicích podle článku 5), které společnost schválila do dne 31. prosince 1998 (31).
(106)
Analýza zákroků podniknutých společností FINAGRA ukazuje, že tato společnost působila ve třech oblastech:
-
nabývání účastí,
-
poskytování půjček,
-
poskytování záruk.
(107)
Ve svém dopise ze dne 13. října 2000 italské orgány zdůraznily, že ačkoli statut společnosti předpokládá operace zaměřené na záchranu a restrukturalizaci, FINAGRA operace tohoto typu nikdy neuskutečnila.
VI.3.1.a) Nabývání účastí
(108)
Postoj Komise k nabývání veřejných účastí na soukromých společnostech je stanoven ve sdělení Komise o použití článků 92 a 93 Smlouvy o ES na veřejné účasti. Podle tohoto sdělení se „veřejnou účastí“ rozumí přímá účast ústřední, regionální nebo lokální státní správy, nebo přímá účast finančních institucí nebo jiných národních, regionálních nebo průmyslových orgánů, které jsou financovány ze státních zdrojů ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES nebo nad kterými vykonává ústřední, regionální nebo lokální státní správa dominantní vliv.
(109)
Itálie drží ve společnosti Finagra podíl asi 92 % prostřednictvím ministerstva pro zemědělskou a lesní politiku, a proto lze tuto účast definovat jako „veřejnou“ ve smyslu uvedeného sdělení.
(110)
Smlouva stanoví zásadu nestrannosti, pokud jde o režim soukromého vlastnictví (bývalý článek 222), a zásadu rovnosti mezi veřejnými a soukromými podniky. To znamená, že činnost Komise nesmí znevýhodňovat ani zvýhodňovat veřejné orgány, které provádějí převody kapitálu na společnosti. Úkolem Komise není ani, aby se vyjadřovala k tomu, jakou metodu financování společnosti zvolí - půjčku nebo vlastní jmění - nezávisle na tom, zda jsou finanční prostředky původu veřejného nebo soukromého. V tomto ohledu musí Komise stanovit, zda účasti, které Finagra získala v různých společnostech působících v zemědělství, představovaly skutečně státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a musí být tedy posuzovány na základě článků 87, 88 a 89 Smlouvy o ES, nebo zda tyto zákroky nepředstavovaly státní podporu ve smyslu uvedeného sdělení, jak tvrdí italské orgány.
(111)
Sdělení rozlišuje čtyři situace, ve kterých mohou mít veřejné orgány příležitost získat podíl na jmění společnosti:
a)
založení společnosti;
b)
dílčí nebo úplný převod vlastnictví ze soukromého sektoru na veřejný;
c)
v již existujícím podniku veřejného sektoru, vklad čerstvého kapitálu nebo převedení dotačních fondů na kapitál;
d)
účast na navýšení kapitálu v již existujícím soukromém podniku.
(112)
Přímé, dílčí nebo úplné získání podílu na kapitálu již existující společnosti bez jakéhokoli vkladu čerstvého kapitálu nepředstavuje státní podporu příslušné společnosti.
(113)
Podle informací poskytnutých italskými orgány měly zásahy společnosti Finagra do již existujících společností soukromého sektoru formu zvýšení akciového kapitálu dotčené společnosti, a proto nelze okamžitě vyloučit, že tyto zásahy nepředstavovaly státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(114)
Vklad čerstvého kapitálu do soukromé společnosti není nicméně možné považovat za zjevnou státní podporu, pokud dá stát kapitál k dispozici za okolností, které by byly přijatelné pro soukromého investora působícího v normálních tržních podmínkách. Naproti tomu o státní podporu se jedná, pokud není dodržena zásada „soukromého investora“ a vklad čerstvého kapitálu je proveden za okolností, které by nebyly pro soukromého investora působícího v normálních tržních podmínkách přijatelné (32). Bod 3.2 sdělení uvádí šest případů, ve kterých taková situace může nastat.
(115)
Ve svém dopise ze dne 13. října 2000 italské orgány prohlašují, že účasti byly realizovány vždy dočasně na období nepřesahující pět let. Podle předběžné analýzy mohly tedy účasti spadat do oblasti působnosti bodu 3.3 iii) sdělení, kde se uvádí, že o státní podporu se jedná, pokud je účast krátkodobá a doba trvání účasti a prodejní cena jsou stanoveny předem tak, že investor dosáhne znatelně horšího výsledku, než jaký by bylo možné očekávat za stejné období od investice uskutečněné na kapitálovém trhu. Nicméně informace poskytnuté italskými orgány prokázaly, že podobnost s hypotézou stanovenou v bodě 3.3 iii), pokud jde o existenci státní podpory, se omezuje na tento aspekt. Ve skutečnosti časově omezené nabytí účasti nebylo předvídáno v žádném právním dokumentu a rozhodlo o něm dle svého uvážení představenstvo, ve kterém bylo zastoupeno také dalších 13 členů. Finagra, jak bude upřesněno níže (viz bod 120), nabyla účasti v družstvu ze svého postavení financujícího člena „socio sovventore“ a získala větší výhody než regulérní investor. Povinností každého financujícího člena bylo ponechat si akcie po minimální dobu, ale bez jakékoli povinnosti je po uplynutí tohoto období prodat. Jak bude specifikováno dále, Finagra byla jedním z mnoha financujících členů (mezi nimiž figurovaly úvěrové instituce) a platila pro ni naprosto stejná pravidla/povinnosti jako pro jakéhokoli jiného soukromého investora. V případě dalších společností se průměrná doba účasti společnosti Finagra pohybovala mezi 3 a 3,5 lety a prodej se uskutečnil za tržní hodnotu. Italské orgány několikrát zdůraznily, že prodejní cena akcií nebyla nikdy stanovena předem, ale byla vázána na tržní hodnotu. Popřely existenci jakéhokoli dokumentu (právního dokumentu, písemné nebo ústní smlouvy nebo implicitní dohody jakéhokoli typu), který by mohl ukazovat na předchozí stanovení prodejní ceny účasti, která byla určena naopak na základě tržní hodnoty v okamžiku prodeje (viz dopis ze dne 27. února 2003).
(116)
Podle italských orgánů to fakticky prokazuje skutečnost, že ve všech případech kromě jednoho byl výnos společnosti Finagra z prodeje podílů kladný. Jedinou výjimku představovala koupě podílů družstva (ARA), které si vyžádalo nucenou správu, se ztrátou ve výši 500 000 000 ITL (ca 250 000 EUR). Ztrátu utrpěnou v jedné operaci nebylo možné považovat samu o sobě za znak toho, že Finagra nefungovala jako kterýkoli jiný soukromý investor, pokud rozhodnutí získat podíly ve společnosti bylo správné a pokud bylo založeno na solidních hospodářských a finančních prognózách a pokud byly využity všechny prostředky na záchranu investovaného kapitálu. V tomto případě procházelo družstvo v okamžiku, kdy bylo rozhodnuto o koupi, procesem restrukturalizace a modernizace za účelem zvýšení produkce a racionalizace průmyslových procesů. Družstvo mělo velký potenciál růstu, neboť bylo dobře zakotveno v realitě geografického kontextu, ve kterém působilo. V letech 1990 až 1994 vykazovalo družstvo konstantní růst příjmů a zlepšování své ekonomické výkonnosti. Družstvo se přesto ocitlo v obtížné situaci, když se muselo vyrovnat s vysokými náklady modernizace a s poklesem ceny masa. V roce 1996 proto přešlo do nucené správy. Družstvo, které se navíc účastnilo integrovaného projektu financovaného zákonem č. 252/92, dokončilo část projektu, která byla v jeho kompetenci. Na konci nucené správy získal stát zpět celou částku, která byla uvolněna na financované investice. Podíl společnosti Finagra byl nicméně v důsledku nucené správy společnosti ztracen, přestože byly podniknuty všechny kroky na jeho záchranu. Italské orgány ve svém dopise ze dne 24. listopadu 2004 upřesnily, že byla realizována záruka v celkové výši 125 000 000 ITL, a zbývající částka ve výši 375 000 000 ITL představuje tudíž úvěr ze strany společnosti Finagra. Momentálně ještě probíhá proces zpětného získávání a Finagra bude moci získat zpět (po regulérních postupech zpětného získávání) alespoň 40 % příslušného úvěru.
(117)
Na základě výše uvedeného nelze krátkodobou účast společnosti Finagra považovat samu o sobě za státní podporu podle čl. 87 odst. 1.
(118)
Je nutné vzít v úvahu také další prvky účasti. Především, italské orgány předložily v dopise ze dne 12. července 2001 podrobnou studii, aby prokázaly, že jejich zásahy formou nabývání účastí byly realizovány podle tržních zásad po pečlivém posouzení finanční situace společnosti a zejména struktury a objemu jejího dluhu. Investice nebyla realizována, pokud finanční situace nebyla taková, aby bylo možné očekávat během přiměřené doby běžný výnos z investovaného kapitálu. Jak italské orgány výslovně prohlásily, ve všech dotčených případech byly zákroky společnosti Finagra založeny na podrobné analýze finanční situace společnosti (posouzení finančních výkazů v okamžiku operace) zaměřené na možnost dosáhnout běžných výnosů z uskutečněných investic. Finanční postavení společnosti bylo vždy pevné. Pro posouzení hospodářské výkonnosti společnosti před rozhodnutím o nabytí podílů byla použita tato kritéria:
-
postavení společnosti na trhu (geografický kontext, úroveň diverzifikace, procento tržeb na celkovém a místním trhu),
-
tendence společnosti vytvářet zisk/výnosy a kritická analýza důvodů, které tyto zisky určují,
-
hrubá provozní marže, mezní zisk a čistá aktiva,
-
efektivita finančního řízení při využívaní celkových zdrojů.
Tato kritéria byla podrobně popsána a zakódována v jednacím řádu společnosti Finagra.
Italské orgány poskytly podrobnosti o nabytí podílů v pěti společnostech/družstvech a upřesnily postavení společností s ohledem na všechny uvedené parametry (viz dopis ze dne 5. února 2001 a dopis ze dne 26. listopadu 2004).
(119)
Účast společnosti FINAGRA ve společnosti nepředstavovala obecně více než 30 % čistého jmění společnosti, která byla předmětem koupě, a nikdy nepřekročila 10 % kapitálu společnosti FINAGRA v okamžiku, kdy se rozhodlo o přistoupení ke koupi účasti, jak je uvedeno v následující tabulce:
Tabulka 4
Podíly držené společností Finagra na celkovém čistém jměním společností (33)
Společnost
MCLC
Čisté jmění
FINAGRA
%
1994
28 412 481 648
1 240 200 000
4,36
1995
28 458 138 741
2 479 800 000
8,71
1996
30 546 834 954
2 479 800 000
8,12
1997
32 191 589 226
2 479 800 000
7,70
1998
33 957 143 898
2 479 800 000
7,30
1999
32 090 948 834
1 239 600 000
3,86
2000
34 682 267 274
1 239 600 000
3,57
Unicarni
Čisté jmění
FINAGRA
%
1994
12 669 243 845
2 000 000 000
15,79
1995
13 416 526 526
2 000 000 000
14,91
1996
14 558 518 843
2 060 000 000
14,15
1997
51 844 215 895
1 060 000 000
2,04
1998
51 918 316 470
1 075 000 000
2,07
1999
57 568 500 113
765 899 344
1,33
2000
60 804 913 354
795 580 426
1,31
2001
63 879 483 570
778 153 996
1,22
2002
64 931 137 640
799 164 462
1,23
Ultrocchi
Čisté jmění
FINAGRA
%
1995
46 033 965 272
1 805 200 000
3,92
1996
46 202 537 881
1 805 200 000
3,91
1997
46 376 056 268
1 805 200 000
3,89
Guardamiglio
Čisté jmění
FINAGRA
%
1995
9 807 056 542
0
0,00
1996
17 688 327 264
3 000 000 000
16,96
1997
17 457 904 625
3 000 000 000
17,18
1998
17 703 648 203
3 000 000 000
16,95
(120)
Společnosti předložily vždy normální investiční vyhlídky a dostatečnou marži pro financování z vlastních zdrojů. V uskutečněných operacích FINAGRA vždy definovala kritéria pro zrušení realizovaných investic a získala záruky od protistran v souladu se zásadami obsaženými v uvedeném sdělení. Jak je uvedeno ve stanovách společnosti FINAGRA, představenstvo tvořilo pět členů, kteří zastupovali i menšinové společníky (banky, úvěrové instituce a soukromé společnosti). Všechna usnesení představenstva byla přijata většinou a zcela nezávisle na vládě. Tato usnesení nepodléhala schvalování nebo kontrole ze strany veřejné správy. Všechny zákroky posuzovalo zcela nezávisle představenstvo, které vykonávalo svou činnost v souladu s pravidly použitelnými na jakoukoli obchodní banku (vládní nařízení č. 385/93). Představenstvo vykonávalo finanční a úvěrovou činnost společnosti FINAGRA zcela nezávisle na státu a svá rozhodnutí opíralo o tři prvky: riziko, očekávaný výnos a hospodářskou výkonnost společnosti. Tyto postupy jsou definovány v jednacím řádu společnosti FINAGRA.
(121)
Kromě toho, když se účast týkala družstev, podílela se Finagra jako financující člen. To znamená, že podle italských právních předpisů zaujímala speciální postavení s ohledem na řádné členy družstva, tj.:
-
dostávala vyšší zisk než řádní členové (v průměru o 2 % více),
-
mohla jmenovat člena představenstva a člena rady auditorů,
-
nabytím účasti ve družstvu jako financující člen získala Finagra formou zástavního práva záruky na 50 % investovaného kapitálu. Ostatní členové tuto záruku nepožadovali a jednalo se o mimořádnou záruku podřízenou účasti společnosti Finagra.
(122)
Finagra, která získala podíly v družstvech jako financující člen, takto jednala jako kterýkoli jiný soukromý člen, většinou banky a úvěrové instituce, za stejných podmínek. Italské orgány to prokázaly, když předložily seznam všech úvěrových institucí a jednotlivců/soukromých společností, které měly jako financující členové podíl v družstvech, ve kterých měla účasti Finagra (34) (viz tabulka 5 v bodě 136). Kromě toho dodaly dokumentaci týkající se zásahu jedné banky v jednom z těchto družstvech, MCLC, aby prokázaly, že Finagra jednala za stejných podmínek jako kterýkoli jiný soukromý financující člen, s jediným rozdílem, že Finagra požadovala před rozhodnutím, zda má družstvo jako financující člen financovat, větší záruky. Dále poskytly ustanovení o emisi podílů určených financujícím členům Unicarni a žádosti (přijetí) mnoha soukromých úvěrových institucí, které se chtěly stát financujícími členy.
(123)
Dodatečná záruka, kterou Finagra požadovala, spočívala v záruce ve prospěch společnosti Finagra na 50 % podílů. Například v případě MCLC činila záruka ve státních cenných papírech 1 240 000 000 ITL (na celkové výši podílů v držení společnosti Finagra v hodnotě 2 479 800 000 ITL) a v případě Unicarni činila 674 000 000 ITL (na celkové výši podílů v držení společnosti Finagra v hodnotě 2 825 900 000 ITL). Italské orgány zdůraznily, že taková dodatečná záruka (která je vzhledem k podílům společnosti v držení společnosti Finagra značná) nebyla od ostatních soukromých financujících členů vyžadována a je podle nich dalším důkazem toho, že Finagra uplatňovala stejná kritéria (nebo dokonce ještě přísnější) jako soukromí investoři.
(124)
Jako další prvek italské orgány dále uvedly, že v konečném rozpočtu vykazovala FINAGRA vždy kladný kapitálový výnos.
(125)
Na základě předchozích prvků může Komise učinit závěr, že při nabývání účastí jednala Finagra za tržních podmínek jako kterýkoli jiný soukromý činitel. Dotčené nabytí účastí tedy neobsahovalo prvky státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
VI.3.1.b) Poskytování půjček
(126)
Jak je uvedeno v bodě 106 výše, aktivity společnosti Finagra zahrnovaly také poskytování půjček společnostem působícím v zemědělství. Podle informací dodaných italskými orgány poskytla Finagra půjčky v celkové výši 17 800 milionů ITL.
(127)
V dopise ze dne 13. října 2000 italské orgány prohlásily, že půjčky byly vždy poskytnuty za tržních podmínek a byla uplatněna úroková sazba, která odrážela riziko spojené s poskytnutou půjčkou a nebyla nikdy nižší než úroková sazba platná v okamžiku poskytnutí půjček.
(128)
Půjčky byly poskytnuty s úrokovou sazbou rovnající se úrokové sazbě uplatňované na státní cenné papíry (Rendistato) pro operace delší než 18 měsíců, mínus 5 procentních bodů. Nicméně byla stanovena minimální úroková sazba ve výši 3 %. Úroková sazba státních cenných papírů je obecně považována za referenční bod pro určení hospodářské výnosnosti finančních investic. Investice se považuje za výnosnou, jestliže se odhaduje, že její předvídatelný výnos bude alespoň roven výnosu, který lze získat ze stejné částky investované do státních cenných papírů. Nicméně snížení o pět bodů s ohledem na úrokovou sazbu Rendistato je signálem, že Finagra mohla při poskytování půjček akceptovat nižší sazby než sazby tržní.
(129)
Italské orgány v tomto ohledu uvedly, že výběr společností, kterým byly poskytnuty půjčky, byl prováděn velmi pečlivě, aby se minimalizovalo riziko platební neschopnosti. Finagra postupovala při poskytování půjček skutečně jako kterákoli jiná finanční instituce působící v tržních podmínkách, která zkoumá možnosti poskytnutí půjček uvedeným příjemcům. Půjčky byly poskytovány na základě investic prezentovaných žadateli a smlouvy stanovily vždy podmínky poskytnutí a splácení půjček slučitelné se závazky společností, které o půjčku žádaly. Smlouvy stanovily splacení půjček vždy do 48 měsíců nebo okamžitě v případě nedodržení splátek nebo prodlení ve splácení. Půjčky byly poskytnuty vždy, aby podpořily ekonomicky proveditelné projekty a aby napomohly spojení různých subjektů při řízení projektů založených na konkrétních průmyslových programech s reálnou perspektivou vývoje. Schopnost splácet posuzovala FINAGRA na základě dokumentů, které měla k dispozici (finanční výkazy, investiční projekty, tříleté plány), a na základě následujících podrobných analýz, které byly v souladu s šetřeními, která provedly za stejným účelem úvěrové instituce. Všechny zúčastněné společnosti navíc pravidelně platily splatné částky podle stanovených lhůt, což podle italských orgánů prokazuje, že výběr společností byl založen na ryze ekonomických kritériích, která měla minimalizovat riziko platební neschopnosti.
(130)
Minimální úroková sazba inkasovaná společností Finagra činila 3 % až do května 1999 a 2 % po tomto období (až do června 2000, kdy Finagra fúzovala do Sviluppo Italia). Jedná se o jasně nižší sazby než referenční sazby Komise použitelné v příslušném období.
(131)
Nicméně lze rozlišovat mezi družstvy a soukromými podniky, které získaly půjčky. Od společnosti Finagra dostala půjčku pouze dvě družstva (MCLC a Unicarni) v celkové výši 8,3 miliard ITL.
(132)
V případě družstev poskytla Finagra půjčky za podmínek stanovených pro financující členy, což je zvláštní druh členství v družstvu výslovně stanovený v zákoně č. 59/92 (viz popis výše, bod 120). Rozhodnutí poskytnout půjčky činila Finagra na základě výnosů z půjček, podle příslušných sazeb stanovených ve stanovách družstev. Tato rozhodnutí přijímalo představenstvo společnosti Finagra, ve kterém jsou zastoupeni všichni platící členové a ostatní členové (mezi kterými jsou, jak bylo již vyloženo, různé banky, úvěrové instituce a soukromí investoři).
(133)
Uplatněné úrokové sazby byly součástí očekávaného výnosu z kapitálových investic, ze kterých dostávala Finagra jako financující člen vyšší výnos než řádní členové, a spadaly tedy do celkové investiční strategie společnosti Finagra. Finagra mohla fakticky nejenom přímo kontrolovat vedení společností, které dostávaly půjčky (35), a dostávat vyšší zisk, ale mohla také snížit správní náklady, neboť jejími partnery byly renomované banky a úvěrové instituce. Italské orgány prohlásily, že ostatní soukromí financující členové uplatňovali při půjčování peněz družstvům, jejichž členy byli, stejné úrokové sazby, neboť se jednalo o sazby definované v zásadách inkasování půjček členů schválených družstvy.
(134)
Podle italských orgánů by tedy úrokové sazby, které Finagra uplatňovala na půjčky, měly být posouzeny ve světle ostatních podmínek spojených s poskytnutím půjček, čili:
-
vazba mezi statusem financujícího člena družstva a statusem poskytovatele půjčky,
-
skutečnost, že sazby uplatněné na půjčky byly pro všechny financující členy stejné,
-
přímá účast společnosti Finagra na řízení družstev, která byla příjemci půjček, prostřednictvím účasti Finagra v jejich představenstvech,
-
kapitálový výnos o 2 % vyšší než výnos kteréhokoli jiného „řádného“ člena družstev,
-
skutečnost, že Finagra, díky uplatňování přísnějších pravidel pro poskytování půjček, poskytovala půjčky pouze družstvům, která dávala dostatečné záruky splacení,
-
nízké správní náklady společnosti Finagra díky tomu, že jejími podílníky byly banky, které jí umožňovaly získat nižší sazby,
-
jednací řád o získávání kapitálu, který stanovil minimální sazbu ve výši 3 % až do konce května 1999, i kdyby použití sazby Rendiconto snížené o 5 bodů vedlo k nižším hodnotám blížícím se nule a v některých případech dokonce záporným.
(135)
Aby italské orgány prokázaly, že Finagra byla jedním z mnoha financujících členů těchto družstev, zaslaly znění žádosti (a kladnou odpověď) stát se financujícím členem MCLC a Unicarni, kterou podalo mnoho úvěrových institucí, za stejných podmínek jako Finagra.
(136)
Počet financujících členů MCLC a Unicarni zobrazuje tato tabulka:
Tabulka 5
Financující členové MCLC a Unicarni
Financující členové MCLC a Unicarni
1994
23
1995
35
1996
39
1997
52
1998
55
1999
58
2000
61
2001
79
2002
93
2003
103
V roce 2004 mělo Unicarni 10 financujících členů a celková výše jejich podílů na financování činila 5 918 000 EUR. MCLC mělo v tomto roce 64 financujících členů a celková výše jejich podílů na financování činila 1 559 286 EUR.
(137)
Všichni financující členové byli při poskytování půjček vázáni pravidly o inkasování půjček, které schválila představenstva družstev. Tato pravidla stanovila úrokovou sazbu rovnající se úrokové sazbě státních cenných papírů (Rendistato) pro operace delší než 18 měsíců, od které se odečetlo 5 bodů. Minimální úroková sazba byla stanovena na 3 % až do května 1999. Finagra tedy postupovala při poskytování půjček družstvům jako kterýkoli jiný (soukromý) financující člen.
(138)
Financující členové zajišťovali důležitou část prostředků, které tato dvě družstva obdržela. Jak vyplývá z následující tabulky, MCLC a Unicarni obdržela v letech 1996 až 2003 půjčky od společnosti Finagra a dalších soukromých investorů. Ve všech případech se jednalo o financující členy.
Tabulka 6
Půjčky poskytnuté MCLC a Unicarni všemi financujícími členy v období 1996-2003
Rok
Půjčky získané od financujících členů celkem (ITL)
Počet financujících členů
Hodnota půjček, které poskytla FINAGRA (ITL)
1996
6 390 361 001
39
3 500 000 000 (36)
1997
6 727 572 001
48
1998
10 366 345 007
51
33 000 000 000 (37)
1999
10 274 854 007
53
2000
8 342 949 006
53
2001
8 520 314 006
54
2002
6 603 670 715
91
2003
7 491 842 237
98
(139)
Skutečnost, že tyto půjčky byly poskytovány za stejných podmínek jako v případě ostatních soukromých investorů, kteří významnou měrou investovali do stejných družstev, do nichž Finagra vstoupila jako financující člen, prokazuje dodržování zásady rovného zacházení.
(140)
Na základě výše uvedených úvah může Komise učinit závěr, že Finagra postupovala při poskytování půjček družstvům stejně, jako by postupoval za týchž podmínek soukromý investor působící na trhu. To, že Finagra dala přednost konkrétním vypůjčovatelům v zemědělství, vyplývá z jejího zaměření a statutární úlohy zasahovat do zemědělských podniků. V tomto ohledu nepředstavují půjčky, které Finagra poskytla družstvům, státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy.
(141)
V případě ostatních podniků nelze vyloučit, že rozdíl mezi sazbami podpory, za kterých byly půjčky poskytnuty, a referenčními sazbami Komise, představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy i v případě, že jsou splněny všechny podmínky uvedené v bodech 125-129 výše. Rozdíl mezi výnosem z půjček poskytnutých soukromým podnikům a výnosem z půjček poskytnutých družstvům, ve kterých byla Finagra financujícím členem, je skutečně nesporný a je shrnut v bodech 131-133 výše. V případě družstev jednala FINAGRA, i když uplatňovala nižší sazby než jsou preferenční sazby Komise, stejně jako by ve stejné situaci jednal kterýkoli jiný soukromý investor a očekávala vyšší výnos z kapitálových operací, se kterými byly půjčky spojeny. Tento dodatečný výnos a chování společnosti FINAGRA na trhu, které lze přirovnat k chování jakéhokoli soukromého činitele ve stejné situaci, nelze zjevně uplatnit v případě půjček poskytnutých ostatním soukromým podnikům.
(142)
Italské orgány prohlásily, že FINAGRA poskytla půjčky pouze dvěma soukromým podnikům (Guardamiglio a Ultrocchi) a že rozdíl mezi sazbami těchto půjček a tehdy použitelnou referenční sazbou Komise se pohyboval mezi -3,18 a -5,20 procentními body. Podle italských orgánů lze tento rozdíl považovat za podporu na dokončení investic týkajících se integrovaných projektů stanovených zákonem č. 252/91, které se ale jasně odlišují od investic financovaných uvedeným zákonem. Investice tedy, přestože splňovaly všechna kritéria pro poskytnutí financování v rámci zákona č. 252/91, neobdržely žádné finanční prostředky ve smyslu uvedeného zákona ani žádné jiné veřejné finanční prostředky. Ačkoli se tyto projekty týkaly integrovaných projektů, byly na nich z funkčního hlediska nezávislé. Půjčky tudíž spadaly do strategie zaměřené na dokončení integrovaných projektů, ale využívaly jiné nástroje financování (přestože ne kumulované, jako v tomto případě). Hrubý grantový ekvivalent míry podpory dvou půjček poskytnutých na dokončení investic v odvětví zpracování a uvádění výrobků na trh činí 0,96 % a 4,51 %, jak je uvedeno v následující tabulce:
Tabulka 7
Půjčky, které Finagra poskytla soukromým podnikům
Příjemce
Způsobilé náklady (neupravené zákonem č. 252/91) (ITL)
Úrokový diferenciál (ITL)
% podpory
1
2
3
4 = 3/2
Guardamiglio
9 162 000 000
413 508 030
4,51 %
Ultrocchi
42 940 033 423
415 954 000
0,96 %
(143)
Vzhledem k tomu, že všechny subvencované investice jsou v souladu s pravidly použitelnými na investice v odvětví zpracování a uvádění výrobků na trh, která jsou uvedena v kapitole VI.1 a) 1, a že míra podpory (vypočtená jako hrubý grantový ekvivalent z rozdílu mezi sazbou použitou na tyto půjčky a referenční sazbou Komise platnou v daný okamžik) nepřesahuje maximální míru podpory použitelnou pro tento typ investic, může Komise učinit závěr, že půjčky, které Finagra poskytla soukromým podnikům, představují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy. Tato podpora je slučitelná se společným trhem podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES.
VI.3.1.c) Poskytování záruk
(144)
V dopise ze dne 29. října 2004 zaevidovaném dne 3. listopadu 2004 a v dopise ze dne 23. listopadu 2004 italské orgány upřesnily, že Finagra poskytla v souvislosti s bankovními půjčkami pouze jednu záruku, a to ve prospěch Guardamiglio.
(145)
Záruka ve prospěch Guardamiglio v hodnotě 2 miliard ITL byla poskytnuta na půjčku ve výši 17 miliard ITL, kterou Guardamiglio splatil v plné výši, aniž by využil záruku.
(146)
V době, kdy byla udělena záruka, bylo přezkoumáno poskytování státních záruk ve světle zásad obsažených v dopise Komise SG(89) D/4328 ze dne 5. dubna 1989, v dopise Komise členským státům SG(89) D/12772 ze dne 12. října 1989 a ve sdělení Komise členským státům o použití článků 92 a 93 Smlouvy o ES a článku 5 směrnice Komise 80/723/EHS na veřejné podniky ve zpracovatelském průmyslu (38). Na základě těchto dokumentů Komise záruky akceptovala pouze, pokud jejich využití bylo smluvně vázáno na specifické podmínky, které mohly zajít až k povinnému prohlášení přijímající společnosti o platební neschopnosti nebo k jakémukoli jinému analogickému postupu. Posouzení prvku podpory záruk zahrnovalo analýzu finanční situace vypůjčovatele. Prvek podpory zjištěný v těchto zárukách odpovídal rozdílu mezi sazbou, kterou by vypůjčovatel zaplatil na volném trhu, a skutečně dosaženou sazbou s pomocí záruky, od kterého se odečetla případná platba za záruku.
(147)
Ve zkoumaném případě nepředstavuje podle italských orgánů záruka státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy, a to z těchto důvodů:
-
příjemce se nenachází ve finančních těžkostech,
-
vypůjčovatel obdržel půjčku ve výši 17 miliard ITL na finančním trhu, což prokazuje, že společnost je považována za důvěryhodnou a investice za výnosnou,
-
záruka se týká specifické finanční operace, je poskytnuta na pevnou částku a na omezenou dobu. Záruka kryje pouze asi 11 % celkové výše půjčky,
-
vypůjčovatel nezískal půjčku za výhodnějších podmínek, než jsou běžné tržní sazby v důsledku záruky poskytnuté společností FINAGRA,
-
využití záruky je spojeno se specifickými podmínkami pro navrácení úvěru, buď prostřednictvím mimosoudního narovnání nebo, v souladu s ustanoveními italského občanského zákoníku, prostřednictvím nuceného výkonu úvěru na aktivech dlužníka, v jehož prospěch je záruka vystavena,
-
platba požadovaná společností FINAGRA je roční sazba ve výši 0,40 % a představuje podle italských orgánů tehdy platnou tržní cenu za doplňkové záruky (39), s ohledem na solidní finanční situaci příjemce, jeho hospodářské vyhlídky a plánované investice. Tržní cena primární záruky činila tehdy podle italských orgánů 0,70 %. V případě doplňkové záruky se tržní sazba pohybovala mezi 0,40 % a 0,70 % podle finanční situace příjemce. V případě půjčky poskytnuté společnosti s kladným hodnocením ze strany skupiny bank a dobrými ekonomickými vyhlídkami, která procházela důkladným procesem modernizace, odráží roční sazba ve výši 0,40 %, jak prohlašují italské orgány, tržní sazbu použitelnou na tento typ operace. Záruka je vázána na prvotní transakci (uskutečnění investic), částečně financovanou z veřejných zdrojů prostřednictvím zákona č. 252/91 a tudíž v souladu s pravidly o státní podpoře.
(148)
S ohledem na výše uvedené informace může Komise učinit závěr, že záruka poskytnutá společností FINAGRA nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy.
VII. ZÁVĚR
(149)
Komise zjistila, že Itálie protiprávně poskytla podporu, o kterou se jedná, protože porušila čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES. Z výše uvedených úvah nicméně vyplývá, že:
-
podpůrná opatření stanovená v čl. 15 pododstavci 16 zákona č. 67/88, v článku 5 zákona č. 290/99 a v zákoně č. 252/91 (integrované projekty) jsou slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy,
-
opatření stanovená v článku 4 zákona č. 290/99 (tj.: operace se zemědělskými, provozními a melioračními úvěry splatnými do 31. března 1998) nebyla nikdy realizována a nevedla tudíž nikdy k poskytnutí státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy,
-
zákroky společnosti FINAGRA, podle zákona č. 252/91, týkající se nabývání účastí, poskytování půjček družstvům a poskytování záruk, nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy,
-
zákroky společnosti FINAGRA, podle zákona č. 252/91, týkající se poskytování půjček soukromým podnikům představují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy. Jsou slučitelné se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Podpůrná opatření, která Itálie prováděla ve prospěch odvětví živočišné výroby, stanovená čl. 15 pododstavcem 16 zákona č. 67/88, článkem 5 zákona č. 290/99 a zákonem č. 252/91 (integrované projekty) a zákroky společnosti FINAGRA ve smyslu zákona č. 252/91 týkající se poskytování půjček soukromým podnikům jsou slučitelné se společným trhem pode čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy.
2. Opatření stanovená článkem 4 zákona č. 290/99, týkající se operací se zemědělskými, provozními a melioračními úvěry splatnými do 31. března 1998, nebyla nikdy realizována, a nevedla tedy ke státní podpoře ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy.
3. Zákroky společnosti FINAGRA, podle zákona č. 252/91, týkající se nabývání účastí, poskytování půjček družstvům a poskytování záruk, nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 5. července 2005.